Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] зазначивши, що 20 вересня 2008 року він з відповідачем зареєстрував шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 108. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Діти за домовленістю проживають з відповідачем. Подружнє життя між сторонами не склалося, не зійшлися характерами та поглядами на життя. Сімейні відносини припинені у серпні 2018 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. Спір з приводу майна відсутній. На розірванні шлюбу наполягає, просить розгляд справи провести за його відсутності. 06 грудня 2018 року від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Кисельова». Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 037648 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10,11). Подружні стосунки сторони припинили з серпня місяця 2018 року, проживають окремо. Майновий спір відсутній. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені остаточно, подальше збереження формального шлюбу суперечить інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] у заяві зазначила, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «Кисельова», суд приходить до висновку про необхідність залишення відповідачеві її чинного прізвища. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved