Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що переведення позивача на іншу посаду на умовах строкового трудового договору та подальше звільнення її з АТ «Райффайзен Банк Аваль» відбулося незаконно, з грубим порушенням норм Кодексу законів про працю України, умов Колективного договору, у зв'язку з чим вона підлягає поновленню на роботі та на її користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральна шкода. В судовому засіданні позивач, підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2011 [PERSON], прийнято на посаду головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними кредитами корпоративного бізнесу управління по роботі з проблемними кредитами юридичних осіб Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль». В подальшому, працювала в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на різних посадах. 28.11.2014 відповідачем виданий наказ №4288к «Про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників», з яким було ознайомлено позивача 09.12.2014. Одночасно, позивачу було вручено пропозиції вакансій АТ «Райффайзен Банк Авалір» станом на 09.12.2014. 30.01.2015 позивачем на електронну адресу підрозділу персоналу було направлено лист про згоду на переведення на іншу роботу (за основним місцем роботи), вказану роботодавцем в переліку вакансій. 04.02.2015 відбулося засідання Профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників Центрального офісу АТ «Райффайзен Банк Аваль», на якому було розглянуто подання уповноваженого органу про розірвання трудового договору зі мною згідно з п.1 ст.40 КЗпП України та надано відповідну згоду. 06.02.2015 відповідачем повідомлено про можливість переведення позивача на вакансію провідного експерта відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів Департаменту проблемних кредитів АТ «Райффайзен Банк Аваль», тимчасово, а саме до 30.04.2015. Позивачем було прийнято пропозицію відповідача щодо переведення на вищезгадану посаду провідного експерта. 30.04.2015 згідно наказу №1140к від 24.04.2015 позивача було звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строкового трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, про що представником підрозділу персоналу повідомлено позивача 28.04.2015. Крім того, судом було встановлено, що п. 2 Постанови Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» №П-226/4 від 28.10.2014 «Про затвердження нових штатних розписів Центрального офісу га дирекцій банку» було вирішено скоротити штат працівників. Згідно з Додатком 2 до цієї Постанови скороченню підлягали 2 штатні одиниці за посадою, яку обіймала Позивач. На виконання Постанови Правління №П-226/4 від 28.10.2014 було видано наказ АТ «Райффайзен Банк Аваль від 28.11.2014 N 4288к «Про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників». Працівники відділу стягнення кредитів мережі управління координації з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів, які обіймали посаду головного експерта зі стягнення, з цим наказом були ознайомлені 03.12.2014. Позивач на цю дату була відсутня на роботі через хворобу, тому цей наказ було їй доведено під особистий підпис 09.12.2014. Одночасно з попередженням про наступне звільнення за вказаною підставою позивачу були надані пропозиції вакансій станом на 09.12.2014. Оскільки позивач не працевлаштувалася в банку, то 14.01.2015 до Профкому Первинної профспілкової організації Центрального офісу було направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП. Розгляд подання був призначений на 28.01.2015, але не відбувся, оскільки позивач у цей день була у відрядженні у м. Житомир згідно наказу АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28.01.2015 N 149-в. Розгляд подання було повторно призначено на 04.02.2015. На засіданні профкому 04.02.2015 у присутності позивача було вирішено надати згоду на її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. 03.02.2015 позивачу був наданий під підпис новий перелік Пропозицій вакансій АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 03.02.2015. Згідно з рішенням Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» було вирішено запропонувати тимчасові контракти строком на три місяці працівникам, що залишилися у Донецькому та Луганському регіонах. Відповідно до цього рішення до штатному розпису банку вводилися на термін 3 місяці посади. Так, 28.02.2015 вказаного характеру (тимчасова) посада провідного експерта була введена на строк до 30.04.2015 до відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі управління проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів. Крім того, посада провідного експерта була нижче ніж посада головного експерта зі стягнення, яку обіймала позивач, що обумовлювало менший розмір заробітної плати. Разом з тим, наказом від 06.02.2015 № 405-к «Про переведення [PERSON].» позивача було переведено на посаду провідного експерта відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів з 06.02.2015 по 30.04.2015 без зміни посадового окладу. Переведення позивача на вказану посаду та умовах строкового трудового договору було здійснено на підставі заяви позивача від 06.02.2015,. З вищевказаним наказом від 06.02.2015 №405-к позивача було ознайомлено під підпис. Наказом АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24.04.2015 № 1140-к позивача було звільнено з роботи з 30.04.2015 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору, п. 2 ст 36 КЗпП. Станом на 01.05.2015вказана (тимчасова - до 30.04.2015) посада провідного експерта була виведена з штатного розпису відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 КЗпП встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 ст. 23 КЗпП). Абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Оскільки, посада провідного експерта вводилася до штатного розпису лише на певний строк: 3 місяці, що було викликано об'єктивними факторами (проведенням АТО) та виробничою необхідністю. Строк введення зазначений посади обумовив, в свою чергу, строковий характер трудового договору з [PERSON] на її обіймання. За таких обставин суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача про його безпідставне та незаконне звільнення, яке відбулося з порушенням норм чинного законодавства та суд погоджується з доводами представника відповідача, що укладений з позивачем безстроковий трудовий договір було переукладено на строковий трудовий договір з позивачем виходячи з характеру роботи, з урахування її інтересів вказаний нею в заяві строк. За таких обставинами відсутні підстави для визнання строкового трудового договору недійсним в частині визначення строку цього договору, Крім наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження й інші доводи позивача щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши докази по справі з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача щодо його незаконного звільнення, позивачем не надано доказів протиправності діяння чи без діяння відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed