Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], Сарненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментами. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до виконавчого листа №2-1444 від 07.05.2003 року, виданого Сарненським районним судом Рівненської області, він зобов'язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму громадян, починаючи з 20.04.2003 року до досягнення дочкою повноліття. [PERSON] в позові зазначає, що сплачував аліменти, передававши їх [PERSON], яка являється його колишньою дружиною особисто, про що остання давала йому розписки, котрі він втратив. [PERSON], на звернення позивача відмовилась підтвердити надання [PERSON] коштів. 04.09.2018 р. старшим державним виконавцем Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Мельником Ю.В., позивачу було вручено розрахунок заборгованості за аліментами. Згідно даного розрахунку, загальний розмір вказаної заборгованості по сплаті аліментів, станом на 01.03.2018 р. визначено в сумі 23680 грн. Позивач вважає такий розрахунок не правильним, оскільки сума заборгованості завищена. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 18.12.2018 р. справу призначено до підготовчого судового засідання на 11.01.2018 р. 08.01.2019 р. до Сарненського районного суду Рівненської області надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] З даного відзиву вбачається, що вона позовні вимоги позивача не визнає та просить суд в позові [PERSON] відмовити за його безпідставністю. 10.01.2019 р. від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що вона позовні вимоги позивача не визнає та просить суд в позові [PERSON] відмовити за його безпідставністю. 21.01.2019 р. до суду надійшла заява позивача в якій він просить викликати та допитати в якості свідка його матір [PERSON] 21.01.2019 р. від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив [PERSON] З даної відповіді вбачається, що [PERSON] спростовує доводи, викладені [PERSON] про безпідставність задоволення його позову тим, що в нього наявна інша сім'я та дитина, яка має інвалідність, а тому вважає дану підставу для звільнення від сплати заборгованості за аліментами такою, що заслуговує на увагу суду, вказуючи також, що його теперішня сім'я є малозабезпеченою та потребує фінансової допомоги від держави. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 14.02.2019 р. в клопотанні позивача про виклик та допит в якості свідка його матері [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Сарненського районного суду рівненської області від 14.02.2019 р. було закрито підготовче судове засідання у справі за цивільним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Сарненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментами. Справу призначено до судового розгляду на 18.02.2019 р. на 12:00 год. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав клопотання через канцелярію суду про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задоволити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади України, про що свідчать копії розміщених вказаних оголошень в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, що, відповідно до виконавчого листа №2-1444 від 07.05.2003 року, виданого Сарненським районним судом Рівненської області, він зобов'язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму громадян, починаючи з 20.04.2003 року до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до розрахунку-заборгованості старшого державного виконавця Мельника Ю.В. від 04.09.2018 р. №16755, за період з 01.07.2008 р. по 01.07.2015 р. у [PERSON] існує заборгованість із сплати аліментів у сумі 23680,00 грн. Позивачем пред'явлено вимогу про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам з посиланням на те, що визначений розмір заборгованості не відповідає дійсності та є значно меншим, враховуючи наведені ним вище обставини. Отже, фактично, позивач оспорює розмір заборгованості по аліментам, яка є в розумінні змісту позовної заяви - самостійною матеріально-правовою вимогою, оскільки існує спір про розмір такої заборгованості, однак, позивач позовних вимог про обчислення розміру заборгованості по аліментам не заявляв, а тому звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, щодо розміру якої у нього існує спір з Державною виконавчою службою та відповідачем - суд позбавлений можливості. Згідно до вимог ч. 2 ст. 166 та ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей . Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася з в період з 01.07.2008 р. по 01.07.2015 р., суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов'язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачу було достеменно відомо, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму громадян, починаючи з 20.04.2003 року до досягнення дочкою повноліття. Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти Ѕ частини неоподаткованого мінімуму громадян, проте, в протиріч навіть цього, він не надав доказів повної сплати аліментів у вищевказаний період. Посилання в позові на те, що він особисто та його матір [PERSON] віддавали кошти [PERSON], про отримання який [PERSON] писала йому розписки, суд до уваги не бере, так як в матеріалах справи відсутні такі розписки. Особисті відносини батьків, за період наявної заборгованості по сплаті аліментів - не може ставитись в залежність від належного матеріального забезпечення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, а батько є працездатною особою та має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу у розмірах, встановлених законом. При цьому, місце проживання дитини [PERSON], визначене - разом із матір'ю, на користь якої й були стягнуті аліменти - не змінювалось й інших судових рішень з цього приводу постановлено не було. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві та у судовому засіданні доводи - не можуть розцінюватись судом як обставина, що має істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], суд не находить. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed