Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], треті особи: Комунарський ВДВС ЗМУЮ, [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2009 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісяця і до повноліття дитини. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. Згідно довідки Комунарського ВДВС ЗМУЮ від 30.04.2015 року, борг [PERSON] становить 4874,20 грн., на момент повноліття дитини. Відповідач протягом всього періоду систематично ухилявся від сплати аліментів у зв'язку із чим, позивач вважає що з відповідача підлягає стягненню пеня (неустойка) на суму заборгованості у розмірі 21487,80 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у ньому, просила суд стягнути з [PERSON] пеню (неустойку) по сплаті аліментів у розмірі 21487,80 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заперечував проти позову, додатково пояснив суду, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, тому відсутні підстави для стягнення неустойки. Представник третьої особи Комунарського ВДВС ЗМУЮ Распутін Д.В. в судовому засіданні пояснив, що у [PERSON] була заборгованість по сплаті аліментів, однак останній сплатив заборгованість у повному обсязі 17.09.2015 року. Заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня на цей час. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2009 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісяця і до повноліття дитини. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2013 року - залишено без змін, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 11152,97 гривень за період з січня по вересень 2013 року. Згідно довідки - розрахунку № 10688 від 30.04.2015 року сума боргу [PERSON] по сплаті аліментів за період з січня 2015 року по квітень 2015 рік складає 4874,20 грн. За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів, то відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти. Щодо несвоєчасної сплати аліментів відповідач зазначив, що у нього відсутнє постійне місце роботи, в нього на утриманні перебуває двоє дітей, мати пенсіонер. Також зазначив, що коли у нього була можливість він сплачував більшу суму аліментів, ніж передбачено рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця [PERSON] Також [PERSON] перебував на лікуванні, що підтверджується випискою з амбулаторної картки та випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 348 (а.с. 52, 53). [PERSON] має на утриманні двох синів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданих Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Станом на 30.09.2013 рік заборгованість [PERSON] складала 3674,20 грн. Згідно розрахунку який наданий позивачем [PERSON] за період з жовтня 2013 року по квітень 2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 7874,20 грн. Сума пені (неустойки) складає 21487,80 грн. (а.с. 8). Згідно розрахунку,який наданий державним виконавцем, станом на 30.09.2013 року сума боргу по сплаті аліментів становить 3674,20 гривень. Станом на вересень 2015 року у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Однак, із розрахунку заборгованості наданим державним виконавцем за період з жовтня 2013 по квітень 2015 року слід встановити наступне. З жовтня 2013 року по квітень 2014 року [PERSON] сплачувались аліменти кожного місяця у розмірі по 500 гривень. У травні 2014 року [PERSON] не виконав аліментні зобов'язання. У червні 2014 року відповідач сплатив 550 грн. У липні 2014 року відповідач здійснив платіж двічі на суму 500 грн. та 550 грн., у зв'язку із чим сплатив борг за травень 2014 року. У серпні, вересні та жовтні 2014 року [PERSON] сплачував по 550 грн. щомісяця. У листопаді 2014 року [PERSON] не виконав аліментні зобов'язання. У грудні 2014 року відповідач сплати аліменти двічі у розмірі 500 грн. та 500 грн. У січні 2015 року [PERSON] не виконав аліментні зобов'язання. У лютому 2015 року сплатив 500 грн. За березень та квітень 2015 року [PERSON] не виконав аліментні зобов'язання. Станом на повноліття дитини заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 4874,20 грн. [PERSON] у період з травня 2015 року по вересень 2015 року сплатив заборгованість у розмірі 4825,50 грн. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Ураховуючи, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст. 196 СК України, загальні положення про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст. 203,205 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. У відповідності до ст. 7, ч. 2 ст. 196 СК України,

Outcome: partial