Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Єнакіївської міської ради Донецької області із зазначеним позовом, в якому зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті рідної матері [PERSON], яка померла [INFO]. У власності матері перебувало нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS]. Позивач не зверталась до державної нотаріальної контори м. Єнакієве через необізнаність із таким порядком набуття права власності на спадщину. Вважає, що являється спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки проживала разом із матір'ю 10 років до її смерті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник Виконавчого комітету Єнакіївської міської ради Донецької області у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він не є належним відповідачем по справі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с 8-11). У власності останньої перебувала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України (ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1269 ЦК України зобов'язує спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Така заява повинна бути подана на підставі ст. 1270 ЦК України у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, тобто, з моменту смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок для спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України покладає на сторони обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надала суду доказів того, що зверталась в установленому законом порядку до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, суд вважає, що в цьому випадку відсутній факт порушення, невизнання або оспорювання її права власності на спадкове нерухоме майно, а тому відсутні підстави для захисту цього права. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, та оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, суд прийшов до висновку у відмовлені у позовних вимогах за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed