Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те що, згідно договору про припинення права на аліменти від 21.03.2015 року та договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 05.11.2007 року позивач є власником будинку № 12 по вул. Залізничній, міста Лисичанська, Луганської області. У вказаному будинку зареєстровані діти позивачки: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], та відповідач - [PERSON] [INFO], шлюб з яким було розірвано 10.04.2013 року. З 31.03.2013 року відповідач не проживає у вказаному будинку. Позивачка неодноразово просила відповідача знятися з місця реєстрації у добровільному порядку, але він відмовляється. Відповідач не сплачує за комунальні послуги, не піклується про ремонт будинку в наслідок чого позивачка не має змоги оформити субсидію. У зв'язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 05.11.2007 року позивач та відповідач придбали будинок № 12 по вул. Залізничній, міста Лисичанська (а.с.10) Як вбачається з договору про припинення права на аліменти, відповідач передав позивачці 1/2 частини земельної ділянки що знаходиться за адресою м. Лисичанськ, вул. Залізнична, 12 в рахунок належних до сплати аліментів (а.с. 5) Шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 10.04.2013 року рішенням Лисичанського міського суду (а.с.14) Відповідно до ст. 405 ЦК України, особа втрачає право користування житловим приміщенням у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не становлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки, виданої головою вуличного комітету, [PERSON] зареєстрований, за адресою м. Лисичанськ, вул. Залізнична, 12, але фактично з березня 2013 року по теперішній час за вказаною адресою не мешкає (а.с.15). Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням.. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, наведені позивачкою в обґрунтовування позовних вимог знайшли своє підтвердження, крім того відповідач позов визнав,\~\~у зв'язку з чим, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги вимоги\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. На основі викладеного та

Outcome: approved