Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав в сімейних правовідносинах. В обґрунтування поданого позову заначив, що 22.12.2012 року від близьких стосунків позивача з відповідачкою [PERSON] народилася дитина: [PERSON]. Позивача записано як батька дитини. Свідоцтво про народження дитини видано 08.01.2013 року, актовий запис про народження № 01, від 08.01.2013 року. 11.01.2013 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, що зареєстрований виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 01. Останнім часом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 189/102/18 від 02.02.2018 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає з відповідачкою [PERSON] Між тим, відповідачка перешкоджає йому спілкуватися з дитиною, не дозволяє бачитися, що становить обєктивні перешкоди для виховання та спілкування з дитиною. У звязку з чим, позивач просить суд зобовязати відповідачку надавати йому можливість спілкування з метою виховання, з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] з 10.00 год. по 17.00 год. в суботу та неділю щотижня, з правом непостійного находження дитини за місцем його мешкання. Позивач в судовому засіданні в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Крім того, пояснив, що алкогольними напоями він не зловживає, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та з його сторони не має загроз для дитини. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та не заперечувала проти побачень батька з дитиною щонеділі з 10.00 до 12.00 години в її присутності, оскільки у позивача немає постійного місця проживання, він не працює, зловживає спиртними напоями, а дитину треба кормити на протязі дня, що він не зможе зробити за відсутності місця проживання. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на вимоги поданого відзиву на позовну заяву. Крім того, суду пояснила, що відповідачка не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, однак враховуючи, те що позивач зловживає алкогольними напоями та перебуває на обліку у лікаря нарколога щодо вживання алкогольними напоями, заперечує проти побачень дитини з батьком в її відсутності та визнає позов в частині побачень в неділю з 10.00 години до 13.00 години в присутності матері. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала та пояснила, що в січні 2018 року позивач звертався до Покровської РДА з питанням визначення днів побачення з дитиною. З цього приводу було зібрано комісію, на якій відповідачка не заперечувала проти побачень батька з дитиною, однак на її території та в її присутності. Раніше позивач зловживав алкогольними напоями, але пройшов курс лікування і на даний час не вживає алкогольні напої. Батько і мати мають рівні права на дитину, тим паче в них хлопчик та йому треба спілкування з батьком для його розвитку. Позивач працює не офіційно. При відвідуванні місця проживання [PERSON], встановлені задовільні умови проживання, співмешканка [PERSON] не заперечує проти спілкування батька з дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає сторін, позивача [PERSON] може охарактеризувати з позитивної сторони, не бачив щоб він зловживав спиртними напоями. Побутову характеристику, яку він підписав, не підтримує, тому що не читав її. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON], які до розлучення проживали з ним по сусідству. [PERSON] пяним він ніколи не бачив, однак постійно бачить його за кермом автомобіля. Знає, що коли сторони проживали разом, дитина була дуже привязана до батька, останнім часом він не бачить щоб вони спілкувалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає сторони особисто. Побутову характеристику, про те що [PERSON] зловживає спиртними напоями не підтримує, оскільки підписав її нечитаючи. [PERSON] зараз не зловживає алкогольними напоями та його співмешканка [PERSON] також. Чи спілкується позивач з дитиною він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] та його співмешканку. [PERSON] не пє, роботящий, грає у футбол, його співмешканка [PERSON] також не зловживає алкогольними напоями. Він підписував побутову характеристику, але не підписував, того що [PERSON] зловживає спиртними напоями. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, представника відповідачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 січня 2013 року, що підтверджується копіями паспорту [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-6). Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 8-9). Згідно копії свідоцтва про народження, серії І-КИ №414838, сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає разом з матірю [PERSON], що визнається сторонами. Згідно витягу з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 21.01.2018 року, комісією було рекомендовано [PERSON] з метою усунення перешкод, що чиняться зі сторони матері [PERSON] у спілкуванні з сином, вирішувати в судовому порядку. (а.с.11) Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Покровської селищної ради від 15.02.2018 року №26/1, за місцем проживання позивач характеризується позитивно. Спиртними напоями не зловживає. Стоїть на обліку в Покровському РЦЗ. Скарг з боку сусідів та жителів села на адресу [PERSON] в селищну раду не надходило. Компрометуючих матеріалів на [PERSON] селищна рада не має. (а.с.10). Відповідно до побутової характеристики від 04.04.2018 року, наданої відповідачкою [PERSON], яка підписана свідками, [PERSON] мешкає в с. Коломійці, пров. Токовий, 8 зі своєю співмешканкою [PERSON], яка зловживає спиртними напоями, в результаті чого в будинку постійно чутно сварки. [PERSON] стоїть на диспанцерному обліку в ПП Медичний центр «Інтел Медіа» із зловживанням алкогольних напоїв з 30.03.2016 року. На даний момент [PERSON] постійно бачуть в стані алкогольного спяніння. Він розпиває алкогольні напої в громадських місцях. (а.с.44). Однак, суд вважає, що побутова характеристика на [PERSON] містить посилання на обставини, що не підтвердженні належними і допустимими доказами, характеристика не завірена нотаріально, крім того, спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків, тому суд відхиляє доводи даної побутової характеристики. Згідно довідки від 04.06.2018 року та сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯУ №433081 від 04.06.2018 року, виданих КЗ «Покровська ЦРЛ» ДОР, [PERSON] не перебуває на обліку при наркологічному кабінеті та ознак наркологічних захворювань в нього не виявлено. (а.с.83-84). Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно\~ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 159 СК України\~передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд вважає доведеним належними допустимими та достатніми доказами ту обставину, що дійсно між сторонами спору виникають конфлікти з приводу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, від 20.11.1989 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.\~\~Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі\~«МакМайкл проти Сполученого Королівства»\~(McMichael v.\~the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див.,\~mutatis mutandis,\~справу\~«Хазе проти Німеччини»\~(Haase v.\~Germany), № 11057/02, п. 99,\~ЄСПЛ\~2004-III (витяги). Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.\~Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07. 2017 року (заява № 2091/13) у справі\~«М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною;\~по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги відповідачки, про зустріч батька з дитиною щонеділі з 10.00 години до 12.00 години, у присутності матері, є необґрунтованим і не в повній мірі враховують вимоги закону, висновки Європейського суду з прав людини, інтереси дитини та позивача. Зокрема, суд вважає, що вимога проведення цих зустрічей з обовязковою присутністю матері дитини є недоречною, виходячи з тих негативних відношень, які склалися між сторонами після розлучення. Вказане лише призведе до нових конфліктних ситуацій між ними, а тому такі зустрічі повинні проходити без участі матері. Тому, враховуючи всі обставини справи, доводи сторін,

Outcome: partial