Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства власників гаражів №2 (надалі - ТВГ №2) про визнання правочину недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем поштовим відправленням отримано витяг із рішення правління ТВГ №2 від 17.05.2014 року про виключення позивача з членів ТВГ №2. Вважає даний правочин щодо виключення його з членів ТВГ №2 недійсним, оскільки відсутня конкретна причина виключення із членів позивача, а також недотримана процедура виключення. Окрім того, відповідач у оскаржуваному рішенні здійснює посилання на Статут, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2013 року скасовано. Тому, з метою захисту порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати правочин щодо виключення його з членів ТВГ №2 недійсним та таким, що тягне наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні представники відповідача - голова правління ТВГ №2 Галінський С.Ф. та адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Також просили стягнути з позивача на їх користь судові витрати, які складаються з правової допомоги у розмірі 1 200 грн. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач являється власником гаража під №48, який розташований в ТВГ №2, та знаходиться за адресою: м. Вінниця, Сабарівське шосе, 1-а, згідно договору дарування гаража від 13.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Терещенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №5-888, котрий раніше належав на праві власності батькові позивача [PERSON] Дана обставина встановлена у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року у цивільній справі №127/29028/13-ц за позовом [PERSON] до Товариства власників гаражів №2 про визнання недійсним правочину з правовими наслідками недійсності правочину (а.с.51-52). З пояснень позивача в судовому засіданні також встановлено, що останній з 2002 року являвся членом ТВГ №2, так як рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.08.2009 року скасовано постанову зборів уповноважених членів ТВГ №2 від 27.10.2007 року в частині виключення із членів товариства [PERSON] Статутом ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року передбачено, що товариство власників гаражів №2 є юридичною особою, добровільним об'єднанням громадян і діє на підставі Закону України «Про об'єднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів), інших законодавчих актів України, а також Статуту. Закон України «Про об'єднання громадян» від 16.02.1992 року з 01.01.2013 року втратив чинність на підставі Закону України «Про громадські об'єднання» від 22.03.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадські об'єднання», громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про громадські об'єднання» громадські об'єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності. Зі змісту ст.11 Закону України «Про громадські об'єднання» встановлено, що громадське об'єднання діє на основі статуту. Відповідно до п.4.3 Статуту ТВГ №2, член Товариства зобов'язаний: сумлінно виконувати вимоги Статуту Товариства, рішення загальних зборів (зборів уповноважених) Товариства, Правління, Правила внутрішнього розпорядку, а також видані Головою Товариства накази і розпорядження в межах його повноважень; нести всі витрати по управлінню, охороні і експлуатації гаражів у складі Товариства в розмірах, встановлених рішенням Правління чи загальних зборів (зборів уповноважених) Товариства та своєчасно вносити кошти на покриття вказаних витрат згідно затвердженого щорічного кошторису тощо (а.с.25-26). Згідно п.п.3 п.4 розділу 4 Статуту в редакції від 23.05.2011 року член Товариства може бути виключений із його членів у випадку не сплачування членських внесків впродовж одного року, а його місце може бути передане іншому або щойно прийнятому члену Товариства і письмового попередження про це (а.с.19). Як вбачається із довідки ТВГ №2 від 25.06.2014 року №45 про заборгованість коштів членських внесків в касу ТВГ №2 [PERSON], загальна сума заборгованості позивача складає 355 грн., з них: 30 грн. - заборгованість щодо сплати членських внесків за 2012 рік; 325 грн. - заборгованість щодо сплати членських внесків за 2013 рік (а.с.32). З протоколу зборів уповноважених ТВГ №2 №8 від 25.01.2014 року (а.с.33-39), протоколів засідання правління №9 від 31.01.2014 року (а.с.41-43), №10 від 25.02.2014 року (а.с.43-45), №11 від 11.03.2014 року (а.с.45), №13 від 17.05.2014 року (а.с.46-50) встановлено, що дії позивача щодо несплати останнім членських внесків неодноразово були предметом розгляду як правління товариства, так і загальних зборів уповноважених. Позивача неодноразово було попереджено як в усній, так і в письмовій формі щодо припинення з його сторони протиправних дій, про що свідчить лист-претензія ТВГ №2 до [PERSON] (а.с.40), який позивач отримав 23.01.2014 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.40). А тому, на засіданні правління ТВГ №2 від 17.05.2014 року за дорученням загальних зборів уповноважених ТВГ №2 від 25.01.2014 рок (п.5.2 Протоколу №8 від 25.01.2014 року), відповідно до п.п.3 п.4 розділу 4 Статуту ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року, було прийнято рішення про виключення [PERSON] із складу членів ТВГ №2 (а.с.2, 46-50). Відповідно до розділу 5 Статуту вищим органом самоврядування ТВГ №2 є загальні збори (збори уповноважених). У період між зборами справами товариства керує обране правління. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, виходячи з аналізу положень Статуту, фактичних обставин справи та надання сторонами доказів, суд приходить до висновку, що рішення ТВГ №2 щодо виключення позивача із членів ТВГ №2 є законним, достатньо вмотивованим та винесеним із дотриманням норм чинного законодавства та Статуту. А тому, посилання позивача щодо неправомірності виключення його із членів ТВГ №2 у зв'язку із скасуванням Статуту ТВГ №2 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2013 року, як на підставу про задоволення позову, суд не приймає до уваги, оскільки рішенням Вінницького міського суду від 21.02.2013 року скасовано Статут ТВГ №2 в редакції від 14.01.2004 року (а.с.3), тоді як 23.05.2011 року була затверджена нова редакція Статуту ТВГ №2, яка діє по сьогодні, та державна реєстрація якого не скасована. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу відповідачу на підставі ордеру серії ВН №029151 від 25.06.2014 року та договору (угоди) №14 від 25.06.2014 року надавав адвокат [PERSON] (а.с.14-15), та який отримав від відповідача винагороду за надання правової допомоги у розмірі 1 200 грн., згідно квитанції №14 від 27.06.2014 року (а.с.53). Однак, представниками відповідача не надано суду розрахунок понесених витрат на правову допомогу у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року для можливості встановлення його граничного розміру, а тому суд дійшов висновку, що вимоги відповідача в частині стягнення з позивача на його користь судових витрат на правову допомогу не підтверджені належними доказами, а тому підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed