Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про поновлення на роботі. В обґрунтування позову вказує, що працював на посаді завідувача Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з 10 березня 2010 року по 4 березня 2014 року. За результатами огляду МСЕК 25 грудня 2013 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності, ввстановлено можливість роботи юристом за скороченим робочим днем за місцем роботи. Крім того позивачу було видано індивідуальну програму реабілітації. Вищезазначені документи були передані позивачем до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. В зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач перебував на лікарняному. 29 січня 2014 року перед колегією Головного управління юстиції позивач звернувся до начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на той час [PERSON] з проханням надати йому можливість працювати за вищезазначеною програмою на займаній посаді. Остання в грубій формі почала вимагати від позивача звільнитись за власним бажанням пригрозивши звільнити позивача за інших підстав. 18 лютого 2014 року знаходячись під моральним тиском начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на той час [PERSON], яка продовжувала вимагати його звільнення погрожуючи звільнити позивача як інваліда який не в змозі виконувати свої обов'язки за станом здоров'я, або позбавлення свідоцтва про зайняття нотаріальною діяльністю позивач написав заяву про своє звільнення за власним бажанням. 4 березня 2014 року позивача було звільнено згідно наказу начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 4 березня 2014 року №625-к. 14 квітня 2014 року позивачу було повторно встановлено 3 групу інвалідності. Дізнавшись, що змінився начальник Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, 18 квітня 2014 року позивач звернувся до нього із заявою про поновлення його на роботі. 19 червня 2014 року позивачу було відмовлено в поновленні на роботі. В зв'язку з цим в позивача знову погіршився стан здоров'я та останній перебував на стаціонарному лікуванні. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки заява була написана під примусом, просить поновити йому строк звернення до суду та поновити його на роботі, скасувати наказ про його звільнення, зобов'язати відповідача надати йому роботу на займаній посаді згідно програми реабілітації. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, надала суду письмові заперечення проти позову /а.с. 62-65/, згідно яких вважають вимоги позивача необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, дії відповідача вважають законними, просять відмовити в задоволенні позову. Судом досліджені докази по справі: Допитані свідки: - свідок [PERSON], яка пояснила суду, що є дружиною позивача, вказала, що в її чоловіка останні роки погіршився стан здоров'я він часто перебуває в лікарнях, йому встановлено інвалідність. 29 січня 2014 року вони разом з чоловіком перебували в м. Дніпропетровську, чоловік казав, що йому потрібно заїхати в обласне управління юстиції по роботі. Вони зайшли в будівлю установи. Вона залишилася чекати його внизу, а він пішов по справах, через деякий час чоловік в супроводі нотаріуса нотаріальної контори де він працював спустився по сходах, був блідий та пригнічений, вказав, що йому зле. Причину пояснити не хотів. Нотаріус яка була разом з ним запропонувала підвезти їх до м. Дніпродзержинськ оскільки вони були без машини. В машині з розмови чоловіка та її колеги вона зрозуміла, що чоловіка примушують написати заяву за власним бажанням та звільнитися. Приїхавши додому чоловіку знову стало зле. В подальшому він як їй відомо написав заяву хоча цього не хотів. Після чого потрапив у лікарню. - свідок [PERSON], яка пояснила суду, що працює в Першій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі державним нотаріусом. 29 січня 2014 року вона знаходилася в приміщенні Головного управління юстиції у Дніпропетровській області чекала початку колегії Головного управління юстиції [PERSON] в супроводі [PERSON]. [PERSON] на підвищених тонах вимагала від [PERSON] написати заяву про звільнення за власним бажанням, інакше вказувала, що останній буде звільнений за статтею. Вказала також, що в неї є вже на його посаду інша особа. Позивач мав пригнічений вигляд та не мав сил заперечувати. Потім [PERSON] пішла. Після цього оскільки свідок бачила, що [PERSON] зле вона запропонувала допомогти йому спуститися вниз на вулицю. Спустившись донизу, де позивача чекала дружина. Вона запропонувала довезти їх до м. Дніпродзержинська оскільки також поверталася на роботу, а в [PERSON] та дружини не було автомобіля. По дорозі додому на її питання [PERSON] також пояснив, що його примушують звільнитися за власним бажанням, але він цього не хоче. Згодом вона дізналася, що позивач таки написав цю заяву лютому місяці, коли до них приїхала комісія та оформила акт передачі справі іншому завідувачу; Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копією паспорту позивача /а.с. 9/, згідно якої підтверджується місце проживання та реєстрації позивача; - копія трудової книжки позивача /а.с. 11-14/, згідно якої підтверджується звільнення позивача та причина; - наказ про прийняття на роботу /а.с. 15/, згідно якого підтверджується прийняття позивача на посаду завідувача Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з 10 березня 2010 року; - заява позивача до начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області /а.с. 16/, згідно якого підтверджується його звернення з приводу поновлення його на роботі, оскільки він звільнився під примусом попереднього начальника управління; - відповідь начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області /а.с. 17-18/, згідно якого підтверджується відмова в поновленні позивача на роботі; - медичні документи (виписка з медичної картки хворого, листки непрацездатності) /а.с. 19-75/, згідно яких підтверджується, що позивач є інвалідом 3-ї групи та перебування останнього на лікарняному після його звільнення; - індивідуальні програми реабілітації інваліда /а.с. 36-37, 39-41/, згідно якої підтверджується необхідність обмеження емоційних навантажень на позивача; - довідки МСЕК /а.с 38, 41/, згідно яких підтверджується, що позивач є інвалідом 3-ї групи; - постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року /а.с. 42/, згідно якої підтверджується поновлення свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю позивача по справі; - наказ про звільнення від 4 березня 2014 року /а.с. 67/, згідно якого позивача за власним бажанням; - накази про надання відпусток /а.с. 68-71/, згідно яких підтверджується надання відпусток позивачу; - наказ про затвердження складу комісії по прийому передачі документів Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори/а.с. 72-73/, згідно якого 4 березня було затверджено склад вищезазначеної комісії по передачі справ від позивача; Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази по справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено: Позивач [PERSON] працював на посаді завідувача Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з 10 березня 2010 року по 4 березня 2014 року. За результатами огляду МСЕК 25 грудня 2013 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності, ввстановлено можливість роботи юристом за скороченим робочим днем за місцем роботи. Крім того позивачу було видано індивідуальну програму реабілітації. Вищезазначені документи були передані позивачем до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. В зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач перебував на лікарняному. 29 січня 2014 року перед колегією Головного управління юстиції позивач звернувся до начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на той час [PERSON] з проханням надати йому можливість працювати за вищезазначеною програмою на займаній посаді. Остання в грубій формі почала вимагати від позивача звільнитись за власним бажанням пригрозивши звільнити позивача за інших підстав. 18 лютого 2014 року знаходячись під моральним тиском начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на той час [PERSON], яка продовжувала вимагати його звільнення погрожуючи звільнити позивача як інваліда який не в змозі виконувати свої обов'язки за станом здоров'я, або позбавлення свідоцтва про зайняття нотаріальною діяльністю позивач написав заяву про своє звільнення за власним бажанням. 4 березня 2014 року позивача було звільнено згідно наказу начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 4 березня 2014 року №625-к. 14 квітня 2014 року позивачу було повторно встановлено 3 групу інвалідності. Дізнавшись, що змінився начальник Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, 18 квітня 2014 року позивач звернувся до нього із заявою про поновлення його на роботі. 19 червня 2014 року позивачу було відмовлено в поновленні на роботі. В зв'язку з цим в позивача знову погіршився стан здоров'я та останній перебував на стаціонарному лікуванні. Згідно ст. 17 «Про нотаріат» Призначення на посаду державного нотаріуса і завідуючого державною нотаріальною конторою та звільнення з посади провадиться Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.; Згідно ст. 235 КЗпП У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів» По справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Судом встановлено, та сторонами не оспорювалося, що позивач [PERSON], дійсно написав заяву про звільнення за власним бажанням під примусом начальника Головного управління юстиції в Дніпропетровській області [PERSON], це підтверджено показаннями свідків та іншими доказами у їх сукупності, дійсно і позивача не було підстав писати вищезазначену заяву за власним бажанням таких обставин судом не встановлено. Суд не приймає заперечень відповідача, щодо законності їх дій по звільненню позивача, оскільки останні не надали жодних доказів та не зазначили будь яких обґрунтувань саме факту відсутності примусу на звільнення позивача за власним бажанням. Суд приймає доводи позивача знаходячи їх правдивими та логічними, та підтвердженими належними доказами по справі та не спростованими відповідачем. Судом встановлено, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з відповідним позовом, але враховуючи, те, що відповідач не подавав заяву про його застосування, не вказував на це в своїх запереченнях, крмі того враховуючи перебування позивача на лікарняному після звільнення та необхідність судових спорів з Міністерством юстиції України щодо його права на зайняття нотаріальною діяльністю, які закінчилися лише в грудня 2014 року на користь позивача, крім того позивач намагався врегулювати спір в позасудовому порядку звертаючись до відповідача з відповідними заявами про поновлення його на роботі, суд вважає, що строк звернення до суду пропущений позивачем з поважних причин та підлягає поновленню. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині скасування незаконного наказу про його звільнення та поновлення його на роботі. В частині зобов'язання відповідача надати роботу позивачу згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда, суд вважає вимоги незаконними та необґрунтованими, оскільки посада позивача потребує певних навантажень які він здатний сам регулювати в силу своєї посади, у разі неможливості останній має можливість звільнитися з підстав передбачених законом. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 38, 233, 234, 235 КзПП України,

Outcome: partial