Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 17.10.2016 року між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики на суму 2193629 грн., що еквівалентно 85000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору. Договором позики передбачено строк повернення позики до дванадцятої години ранку 16.12.2016 року. 17.10.2016 року було також укладено Додатковий договір до Договору позики від 17.10.2016 року. Пунктом 3.1 Додаткового договору до договору позики від 17.10.2016 року передбачено право позикодавця на отримання процентів, що становлять 4,5% від суми позики за кожні 30 днів позики. Погашення позики та процентів відбувається у відповідності до графіку розрахунків платежів, що є невід`ємною частиною Договору позики. В забезпечення Договору позики було укладено Договір поруки від 17.10.2016 року, згідно якого відповідач [PERSON] виступила поручителем та зобов'язалась відповідати по зобов'язаннях відповідача [PERSON], що витікають з Договору позики від 17.10.2016 року, в повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики було укладено Договір іпотеки від 17.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванченко О.Л., реєстровий №1408, за умовами якого відповідачам [PERSON] та [PERSON] переданий об'єкт житлової нерухомості (квартира), загальною площею 151,8 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить іпотекодавцям в рівних частках по 1/2 частці кожному на підставі Договору купівлі-продажу. Позику в розмірі 2193629 грн., що становило 85000 доларів США, відповідач [PERSON] отримав 17.10.2016 року, що підтверджується розпискою на Договорі позики. 12.12.2016 року відповідач [PERSON] написав заяву, якою просив позивача продовжити Договір позики від 17.10.2016 року до 16.03.2017 року. Внаслідок прийнятого позивачем рішення, 16.12.2016 року було укладено Додатковий договір до Договору позики та Додатковий договір до Договору поруки. Вказаними договорами внесено зміни до первинних договорів в частині строку дії договору, а саме, зазначено, що строк дії цього договору становить 5 фактичних місяців, тобто до 17.03.2017 року. Відповідно до п.4 Договору позики від 17.10.2016 року, у разі несвоєчасного виконання зобов'язання позичальник зобов'язується сплатити позикодавцеві неустойку в розмірі 2% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначає позивач, відповідачам неодноразово були вручені та надіслані претензії, відповідач [PERSON] під підпис був ознайомлений із сумою боргу, що виник з Договору позики від 17.10.2016 року. Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконують умов Договору позики та не погашають заборгованість, позивач заявляє свої вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів боргу, який станом на 13.12.2017 року складає: борг по тілу кредиту - 2193629 грн., борг по відсоткам - 12869164,83 грн., інфляційні збитки - 177683,96 грн., а всього 15240477,79 грн. В процесі розгляду справи позовні вимоги [PERSON] були неодноразово збільшені, відповідно до заяв про збільшення позовних вимог від 14.03.2018 року, 22.05.2018 року, 20.08.2018 року. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2018 року, позивач [PERSON] просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь станом на 18.09.2018 року: - борг по тілу кредиту - 2193629 грн.; - борг по відсоткам - 26165336,23 грн.; - інфляційні витрати - 293946,30 грн., а всього 28652911,53 грн. Відзивів відповідачів на позовну заяву до суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2018 року, та просив суд про їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, однак, конверти із судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За даних обставин, заслухавши думку представника позивача, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 17.10.2016 року між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено Договір позики (далі - Договір позики) на суму 2193629 грн., що еквівалентно 85000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання Договору. Договором позики передбачено строк повернення позики до дванадцятої години ранку 16.12.2016 року (а.с. 8-9). На останній сторінці зазначеного Договору міститься розписка відповідача [PERSON] про отримання ним 17.10.2016 року позики в сумі 85000 доларів США (а.с. 9). Того ж дня було також укладено Додатковий договір до Договору позики від 17.10.2016 року (а.с. 10-12). У відповідності до п. 2.1 Додаткового договору до Договору позики від 17.10.2016 року, позичальник зобов'язується повернути позику готівкою, що еквівалентно 85000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день погашення позики, та сплатити проценти в строк до 17 грудня 2016 року. Відповідно до п.3.1 Додаткового договору до Договору позики від 17.10.2016 року, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів, що становить 4,5% від суми позики за кожні 30 днів позики. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою за виключенням дня отримання грошей та включаючи дату їх повернення. З метою забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (поручитель), [PERSON] (позичальник) було укладено Договір поруки від 17.10.2016 року (далі - Договір поруки) (а.с. 14). Відповідно до п.1.1 Договору поруки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поручитель поручається перед позикодавцем за виконання позичальником обов'язку по зобов'язаннях [PERSON], що витікають із Договору позики та Додаткового договору до Договору позики від 17.10.2016 року, укладених між позикодавцем та позичальником. У відповідності до п.2.1 Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує та/або неналежним чином виконує свої поточні зобов'язання за Договором позики та Додатковим договором до Договору позики від 17.10.2016 року. Згідно з п. 2.2 Договору поруки, право звернення стягнення на майно поручителя та позичальника в повному обсязі несплачених суми позики, процентів, санкцій та завданої шкоди виникає в день невиконання останнім сплати позики в цілому, несвоєчасного і неповного виконання одного з періодичних платежів, а також інших обов'язків позичальника, передбачених вищезазначеним Договором позики та Додатковим договором до Договору позики. Відповідно до п.2.3 Договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем. Поручитель відповідає по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, тобто за повернення позики, виплату відсотків за його користування, пені, штрафу, а також за відшкодування збитків, завданих позикодавцю невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов Договору позики та Додаткового договору до Договору позики. Строк дії Договору поруки становить 2 фактичних місяці. Закінчення строку дії цього Договору спливає 16.12.2016 року, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Сторонами своїх обов'язків прийнятих за цим Договором. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] за Договором позики та Додатковим договором до Договору позики між позивачем [PERSON] (іпотекодержатель) та відповідачами [PERSON], [PERSON] (іпотекодавці) був укладений Договір іпотеки квартири від 17.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванченко О.Л., реєстровий №1408 (далі - Договір іпотеки) (а.с. 16-17). Відповідно до п. 2 Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов'язань, зазначених у п.1 цього Договору іпотекодавці передають, а іпотеко держатель приймає в іпотеку належне іпотекодавцям на праві приватної власності нерухоме майно, а саме, чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] (предмет іпотеки). На час дії цього договору предмет іпотеки у володінні, користуванні та на зберіганні іпотекодавців. Згідно з п.18 Договору іпотеки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання умов Договору позики. У разі внесення змін до Договору позики дія цього Договору не припиняється до повного виконання зобов'язань за Договором позики з урахуванням цих змін. Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] із заявою про продовження Договору позики від 17.10.2016 року на строк до 16.03.2017 року на тих самих умовах зазначених в основному договорі (а.с. 18). 16.12.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Додатковий договір до Договору позики (а.с. 19), відповідно до умов якого п.3 Договору позики викладено в наступній редакції: «Позичальник зобов'язується повернути позикодавцю зазначений у п.1 цього Договору борг до дванадцятої години ранку сімнадцятого березня дві тисячі сімнадцятого року. Місце виконання зобов'язання - м. Київ. Позичальник має право повернути, а позикодавець зобов'язується прийняти повернутий борг і раніше вказаного строку.». Всі інші умови Договору позики від 17.10.2016 року залишаються без змін. Також 16.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений Додатковий договір до Договору поруки (а.с. 21), відповідно до умов якого пункт 3.1 Договору поруки від 17.10.2016 року викладено в наступній редакції: «Строк дії цього Договору становить 5 фактичних місяців. Закінчення строку дії цього Договору спливає 17.03.2017 року, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків прийнятих ними за цим Договором.». Внесено зміни до Графіку платежів Додатка №1 до Договору поруки від 17.10.2016 року. Всі інші умови Договору поруки від 17.10.2016 року залишаються без змін. 14.04.2017 року позивачем [PERSON] було направлено відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимоги про усунення порушення, яку відповідач [PERSON] отримав 18.04.2017 року (а.с. 23), а відповідач [PERSON] - 17.05.2017 року (а.с. 24). 18.09.2017 року позивачем [PERSON] на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] було направлено претензії, які відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали 21.09.2017 року (а.с. 25-25-зворот, 26-26-зворот). 09.10.2017 року відповідач [PERSON], був ознайомлений з довідкою, складеною позивачем [PERSON] про стан заборгованості (а.с. 27). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем [PERSON], станом на 18.09.2018 року заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] становить 28652911,53 грн., з яких: борг по тілу кредиту - 2193629 грн.; борг по відсоткам - 26165336,23 грн.; інфляційні витрати - 293946,30 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Даний договір є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно приписів ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за Договором позики від 17.10.2016 року та Додаткових договорів до Договору позики між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки квартири та Договір поруки. Виходячи зі змісту ст.ст. 572, 589, 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет іпотеки є правом кредитора. Позивачем [PERSON] було обрано спосіб захисту своїх порушених майнових прав шляхом солідарного стягнення боргу з відповідачів. Відповідно до ст. 553 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Договором позики не виконав, а відповідач [PERSON] виступає поручителем за даним зобов'язанням, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 7), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів пропорційно судовий збір в дохід держави. На підставі ст.ст. 11, 526, 527, 533, 541, 543, 553, 572, 589, 590, 610, 611, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved