Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] просила застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири № 18 в будинку № 124 на бульварі Маршала Василевського в м. Кривий Ріг, загальною площею 33,8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 08.08.2005 року , за реєстровим № 2126, який укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнувши з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] кошти у розмірі 160\~156,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20\~000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., судовий збір в розмірі 2980,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що 08 липня 2005 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 18 у будинку № 14 на бульварі Маршала Василевського в м. Кривий Ріг, загальною площею 33,8 кв.м. Даний договір було посвідчено нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 08.08.2005 року , реєстровий № 2126. Відповідно до умов договору продаж квартири було вчинено за 10\~700,00 грн., вищезазначений договір було виконано у повному обсязі. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2013 року договір купівлі-продажу квартири від 08 липня 2005 року було визнано недійсним, рішення щодо застосування наслідків недійсності договору ухвалено не було. Тому вона просить стягнути з [PERSON] на її користь сплачені за договором кошти з урахуванням цін які існують на момент стягнення у сумі 160\~156,00 грн. Згідно проведеної експертної оцінки майна , на день звернення нею до суду , вартість квартири 18 в буд. 14 на бул. Маршала Василевського в м. Кривий Ріг становить 160\~156,00 грн., до того ж неправомірними діями [PERSON] їй було нанесено моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., оскільки протягом 10 років вона не могла користуватись своїм майном, зверталась до судів та витрачала кошти на правову допомогу. В судове засідання 26.04.2017 року позивач не зявилася, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі , просив задовольнити. Підкреслив, що жодним судовим рішенням не встановлено, що грошові кошти не передавалися, за таких обставин слід застосувати двосторонню реституцію. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, її представник [PERSON] проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення , які знаходяться в матеріалах справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору міни від 12.09.1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2005 року позивачу на праві власності належала квартира № 18 в буд. № 14 на [PERSON]Василевського в м. Кривому Розі.( а.с.79) 08.07.2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири №18 в буд. № 14 на [PERSON]Василевського в м. Кривому Розі, за яким позивач [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купила спірну квартиру за 10 700 грн. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] 28.07.2008 року.( а.с.30) Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року задоволено позовні вимог [PERSON] та визнано недійсним договір від 08 липня 2005 року купівлі-продажу квартири №18 у будинку 14 на [PERSON]Василевського в м. Кривому Розі, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON]В.( а.с.8-9). 08.07.2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири №18 в буд. № 14 на [PERSON]Василевського в м. Кривому Розі, за яким позивач [PERSON] продала, а відповідач \~\~[PERSON] купила спірну квартиру за 10 700 грн. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] 28.07.2008 року. Згідно п.21 договору, квартира буде повністю звільнена продавцем від речей, та зняті з реєстраційного обліку особи, які в ній мешкають, до 08.07.2005 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказала, що мала намір укласти з відповідачкою [PERSON] \~\~договір, за яким би вона надавала позивачу підтримку та допомогу, замість чого позивач [PERSON] \~\~передасть \~\~відповідачу [PERSON] у приватну власність спірну квартиру, яка б мала перейти \~\~у власність відповідача після смерті позивача. До КП ДОР «КБТІ» позивач не зверталася, витяг для прийняття спадщини після смерті сина, а також продажу спірної квартири, не замовляла, підпис в замовленні їй не належить, послуги БТІ вона не оплачувала. Наміру продавати спірну квартиру позивач не мала, а підписала оспорюваних договір купівлі-продажу внаслідок обману з боку відповідача [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір [PERSON] підписала внаслідок введення її в оману відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] не мала наміру щодо передачі нерухомого майна - квартири відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу, за яким момент відчуження нерухомого майна наступав після укладання цього договору та не здійснювала жодних дій щодо його укладення. Відповідно до Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року судом встановлено, що в момент вчинення оспорюваного правочину був наявний обман. Наявність умислу - навмисного цілеспрямованого введення [PERSON] в оману відповідачем [PERSON] доведено в суді належними та допустимими доказами. Відповідач умисно ввела позивача в оману щодо обставин, що мають істотне значення. Воля позивачки [PERSON] щодо передачі нерухомого майна - квартири відповідачу [PERSON] після своєї смерті, а не після укладання договору, воля щодо наміру за життя продовжувати користуватися квартирою, утримувати майно протирічила у вказаний момент результату укладеного правочину - договору купівлі - продажу, за яким момент відчуження нерухомого майна наступав після укладання договору, що підтверджує намір [PERSON] укласти заповіт, а не купівлю - продаж (а.с. 9, зворотній бік). Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення\~Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі\~«Рябих проти Росії»). Відповідно до норм ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем [PERSON] не доведено факту передання грошових коштів за недійсним правочином, а отже позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] кошти у розмірі 160\~156,00 грн., задоволенню не підлягають Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із послідуючими змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки не доведено факту порушення матеріальних прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] відповідачем до задоволення вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною також не підлягає. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки в позовних вимогах відмовлено в повному обсязі судові витрати стягненню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed