Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся з позовом до [PERSON], по якому просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом вселення його у вищезазначену квартиру; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши йому в користування жилу кімнату 11,4 кв. м, [PERSON] жилу кімнату 15,4 кв. м., а коридор 5,1 кв. м, кладову 0,6 кв. м, кухню 8,6 кв. м, туалет 1,1 кв. м, ванну 2,5 кв. м, кладову 0,5 кв. м, коридор 2,4 кв. м, балкон 0,84 кв. м. залишити в спільному користуванні; стягнути з [PERSON] на свою користь 2000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2005 року разом з відповідачкою придбав квартиру [ADDRESS] та став власником 1/2 частки квартири відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] про що в реєстрі внесено запис № 3773. Вказана квартира складається з коридору 5,1 кв. м, кладової 0,6 кв. м, кімнат 15,4 кв. м та 11,4 кв. м, кухні 8,6 кв. м, туалету 1,1 кв. м, ванної 2,5 кв. м, кладової 0,5 кв. м, коридору 2,4 кв. м, балкону 0,84 кв. м. В 2014 роді в результаті погіршення стосунків та розірвання шлюбу, відповідач стала перешкоджати позивачу користуватись належною йому квартирою. В березні 2014 року [PERSON] змінила замок на вхідних дверях до квартири та не впускає позивача до квартири. [PERSON] кілька разів звертався до міліції з заявами про перешкоджання праву користуватись належним майном, однак отримав відповідь про необхідність звернення до суду з цього приводу. Крім того вважає, що такими діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась в порушенні його прав, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, при цьому пояснили, що відповідач сам залишив квартиру в листопаді 2013 року, забрав свої речі, потім приходив до квартири з невідомим відповідачу чоловіком, що змусило її змінити замки на вхідних дверях. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в березні 2014 року йому телефонував позивач та скаржився, що не може потрапити до квартири. Наступного дня він разом з позивачем пішов до квартири [ADDRESS], проте до квартири потрапити не змогли, так як були змінені замки на вхідних дверях, викликали міліцію. Свідок [PERSON] пояснив, що в квітні 2014 року бачив позивача біля під»їзду по [ADDRESS], який йому пояснив, що не може потрапити до квартири, був присутній як викликали міліцію. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є співробітницями відповідачки, в судовому засіданні пояснили, що бачили як [PERSON] приходив на роботу до відповідачки та вчиняв сварки. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користуванні розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника місцезнаходження майна. Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу від 15.12.2005 року /а.с. 7-11/. Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу за домовленістю між покупцями їхні частки у праві спільної часткової власності на квартиру є рівними, тобто по ? частці кожному. Відповідно до довідки № 605 від 31.03.2014 року, виданої КРЕП № 6 у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON] /а.с. 12/. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні його частиною квартири [ADDRESS], що підтверджується висновками по результатах розгляду матеріалів ЄО від 08.04.2014 року та 10.04.2014 року та матеріалами за результатами перевірки від 22.04.2014 року. Крім того, відповідач в судовому засіданні підтвердила той факт, що не бажає впускати відповідача до квартири, пояснивши тим, що його поведінка негативно впливає на здоров'я їх сина, який постійно хворіє. Оскільки, сторони мають рівні права у користуванні квартирою, вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселення позивача у спірну квартиру, підлягають задоволенню. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності полягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, вона складається з кімнати 11,4 кв.м., кімнати 15,4 кв.м., коридор 5,1 кв.м., кладову 0,6 кв.м., кухню 8,6 кв.м., туалет 1,1 кв.м., ванну 2,5 кв.м., кладову 0.5 кв.м., коридор 2.4 кв.м., балкон 0,84 кв.м. Позивач просить виділити йому в користування жилу кімнату 11,4 кв.м., [PERSON] жилу кімнату 15,4 кв.м., а коридор 5,1 кв.м., кладову 0,6 кв.м., кухню 8,6 кв.м., туалет 1,1 кв.м., ванну 2,5 кв.м., кладову 0.5 кв.м., коридор 2.4 кв.м., балкон 0,84 кв.м. залишити в спільному користуванні. Суд вважає, що встановивши такий порядок користування квартирою [ADDRESS], з урахуванням площі жилих кімнат, розміщення допоміжних приміщень в квартирі, не будуть порушені права відповідача. Позиція суду про необхідність визначення порядку користування житлом полягає в тому, що без такого визначення, вселення позивача залишиться формальністю, запропонований позивачем порядок користування квартирою вже був визначений раніше сторонами. Тому, без задоволення вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщенням захист житлових інтересів позивача є неповним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не наведено достатньо доказів, а саме не підтверджено необхідність докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності, що унеможливлює суд визначити причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями заподіювача. За вказаного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: partial