Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відділення № 87 філії Прикарпатського РУ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання додаткової угоди № 1 від 01.08.2013 р. недійсною. В своїй заяві посилався на те, що 29.09.2008 р. між ним і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно договору № 54 про відкриття відновлювальної кредитної лінії №002-р/001837 від 29.09.2008 р. були погоджені умови користування карткою VISA Elektron №4476070100264399 та отриманий кредит в сумі 5977,30 грн. На погашення кредиту він сплатив на рахунок банку «Фінанси та Кредит» 14422,17 грн. Ухиляючись від сплати податків, представник банку ПAT «Фінанси та Кредит» [PERSON] (начальник відділення № 21 філії «Прикарпатське регіональне управління AT Банк Фінанси та Кредит», вул. Головна 84, місто Чернівці, індекс 58001), діючи на підставі довіреності від 12.06.2013 р., посвідченої приватним нотаріусом [PERSON], Івано-Франківського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1153, в порушення вимог ст. 227 ЦК України, вчинила правочин без його (позивача) доручення, заяви, адвоката та законних представників, а саме виготовила: 1) [PERSON] угоду №1 від 01.08.2013 р. до договору № 54 від 29.09.2008 р. про відновлювану кредитну лінію (овердрафт); 2) Повідомлення №241 від 01.08.2013 р. Банку «Фінанси та Кредит», за підписом начальника відділення № 21 Філії прикарпатського РУАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON], на імя [PERSON], з метою отримання грошового збагачення. В період виготовлення працівниками банку вищевказаної додаткової угоди та повідомлення, з 16.08.2011 р. по 15.11.2013 р., він в місті Чернівці та межах області не знаходився, доручення на підписання додаткових угод з AT «Банк «Фінанси та Кредит» своєму захиснику [PERSON] та іншим особам від свого імені не надавав. На даний час відділення №21 Філії Прикарпатського РУАТ «Банк «Фінанси та Кредит» реорганізовано у відділення № 87 AT «Фінанси та Кредит», м. Чернівці, вул. Головна, 84. Згідно вимог ст. 227 ч. 1 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу, може бути визнаний судом недійсним. Просив визнати недійсною та скасувати додаткову угоду № 1 від 01.08.2013 р. до договору № 54 від 29.09.2008 р. і покласти на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві, а також пояснив, що він дійсно укладав з відповідачем договір № 54 від 29.09.2008 р. про відновлювальну кредитну лінію (овердрафт) та отримання кредиту, але заперечує факт укладення з Банком оспорюваної додаткової угоди від 01.08.2013 р., про яку дізнався від податкової служби та листа Банку «Фінанси та Кредит» від 09.08.2014 р., адресованого Державній податковій інспекції у м. Чернівцях, оскільки будь-кого не уповноважував на такі дії, довіреність не видавав, а сам у вказаний період часу з 16.11.2008 р. по 15.11.2013 р. відбував покарання в місцях позбавлення волі. Стверджує, що підпис від його імені в оспорюваній додатковій угоді та повідомленні Банку від 01.08.2013 р. підроблені начальником відділення № 21 філії Прикарпатського РУ АТ «Банку «Фінанси та Кредит» [PERSON] Це підтверджується і висновком проведеної по справі почеркознавчої експертизи. Він, а також будь-хто за його дорученням, кошти в розмірі 12009,05 грн. на виконання додаткової угоди на рахунок Банку не платив. Просив позов задовольнити і визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 01.08.2013 р. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала і просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на положення статті 241 ЦК України. Вона вважає, що оспорювана додаткова угода була підписана довіреною особою (представником) позивача, без належної довіреності, з перевищенням повноважень. Хто саме був представником позивача і підписав оспорювану угоду встановити не представляється можливим. Однак, в силу того що [PERSON] чи його представник, в інтересах [PERSON], вніс на рахунок Банку обумовлену [PERSON] угодою № 1 суму заборгованості в розмірі 12009,05 грн., тобто схвалив спірний правочин, він вважається чинним. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 29.09.2008 р. між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, укладено договір № 54 про відкриття відновлювальної кредитної лінії №002-р/001837, яким погоджені умови користування кредитною карткою VISA Elektron, рахунок № 4476070100264399. Внаслідок неналежного виконання умов договору, за [PERSON] утворилася заборгованість в загальному розмірі 73554,22 грн., у тому числі: 5977,30 грн. сума основного боргу за кредитним договором, 9807,09 грн. сума нарахованих відсотків по заборгованості, 57769,83 грн. пеня за прострочення погашення відсотків та кредиту. 25.07.2013 р. рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці вказана сума заборгованості стягнута з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується копією судового рішення (а.с. 107-109). 01.08.2013 р., у м. Івано-Франківськ, між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 21 філії «Прикарпатське регіональне управління» [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, укладено [PERSON] угоду № 1 до Договору № 54 від «29» вересня 2008 р. про відновлювальну кредитну лінію (овердрафт) (а.с. 26, 170 звор.). Згідно п. 1 умов [PERSON] угоди, сторони визнають наявність боргу Позичальника за Кредитним договором, який становить 60045,24 грн. П.п. 2.1., 2.2. [PERSON] угоди визначено, що Позичальник зобовязується повернути банку у строк до «01» серпня 2013 р. суму заборгованості в розмірі 12009,05 грн., а Банком здійснюється прощення залишку боргу в сумі 48036,19 грн. З роздруківки по картковому рахунку, відкритому на імя [PERSON] в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», вбачається, що 01.08.2013 р. на рахунок № 4476070100264399 внесені кошти в сумі 12009,05 грн. (а.с. 110-114). При цьому, суду не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт внесення зазначеної суми коштів саме [PERSON]. Повідомленням № 241 від 01.08.2013 р. начальника відділення № 21 філії Прикарпатського РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] доводиться до відома Боржника [PERSON], що його зобовязання за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії вважаються виконаними, а Договір припинений. На повідомленні міститься рукописний напис і підпис від імені [PERSON] від 01.08.2013 р. про особисте отримання ним копії вказаного повідомлення (а.с. 184). В той же час, як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи № 2518-К від 25.11.2015 р., експертом встановлено наступне: 1. Підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді № 1 від 01 серпня 2013 року до договору № 54 від 29 вересня 2008 року про відновлювальну кредитну лінію виконані не [PERSON], а іншою особою. 2. Підпис від імені [PERSON] в повідомленні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», адресоване [PERSON] від 01 серпня 2013 року № 241 виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 168-171). Крім того, згідно Довідки про звільнення Серія ЧНЦ № 01104, виданої Чернівецьким слідчим ізолятором № 33, [PERSON], засуджений Першотравневим районним судом м. Чернівці за ст.ст. 263 ч. 1, 350 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, в період часу з 16.08.2011 р. по 15.11.2013 р. відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби і звільнений по відбуттю строку покарання об 11.00 год. 15.11.2013 р. (а.с. 10). У відповідності до Довідки № 33/6-22-15/Я-21 від 08.05.2015 р., виданої Чернівецькою установою виконання покарань № 33, за період перебування в Чернівецькому слідчому ізоляторі відділу ДПтС України в Чернівецькій області [PERSON] доручень своєму захиснику [PERSON] та іншим особам від свого імені не надавав (а.с. 11). Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що «… не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача Статтею 203 ЦК України визначено, що «1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. … 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом». У відповідності до вимог ст. 205 ЦК України, яка регламентує форму правочину та способи волевиявлення, «1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом». Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину, згідно яких «2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою». Згідно вимог ст. 215 ЦК України, «1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Статтею 651 ЦК України, визначено наступні підстави для зміни або розірвання договору «1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, «1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом». Згідно ст. 218 ЦК України, «Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків». Тобто, твердження представника відповідача про те, що додаткову угоду від імені позивача підписав невстановлений представник [PERSON], який нібито діяв з перевищенням повноважень, не знайшли свого обєктивного підтвердження в судовому засіданні і є припущенням представника відповідача. Згідно ст. 59 ЦПК України, «2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Суд вважає встановлені обставини справи доведеними належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що оспорювана позивачем [PERSON] угода № 1 від р. 01.08.2013 р. до Договору № 54 від «29» вересня 2008 р. про відновлювальну кредитну лінію (овердрафт) вчинена з порушенням вимог до письмової форми правочину, встановленої законом, оскільки не була підписана [PERSON], а відтак не відображала волевиявлення позивача та не відповідала його внутрішній волі. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, суд вважає за необхідне позов [PERSON] про визнання правочину недійсним задовольнити. [PERSON] угоду № 1 від 01.08.2013 р. до Договору № 54 від «29» вересня 2008 р. про відновлювальну кредитну лінію (овердрафт) між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 21 філії «Прикарпатське регіональне управління» [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони - визнати недійсною. стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору та витрати, понесені позивачем по оплаті почеркознавчої експертизи, в розмірі 900,48 грн. Всього стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] 1144,08 грн. судових витрат (а.с. 2, 162-163). На підставі викладеного,

Outcome: approved