Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 13.07.1991 у Кременчуцькому палаці шлюбів а актовим записом № 967. На обґрунтування позову зазначив, що 13.07.1991 між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі мають трьох дітей : доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вказав, що наразі між ним та відповідачкою шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує лише формально. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Вказав, що тривалий час вони з відповідачкою не підтримують сімейно- шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю, бажання відновити сім`ю немає. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що з позовом згодна. Вказала, що з позивачем не проживає з 2017 року, строку на примирення не потребує, після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище « [PERSON] » та просила розгляд справи проводити у її відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 13.07.1991 у Кременчуцькому палаці шлюбів за актовим записом № 967, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що сторони з 2017 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин слугувало відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися. За викладених обставин, беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] бажає залишити прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ».

Outcome: approved