Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до Другого Приморського районного відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у якому просить скасувати арешт на квартиру [ADDRESS], накладений постановою б/н відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції від 05.05.2008 року, реєстраційний номер обтяження 7132113. Позовна заява обґрунтована тим, що постановою Другого ВДВС Приморського районного управління юстиції м.Одеси від 05.05.2008 року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності. 21.07.2016 року позивач звернувся до Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси та отримав відповідь, відповідно до якої на виконанні у відділі у 2008 році перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] по виконанню виконавчого листа № 2-1048 від 24.03.2008 року виданого Приморським районним судом м.Одеси. Виконавче провадження по зазначеній справі було завершено у 2008 р. та передано до архіву. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки існування арешту та заборони відчуження майна порушує його конституційні права власника майна. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу від 04.03.2019 про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна постановою серія АА 103295 від 05.05.2008 року Другого ВДВС Приморського районного управління юстиції м.Одеси було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 7132113. Згідно з листом Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області № 61445 від 21.07.2016 року позивача повідомлено, що на виконанні у відділі у 2008 році перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] по виконанню виконавчого листа № 2-1048 від 24.03.2008 року виданого Приморським районним судом м.Одеси. Виконавче провадження по зазначеній справі було завершено у 2008 р. та передано до архіву. Виконавче провадження по справі [PERSON] було знищено по закінченню строків зберігання. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої\~законом\~заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно з\~ст. 317 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Частиною 1\~статті 321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі\~закону\~чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною 2 цього\~Закону\~передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. На теперішній час виконавче провадження, під час якого було накладено арешт на майно позивача, знищено. За змістом п. 9.10. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки завершення виконавчого провадження, серед яких, у разі завершення виконавчого провадження, обовязковим є вирішення питання про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення цього виконавчого провадження. Такий обовязок зняти арешт з майна в закінченому виконавчому провадженні відповідачем не виконано, що призвело до порушення прав позивача. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивач не може належним чином реалізувати своє право власності, оскільки відповідачем були винесено постанову про арешт майна боржника та вчасно в порушення норм законодавства не скасовано, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved