Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за розпискою в сумі 153\~000 грн., інфляційних збитків 1\~836 грн., 3% річних 3\~436 грн. 23 коп., а також судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 24.04.2019 передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 153 000 грн., які останній зобов`язався повернути до 31.12.2019, що підтверджується написаною ним власноручно розпискою. Однак у визначений строк відповідач [PERSON] кошти не повернув, почавши уникати спілкування з позивачем. На письмову вимогу позивача, про повернення коштів, надіслану на адресу за відомим місцем проживання відповідача, останній не відреагував. Позивач [PERSON] крім того вказує, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому повинен сплатити йому 3 % річних від простроченої суми, а також індекс інфляції за період прострочки сплати боргу. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики з урахування 3 % річних та індексу інфляції з понесеними ним судовими витратами. 05.11.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити у повному обсязі, зі стягненням з останнього інфляційних збитків та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Додатково пояснив, що він надав відповідачу 153\~000 грн. в борг з метою купівлі останнім земельної ділянки. Кошти він передав [PERSON] в смт.Диканька 24.04.2019 в автомобілі, з ним була його мати, інших свідків не було. Також в автомобілі була написана відповідачем розписка. У зазначений в розписці період для повернення боргу, [PERSON] кошти не повернув, на мобільний зв`язок не виходе, місце його проживання наразі йому не відоме. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не з`явився, однак був повідомленим про розгляд справи відповідно до чинного законодавства, шляхом направлення за останньою відомою адресою його проживання, копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з доданими до неї документами, а також згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оригінала боргової розписки, відповідач [PERSON] 24.04.2019 отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 153\~000 грн., які зобов`язується повернути в строк до 31.12.2019. \~ \~ \~ \~Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця. Позичальник відповідач [PERSON] у добровільному порядку суму боргу не повернув. \~ \~ \~ \~Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник\~\~\~\~\~видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.. 1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача [PERSON] зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка від 24.04.2019 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 153\~000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних збитків в сумі 1\~836 грн., а також 3% річних 3\~436 грн. 23 коп., суд приходить до наступного висновку. Так, згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Тобто за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у валюті України гривні. Як вбачається зі змісту позову [PERSON] просить суд відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 3\~436 грн. 23 коп., а також інфляційні збитки - 1 836 грн. (з січня 2020 по 30.09.2020). Таким чином,\~з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних ґрунтуються на законі та відповідають положенням статті 625 ЦК України, а отже також підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору 1582 грн. 72 коп.

Outcome: approved