Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, посилаючись на те, що 05.09.2013 він був прийнятий на посаду юрисконсульта 2-ої категорії відділу претензійно-позовної роботи ГО управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту до ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал». 23.09.2013 його було звільнено з роботи за угодою сторін. Проте в день звільнення йому не виплачено всі суми, що належать від підприємства. 24.11.2013 він звернувся до Голови правління та головного бухгалтера із заявою про направлення на його адресу довідки про середню заробітну плату та письмового повідомлення про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати. 20.12.2013 на його адресу від відповідача надійшли: довідка про середню заробітну плату від 28.11.2013 №234 та письмове повідомлення про розмір нарахованої заробітної плати. За період роботи від відповідача ним отримано лише аванс в розмірі 870 грн. На даний час йому не виплачено заборгованість із заробітної плати в розмірі 841,82 грн. що складається з заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. 23.12.2013 ним на адресу відповідача направлено лист з вимогою негайно виплатити заборгованість із заробітної плати в розмірі 841,82 грн. на вказаний ним картковий рахунок. Вищезазначений лист отриманий відповідачем 24.12.2013. На час звернення до суду грошових коштів на його картковий рахунок не надходило. Тому просив стягнути з відповідача суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 841,82 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 21212,40грн. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 841,82 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 25069,20 грн. Представник відповідача позов визнала частково, посилаючись на те, що відповідача звільнено за угодою сторін (наказ про звільнення від 23.09.2013 № 195-к). У відповідача не було можливості видати працівнику, що звільняється, розрахункові кошти в день видачі йому трудової книжки, оскільки нарахування заробітної плати здійснюється на підставі табелю обліку робочого часу, що складається за фактом відпрацьованого робочого часу, а остаточний розрахунок з працівником проводиться на підставі виданого керівником підприємства наказу, що в даному випадку був виданий 23.09.2013, то облікувати відпрацьований робочий час та провести розрахунок з працівником можливо було лише після 23.09.2013, отже 23.09.2014 був повним робочим днем. Позивачу було повідомлено, що заробітну плату йому буде виплачено після 30.09.2013, тобто - у строки, передбачені Колективним договором ПАТ «АК «Київводоканал» на 2013-2014 роки, з умовами якого працівника було ознайомлено під підпис при прийнятті на роботу. Першу частину заробітної плати (аванс) позивач отримав 17.09.2013, що підтверджується його власноручним підписом у відомості на виплату грошей № 29 за вересень 2013 року. Позивачу було відомо про можливість отримання ним заробітної плати (другої частини) не пізніше 03.10.2013. Заробітну плату всім працівникам товариства, в тому числі позивачу, було нараховано та виплачено 30.09.2013. Нараховані до сплати позивачу кошти не були отримані останнім та у зв'язку з цим задепоновані.Позивачу було нараховано та підготовлено для виплати заробітну плату, однак позивач не скористався своїм правом на її отримання. Коли позивач, якого бухгалтерією в телефонному режимі було повідомлено про необхідність отримання заробітної плати, не з'явився з 30.09.2013 по 02.10.2013 для її отримання бухгалтер звернувся до начальника відділу претензійно-позовної роботи ТО управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту Герасименко І.В., щоб і вона також зателефонувала позивачу та повідомила про необхідність отримання заробітної плати. Герасименко І. В. 03.10.2013 зателефонувала позивачу з проханням прийти та отримати заробітну, на що позивач відповів, що з'явиться для отримання після 15-00 цього ж дня. Вважає, що товариство повинно виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, що виникла з вини працедавця, тобто за період з 24.09.2013 по 27.09.2013. Також, позивачем включено при розрахунку компенсацію за відпустку, у зв'язку з чим наданий позивачем розрахунок не може братися до уваги як такий, що складений з порушенням норм чинного законодавства. З урахуванням того, що за час роботи в ПАТ «АК «Київводоканал» позивач пропрацював 13 робочих днів, за які йому було нараховано 1 980,95 грн, середній заробіток позивача за день затримки виплати заробітної плати становить 152,81 грн (1 980,95 грн /13 днів), а за весь період затримки виплати заробітної плати з вини роботодавця становить 611,24 грн (152,81 грн * 4 робочих дні (з 24.09.2013 по 27.09.2013). Тому просила позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 841,82 грн заробітної плати та 611,24 грн. середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати з вини роботодавця. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 05.09.2013 позивач був прийнятий на посаду юрисконсульта 2-ої категорії відділу претензійно-позовної роботи ГО управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (наказ №182-к від 05.09.2013), що підтверджується записом до трудової книжки. 23.09.2013 позивача було звільнено з роботи за угодою сторін, п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (наказ №195-к від 23.09.2013), що підтверджується записом до трудової книжки. 23.09.2013 року в день звільнення позивачу не виплачено всі суми, що належать від підприємства. 24.11.2013 позивач звернувся до Голови правління та головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» із заявою про направлення на його адресу довідки про середню заробітну плату та письмового повідомлення про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати. 20.12.2013 на адресу позивача надійшли: довідка про середню заробітну плату від 28.11.2013 №234 та письмове повідомлення про розмір нарахованої заробітної плати. Позивачем за період роботи отримано лише аванс в розмірі 870 грн., тому на даний час позивачу не виплачено заборгованість із заробітної плати в розмірі 841,82 грн., що складається з заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. 23.12.2013 позивачем на адресу відповідача направлено лист з вимогою негайно виплатити заборгованість із заробітної плати в розмірі 841,82 грн. на вказаний позивачем картковий рахунок, який був отриманий відповідачем 24.12.2013. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити. Як зазначено у п. 20 Постави Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Основна сума заборгованості відповідача перед позивачем із заробітної плати згідно розрахункового листа становить 841, 82 грн. та на день звернення до суду не погашена в установленому законом порядку. У зв'язку з невиплатою основної суми заборгованості із заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду, який складається з: період затримки - з 24.09.2013 по 06.05.2014; загальна кількість робочих днів - 156; середньоденна заробітна плата згідно довідки від 28.11.2013 - 160, 70 грн., що становить розмір середнього заробітку - 25 069, 20 грн. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову, представник відповідача не заперечувала, що позивач не отримав усі належні йому виплати при звільненні, проте вини відповідача в цьому не вбачає, оскільки позивач був повідомлений в телефонному режимі про необхідність отримання заробітної плати, але таке повідомлення не передбачене ст.. 116 КЗпП. Також суд не може взяти до уваги довідку про середню заробітну плату позивача надану представником відповідача під час розгляду справи від 05.05.2014 , оскільки середня заробітна плата згідно цієї довідки менше середньої заробітної плати , яка вказана в довідки наданої відповідачем на вимогу позивача. Тобто, представник відповідача не довела тих обставин на які посилалася як на підставу своїх заперечень, не надала докази в обґрунтування своїх заперечень, не спростував тих обставин на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику відповідача її права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved