Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] Абукасем в якій просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 03 вересня 2016 року Львівський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 2563 від 03 вересня 2016 року; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що проживають окремо, шлюб носить формальний характер, дітей спільних не мають всі ці обставини свідчать що сімя розпалась і зберегти сімейні відносини неможливо. Просить позов задовольнити. 29 вересня 2017 року відповідачем було подано на адресу суду заяву про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року сторонам надано тримісячний строк для примирення та ухвалою суду від 14 лютого 2018 року поновлено провадження у справі. 02 листопада 2017 року та 06 лютого 2018 року позивачем подано заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У судове засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити; не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи та дав пояснення відносно позовних вимог у судовому засіданні 14.11.2017. У судове засідання відповідач не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у приміщенні суду /а.с.25/, про причини неявки не повідомив; у судовому засіданні надав пояснення по суті позовних вимог та заперечив проти позову, а тому суд, враховуючи що представник позивач не заперечує проти проведення судового засідання у відсутності учасників справи, постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.223 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] Мароко [PERSON] Абукасем та громадянка України [PERSON], 03 вересня 2016 року уклали шлюб, який зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 2563, що підтверджено повторним свідоцтвом про шлюбу серії І-СГ № 319605, однак міцної сім'ї не створили. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у звязку із чим такі фактично припинились; спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~ статті 497 Цивільного процесуального кодексу України\~підсудність справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.2 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу та\~Закону України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право»\~встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. ст. 75-77). Ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначається правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно роз'яснень, викладених у п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими\~ст. 110 ЦПК України. Відповідно до ч. 10\~ст. 110 ЦПК України\~позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов підставний, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем, в останнього відсутні які-небудь почуття до відповідача, протягом наданого судом строку сторони не примирились, тому, оскільки сторін по справі нічого не об'єднує, а відтак, шлюб необхідно розірвати, а позов задовольнити у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 640,00 грн. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» та

Outcome: approved