Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить відраховувати строк позовної давності з 11 березня 2010 року, зобов'язати відповідачів виконати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №97 від 09 лютого 2000 року, в якому зазначена умова, що відповідачі зобов'язані надати право власності неповнолітній дитині на житло, придбане за новим місцем проживання у рівних частках із іншими співвласниками, яка не виконана до сьогоднішнього дня, під житлом розуміти квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради проконтролювати виконання вищевказаного розпорядження. В судовому засіданні 17 лютого 2014 року представником позивача [PERSON] була подана уточнена позовна заява, в якій позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] за рахунок часток його батьків [PERSON], [PERSON] в рівних частках. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 12 грудня 1998 року його батьками - відповідачами по справі, була придбана квартира [ADDRESS], власником якої є його батько - [PERSON] Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності йому, батькові і матері. Оскільки на момент відчуження квартири [ADDRESS] він був неповнолітньою дитиною, продаж квартири відбувся з дозволу органу опіки та піклування, який був наданий Розпорядженням №97 від 09 лютого 2000 року, відповідно до якого громадяни [PERSON] зобов'язані надати право власності неповнолітній дитині [PERSON] на житло, придбане за новим місцем проживання у рівних частках з іншими співвласниками, однак, таке не було виконано. Вважає житлом, на яке мав би отримати право власності - квартиру [ADDRESS]. Змушений звернутись до суду за захистом свого права, оскільки вважає, що батьки можуть відчужити квартиру та залишити його без житла та місця реєстрації. В судовому засіданні представники позивача - [PERSON], [PERSON] уточнений позов підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у такому та просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2012 року. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши інші матеріали справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позивачу слід поновити процесуальний строк на звернення до суду, а позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 1987 року уклали шлюб, який розірвано 11 березня 2010 року (а.с.6). Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.9). 20 грудня 1998 року [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу квартири, купив квартиру [ADDRESS] (а.с.11). 04 березня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON], [PERSON], які діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], на підставі Розпорядження, виданого Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 09 лютого 2000 року №97, продали, а [PERSON] купила вказану квартиру (а.с.8, 10). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2012 року встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Цим же рішенням встановлено, що [PERSON] невірно обраний спосіб захисту свого права шляхом визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири, яка є майном подружжя. Крім того, із вищеназваних договорів купівлі-продажу вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана у 1998 році, тобто раніше, ніж видавалось Розпорядження №97 від 09 лютого 2000 року, яким було надано згоду від імені неповнолітнього [PERSON] на продаж приватизованої квартири №103 на вул. В.Великого, 63, його батькам - [PERSON], [PERSON], та зобов'язано батьків надати право власності неповнолітній дитині на житло, придбане за новим місцем проживання у рівних частках з іншими співвласниками. Вказано, що у випадку невиконання п.2 розпорядження особисті майнові інтереси дитини підлягають захисту відповідно до чинного законодавства (а.с.10). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] невірно обрано спосіб захисту свого права за рахунок часток своїх батьків, які є рівноцінними власниками спірної квартири по вул. І.Франка, 124/5, відносно якої згаданим рішенням Апеляційного суду вже вирішено спір щодо права власності. Відповідно д ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбалена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з моивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.351 цього Кодексу. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed