Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про зобовязання вчинити дії, а саме: зобовязати МВ ДВС зняти арешт з усього майна, яке належить [PERSON] ІПН: [NUMBER], накладений МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в межах здійснення виконавчого провадження № 9285500 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/2440 від 29.11.2005 р., виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПП «БСЛ» суми боргу у розмірі 7442,03 гри. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. Звернувшись до нотаріуса у власних справах мені стало відомо, про те, що Міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно. Листом № 07-54/12671 від 12.06.2015 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ повідомило, що на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ перебувало виконавче провадження № 9285500 по примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2440 від 29.11.2005 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з позивача - [PERSON] на користь ПП «БСЛ» суму у розмірі 7442,03 гри. по якому 30.09.2008 року державним виконавцем у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та виконавче провадження №38865919 по примусовому виконанні постанови №308/6812/13-п від 13.05.2013 р., виданої Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з неї - [PERSON] штрафу у розмірі 85 грн. по якому 26.12.2013 року державним виконавцем у відповідності до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Також у зазначеному вище листі повідомляється, що вищевказані документи повторно на виконання до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції не предявлялися. Тобто, із зазначеного вище листа вбачається, що на даний час виконавчого провадження як такого не існує, оскільки виконавчі листи були повернуті стягувачеві і повторно не пред'являлися. Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання протягом року якщо інше не передбачено законом. Враховуючи те, що виконавче провадження №9285500 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2440 від 29.11.2005 року виданого Ужгородським міськрайонним судом па користь ПП «БСЛ» на суму боргу у розмірі 7442,02 грн. було повернуто стягувачеві 30.09.2008 року, (тобто 7 років тому), то кінцевий строк предявлення виконавчого документу після повернення його стягувачеві становив би 30.09.2009 року. При проведенні виконавчого документу відповідальний працівник МВ ДВС Ужгородського МРУЮ повинен був автоматично скасувати арешт накладений на моє майно, однак з незрозумілих причин цього так і не було зроблено. Що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Відповідач у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, причини неприбуття суду не повідомив. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та додатково надані у їх сукупності, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи № 2-2440/05, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2005 року було стягнуто з [PERSON] на користь Приватного підприємства «БСЛ» 4\~908,83 грн. основного боргу за договором купівлі продажу, 2459,52 грн. штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, 73,68 грн. сплаченого державного мита. Зазначене рішення було залишене без змін за ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03.11.2005 року, яка в свою чергу, також була залишена без змін ухвалою Судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.10.2007 року. За ухвалою Верховного суду України від 19.01.2006 року виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2005 року було зупинено до закінчення касаційного провадження у справі, тобто до 05.10.2007 року, коли фактично було завершено касаційне провадження у цій справі. Тобто зазначене рішення суду першої інстанції набуло законної сили 03.11.2005 року, проте його виконання могло розпочатися лише після до 05.10.2007 року. Як вбачається з листа від 12.06.2015 року № 07-54/12671 МВ ДВС Ужгородського МРУЮ на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ перебувало виконавче провадження № 9285500 по примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2440 від 29.11.2005 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПП «БСЛ» суму боргу в розмірі 7442,03 гри. по якому 30.09.2008 року державним виконавцем у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та виконавче провадження №38865919 по примусовому виконанні постанови № 308/6812/13-п від 13.05.2013 р., виданої Ужгородським міськрайонним судом про: стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 85 грн. по якому 26.12.2013 року державним виконавцем у відповідності до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Також у цьому листі повідомляється, що вищевказані документи повторно на виконання до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції не предявлялися. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього\~Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; та ін. Позивач зазначає, що накладення арешту на все його майно та заборона його відчуження обмежує його законні права, як власника майна, щодо вільного ним розпорядження. Згідно вимог\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Право власності згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Частиною 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 цього ж Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Аналізуючи в сукупності всі зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст.. 88 ЦПК України покласти на позивача, оскільки останній не наполягає на їх стягненні з відповідача та арешт на його майно був правомірно накладений органом виконання судових рішень, тобто спірна ситуація виникла внаслідок винних дій самого позивача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved