Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить зняти з реєстраційного обліку місця проживання відповідача [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], за вказаною адресою перебувають на реєстраційному обліку, знаходяться в родинних відносинах за ступенем споріднення, відповідно, матір та донька. З жовтні 2014 року [PERSON] припинила проживання в зазначеному житловому приміщенні та разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, де отримала тимчасову реєстрацію. Позивач не має можливості сплачувати за відповідача комунальні послуги, реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача оформити житлову субсидію, обмежує її права як співвласника майна. За захистом порушених, за переконанням позивача, прав [PERSON], посилаючись на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» звернулась до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні письмово викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення № 8530204509601 з довідкою УДППЗ «Укрпошта» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що до позову долучено заяву [PERSON], посвідчену 03.09.2018 року нотаріусом Гагаринського нотаріального округу Смоленської області Російської Федерації (а.с. 19). За змістом заяви [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] (суті яких не зазначено), розгляд цивільної справи просить проводити в її відсутність. Суд приймає таку заяву як визнання відповідачем позову в розумінні ч. 1 ст. 206 ЦПК України. Представник третьої особи Служби по справам дітей Покровської міської ради Донецької області Ушкварок Д.А. (діюча на підставі довіреності) надала заяву про розгляд справи в її відсутність, при цьому зазначила, що позиція по суті позову [PERSON] викладена у висновку органу опіки та піклування. З дотриманням ст. 247 ЦПК України забезпечено фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу. Наявні заперечення сторін щодо фіксування процесу відеозаписувальним технічним засобом. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], видане 28.01.2003 року комунальним підприємством «Управління міського господарства» квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16654080, виданий 14.11.2007 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації право власності на об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 1/2 за кожною (а.с. 12). На ім'я співвласників [PERSON], [PERSON] комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Красноармійськ Донецької області» видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] після одруження взято прізвище за чоловіком - «[PERSON]» (а.с. 8). Згідно довідки сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ на обліку за адресою: [ADDRESS] перебувають: з 03.09.1991 року [PERSON], з 03.09.1991 року [PERSON], неповнолітні діти відповідача [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 10.02.2004 року) та [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 18.09.2008 року) - а.с. 13. Згідно Акту № 81, складений 25.03.2018 року Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Лазурний 69», - за адресою: [ADDRESS] з 03.10.2014 року фактично не проживають зареєстровані особи [PERSON], неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 14). На ім'я [PERSON].02.09.2015 року Управлінням федеральної міграційної служби Росії по Смоленській області в м. Гагарін видано паспорт, на стор. 5 проставлено штамп про зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно свідоцтв про реєстрацію місця проживання № 1274 та № 1275, видані 09.09.2015 року неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Довідкою, виданою 03.03.2015 року ТОВ «Стройізоляція» підтверджено, що [PERSON], неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] тимчасово взято на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про примусове зняття відповідача [PERSON] та неповнолітніх дітей з реєстрації місця перебування. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про помилковість аргументів, наведених в позовній заяві та про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом позову розглядуваної справи є вимога про зняття особи з реєстраційного обліку, підстава позову - ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 319, 360, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком, обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них. Так, з матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Дана спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності сторін по справі, майно набуте позивачем та відповідачем під час приватизації. За посиланням [PERSON] її донька [PERSON] з жовтня 2014 року не проживає в спірній квартирі, не несе будь-яких витрат на утримання житлового приміщення, не сплачує комунальні платежі, тому при знятті відповідача разом з неповнолітніми донькам з реєстрації з місця проживання позивач буде мати право на зменшення розміру плати за житлово-комунальні послуги. В Постанові Верховного Суду України по справі № № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року (відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до відповідних спірних правовідносин) зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Позивач [PERSON] заявляє в судовому порядку лише одну самостійну вимогу - зняття відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей з реєстраційного обліку місця проживання, а вирішенні вимоги, від якої залежить вирішення такого питання (в розумінні ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України) не порушує. Разом з тим, зі змісту позовної заяви в частині посилання на правові норми, якими [PERSON] обґрунтовує вимоги, - вбачається посилання на ст. ст. 71, 72 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Суд, встановивши дійсні обставини справи, приходить до висновку, що на спірні правовідносини не можуть поширюватися положення ст. 72 ЖК України, оскільки врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України. Так, спірна квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном сторін по справі, відповідач є співвласником об'єкту нерухомості. Згідно зі ст. 13, 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; власність зобов'язує. Аналогічні положення містяться у ст. 319 ЦК України. Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (Справа «Кривицька та Кривицький проти України» № 30856/03 від 02 грудня 2010 року). Ті обставини, що відповідач [PERSON] відсутня у квартирі за місцем своєї реєстрації понад 4 років (з жовтня 2014 року), не свідчать про її відмову від права власності на нерухоме майно, про втрату права користування належним їй житловим приміщенням та не є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Факт непроживання співвласника [PERSON] в належній їй квартирі понад строки встановлені ст. 71 ЖК України - не має в даному випадку правового значення. Посилання позивача [PERSON] на правову норму, яка регламентує право оформлення реєстрації місця проживання, - не може бути прийнято до уваги, оскільки не охоплюються предметом судового розгляду в межах заявлених позивачем вимог. Так, згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою регламентовано, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, та у разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] зверталась до органу реєстрації у м. Покровськ Донецької області з повідомленням про факт подвійної реєстрації відповідача [PERSON], а саме на території України за адресою: [ADDRESS] та на території Російської Федерації за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, документальних матеріалів таких посилань до позову не долучено. Питання щодо реєстрації місця проживання або зняття з реєстрації не входять до компетенції суду. Як вже вищезазначено, підставою для здійснення таких дій реєстраційним органом є рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Доказів порушення прав позивача з боку органу, що здійснює реєстрацію і знаття з реєстрації за місцем мешкання з заявленням відповідних вимог визнання їх незаконними / неправомірними, - суду не надано. Додаткові пояснення, надані позивачем [PERSON] в судовому засіданні щодо відсутності наміру позбавлення [PERSON] права власності на майно, з порушенням лише питання про зняття її з реєстраційного обліку, оскільки остання не проживає в спірній квартирі, а комунальні платежі нараховуються згідно кількості осіб зареєстрованих в житловому приміщення, - також не узгоджуються з обраним способом захисту порушених, за посиланням позивача, прав. Висновок суду не позбавляє позивача можливості обрати інший спосіб захисту порушених, на її думку, прав щодо оплати житлово-комунальних послуг. Надавши правову оцінку спірним відносинам сторін по справі, - суд вважає за потрібне в частині вимог [PERSON] про зняття з реєстрації місця перебування неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], - окремо зазначити наступне. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру № 207 від 2 березня 2016 року реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання дитини здійснюється за відповідною заявою батьків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з відповідними заявами до органу реєстрації в інтересах своїх неповнолітніх доньок - не зверталася. В свою чергу вимог про втрату неповнолітніми дітьми відповідача права користування спірним житловим приміщенням з підстав ст. 405 ЦК України - не заявлено. Що стосується висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради № 05/26-1567 від 27.11.2018 року, згідно якого у разі зняття з реєстрації [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] права неповнолітніх порушені не будуть, - суд зазначає наступне. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру не передбачено, що до заяви батьків про зняття дитини з реєстраційного обліку має бути долучено дозвіл опікунської ради. Участь в даній цивільній справі органу опіки та піклування в статусі третьої особи узгоджується з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей». Оскільки в судовому порядку позивачем не заявлено вимог визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - суд не вбачає доцільним надавати оцінку вищевказаному висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області з позиції його відповідності інтересам дітей, перевірки врахування у вирішенні цього питання забезпечення неповнолітніх іншим житлом (з урахуванням обстежених умов, пропорційності житлової площі тощо). З урахуванням вищезазначеного, законних підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: dismissed