Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] «Техновоєнсервіс» на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 11\~838 грн. 96 коп. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 04.08.2014 року я була прийнята на роботу до філії [PERSON] «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод», на посаду економіста. Оскільки філія [PERSON] «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» являється відокремленим структурним підрозділом [PERSON] «Техвоєнсервіс» без права юридичної особи та здійснює свою діяльність тільки на підставі та відповідно до розпоряджень юридичної особи, свої вимоги позивач заявляє до [PERSON] «Техвоєнсервіс».Протягом всього часу, який вона пропрацювала на підприємстві, добросовісно, сумлінно виконувала покладені обов'язки та не мала жодних зауважень з боку адміністрації до якості моєї роботи, Відповідач безпідставно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, тому, 07.04.2015 року позивач була змушена звільнитися.На день звільнення останньої, заборгованість по заробітній платі складала 5 094.07 (п ять тисяч девяносто чотири гривні 07 копійок). Оскільки, Відповідач тривалий час після звільнення не виплачував заробітну плату, [PERSON] довелося звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав. 17.06.2016 року заявою про уточнення позовних вимог позивачем збільшено розмір позовних вимог, про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку, до 12\~569 грн. 76 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, завчасно направила суду заяву, якою просила суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] «Техвоєнсервіс» в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Судом встановлено, що з 04.08.2014 року по 07.04.2015 року [PERSON] працювала на посаді економіста, що підтверджуються відмітками трудовій книжці позивача. 07.04.2015 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. При звільненні позивача, з ним не було проведено остаточний розрахунок, а саме не було виплачено заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року у сумі 5 094 грн. 07 коп., що підтверджується довідкою №60 від 15.04.2015 року, виданою [PERSON] «Техвоєнсервіс» ФКТ «ЧАРЗ». Згідно ч. 1ст. 94 КЗпП України, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено: працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1-2ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Постанови Верховного Суду України в справі № 6-76 цс14 від 02.07.2014 р. встановлено, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За таких обставин, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Так, середній заробіток позивача становить 73,08 грн./день. З моменту звільнення до звернення позивача до суду з позовною заявою, пройшло 172 календарні дні, а тому, середній заробіток за даний період складає 12 569 грн. 76 коп. (де 73, 08 грн. середньоденний заробіток * 172 календарні дні). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 12 569 грн. 76 коп., обмежуючись заявленими вимогами, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог та проведеним позивачем розрахунком. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути судові витрати по справі: на користь держави - судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved