Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в серпні 2013 року позивач купив у відповідача [PERSON] земельну ділянку площею 0,0042 га під кадастровим номером 1423310600:01:004:0367, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 10000 грн., про що [PERSON] написав розписку та пообіцяв оформити цю угоду в нотаріальному порядку до 01.12.2013 року. Однак, до теперішнього часу договір купівлі-продажу нотаріально між ними не посвідчений. Відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Вважаючи себе повноправним власником земельної ділянки, в 2014 році на зазначеній земельній ділянці позивач побудував нежитлову будівлю-офіс зовнішніми розмірами 5,50 м х 9,70 м, що підтверджується технічним паспортом та довідкою РКП «Мар`їнське бюро технічної інвентаризації», однак належного дозволу на будівництво свого часу не отримав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинне збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинне збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. З зазначених підстав просить визнати за ним право власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю-офіс. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги, викладені в заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги, викладені в заяві, визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про ухвалення заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Так, згідно рішеннявиконавчого комітету Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області № 38 від 13.02.2018 року було поділено земельну ділянку площею 0,0100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на дві самостійні земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка площею 0,0058 га під кадастровим номером 1423310600:01:004:0366 (земельна ділянка, на якій розташований гараж загальною площею 50,0 кв.м, основною 50,0 кв.м); - земельна ділянка площею 0,0042 га під кадастровим номером 1423310600:01:004:0367 (вільна земельна ділянка від забудови). Присвоєно двом окремим земельним ділянкам адресну нумерацію, а саме: - земельній ділянці площею 0,0058 га, під кадастровим номером 1423310600:01:004:0366 (земельна ділянка, на якій розташований гараж загальною площею 50,0 кв.м, основною 50,0 кв.м) залишити колишній адрес: [ADDRESS] ; - земельній ділянці площею 0,0042 га, під кадастровим номером 1423310600:01:004:0367 (вільна земельна ділянка від забудови) адресну нумерацію: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116300661 від 06.03.2018 року [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 344959 належить земельна ділянка площею 0.0042 га, кадастровий номер 1423310600:01:004:0367, розташована за адресою: [ADDRESS] . Також цей факт підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1403151162018 від 01.03.2018 року. Згідно розписки від 15.08.2018 року, [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок продажу йому земельної ділянки площею 0,0042 кадастровий номер 1423310600:01:004:0367, розташованої за адресою: [ADDRESS] - 10000 (ь тисяч) грн. та передав йому документи на дану земельну ділянку. Зобовязується оформити договір купівлі-продажу даної земельної ділянки нотаріально до 01.12.2018 року. Згідно норм ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 331 право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинне збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинне збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. Вважаю, що з зазначених підстав суд може визнати за позивачем право власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 334 ЦК України, суд

Outcome: approved