Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS], відповідачі по справі зареєстровані у вказаній квартирі, але ще в 2014 році, під час проведення антитерористичної операції, вони виїхали за межі України та на теперішній час проживають та працюють в Російській Федерації та приїхати не мають можливості. У звязку з зазначеним просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 97 в будинку № 12 по вул. Світлодарській у м. Словянськ та зобовязати їх зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.22), про причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 05.12.2005 року, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.3; 4). Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 9545484 від 11.01.2006 року (а.с.5). Відповідно до довідки Комунального підприємства «ЖЕК №7» №794 від 02.06.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 29.03.2005 року; [PERSON] з 29.03.2005 року; [PERSON] з 29.03.2005 року; [PERSON] з 05.04.2005 року та [PERSON] з 13.10.2012 року (а.с.9). [PERSON] огляду Комунального підприємства «ЖЕК №7» від 02.06.2017 року, комісія у складі техніка-наглядача [PERSON], за участю: головного інженера [PERSON] паспортиста [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], оглянули квартиру [ADDRESS] та встановили, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в зазначеній квартирі з 13.06.2014 року по теперішній час (а.с.10). Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона особисто знає сімю [PERSON], оскільки є їх сусідкою. Їй достовірно відомо, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO], яка належить [PERSON], проте не мешкають там з 2014 року. Власник квартири їм не перешкоджав у проживанні, вони просто виїхали та перестали зявлятися за вказаною адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є дружиною позивача, який є власником квартири [ADDRESS], де вони всією родиною зареєстровані. Пояснила, що їй достовірно відомо, що в липні 2014 року їх два сини та невістка [PERSON], [PERSON], [PERSON] виїхали до Російської Федерації та з того часу жодного разу не приїжджали, не цікавились житлом та не сплачували комунальні послуги. При цьому будь-яких перешкод у їх проживанні вони з чоловіком не чинили. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених\~Конституцією України\~та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2\~ст. 5 Господарського кодексу України). [PERSON] до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав\~від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК України). [PERSON] зі ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що з пояснень позивача, свідків та наданих суду документів достовірно встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], були відсутні за адресою [ADDRESS], без поважних на те причин, з липня 2014 року, тобто понад майже три роки, будь-яких домовленостей між ними та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що вони втратили право на користування житловим приміщенням. Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2\~ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вирішуючи вимогу [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку за адресою: м. Словянськ, вул. Світлодарська, буж. 12, кв. 97, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачені підстави зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи, в переліку яких зазначено і рішення суду. Саме цим Законом керується в своїй роботі Відділ з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради при вирішенні питання про зняття з реєстрації місця проживання і зобовязувати їх виконувати свої обовязки у компетенцію суду не входить. За таких підстав в задоволенні даної позовної вимоги [PERSON] слід відмовити у звязку з відсутністю підстав. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. \~

Outcome: partial