Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON]І працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельні ділянки площею 2,18 га ріллі та 0,31 га сіножаті, які розташовані на території Рябухівської сільської ради, про що їй було видано Державні акти на право власності на земельні ділянку - серії ЯГ № 387747 та серії ЯГ № 387746. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все свої майно заповіла позивачу [PERSON] 01 січня 2011 року [PERSON] померла. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може в повній мірі скористатися своїми спадковими правами, поскільки позивач зверталась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. За цей час було втрачено оригінали Державних актів, про що розміщено оголошення в районній газеті «Трибуна хлібороба» 11.04.2015 року. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, і у відповідності до ст. 1296 ЦК України звернулась до нотаріальної контори за оформленням спадщини, але їй було відмолено по причині відсутності правовстановлюючих документу, а саме Державних актів на право власності на земельні ділянки. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельні ділянки площею 2,18 га ріллі та 0,31 га сіножаті на території Липівської сільської ради після смерті матері [PERSON], що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянку серії ЯГ № 387747 та серії ЯГ № 387746 від 21.12.2007 року. До початку розгляду справи позивачем [PERSON] було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме Талалаївської РДА на Липівську сільську раду, поскільки позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, у відповідності до ст. 33 ЦПК України не припиняючи розгляду справи, ухвалив замінити первісного відповідача Талалаївську РДА на Липівську сільську раду, визначивши Талалаївській РДА процесуальний статус третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засідання позивач [PERSON] свій позов підтримала і просила задовольнити, поскільки вона являється спадкоємцем за заповітом, але не може в повній мірі скористатись своїми спадковими правами із-за відсутності оригіналів Державних актів на належні спадкодавцю [PERSON] земельні ділянки, і тому нотаріально неможливо оформити спадщину у встановленому порядку. Представник третьої особи Талалаївської РДА [PERSON] В судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], так як для цього є всі правові підстави. Представник відповідача - Липівської сільської ради - в судове засідання не зявився, надали до суду заяву, в якій просять суд розглянути справу без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - відділу Держземагенства в Талалаївському районі в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, у вирішення справи покладаються на розсуд суду. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 06 січня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 145937 (а.с.8). Згідно копії заповіту від 01.12.1999 року, посвідченого Липівською сільською радою, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.9) Згідно копії рішення Талалаївського районного суду від 23.04.2014 року, яке набрало законної сили 12.05.2014 року, встановлено факт, що заповіт від імені [PERSON] належить [PERSON] (а.с.13). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№ 387747 від 21.12.2007 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,18 га на території Липівської сільської ради (а.с.10). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№ 387746 від 21.12.2007 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,31 га на території Липівської сільської ради (а.с.11). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 11 квітня 2015 року було поміщено оголошення про те, що втрачені Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 387746 та серії ЯГ № 387747 на імя [PERSON] вважати недійними (а.с. 14). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, згідно повідомлення Талалаївської ДНК від 01.07.20154 року (а.с.21). Згідно довідок відділу Держземагенства в Талалаївському районі від 01.07.2015 року вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 387747 від 21.12.2007 року, яка належала [PERSON] станом на 06.01.2011 року становила 24027, 11 грн. (а.с.25); вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 387746 від 21.12.2007 року, яка належала [PERSON] станом на 06.01.2011 року становила 1342, 28 грн. (а.с.26). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула права власності на земельні ділянки площею 2,18 га та 0, 31 га на території Липівської сільської ради Талалаївського району, яке підтверджено Державними актами на право власності на земельні ділянки, що були втрачені. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Поскільки матеріалами справи підтверджено той факт, що спадкодавець у встановленому законом порядку за життя набула право власності на земельні ділянки, яке залишилось не успадкованим, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд також вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору відповідно до ціни позову, а саме грошової оцінки земельних ділянок на день смерті спадкодавця, які була встановлена в ході судового розгляду згідно довідок відділу Держземагенства в Талалаївському районі на загальну суму 25369 грн. 39 коп. Саме з цієї суми позивач повинна була сплатити суму судового збору при подачі позову до суду згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» один відсоток ціни позову - 253 грн. 70 коп., а нею сплачено 243 грн. 60 коп., тому підлягає стягненню з позивача недоплачена сума судового збору 10 грн. 10 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved