Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору, мотивуючи тим, що 10.10.2017 року між сторонами укладено договір №731275, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. Договір укладався з метою придбання автомобіля марки Chevrolet Aveo за ціною 364940,00 грн. Договором зобовязано позивача перерахувати на користь відповідача винагороду за послуги у розмірі 17517,12 грн. Крім того, 10.10.2017 року [PERSON] уклав договір доручення №731275 з ТОВ «АТ СЕРВІС», відповідно до умов якого повірений від імені довірителя зобовязувався перерахувати винагороду за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО». Того ж дня позивач перерахував ТОВ «АТ СЕРВІС» 17517,12 грн та 02.11.2017 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» періодичний платіж та щомісячну винагороду у сумі 4858,57 грн. Позивач вважає, що вказана угода укладена із застосуванням нечесної підприємницької практики та несправедливими умовами договору. В письмових поясненнях позивач посилається на укладення договору внаслідок помилки. [PERSON] визнати недійсним Договір № 731275 від 10.10.2017 року, укладений між [PERSON]Д та ТОВ «АВТО ПРОСТО»; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь грошові кошти в розмірі 22375,69 грн. Ухвалою судді від 13.11.2017 року провадження у справі відкрито. В судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав що у ньому викладені, уточнив і просив визнати договір недійсним з підстав несправедливості його умов та порушення його прав як споживача. Відповідач представник ТОВ «Авто Просто» в судове засідання не зявився, однак подав до суду заперечення проти позову, в яких зазначає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання, опис послуг проведено детально щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Договору. Посилається на відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі Договору, оскільки діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такого виду діяльності. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань : З матеріалів справи судом встановлено, що10 жовтня 2017 року між сторонами укладено договір №731275, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. Того ж дня укладено Додаток№1 до даного договору. Відповідно до ст. 5 згаданого вище договору такий набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом 10 років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобовязань, передбачених Договором. 10.10.2017 року [PERSON] уклав договір доручення №731275 з ТОВ «АТ СЕРВІС», відповідно до умов якого повірений від імені довірителя зобовязувався перерахувати винагороду за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО». 10.10.2017 року позивач на виконання умов договору №731275 перерахував ТОВ «АТ СЕРВІС» 17517,12 грн та 02.11.2017 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» періодичний платіж та щомісячну винагороду у сумі 4858,57 грн, що підтверджується копіями квитанцій №35 від 10.10.2017р. та №15 від 02.11.2017р. відповідно. На даний час позивач вважає, що договір №731275 від 10.10.2017 року суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачу послуг, спрямованих на придбання товарів за сплачені кошти, виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено ст. 19 цього закону. Відтак, правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними відповідно до ч.6 статті 19 цього Кодексу. Слід відзначити, що 02.06.2011 року Верховною Радою України прийнятий Закон №3462-ІV від 02.06.2011 року, яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни до ч.1 ст. 4 та вказану статтю доповнено пунктом 11-1 наступного змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином, послуги, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО» набрали законної сили та відображені в ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». 12.11.2012 року набуло чинності розпорядження №1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» (на даний час втратило чинність). 15.09.2015 року після набрання чинності Розпорядженням №1676 від 09.10.2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, що вбачається з долученої до матеріалів справи копії ліцензії. Згідно Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. З огляду на зазначене встановлено, що поняття «придбання товарів у групах» є законною підприємницькою діяльністю за умови дотримання всіх встановлених вимог та отримання відповідного дозволу, який відповідачем отримано у Національному комітеті фінансових послуг. Судом встановлено, що за схемою придбання товарів для кожного споживача відбувається і за рахунок внесків інших учасників, різниця між учасниками є тільки в часі отримання товару кожним із них, оскільки в кінцевому результаті товар одержать усі учасники, за умови виконання ними умов угоди. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна угода передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови, за яких такий товар може бути одержано. Отже, угоди, які укладаються з клієнтами системи «Авто Так», повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні застосовуватися положення договору №731275. Посилання позивача на ту обставину, що йому не було відомо всі умови договору, спростовується підписанням позивачем [PERSON] самої угоди, яка містить інформацію про ці послуги детально та зрозуміло в самій Угоді та Додатках до неї. Угода між позивачем та відповідачем «АВТО ПРОСТО» укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України зазначено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. У ст. 627 ЦК України прописано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Сторони договору №731275 від 10.10.2017 року в ст. 3 закріпили право учасника групи, тобто позивача, право односторонньо відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів з дати його укладення. У п.12.1 ст. 12 договору зазначено: «Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобовязаний повідомити [PERSON] у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, [PERSON] розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, у урахуванням положень, викладених в цій Статті.». Згідно ст. 19 Договору підписання договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Підписавши договір, позивач [PERSON] мав можливість протягом 14 календарних днів від дати підписання договору детально його вивчити та у випадку незгоди з умовами, подати заяву про розірвання, чого зроблено не було. Неподання заяви про розірвання Договору відповідно до ст. 3 чи п.12.1 ст. 12 договору та підпис позивача на цьому договорі та додатку до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважає дані умови договору справедливими по відношенню до себе. Щодо інших сумнівів позивача у справедливості угоди та настання реальних наслідках передбачених угодою спростовується умовами угоди, які передбачають строки дії угоди, надання права на отримання автомобіля, порядку його надання та гарантії, відповідальність ТОВ «АВТО ПРОСТО» у разі порушення зобовязання та інших сумнівів. Верховний Суд України у постанові №6-40цс/13 від 11.09.2013 року висловив правову позицію щодо несправедливості умов договору та зазначив, що визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по - третє, умови завдають шкоди споживачеві. З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можлива виключно за наявності трьох складових, що прямо зазначено у названій вище постанові та висновки Верховного Суду України. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Суд не погоджується з доводами [PERSON] щодо того, що відповідач ввів в оману позивача, використовуючи підміну понять, коли позивач сплачує кошти в розстрочку не за одержання автомобіля, а за можливість отримати «право на його отримання», оскільки такий висновок позивача суперечить вимогам чинного законодавства та умовам спірної угоди. Так, відповідно до ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Договір № 731775 від 10.10.2017р. підписаний належним чином сторонами. З наведеного вище вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, слід дійти висновку, що доводи позивача про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТОВ «АВТО ПРОСТО» під час укладення спірного договору є безпідставними і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Укладений договір в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Таким чином, відсутні підстави вважати, що розподілення автомобілів проходить за пірамідальною схемою, а отже, відсутні підстави для застосування положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання умов договору несправедливими, крім того суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] щодо неповідомлення позивача про умови договору, оскільки такі покази спростовуються наданими суду письмовими доказами. Наведене свідчить про те, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, тому відсутні підстави для визнання договору №731275 від 10.10.2017 року недійсним та стягнення з відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 22375,69 грн. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed