Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась 12 грудня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від доходу (заробітку) платника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 08 серпня 2009 року, який був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2017 року, за час якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, матеріально спроможній, оскільки працює в правоохоронних органах, має щомісячний дохід, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2017 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 14 лютого 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - [PERSON], в якому представник здійснила пропозицію позивачеві щодо мирного врегулювання спору в позасудовому порядку, запропонувавши укласти договір про припинення права на аліменти дитини у зв'язку з передачею права власності на квартиру малолітній [PERSON], [INFO]. Під час розгляду справи, сторони по справі мирним шляхом спір не врегулювали, у зв'язку з чим, судом 03 вересня 2018 року було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 11.10.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, а також заявив заяву про відшкодування судових витрат за надану правничу допомогу у розмірі 9295 гривень 00 копійок. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 11.10.2018 року частково заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтвердила, що дійсно у відповідача є обов'язок зі сплати аліментів на малолітню дочку, також підтвердила, що відповідач працевлаштований, працює в правоохоронних органах ГУНП в Одеській області, має постійний дохід, у зв'язку з чим відповідач може сплачувати аліменти в розмірі до 3000 гривень щомісячно. Щодо відшкодування судових витрат, які складаються з наданої правничої допомоги, зазначила, що з розміром визначеної представником позивача правничої допомоги згодна, однак вважає, що у зв'язку з тим, що представником позивача не надано доказів, що позивачем кошті за вказану допомогу були сплачені через банківську установу, такі витрати до відшкодування не підлягають. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 08 серпня 2009 року перебували у шлюбі, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №684, який був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2017 року по справі №521/1140/17. Яке набрало законної сили 27.02.2017 року. За час перебування у шлюбі, сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Сторонами під час розгляду справи не оспорювався факт того, що малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом з матір'ю [PERSON], що у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає. Позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання їх спільної дочки, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що сторони по справі не дійшли згоди щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом під час визначення способу розміру аліментів, враховується пояснення надані особисто представником відповідача що відповідач є працевлаштованим, працює в правоохоронних органах ГУНП в Одеській області та має постійний дохід, у зв'язку з чим суд вважає за доцільним стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька. Під час визначення розміру частки аліментів, яка підлягає до стягнення, судом також враховується, що відповідач на цей час перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], з якою у них є спільна малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], який також перебуває на утриманні відповідача по справі. При вищевикладених обставинах, з урахуванням встановлених обставин, з урахуванням приписів встановлених ч. 1 ст. 182 СК України, щодо якого виник спір, беручи до уваги рівність обов'язку обох батьків щодо утримання своєї дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від доходу (заробітку) платника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Пунктом 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1-6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем надано до суду договір від 06.03.2018 року, укладений між адвокатом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за умовами якого адвокати зобов'язуються надати [PERSON] правову допомогу при розгляді цивільної справи про стягнення аліментів. Яка розглядається в Київському районному суді міста Одеси. Згідно з додаткової угоди від 06.03.2018 року, укладеної до вказаного договору, сторонами визначено розмір послуг та гонорару адвоката. Також позивачем надано до суду акт виконаних робіт адвокатом, вартість яких складає в загальній сумі 9295 гривень 00 копійок, які були сплачені позивачем, що підтверджуються наданими до суду прибутковими касовими ордерами №1 від 12.03.2018 року, №2 від 25.05.2018 року, №3 від 31.08.2018 року. Суд зазначає, що представником відповідача особисто в судовому засіданні не оспорювався розмір за правничу допомогу, визначений позивачем та її представником, на підставі договору від 06.03.2018 року, не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у зв'язку з чим, у суду відсутні підстави для ставлення під сумнів наданих представником позивача послуг та визначених сторонами по справі сум вартості цих послуг. Щодо посилань представника відповідача про те, що надані представником позивача документи, не є належними доказами підтверджуючими сплату позивачем коштів за надану правничу допомогу, суд зазначає наступне. Як вже зазначалось, судом встановлено, що позивачем сплачено за договором про надання правової допомоги від 06.03.2018 року за надану правничу допомогу грошові кошти в загальній сумі 9295 гривень 00 копійок, що підтверджується наданими до суду прибутковими касовими ордерами №1 від 12.03.2018 року, №2 від 25.05.2018 року, №3 від 31.08.2018 року. Відповідно до пп. 10 п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 касовий ордер первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Між іншим, судом враховуються пояснення представника позивача [PERSON], що він є адвокатом, самозайнятою особою, а тому грошові кошти були отримані ним особисто, що засвідчено прибутковими касовими ордерами. На підставі вищевикладеного, суд вважає, вказані прибуткові касові ордери належними доказами, підтверджуючими сплату позивачем грошових коштів за надану правничу допомогу. У зв'язку з чим, з урахуванням того, що представником відповідача не осопорювалась сума розміру коштів за надану позивачеві правничу допомогу та задоволенням позовних вимог, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судові витрати за надану правничу допомогу у розмірі 9295 (дев'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять) гривень 00 копійок. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial