Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 11.06.2005 року укладений шлюб, який зареєстрований у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 285. На час подачі позову до суду шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/7607/17 від 19.09.2017 року. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач вважає, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини, не приймає участі у додаткових витратах на дитину, її лікування та розвиток, у зв`язку з чим просить стягнути аліменти у відповідному розмірі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом оголошення через офіційний сайт Дзержинського районного суду м. Харкова, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надала, відзиву на позов не направила. З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 20.01.2020 на підставі статті 281 ЦПК України прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши наступні фактичні дані та відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за №285. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/7607/17 від 19.09.2017 року вказаний шлюб був розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.10.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4800, позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , відповідач є його матір`ю. Відповідач добровільно матеріальну допомогу у вихованні та утриманні дитини не надає, тому позивач звернувся до суду про стягнення аліментів в примусовому порядку. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку регламентуються статтею 181 Сімейного кодексу України. Так, частиною 3 цієї статті передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положення статті 182 Сімейного кодексу України встановлюють перелік обставин, які необхідно враховувати суду при визначенні розміру аліментів : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, тобто з 17.12.2020 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. Враховуючи наведене та положення частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що аліменти на дитину відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частки доходів відповідача є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, необхідно задовольнити в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно зі статтею 33 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог (стаття 141 ЦПК України). Отже, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 840,80 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Outcome: approved