Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав в обґрунтування якої зазначила, що 10 серпня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який розірвано 01 червня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Від цього шлюбу [INFO] народилась дитина - донька, [PERSON] . Позивач з донькою проживає окремо від відповідача з моменту народження дитини у м. Докучаєвськ Донецької області, а з 2016 року у м. Маріуполь Донецької області, як внутрішньо переміщені особи. На теперішній час та з моменту народження дитини, протягом 5 років, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що дає підстави для позбавлення його батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.52). В своїй позовній заяві позивач зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення суду (а.с.5). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області (57-58; 76-77;) про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, справу розглянути на розсуд суду (а.с.61, 67). Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги заяву позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, виходячи з наступного. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2016 року (а.с.14). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 травня 2015 року (а.с.10). Згідно копії рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 квітня 2017р. [PERSON] дозволено виїзд на тимчасово неконтрольовану владою України територію Луганської області разом з донькою, [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, [PERSON] (а.с.23-25). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2018 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.26). Відповідно акту обстеження житлового будинку на предмет фактичного проживання в нім громадян від 05.08.2020 р. встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніколи не мешкав, його особисті речі в квартирі відсутні (а.с.15). Згідно довідки про склад сім`ї від 01.07. 2020 р. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю донькою - [PERSON] , 2015 року народження (а.с.16). Згідно довідок № 164 від 03.07.2020 р. [PERSON] , [INFO] , з 2017 року відвідує заняття раннього розвитку в ТОВ «Смарт Ленд». Мати приводила та забирала дитину одна, сплачувала за навчання одноосібно [PERSON] . До адміністрації учбового центру, з приводу навчання дитини, [PERSON] не звертався (а.с.17,18) Відповідно довідки Міжнародного Благодійного Фонду «Карітас Україна» [PERSON] було надано цільову благодійну допомогу на загальну суму 4905 грн. (а.с.19) З довідки № 1163 від 22.06.2020 р. виданої Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради та їй призначено допомогу як малозабезпеченим сім`ям з 01.11.2016 по 01.11.2018 (а.с.20). Відповідно до довідки центральної міської лікарні м. Докучаєвська [PERSON] 2015р.н. в період з 2015 по 2016 р.р. перебувала на обліку в амбулаторії № 2 Центра Первинної Медико - санітарної допомоги м. Докучаєвська. Під час відвідування дитини за місцем її мешкання батько, [PERSON] , ніколи не був присутнім. Лікарню дитина завжди відвідувала разом з матір`ю, мала охайний вигляд (а.с.21). Відповідно до заяви мешканців будинку [ADDRESS] в період з 2016 р. [PERSON] мешкала з дитиною у вищевказаному будинку. Доглядала та виховувала дитину одна, батька [PERSON] - [PERSON] мешканці будинку не бачили (а.с.22). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 08.10.2020р. за № 01.1-01-23-164, [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, навчання та утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що при прийнятті остаточного рішення суду за даним питанням необхідно врахувати висновок органу опіки та піклування за місцем мешкання батька, оскільки останній не надав необхідних документів, а також не висловив думку щодо позовних вимог, остаточне рішення по справі залишити на розсуд суду (а.с.69-70) Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України. За ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільної дитини, так як останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач в судове засідання не з`явився та не спростував доводів позивачки. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з донькою. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що дитина належно забезпечена, проживає разом з матір`ю, яка турбується про її розвиток та забезпечує всім необхідним. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved