Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було зареєстрований 16 жовтня 2003р., у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис за №2131. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на протязі останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. У них різні погляди на шлюб та сім'ю, любов та повага між ними вже давно відсутні, а з 01.11.2014 року живуть окремо. На даний момент не ведуть спільного господарства, шлюбні - сімейні стосунки не підтримують і подальше спільне проживання з відповідачем вважає неможливим, збереження шлюбу недоречним. Стосунки, які склалися між ним та відповідачем, перешкоджають їх подальшому спільному проживанню, тому примирення неможливо. Подальша наявність юридичного факту реєстрації шлюбу суперечить його інтересам, тому позивач просить суд розірвати шлюб, дитина залишається мешкати з [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив суду про обставини викладених вище. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з'явилися, про день і час слухання справи сповіщалася належним чином, заперечень проти позову не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляду справи. Суд, вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 жовтня 2003р., у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис за №2131.( свідоцтво серія [NUMBER]) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем. Як встановлено у судовому засіданні причиною розірвання шлюбу сталі різні погляди на життя. Позивач втратив до відповідача почуття поваги та кохання та не має наміру в подальшому проживати з нею однією сім'єю. На сьогоднішній час сторони не мешкають разом з листопада 2014р., не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе і тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище і не наполягає щоб була залишене дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, тому після шлюбне прізвище відповідача визначити як - « [PERSON]» Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved