Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що спільне життя не склалось, подружжя не підтримує сімейних відносин та сім'я існує лише формально. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічними вимогами до [PERSON] і просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини, а також поділити спільне майно подружжя визнавшии за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль KIA PIKANTO , 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; та відповідно визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль KIA CEED, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з січня 2015 року матеріальної допомоги на утримання сина не надає, за виключенням двох місяців по 5 000грн., а також є майно придбане в шлюбі яке підлягає поділу. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, зустрічні вимоги визнали частково, зокрема визнали необхідність поділу спільного майна подружжя, не заперечували проти примусового стягнення аліментів на утримання дитини, проте заперечували в стягненні аліментів від частки доходу, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач є підприємцем, має не стабільний дохід, який може змінюватись протягом року, в тому числі бути відсутнім взагалі. Посилаючись на вказані заперечення [PERSON] вважав, що розмір аліментів визначений у твердій сумі зокрема у розмірі 3 000 грн. буде відповідати його можливостям сплачувати аліменти та інтересам дитини. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги щодо розірвання шлюбу визнали, просили їх задовольнити, вказуючи на те, що дійсно сімейних відносин між сторонами не існує. При цьому підтримали зустрічні вимоги та наполягали на їх задоволенні, категорично заперечуючи проти стягнення аліментів у твердій сумі, незважаючи на надані пояснення з даного приводу позивачем. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2006 року . Від спільного життя мають дитину - сина,[PERSON], [INFO] , який проживає з позивачем. Сторони проживали однією сім'єю , проте з січня 2015 року проживають окремо. З того часу сторони припинили сімейне життя, як подружжя не підтримують відносин, не ведуть спільного господарства, не піклуються один про одного та не мають взаємних прав і обов'язків. Між сторонами відсутні наміри відновлювати шлюбні стосунки між собою. Спору щодо місця проживання та подальшого виховання дитини між сторонами не існує. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Відповідно до ст..110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст..112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З часу припинення шлюбних відносин , окремого проживання та часу знаходження позову в суді , примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін. Таким чином вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із отриманих під час судового розгляду відомостей встановлено, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та відповідно до своєї підприємницької діяльності отримує дохід. Із відомостей про доходи [PERSON] за період з квітня 2016 року по жовтень 2016 року видно, що позивач має нерегулярний дохід, що в свою чергу може призвести до порушення інтересів дитини на його належне утримання та розвиток. При цьому [PERSON] має основне місце роботи та отримує щомісячний дохід. Враховуючи наведене, а також рівність сторін в утриманні дітей, вік дитини, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, слід дійти висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема 3 000грн., що не позбавляє права відповідача ставити питання про покриття додаткових витрат на дитину враховуючи наявність у неї хвороби. Відповідно до ст..60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.. 70 Сімейного кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст.. 71 цього ж Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль KIA PIKANTO , 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль KIA CEED, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Вартість даних транспортних засобів визначена сторонами як рівнозначна. З огляду на положення СК України вимоги щодо поділу вказаного майна та визнання зазначених автомобілів за кожною із сторін як особисте майно є повністю обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. З урахуванням зазначеного судові витрати необхідно розподілити відповідно до частини задоволених вимог кожної із сторін. На підставі викладеного та

Outcome: partial