Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до ПАТ «Родовід Банк», треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання не дійсним договору іпотеки обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір іпотеки №86/СЖ-006.07.1 від 07.12.2007 року був підписаний без його відома його дружиною [PERSON] на користь [PERSON], який брав кредит в АТ «Родовід Банк» в грудні 2007 року і вмовив її укласти договір застави/іпотеки їхньої квартири ([ADDRESS]). Він вважає вказаний договір іпотеки таким, що не відповідає нормам законодавства(ст.578 ЦКУ). З 1998 року він проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], а отже майно набуте з 1998 року ними є спільною сумісною власністю (квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була придбана у 2004р.) Факт спільної сумісної власності підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2013р. В судове засідання позивач не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами клопотаннями чи запереченнями до суду не звертався. В судовому засідання представник позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог посилаючись на доводи аналогічні наведеним у позовній заяві. Представник відповідача Гречкосій А.В. заперечувала проти задоволення позову, подала до суду заперечення з яких вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в зв'язку з тим, що спірний договір іпотеки був укладений за згодою власника квартири і підстав для визнання його не дійсним оскільки всі передбачені вимоги при укладені спірного договору іпотеки були дотримані сторонами. Третя особа [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з заявами клопотаннями чи запереченнями до суду не зверталась. Третя особа [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами клопотаннями чи запереченнями до суду не зверталась. Представник третьої особи [PERSON], [PERSON], заперечувала проти задоволення позову в зв'язку з його необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість задоволення позовних вимог позивача. Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 86/СЖ-006.07.1, відповідно до п.1.1 банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 30 000 доларів США. 18 червня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується його копією. Відповідно до п.4.8 вказаного договору, право власності на вказану квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації даного договору. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2004 року, рішення про реєстрацію договору купівлі-продажу від 18 червня 2004 року було прийнято Білоцерківським МБТІ 23 червня 2004 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 07 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було укладено договір іпотеки № 86/СЖ-006.07.1. В іпотеку передано належне [PERSON] на праві власності двокімнатну квартиру, загальною площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2013 року, встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 1998 року. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п.25 ППВСУ №25 від 30.03.2012 року, при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. Разом з тим, ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання вимог про те, що зміст правочину, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного Договору іпотеки, майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Відповідно до ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Як вбачається, з оспорюваного договору іпотеки, передане в іпотеку майно є власністю саме іпотекодавця, тобто [PERSON](п.1.3. договору). Відповідно до п.1.7 вказаного договору іпотекодавець([PERSON]) гарантувала, що предмет іпотеки знаходиться у її власності, до моменту укладення цього договору нікому не відчужений. Не переданий в іпотеку(заставу), під заборною, арештом та в податковій заставі не перебуває, не виступає предметом судових чи інших спорів, не обтяжений з метою забезпечення виконання інших зобов'язань, не переданий в оренду(найм), лізинг, користування, управління, не внесений в якості внеску в спільну діяльність. Відповідно до ст.3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, під час укладення договору іпотеки від 07 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округ Київської області [PERSON], суд вважає відсутніми підстави для визнання цього правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст.203,215 ЦК України. При укладені спірного договору іпотеки від 07 грудня 2007 року, були відсутні обставини, які б перешкоджали нотаріусу засвідчити його. Ухвалення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області рішення від 30 січня 2013 року, яким встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 1998 року, не може бути підставою для визнання недійсним спірного договору іпотеки від 07 грудня 2013 року з підстав передбачених ч.3 ст.215 ЦК України. Крім того, з вказаного рішення суду вбачається, що встановлення факту постійного проживання однією сім'ю [PERSON] було необхідно для засвідчення моральної сторони їх стосунків з чоловіком та врегулювання питання коректного відображення часток подружжя у володінні майном. При розгляді вказаної справи сторонами не ставилось питання щодо визначення об'єктів спільної сумісної власності подружжя, а посилання позивача на рівність часток у майні подружжя(ст.60 СК України) не є належним доказом того, що передавати в іпотеку квартиру [ADDRESS] [PERSON] могла лише за його письмової згоди. Таким чином, [PERSON] скористався своїм правом на судовий захист і його право не може бути порушено, разом з тим. Доводи наведені ним у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, суд вважає за необхідне понесені судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed