Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому просить суд визнати поруку за договором поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», та зазначений договір поруки припиненими, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атур»кредитного договору №КЛ-Ю/07/0014 від 13.07.2007 року, останньому надано відкличну не поновлювальну кредитну лінію для поповнення обігових коштів у розмірі 300000,00 гривень, строком погашення не пізніше 12.07.2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 відсотків річних. У якості забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк»і позивачем було укладено договір поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ТОВ «Атур»його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Однак, додатковими угодами №1, №2, №3, №4 від 01.10.2008 року і №5 від 09.10.2008 року, укладеними між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк»та ТОВ «Атур», докредитного договору №КЛ-Ю/07/0014 від 13.07.2007 року без його відома та згоди були внесені істотні зміни, зокрема, щодо графіку виплат і відсоткової ставки. Таким чином, відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя. У звязку з викладеним, так як позивач не надавав згоди на зміну умов кредитного договору, зокрема, збільшення відсоткової ставки, тому він просить суд відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України визнати припиненими вищезазначені поруку та договір поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2015 року позов [PERSON] до ТОВ «Атур», ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання поруки та договору поруки припиненими в частині визнання припиненим договору поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» за заявою представників позивача залишено без розгляду.\~\~\~\~ Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. У судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Атур», повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що збільшені відсотки за користування кредитом у розмірі 22,00 відсотків річних банком не нараховувалися. Суд, заслухавши думку представників позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.07.2007 року між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (банк) і ТОВ «Атур» (позичальник) було укладено кредитний договір №КЛ-Ю/07/0014 від 13.07.2007 року, згідно умов якого банк надав позичальнику відкличну не поновлювальну кредитну лінію для поповнення обігових коштів у розмірі 300000,00 гривень, а ТОВ «Атур», у свою чергу, зобовязався належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 12.07.2010 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.6-8). Відповідно до п.1.1.3 кредитного договору №КЛ-Ю/07/0014 від 13.07.2007 року процентна ставка за користування кредитною лінією 18,00 відсотків річних. У якості забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (кредитор) і [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ТОВ «Атур» (боржник) його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору, а саме: за своєчасне повернення кредитної лінії у розмірі 300000,00 гривень, за виплату процентів по кредиту у розмірі 18% річних до 13.07.2010 року, за виплату неустойки у випадку прострочення по виплаті процентів і поверненню кредиту (а.с.9-10). Згідно з п.2.2 договору поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року поручитель не несе відповідальності перед кредитором у випадку, якщо кредитний договір був змінений його учасниками без згоди поручителя. 01.10.2008 року між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (банк) і ТОВ «Атур» (позичальник) було укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору №КЛ-Ю/07/0014 від 13.07.2007 року, згідно умов якої п.1.1.3 договору викладено в наступній редакції «Починаючи з 01 жовтня 2008 року процентна ставка за користування кредитною лінією в розмірі 200000,00 становить 22% відсотки річних». Таким чином, у звязку з укладенням додаткової угоди №4 від 01.10.2008 року було збільшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки змінився розмір відсоткової ставки з 18,00 % річних до 22,00 % річних. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставою для припинення поруки в порядку ч.1 ст.559 ЦК України є сукупність двох умов внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-160цс13). Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойкитощо (постанова Верховного Суду України у справі №6-20цс11 від 21.05.2012 року). Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05.12.2012\~року у справі №6-147цс12, від 21.05.2012\~року у справі №6-69цс11, від 21.11.2012 року у справі №6-134цс12, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. При цьому, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі №6-69цс11). Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2 ст.60 ЦПК України). Належних та допустимих доказів про повідомлення поручителя і отримання його згоди на внесення змін до основного зобовязання, зокрема, зміну розміру процентів та збільшення обсягу відповідальності внаслідок таких змін, відповідачі суду не надали. Посилання представника відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» на те, що збільшені відсотки за користування кредитом у розмірі 22,00 відсотків річних банком не нараховувалися, суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься додаткова угода №4 від 01.10.2008 року до кредитного договору№КЛ-Ю/07/0014 від 13.07.2007 року, згідно умов якої змінено процентну ставку за користування кредитною лінією з 18,00 відсотків річних до 22,00 відсотків річних.При цьому згідно з ч.1 ст.559 ЦК України підставою припинення поруки є саме зміна зобовязання без згоди поручителя, а не фактичне нарахування відсотків, що є правом банку. За таких обставин, порука за договором поруки №ДП-Ф/07/0012 від 13.07.2007 року, укладеним між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» і [PERSON] є припиненою. Отже, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.При повному задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.Покладення на відповідачів солідарного обов'язку по сплаті судових витрат процесуальним законодавством не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: approved