Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 27.08.1983 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2011 року шлюб між сторонами розірвано. На праві спільної сумісної власності [PERSON], дітям - [PERSON] та [PERSON], відповідачу [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 18052, виданого на підставі розпорядження Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 17.01.2001 року №139-р, належить квартира за адресою: [ADDRESS]. 20.03.2013 року відповідач [PERSON] зареєстрував у квартирі, без відома позивача свого малолітнього сина від іншого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки - акта Запорізької міської ради, Єдиної абонентської служби центру обслуговування абонентів від 19.06.2014 року № 1596, відповідач [PERSON] в квартирі зареєстрований, але не мешкає з вересня 2008 року, а його малолітній син [PERSON] взагалі в квартирі не мешкав з моменту його реєстрації. З вересня 2008 року відповідач жодного разу не сплатив за комунальні послуги на утримання будинку, [PERSON], в свою чергу, своєчасно сплачує всі необхідні платежі за утримання квартири та комунальні послуги. В результаті чого у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість по сплаті за комунальні платежі, станом на час звернення до суду у розмірі 5419,12 грн. В наслідок реєстрація відповідача та його малолітнього сина у квартирі, позивач [PERSON] змушена нести додаткові витрати, сплачувати комунальні платежі за утримання будинку та прибудинкової території, які нараховуються на всіх зареєстрованих у квартирі осіб. На її неодноразові письмові вимоги щодо сплати суми заборговані по комунальним платежам, відповідач не реагує та відмовляється сплачувати оплату за комунальні платежі. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті комунальних платежів та платежів за утримання будинку у розмірі 5419,12 гривень та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в ньому, додатково пояснила суду, що по сплаті комунальних послуг у них один рахунок. Розділення рахунків не має. Квартира приватизована на п'ять чоловік. [PERSON] унаслідував долю батька, його частка складає 2/5 частки. Суму боргу по сплаті комунальних послуг вирахувала зі своїх чеків, а саме: вона і двоє дітей - по 1/5 частці, [PERSON] - 2/5 частки, тобто загальну площу квартири вона поділила на п'ять та помножити на два. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснивши, що у нього наявні всі квитанції по оплаті комунальних послуг. Раніше він не оплачував комунальні послуги, оскільки не мав можливості. За свою дитину він сплачує комунальні послуги, за двох дорослих дітей не сплачує, оскільки вони вже дорослі, та можуть самостійно сплачувати за себе. Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], який не проживає за зазначеною адресою з вересня 2008 року, [PERSON] та [PERSON], який не проживає за зазначеною адресою з моменту реєстрації, що підтверджується довідкою № 1596 від 19.06.2014 року виданою центром обслуговування абонентів № 11. [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить вищезазначена квартира, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та технічним паспортом, інвентарний № 46856. [PERSON] зверталась до [PERSON] з вимогою про сплату комунальних послуг за період з 01.06.2011 року по 01.06.2014 рік, надавши [PERSON] розрахунок боргу та з проханням про те, що у разі якщо він не зможе в подальшому приймати участь в утриманні будинку, вирішити питання про зняття з реєстрації його та його сина - [PERSON], що підтверджується зверненням (а.с. 8). [PERSON] своєчасно сплачую всі необхідні платежі за утримання квартири та комунальні послуги, що підтверджується квитанціями (а.с. 13-34). [PERSON] також надав квитанції на підтвердження сплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с. 64-68). Відповідно до ст. 156 ЖК України визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Згідно зі ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем [PERSON] сплачувались комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], на підтвердження чого, суду наданні квитанції. Крім того, на підтвердження суми боргу відповідача перед позивачем, суду надано розрахунок, складений особисто позивачем [PERSON] за період з 01.06.2011 року по 01.06.2014 рік. Відповідачем, на спростування зазначеного розрахунку надано квитанції, з яких судом встановлено, що у вказаний період [PERSON] сплачувались комунальні послуги на рахунок позивача [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд критично відноситься до наданих позивачем розрахунків, а тому дійшов висновку, що доводи щодо стягнення суми заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 5419,12 грн. належними доказами не підтверджено позивачем [PERSON], вони спростовані доводами відповідача [PERSON], тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed