Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» від 02 липня 2020 року №82-вк в частині звільнення [PERSON] з роботи з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці з 10 липня 2020 року, поновити [PERSON] на роботі в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на посаді директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу з 11 липня 2020 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2020 року до дати ухвалення судового рішення та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач працював в закладах здоров`я з 04.11.1987 по 10.07.2020, в тому числі в Дрогобицькому протитуберкульозному диспансері з 15.08.1991 до 29.02.2020. Наказом управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 28.02.2020 №66-з позивача звільнено з посади головного лікаря Дрогобицького протитуберкульозного диспансера у звязку із перееденнням у КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на посаду директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України. Наказом Цетру легеневого здоров`я від 27.02.2020 №22-вк позивача прийнято на посаду директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу з 01.03.2020. Наказом № 82-вк від 02.07.2020 позивача звільнено з роботи з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці з 10.07.2020. Вважає, що дане звільнення здійснено з порушенням установленого трудовим законодавством порядку звільнення, зокрема ч.2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, оскільки з попередження про майбутнє звільнення вбачається, що на дату попередження про наступне звільнення не були запропоновані вакантні посади у зв`язку з їх відсутністю та не були запропоновані вакантні посади і в період з дати попередження про майбутнє звільнення по дату звільнення з роботи. Разом з тим, наказом Цетру легеневого здоров`я від 01.07.2020 №81-вк, 01.07.2020 в Дрогобицький протитуберкульозний кабінет були прийняті по переведенню 11 чоловік, зокрема: [PERSON] на посаду лікаря- фтизіатра, [PERSON] на посаду лікаря-фтизіатра, [PERSON] на посаду лікаря-фтизіатра, [PERSON] на посаду фельдшера-лаборанта з бактеріоскопії, [PERSON] на посаду сестри медичної, [PERSON] на посаду сестри медичної, [PERSON] на посаду сестри медичної, [PERSON] на посаду оператора котельні-сторожа, [PERSON] на посаду оператора котельні-сторожа, [PERSON] на посаду оператора котельні-сторожа, [PERSON] на посаду оперетора котельні-сторожа. Відповідач не запропонував позивачу вищеперелічені вакантні посади та прийняв на роботу працівників шляхом переведення без порівняння їхньої та позивача кваліфікації, продуктивності праці. Також, відповідач не врахував переважне право залишення на роботі, оскільки: кваліфікація і продуктивність праці позивача була вищою за інших працівників, які залишилися працювати про що свідчить здобуття вищої освіти за спеціальністю «лікувальна справа», кваліфікація «лікар» та зайняття посади директора Дрогоюицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу та стаж роботи в закладах охорони здоров`я становить більше 30 років. 02.09.2020 представником відповідача КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Вербенко П.О. подано відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову та вважає його безпідставним. При вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч.2 ст.42 КЗпП України. Вакантних посад з дня попередження позивача про його майбутнє звільнення і які були б вакантними на день його звільнення не було. Вакантних посад немає і на сьогоднішній день. Така ситуація викликана особливостями проходження ІІ-го етапу медичної реформи, реалізація якої вимагає звуження спектру медичної допомоги, що надається нашим закладом охорони здоров`я, а також оптимізацією трудового навантаження в ході надання медичної допомоги пацієнтам. Представлена позивачем копія наказу від 01.07.2020 №81-кв ніяким чином не свідчить про наявність вакантних посад, адже працівники не були прийняті на нові вакантні посади. Працівники були переведені з Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного відділення разом з посадами, які вони займали в підпорядкування амбулаторно-поліклінічного відділення, що свідчать копії трудових книжок працівників. Працівники не були звільнені у зв`язку з скороченням штату працівників, а були переведені на ті ж посади в амбулаторно-поліклінічне відділення. Тобто, в закладі охорони здоров`я не відкривались нові посади, вакантні посади відсутні. Позивач займав посаду завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу, такої ж посади завідувача ніхто не займав, тому відсутні підстави для проведення оцінювання переважного права на залишенні на роботі позивача. 12.01.2021 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, якою вважає наведені у відзиві твердження відповідача необґрунтованими, оскільки наказом Цетру легеневого здоровя від 28.04.2020 №156 з 01.07.2020 був закритий Дрогобицький міжрайонний протитуберкульозний підрозділ та був відкритий в складі амбулаторно-поліклінічного відділення Цетру легеневого здоров`я Дрогобицький протитуберкульозний кабінет, затверджені структура та штат амбіланорно-поліклінічного відділення, зобов`язано начальника відділу кадрів запропонувати працівникам посади, яких підлягають скороченню, вакантні посади для заміщення, зобов`язано начальника віділу кадрів до 30.04.2020 з врахуванням переважного права на залишення на роботі повідомити всіх працівників підрозділів, що закриваються про звільнення у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, 30.05.2020. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється працював. Відповідно до ч.3 ст.49-1 КЗпП України станом на день попередження позивача про зміни істотних умов роботи в структурі Цетру легеневого здоров`я: позивач повинен бути ознайомлений з переліком усіх вакантних посад, повинна була бути запропонована будь-яка з вказаних вакантних посад, рівнозначна тій, яку вій займав, або нижча за його згодою. У відзиві на позовну заяву відповідач не спростував доводів позивача щодо його звільнення з роботи з порушенням встановленого нормами законодавства порядку звільнення. 28.01.2021представником відповідача КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Вербенко П.О. подано заперечення на відповідь на відзив, яким просить відмовити у задоволенні позову, адже посади працівників не були скорочені від так працівники залишились на своїх посадах та продовжили виконання своїх трудових відносин в складі іншого структурного підрозділу в цій же місцевості. Посади працівників Дрогобицького протитуберкульозного кабінету не тотожні, тобто не є такими ж як посада позивача, який займав посаду завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу. Таким чином, не було підстав для врахування переважного права завідувача підрозділу перед лікарями чи іншими працівниками підрозділу, посади яких не підлягали скороченню. Оскільки посада завідувача підрозділу не є такою ж як посади лікарів чи посади середнього медичного персоналу. Посада завідувача підрозділу, яку займав позивач була одна і ця посада підлягала скороченню. Звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства та підстав для скасування наказу та поновлення на роботі позивача немає. 17.02.2021 позивачем [PERSON] подано додаткові пояснення та вказано, що згідно штатних розписів на 01.04.2020 та на 01.07.2020 у відповідача відбулось скорочення одиниць та чисельності працівників з 1032 штатних одиниць до 827,25 штатних одиниць. В структурі відповідача після змін в організації і праці Дрогобицький міжрайонний протитуберкульозний підрозділ не був ліквідований (58 штатних одиниць), а був утворений в складі амбулаторно-поліклінічного відділення Дрогобицький протитуберкульозний кабінет (18,5 штатних одиниць). Позивачу в період з дати попередження про наступне звільнення до дати звільнення з роботи 10.07.2020 не були запропоновані усі наявні у відповідача вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, що свідчить про невиконання відповідачем обов`язку по працевлаштуванню позивача та про недотримання відповідачем установленого трудовим законодавством порядку (процедури) звільнення позивача. Так, позивача було звільнено з роботи незаконно, тому підлягає поновленню та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу з незаконним звільненням з роботи. Відповідно до довідки про ередню заробітну плату від 22.12.2020 №254 та довідки про доходи від 22.12.2020 №253, виданої Центром легеневого здоров`я, заробітна плата позивача за останні два календарних місяця, що передували його звільненню з роботи становила: травень 2020 27566,97 грн., червень 2020 17085,07 грн. Число календарних днів в травні 2020 19 днів, в червні 20 днів. Середньоденна заробітна плата становить 1144,92 грн.(27566,97+17085,07)/(19+20). Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням з роботи, який підлягає виплаті [PERSON] , за період з 11.07.2020 до 23.02.2021 становить 179752,44 грн.(1144,92*157). 18.02.2021 представником відповідача КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Вербенко П.О. подано додаткові пояснення у справі, просить відмовити у задоволенні позову та зазначив, що посада директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу станом на 01.07.2020 не була скорочена, адже позивач був звільнений 10.07.2020, а вже з 13.07.2020 набрали чинності зміни до штатного розпису Цетру легеневого здоров`я, які не передбачали посади директора та посада директора існувала до часу звільнення позивача. З метою належного оформлення факту ознайомлення позивача з попереджнням про скорочення посади позивача було утворено відповідну комісію, яка вручала позивачу попередження про скорочення посади та складено акт від 06.05.2020. У зв`язку з відсутністю будь-яких вакантних посад в межах спеціальності та кваліфікації позивача йому пропонувались посади для заміщення. Оцінка переважного права позивача на залишення на роботі не проводилась, оскільки така оцінка могла бути проведена виключно між працівниками, які займають таку ж посаду як позивач, але другої такої ж посади у даному підрозділі не було. 16.03.2021 позивачем [PERSON] подано додаткові пояснення, що штатний розпис на 13.07.2020 не спростовує, що в період з дати попередження про наступне звільнення по дату звільнення позивачу не були запропоновані усі новостворені/вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Про існування у відповідача вакантних посад свідчить розміщена ним інформації на сайті Департаменту охорони здоров`я ЛОДА. Так, штатний розпис станом на 13.07.2020 у сукупності з долученими відповідачем документами не спростовані тієї обставини, що відповідач здійснив переведення працівників у створені протитуберкульозні кабінети та звільнив позивача з роботи без урахування існування у нього переважного права залишення на роботі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх повністю задоволити з підстав викладених у позовній заяві та пояснив, що даний наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.\~ Представник позивача [PERSON] позов підтримав покликаючись на викладені в позові обставини, окрім цього зазначив, що не було запропоновано усі вакантні посади, не запропоновано посади по переведенню та при звільненні не врахував переважне право залишення на роботі. Представник відповідача КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Вербенко П.О. заперечив позовні вимоги з підстав наведених в відзиві та додаткових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із ч.1 ст. 81 ЦПК випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідність до ч.1\~ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~ст.5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Дрогобицьким протитуберкульозним диспансером, який в подальшому був перереєстрований в Дрогобицький міжрайонний протитуберкульозний підрозділ, а згодом отримав назву КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний лікувально-діагностичний центр». Із копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що наказом управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 28.02.2020 №66-з позивача 29.02.2020 звільнено з посади головного лікаря Дрогобицького протитуберкульозного диспансера шляхом переведення у КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на посаду директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України/а.с.18-19/. 01.03.2020 [PERSON] був прийнятий на посаду директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу шляхом переведення п.5 ст.36 КЗпП України /а.с.20/. Згідно наказу генерального директора КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» № 156 від 28.04.2020 «Про організацію амбулаторно-поліклінічної служби Цетру легеневого здоров`я» з 01.07.2020 закрито Дрогобицький міжрайонний протитуберкульозний підрозділ та з 01.07.2020 відкрито в складі амбулаторно-поліклінічного відділення Дрогобицький протитуберкульозний кабінет /а.с.10-12/. 10.07.2020 [PERSON] звільнено з роботи з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, що стверджується наказом генерального директора КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» №82-вк від 02.07.2020 /а.с.7/. В даному\~випадку судом\~не здобуто\~належних і\~допустимих доказів\~того,\~чому позивач,\~який був\~відповідно до\~наказу Цетру\~легеневого здоров`я\~від 27.02.2020\~№22-вк\~прийнятий на\~посаду директора\~Дрогобицького міжрайонного\~протитуберкульозного підрозділу\~з 01.03.2020,\~а 10.07.2020 звільнено з роботи з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу. Відповідачем не подано жодного доказу щодо зміни, перейменування, тощо посади, яку займав позивач і яким чином позивача звільнено з неіснуючої посади. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. 1\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Працівник вважається звільненим з роботи без законних підстав тоді, коли не доведено наявності обставин, за якими його звільнено, або коли не доведено вчинення ним дій, за які його звільнено, або коли за такі дії закон не передбачає можливості звільнення. Якщо власник або уповноважений ним орган порушив чинні правила щодо звільнення працівника з роботи, він підлягає поновленню на роботі. Особливо це стосується випадків, коли йдеться про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Суд повинен перевірити, чи дотримано порядок звільнення працівника з мотивів, які послужили підставою для розірвання трудового договору, викладених власником або уповноваженим ним органом у наказі про звільнення. Зі змісту запису № 12 від 10.07.2020 у трудовій книжці, вбачається, що [PERSON] звільнено згідно із п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України\~у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підставі наказу №82-вк від 02.07.2020 /а.с.20/. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу. Згідно положень ч. 3\~ст. 36 КЗпП України\~в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України). Згідно із ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. 06.05.2020 [PERSON] ознайомлено з персональним попередженням про майбутнє звільнення, із змісту якого вбачається, що у зв`язку з внесенням змін до штатного розпису Цетру легеневого здоров`я посаду, яку займає підлягає скороченню та попереджено, що після закінчення двомісячного терміну з моменту одержання цього попередження, він підлягає звільненню з роботи на підставі п.1 ч.1ст.40\~КЗпП України\~у відповідності до вимог чинного законодавства із наданням відповідних компенсацій, поінформовано, що вакантні посади відсутні, що стверджується актом складеного комісією в складі заступника генерального директора [PERSON] , начальника відділу кадрів [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] про оголошення попередження про майбутнє звільнення та відмову від підпису про ознайомлення /а.с.8,124/. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої\~статті 49-2 КЗпП України\~роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідно до інформації щодо кількості вакантних посад та зайнятих за сумісництвом в КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» станом на 07.07.2020 було 190,25 вакантних посад /а.с.132-133/. На підтвердження обставин щодо наявності вакантних посад надано копію витягу з наказу генерального директора КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» згідно якого, з 01.07.2020 переведено на відповідні посади в складі амбулаторно-поліклінічного відділення Дрогобицького протитуберкульозного кабінету: [PERSON] на посаду лікаря-фтизіатра, [PERSON] на посаду лікаря-фтизітра, [PERSON] на посаду лікаря-фтихзіатра, [PERSON] на посаду фельдшера-лаборанта з бактеріоскопії, [PERSON] на посаду сестри медичної, [PERSON] на посаду сестри медичної, [PERSON] на посаду сестри медичної, [PERSON] на посаду оператора котельні сторожа, [PERSON] на посаду оператора котельні сторожа, [PERSON] на посаду оператора котельні-сторожа, [PERSON] на посаду оператора котельні-сторожа /а.с.9/. Також, слід зазначити, що позивач звільнений зіз займаної посади 10.07.2020 і станом на час його звільнення діяв щтатний розпис від 01.07.2020 і існували посади, які не були запропоновані позивачу, а новий штатний розпис почав діяти з 13.07.2020 однак і в даному штатному розписі були посади, які не пропонувалися позивачу, а саме в Червоногрпадському, Золочівському, самбірському в тому ж Дрогобицькому та інших протитуберкульозних кабінетах. Так, суду в достатньому обсязі доведено ту обставину, що під час звільнення позивача відповідачем не було дотримано вимог\~ст. 49-2 КЗпПУ\~та не виконано належним чином його обов`язку щодо працевлаштування працівника, оскільки не було запропоновано наявні на підприємстві всі роботи (вакантні посади), та роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також всі інші вакантні роботи, яку [PERSON] міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Таким чином, відповідачем було порушено встановлений законом порядок звільнення позивача, а саме - не виконано належним чином обов`язок щодо подальшого працевлаштування позивача та не запропоновано всіх наявних на підприємстві вакантних посад, не встановлено факту неможливості перевести працівника, за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві. Відповідно до вимог статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, перелік яких визначений частиною другою вказаної статті. Предстаник відповідача зазначив, що переважне право на залишення на роботі до позивача не було застосовано, оскільки підлягала звільненню посада директора та відсутня рівнозначна посада. Однак одночасно було зазначено, що новостворені посади пропонувались іншим працівникам і з тими ж посадами, тому позивачу не пропонувались. Отже, судом не встановлено, які саме характеризуючи дані було відповідачем враховано при визначенні кандидатури на вивільнення, а отже при прийнятті рішення щодо звільнення [PERSON] на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем не було дотримано встановленої законодавством процедури щодо врахування переважного права на залишення на роботі, відповідно порушено вимоги, встановлені статтею 42 КЗпП України. Згідно ч.2\~ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п. 8\~Постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про середню заробітну плату №254 від 22.12.2020 /а.с.81/ та довідки про доходи №253 від 22.12.2020/а.с.82/ заробітна плата позивача за два повних місяці до наказу про звільнення становить: за травень 27566,97 грн. та за червень 17085,07 грн. У вказаному періоді 39 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 1144,92 грн. (27566,97 + 17085,07)/(19+20)). Тому середній заробіток позивача за весь час вимушеного прогулу з 11.07.2020 по 19.04.2021 становить 223259,40 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі п. 1.ч. 1 ст. 5 ЗУ „Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 гривень. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved