Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON]»янського А.В., [PERSON], [PERSON] про витребування автомобіля [NUMBER] (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465) з чужого незаконного володіння . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та її колишній чоловік являються співвласниками автомобіля [NUMBER] (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465). Проте, вказаний автомобіль перебуває у користуванні відповідача [PERSON] на підставі довіреності наданої 15.10.2012 року від імені [PERSON] з правом розпорядження спірним автомобілем, зважаючи на те, що договір купівлі продажу, чи міни вказаного транспортного засобу не укладався. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду відповідачу [PERSON] відмовлено у визнанні удаваним договору зазначеного доручення. Будь-якої усної чи письмової згоди на продаж її спільного із відповідачем [PERSON]»янським А.В. автомобіля вона не надавала. На вимогу про повернення даного автомобіля відповідач [PERSON] не реагує. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON]»янського А.В. позову не визнав, подав заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. по справі №1915/18870/2012 позов було задоволено частково, проте у задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля [NUMBER] судом було відмовлено. Вказане рішення оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку проте в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалося та набрало законної сили. Відтак, під час розгляду спору судом про поділ спільного майна подружжя спірний автомобіль вже був об»єктом спору, проте судом такий автомобіль не було визнано спільним сумісним майном та відповідно не було здійснено поділу між сторонами про що свідчать висновки наведені у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 року по справі №1915/18870/2012. Позивачем не представлено доказів того, що вона є власником спірного автомобіля, а з рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 року також не вбачається, що дане авто визнане спільним сумісним майном подружжя. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували її твердження про видачу відповідачем [PERSON]»янським А.В. доручення відповідачу [PERSON] від 19.08.2011 р. та видачу [PERSON] доручення від 15.10.2012 р. на користь [PERSON] Також, позивачем не надано суду жодних доказів звернення до відповідача [PERSON] із вимогами про повернення спірного автомобіля, а відтак обставини на які посилається позивач нею не доводяться , а тому є лише її припущеннями. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши надані по справі докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]»янським А.В. розірвано. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], що доводиться журналом карток УДАІ УМВС України в Тернопільській області. 15.10.2012 року [PERSON], який діяв в порядку передоручення від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 09.08.2011р. за реєстром №917, видав довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за №6588, за умовами якої уповноважив [PERSON] бути представником [PERSON] в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, повязаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, а також продажу, обміну, передачі в найм (оренду), позичку (за ціну та на інших умовах на власний розсуд) належного йому на праві власності автомобіля [NUMBER], 2004 року випуску. Тобто, [PERSON] видана довіреність з правом розпорядження вказаним автомобілем, при цьому офіційний договір купівлі-продажу, чи міни не укладався. [PERSON] марки Volkswagen LT35D, д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] перебуває під арештом. Дані обставини встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013 року у цивільній справі №607/2200/13-ц яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]»янського А.В., [PERSON], Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про визнання удаваним договору доручення, визнання права власності на автомобіль [NUMBER] (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465) та звільнення його з під арешту, накладеного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду, оскільки при укладенні договору доручення, зокрема щодо уповноваження повіреного [PERSON] експлуатувати транспортний засіб Volkswagen LT35D, д.н.з. [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] та розпоряджатися ним право власності на автомобіль до повіреного не переходить, оскільки власником транспортного засобу залишається довіритель, виходячи із правової природи договору доручення. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Отже, обставини які встановленні під час розгляду справи №607/2200/13-ц мають безпосереднє відношення до сторін [PERSON]»янського А.В., [PERSON] та [PERSON], тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, вони не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. по справі №1915/18870/2012 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] та [PERSON]»янським [PERSON], зокрема за кожним із них, право приватної власності на 1/2 частину : автомобіля марки «CITROEN BERLINGO D, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] та автомобіля марки RENAULT MASCOTT, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] та залишено вказані автомобілі у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]»янського [PERSON]. У задоволенні решти позовних вимог, зокрема щодо поділу автомобіля [NUMBER] відмовлено, оскільки сторони не могли вказати місцезнаходження даного автомобіля та у кого у володінні він знаходиться. Вказаним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. по справі №1915/18870/2012 встановлено, що сторонами [PERSON] та [PERSON]»янським А.В. за період шлюбу придбано наступні автомобілі: Volkswagen LT35D, номерний знак [NUMBER], мерседес Бенц, 1979 року випуску номерний знак [NUMBER], «CITROEN BERLINGO D, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] та RENAULT MASCOTT, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER], які зареєстровані на ім»я відповідача [PERSON]»янського [PERSON] марки «CITROEN BERLINGO D, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] та RENAULT MASCOTT, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] перебувають у користуванні [PERSON] та [PERSON]»янського [PERSON] автомобілів марки «Мерседес Бенц» та Volkswagen LT35D Дуб»янському А.В. та [PERSON] невідоме. Отже, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, які встановленні судовим рішенням у вказаній цивільній №1915/18870/2012 повторно не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки мають безпосереднє відношення до сторін [PERSON]»янського А.В. та [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 10.04.2014 р., яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2014 р.\~ залишено без змін, вказане вище рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. у справі №1915/18870/2012 в частині визнання за [PERSON] права власності на 87.11 частки квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON]»янським [PERSON] права приватної власності на 12.89 частки квартири [ADDRESS] скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові [PERSON]\~ відмовлено, посилаючись на рівність часток в спільній сумісній власності подружжя.за відсутності домовленості між ними чи шлюбного договору. В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 року залишено без змін. Отже, автомобіль [NUMBER] (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465) набутий під час шлюбу сторін: [PERSON]»янського А.В. та [PERSON], а отже являється, відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України), їх спільною сумісною власністю, частки якого, відповідно до ст.70 СК України, є рівними Доказів того, що між [PERSON]»янським А.В. та [PERSON] укладено договір щодо порядку володіння та користування вказаним автомобілем, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати автомобіль [NUMBER] індивідуальною власністю [PERSON]»янського А.В. суд не вбачає. Відповідач [PERSON], як вбачається із матеріалів цивільної справи, також являється повіреним [PERSON]»янського А.В. на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 09.08.2011р. за реєстром №917, та на підставі договору передоручення від імені та в інтересах [PERSON] уповноважив [PERSON] бути представником [PERSON] в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно з питань, повязаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, а також продажу, обміну, передачі в найм (оренду), позичку (за ціну та на інших умовах на власний розсуд) автомобіля [NUMBER], 2004 року випуску. Відповідач [PERSON], за договором передоручення від 15.10.2012 року наділений правом виключно щодо експлуатації транспортного засобу Volkswagen LT35D, д.н.з. [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] та розпорядження ним, тому він є виключно повіреним за договором, користувачем і аж ніяк не власником вказаного транспортного засобу. Отже, вказаний автомобіль [NUMBER] відповідачем [PERSON] був переданий у користування відповідача повіреного за договором передоручення [PERSON] та на момент розгляду справи перебуває у його користуванні, що не заперечується відповідачем [PERSON]»янським А.В. Тому, з огляду на вказане, зважаючи на те, що спірний транспортний засіб переданий відповідачу [PERSON] та перебуває виключно у його користуванні, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладенні обставини, з огляду на той факт, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]»янського А.В., а тому за законом позивач, як його співвласник, має право користуватися даним транспортним засобом та вимагати його витребування від відповідача [PERSON], у якого він перебуває виключно в користуванні на підставі договору передоручення від 15.10.2012 року. Тому, з огляду на той факт, що право користування являється похідним від права власності, яке є базовим та непорушним правом, яке охороняється законом, суд приходить до переконання про наявність у позивача права вимагати витребування від відповідача [PERSON] належного їй на праві спільної сумісної власності автомобіля [NUMBER].

Outcome: approved