Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що 14 вересня 2009 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від шлюбу у них з відповідачкою народилась дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що з відповідачкою досягнуто згоди, що донька проживала і буде проживати з ним. Відповідачка приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини. В позові вказує, що їх сімейні відносини склалися невдало, виникали непорозуміння в зв'язку з різними поглядами на подружнє життя. Все це призвело до втрати почуття любові. У вересня 2011 року вони остаточно припинили шлюбні відносини, відповідачка з того часу проживає у своїх батьків, а він з донькою проживає у своїх батьків. За цей період часу і він і відповідачка створили нові сім'ї, тому примирення між ними неможливе. На даний час, їх шлюб з відповідачкою існує формально, його слід розірвати, поновити нормальні шлюбні відносини не можливо. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Вказує, що їх сім'я розпалась остаточно, примирення між ними не можливе і їх шлюб носить формальний характер. Просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати та витрати по справі покласти на нього. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 січня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі. Призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, спрямував на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, спрямувала на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов про розірвання шлюбу визнає повністю та просить ухвалити рішення, яким розірвати їх з позивачем шлюб. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач позов визнала повністю, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №758, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу у сторін [INFO] року народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Відповідно до роз'яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що причиною розпаду сім'ї стало, не підтримання подружжям шлюбних відносин, окреме проживання та не ведення спільного господарства протягом тривалого часу. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сім'ї є неможливим. Шлюб існує формально. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам, а відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved