Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON] треті особи без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], співвласниками іншої частини квартири являються [PERSON] та [PERSON] В даній квартирі зареєстровані [PERSON]- дружина позивача, [PERSON]- донька позивача, [PERSON], - онук позивача, [PERSON], - онук позивача, [PERSON], - племінниця позивача, [PERSON], - син племінниці, [PERSON], - син позивача. Позивач зазначає, що його син - [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS], однак фактично з дня його реєстрації в даній квартирі, а саме: з 12.06.2009 року, жодного дня в зазначеній квартирі не проживав і не проживає до даного часу, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі немає, в наслідок чого у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об'єктивно порушуються права власників квартири, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON], заявлені вимоги підтримав за обставин, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Судові витрати просив залишити за ним. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Треті особи [PERSON], та [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечили. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], повідомили, що в квартирі [ADDRESS] проживають позивач [PERSON], його дружина [PERSON] та донька [PERSON], відповідач [PERSON] з 1998 року не проживає в даній квартирі, його особистих речей там немає, він взагалі не з'являється та не надає ніякої допомоги на утримання квартири чи оплату комунальних платежів. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 28.12.2000 року, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Копією паспорта [PERSON], та копією свідоцтва про одруження підтверджується, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 21.05.2004 року, в зв'язку із чим змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.7). Актами про відсутність особи за місцем реєстрації у житловому приміщенні, засвідченими начальником МКП «ЖЕК №6» від 24.09.2018 року підтверджується, що відповідач [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS], однак з 1998 року по даний час в зазначеному помешканні фактично не проживає (а.с.9-10). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт, що відповідач [PERSON], не проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст. 71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача [PERSON], які перелічені в ст. 71 ЖК України, відсутні. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Щодо задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судові витрати за клопотанням позивача, підлягають залишенню за ним. На підставі викладеного,

Outcome: partial