Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 10.05.2008 року. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки в них різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим впродовж останніх декількох років у них постійно виникали непорозуміння, які призвели до втрати взаєморозуміння, а в подальшому почуття любові, байдужого ставлення до взаємних прав та обов'язків. В результаті цього два роки тому вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. На даний час вона проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім'ю. Вважає, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем є неможливим, а тому, просить суд шлюб між ними розірвати. Крім того, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у шлюбі - [PERSON]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у ньому. Крім того, суду пояснила, що біля двох років вона разом з відповідачем не проживає, спільного господарства не веде. Впродовж цього часу проживає з іншим чоловіком, з яким планує створити сім'ю, тому просила термін на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Підтвердив, що діти проживають разом з позивачем, стверджував, що прийматиме участь в їх вихованні та утриманні. Також, зазначив, що біля двох років не проживає із позивачем, оскільки вона вибрала іншого чоловіка та із ним проживає. Просив термін на примирення не надавати, оскільки зберегти сім'ю неможливо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 10 травня 2008 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 80. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 10.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] в [ADDRESS], що підтверджується даними довідки № 160, виданої 11.02.2016 року головою квартального комітету № 16 виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом з 2014 року не проживають. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт окремого проживання позивача та відповідача та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» питання прізвища під час державної реєстрації розірвання шлюбу вирішується за заявою подружжя в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, враховуючи вищевказане, в позовній вимозі про залишення позивачу прізвища «[PERSON]» слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати, понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: partial