Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради в особі Відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Третя особа Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради в особі Відділу реєстрації місця проживання громадян до суду не зявилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутності, просили винести рішення відповідно до законодавства. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 1402, виданого виконавчим комітетом Жовтневого району 01 грудня 1986 року, на підставі рішення № 380 від 06 листопада 1986 року [PERSON] отримав на сімю із чотирьох чоловік, трикімнатну квартиру [ADDRESS] Зарічний в м. Кривому Розі, площею 46,89 кв.м.( а.с.7). Відповідно до вказаного ордеру членом сімї, вказаний син позивача [PERSON]. Квартира не приватизована, в ній зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно акту фактичного не проживання ОСББ « ЦЕРЕУС -6» від 12 жовтня 2016 року [PERSON] не проживає у [INFO] Зарічний в м. Кривому Розі з березня 2006 року ( а.с.9). Вирішуючи даний спір, суд керується ст.ст. 71, 72 ЖК України, згідно яким особа може бути визнана такою, що втратила право на житлове приміщення в судовому порядку у разі її відсутності понад шість місяці без поважної причини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 від 12.04.1985г. (із змінами від 10.03.1989г., 25.12.1992г.) «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім'ї, що втратили право на житлове приміщення (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених термінів. У разі їх поважності, зокрема, неприязних взаємостосунків з іншими членами сім'ї і т.д., суд може продовжити пропущений термін. Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та розяснень, що містяться в пп. 10 і 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України, право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, з огляду, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з березня 2006 року, враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і законними та такими, що підлягають задоволенню Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~107,116,\~156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). А тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з березня 2006 року, враховуючи наведене, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і законними та такими, що підлягають задоволенню .

Outcome: partial