Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що він проживає в с. Червоний Плугатар і тримає господарство, зокрема, мав і дійну корову кличкою «Люта» вагою 500 кг. На вулиці, де він проживає, між односельцями, які тримають корів, здійснена усна угода та досягнута домовленість черговості випасу поголів'я корів та про догляд та збереження поголів'я в час здійснення випасу. 02 вересня 2013 року такий випас корів здійснювали відповідачі [PERSON] та [PERSON], які в ранковий час забрали корову позивача на пасовище. В цей же день близько 13-ї год. до позивача додому приїхали його односельці [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що корову позивача на пасовищі зарізали. Позивач відразу поїхав на поле, де були пастухи і череда корів, там також знаходився і приватний підприємець [PERSON], що займається заготівлею м'яса, який і забрав корову. Як пояснив позивачу пастух, його корову вздуло і її зарізали, заріз корови здійснив [PERSON] за вказівкою пастуха [PERSON], хоча не мав права цього робити. На запитання позивача про те, чому його не повідомили зразу як власника корови та не викликали ветеринарну службу для лікування корови, відповіді не було. Тому позивач [PERSON] вважає, що діями відповідачів йому спричинена майнова шкоду в сумі 7000 грн. Крім цього, йому, як власнику корови, спричинена і моральна шкода протиправними діями відповідача [PERSON] в сумі 3000 грн., які він просить суд стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, поскільки неправомірними діями відповідачів позивачу спричинена матеріальна і моральна шкода в зв'язку із загибеллю корови. Належна позивачу корова була передана згідно усної угоди під відповідальність пастухів, і вони повинні були доглядати за нею належним чином, а корова позивача внаслідок неналежного виконання пастухами своїх обов'язків, передбачених усною угодою, під час випасання можливо з'їла люцерну, що в подальшому привело до її здуття. Відповідач [PERSON], після того, що сталося, повинна була поїхати разом із [PERSON], щоб зробити розтин трупа корови та дізнатись про причину її здуття, і щоб в подальшому можливо зняти із себе відповідальність. Підприємець [PERSON], який приїхав на поле, щоб забрати корову, не погодився на розтин, поскільки причіп його машини не відповідав санітарним нормам, тому він забрав корову без розтину. Пізніше він пояснив позивачу, що в нутрощах корови була люцерна і вода, що і призвело до здуття корови. Тому внаслідок протиправної поведінки відповідачів позивачу [PERSON] спричинена матеріальна шкода внаслідок загибелі корови, яка була тільна, дійного віку, і давала молоко. Крім того, відповідач [PERSON] не мав права вирішувати, що робити з коровою позивача та давати [PERSON] указання її зарізати. Протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу спричинена і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і переживаннях з приводу загибелі корови. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути солідарно з відповідачів 7000 гривень матеріальної шкоди та з відповідача [PERSON] 3000 гривень моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до нього не визнав та суду показав, що за освітою він ветеринар, раніше працював колгоспі, але зараз не працює. 02 вересня 2013 року до нього зателефонував [PERSON] і повідомив, що на пасовищі одна з корів захворіла і її здуває, чия це корова, він не знає. Відповідач велосипедом поїхав на поле, оглянувши корову присутності [PERSON] та [PERSON], він прийшов до висновку, що вона лікуванню не підлягає, хоча пробував ін'єкційною голкою проколоть їй бока, але це не дало результату, і її необхідно було негайно дорізати, щоб можна було ще здати на м'ясо та отримати хоч якісь кошти. Заріз корови здійснив [PERSON], він же зв'язався із приватним підприємцем [PERSON] із с.Харкове, який займається заготівлею м'яса тварин. Через деякий час на пасовище приїхали дільничний ветеринарний лікар [PERSON], сільський голова [PERSON] та позивач. [PERSON] повідомив, що для встановлення причин загибелі корови необхідно провести її розтин, але [PERSON] категорично відмовився проводити розтин, завантажили корову на машину [PERSON] і поїхали. Тому відповідач [PERSON] вважає, що він діяв в інтересах позивача і позов до нього необґрунтований, тому просить суд відмовити в його задоволенні. Поскільки в такому випадку внаслідок його дій позивач отримав хоч деякі кошти за реалізоване м'ясо, а якби він не прийняв рішення зарізати корову, тоді б м'ясо неможливо було здати і отримати кошти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав і суду показав, що він працює інженером - механіком в ТОВ «Євромаркет - 1» м. Переяслав Хмельницький Київської області. В період з 02 вересня 2013 року по 04 вересня 2013 року він згідно наказу по ТОВ перебував у відрядженні у с. Владиславівка Миронівського району Київської області. Тобто твердження позивача про те, що він 02 вересня 2013 року він разом із своєю дружиною здійснював випас корів в с. Червоний Плугатар не відповідає дійсності і його вини у спричиненні позивачу матеріальної шкоди немає. Крім того, коли стався цей випадок, а саме у вересні місяці, корови виганяються на пастівень близько 8-ї години ранку, трави на пастівні вже немає достатньо і вдома господарі їх підгодовують, тому можливо корова позивача щось з'їла ще дома, а вже через дві години на пастівні її здуло. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до неї [PERSON] не визнала і суду показала, що 02 вересня 2013 року вона згідно черги здійснювала випас черги корів в с. Червоний Плугатар, корів було близько 40 голів, більше половини зовні дуже подібні між собою, мають однакову масть. Під час випасання близько 11.00 год. одна з корів зненацька впала і її почало здувати, вона пробувала її піднімати, але корова не вставала. Позивач не знала, чия це була корова і побігла в село до своїх сусідів [PERSON]. [PERSON] зразу зателефонував до [PERSON], а [PERSON] зателефонував дільничному ветеринарному лікарю [PERSON] На пасовищі [PERSON] оглянув корову і сказав, що вона не придатна до лікування і її необхідно дорізати, щоб можна було здати хоча б на м'ясо. [PERSON] зателефонував підприємцю з с. Харкового [PERSON], який займається заготівлею м'яса тварин і , як був мисливцем і тому мав відповідні навики, взявся дорізати корову. До цього часу не було встановлено, чия це корова. Через деякий час на поле приїхав дільничний ветеринарний лікар [PERSON] , сільський голова [PERSON] і позивач [PERSON] Лікар повідомив позивача про те, що для встановлення причин смерті корови необхідно зробити розтин тварини, але позивач [PERSON] категорично відмовився це зробити, завантажили корову на машину [PERSON] поїхали. Відповідач [PERSON] вважає, що вона не спричинила ніякої шкоди позивачу [PERSON] і тому у позові до неї необхідно відмовити, її вини у тому, що сталося немає, можливо корова з'їла щось вдома, так як пройшло тільки дві години, що корови провели на пастівні, і душе швидко все трапилось, якби корова щось з'їла на полі, це б не було так швидко. Вона робила все можливе, щоб допомогти, але з невідомих причин корова не ставала на ноги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює ветеринарним лікарем Рябухівської дільничної лікарні. 02 вересня 2013 року до нього зателефонував Рябухівський сільський голова [PERSON] та повідомив, що на пастівні в Червоному Плугатарі захворіла корова. Коли свідок приїхав на місце, то побачив, що там було багато людей, лежала зарізана корова, передзабійний огляд він, як спеціаліст - ветеринар, не проводив. Він запропонував зробити розтин для встановлення діагнозу та причини здуття, але господарі не погодились, погрузили корову на причіп приватного підприємця і поїхали. Причиною такої раптової хвороби корови могло стати поїдання легкобродячих кормів, зокрема люцерни, але для цього необхідно було з'їсти її багато, а на той час вже був вересень місяць, трава була вся суха і навкруги свідок не бачив посівів люцерни, а якщо десь і був випадковий кущик, то його поїдання не призвело б до такого результату. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка Рябухівський сільський голова [PERSON] показав, що 02 вересня 2013 року він дізнався, що на пастівні захворіла корова, зателефонував у Рябухівську ветеринарну дільницю лікарю [PERSON] Коли приїхали на поле, то корова була вже дорізана і була надута, там знаходився і заготівельник м'яса з Харкового. Загрузили корову до нього на причіп, ветлікар [PERSON] запропонував господарям корови зробити її розтин для встановлення причини здуття, але [PERSON] чи його теща відмовились це робити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона являється головою молочного кооперативу в с. Червоний Плугатар, і у неї є списки всіх корів членів кооперативу з їх ідентифікаційними номерами. 02 вересня 2013 року близько 10-ї год. до неї прийшла [PERSON], показала бирку з номером корови і розповіла, що цю корову на пасовищі здуло, а вона не знає, чия це корова, щоб повідомити господарів. Свідок подивилась у списки, але корови з таким номером там не було, вона припустила, що можливо це корова [PERSON], [PERSON] пішла, свідок зателефонувала до ветлікаря [PERSON] і повідомила про те, що сталося. Її покійний чоловік [PERSON] їй нічого не розповідав про те, що відбулось пізніше з коровою [PERSON], і що було далі, їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що 02 вересня 2013 року вранці її чоловік вигнав корову на пастівень, а близько 13-ї год. до них додому прийшли односельці [PERSON] і [PERSON] і повідомили, що їхню корову на полі здуло і її зарізали. Свідок відразу поїхала по вулиці, біля двору [PERSON] стояла [PERSON], і сказала, що їх корову здуло на пастівні і її дорізали, там був і нині покійний [PERSON], який неподалік збирав гриби і у нього був ніж. На пастівні свідок не була і нічого не бачила, зателефонувала своїй матері і розповіла їй, що сталось. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що 02 вересня 2013 року їй зателефонувала її дочка із Червоного Плугатаря і повідомила, що на пастівні дорізали їхню корову, вона відразу ж велосипедом поїхала туди на поле, де паслись корови. Там уже були сільський голова, інші чоловіки, точно не знає хто, тому що сама не з цього села. Корова вже була зарізана і видно було, що вона здута. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був власником корови породи Українська червоно ряба молочна по кличці «Люта», дата народження 25.02.2011 року, паспорт серії LB № 806190 (а.с.7). Також в судовому засіданні було встановлено, що за усною домовленістю між власниками корів села Червоний Плугатар здійснена усна угода та досягнута домовленість черговості випасу поголів'я корів, та здійснення догляду і збереження поголів'я під час випасання. Тобто існувала колективна усна угода про спільний випас худоби, згідно якої господарство (сім'я) відповідно до черги повинна відпасти колективну худобу. Процес випасання худоби повинен проходити під наглядом особи, що їх пасе, з дотриманням встановлених правил випасу і забезпечення повернення власникам. Відповідно до встановленого графіку відповідач [PERSON] здійснювала випас худоби 02 вересня 2013 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] в той день перебував за межами села на роботів іншій області , і випас худоби здійснював його батько разом з відповідачем [PERSON] Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають не лише з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а і з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права і обов'язки. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку всі сторони цього усного договору про випас корів - власники корів села Червоний Плугатар - дійшли згоди по його умовах, а тому набули цивільних прав і обов'язків і ці правовідносини регулюються нормами зобов'язального права, зокрема статтями 509, 526, 614 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання визначені законом або можуть бути встановлені договором, як це передбачено ст. 611 ЦК України, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність з наявності її вину (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідно встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи відсутністю вищевказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення. При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання, натоміть на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобовязання та завданими збитками. Наявність порушення зобов'язань сама по собі не є підставою для застосування цивільно - правової відповідальності за відсутності чи недоведеності причино - наслідкового зв'язку між таким порушенням та завданням збитків. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Посилання позивача на те, що дорізання корови сталося з вини відповідача - пастуха [PERSON], що ніби - то корова з її недогляду з'їла люцерну, що і призвело до її здуття, є припущенням, і не може бути судом прийняте як доказ, оскільки допустимим доказом діагнозу і його причин є офіційний висновок органів ветеринарної медицини. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про ветеринарну медицину» юридичні та фізичні особи, діяльність яких пов'язана, зокрема, і з утриманням тварин, зобов'язані інформувати негайно державні установи ветеринарної медицини про переміщення, забій, захворювання тварин, їх загибель (вимушене дорізування), або невластиву поведінку, а також надавати продукцію тваринного і рослинного походження для проведення ветеринарно-санітарної експертизи, доставляти тварин у разі їх загибелі та відходи від забою тварин до спеціалізованих підприємств. Проте, доказів, як вимагає зазначена норма матеріального права, позивач та його представник суду не надали. Позивачем зазначені дії не були виконані, а з його згоди м'ясо належної йому корови було реалізоване без відповідних дозволів приватному підприємцю, що підтверджується як поясненнями самого позивача, так і свідка [PERSON], даними ними в судовому засіданні. Позивачем не заперечувався факт отримання від приватного підприємця коштів за м'ясо зарізаної тварини в сумі 2900 гривень. Також ним не заперечувалась реалізація тварини приватному підприємцю, який був викликаний іншими особами ще до того, як сам позивач з'явився на пастівні. Позивач у власних інтересах не наполіг на проведенні розтину трупа корови, поскільки в такому випадку підприємець відмовлявся забирати корову та відповідно і платити кошти, а погодився отримати кошти за корову без проведення її розтину. Тобто, як встановлено в ході судового розгляду, в порушення вищезазначених норм ветеринарного законодавства розтин трупа тварини не проводився, та як відсутній акт, відповідно не встановлювалась причина хвороби, що призвела до вимушеного забою, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано необхідних доказів про встановлення вини відповідача - пастуха [PERSON] - у хворобі тварини, викликані неналежним виконанням нею своїх обов'язків пастуха згідно усної домовленості. Таким чином, в ході судового розгляду позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведені як факт невиконання чи неналежного виконання зобов'язання по випасу худоби відповідачем [PERSON], та у чому саме він полягав; так і причина хвороби корови, оскільки позивачем, на якого покладено тягар доказування своїх позовних вимог належними і допустимими доказами, доказів з приводу встановленої причини захворювання тварини та її загибелі (вимушеного дорізання), не надав; крім того позивачем не доведений прямий причинний зв'язок між порушенням зобов'язання відповідачем [PERSON] та завданим збитками. Позивачем зазначених доказів суду не надано, він обмежився лише поясненням про те, що причиною вимушеного дорізування корови явилося поїдання люцерни, яке сталось внаслідок неналежного, на думку позивача, випасу череди корів відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON], маючи всі необхідні документи на належну йому корову, зобов'язаний був після настання її смерті звернутися до ветеринарного лікаря та отримати протокол розтину ВРХ. Однак він самоусунувся від встановлення істини, звинувативши у всьому відповідачів. За умови відсутності по справі належних доказів конкретних причин хвороби та вимушеного дорізування корови, порушення зобов'язання відповідачем [PERSON] та існування між ними і шкодою безпосереднього причинного зв'язку, у суду немає підстав вважати, що загибель корови позивача [PERSON] 02 вересня 2013 року сталась саме через дії чи бездіяльність відповідача [PERSON] по випасу корів, а не внаслідок інших причин, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди. Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач ставить перед судом вимогу про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на ст. 1166 ЦК України. Але як було встановлено в судовому засіданні, і зазначено позивачем і в позові, між ним і відповідачем [PERSON] виникли договірні правовідносини, тому посилання позивача як на підставу своїх вимог про стягнення матеріальної шкоди, на ст. 1166 ЦК України, яка регулює деліктні правовідносини, не доречне і не може бути взяте судом до уваги. Також в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і посилання позивача на те, що саме відповідач [PERSON] здійснив доріз тварини, всі твердження позивача ґрунтуються на припущеннях. Окрім цього, в ч.2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, нормативно встановлено презумпцію вини відповідача, законодавець покладає обов'язок доведення факту відсутності вини у заподіянні шкоди саме на відповідача. Відповідач [PERSON], який за фахом є ветеринаром, в судовому засіданні пояснив, що коли він з'явився на пасовищі, то корова позивача була вже в стані агонії, і йому, як спеціалісту, стало ясно, що ніякими засобами неможливо було повернути її до життя, і тому, щоб уникнути ще більшої шкоди, він прийняв рішення про доріз корови, щоб господар міг здати її на м'ясо та отримати які-небудь кошти, у противному ж випадку, коли б корова померла, цього він не зміг би зробити. Доріз корови здійснив нині покійний (даний факт сторонами не заперечується) [PERSON], який випадково опинився на тому місці, і який мав спеціальні навички і у якого був із собою ніж. Тобто для відшкодування шкоди за нормою ст.1166 ЦК України, необхідним є доведення таких факторів: неправомірності поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; наявності самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обов'язковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого і повинна бути відшкодована в повному обсязі;причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і обов'язково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності. Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обов'язковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана її відшкодувати. На думку суду, вказані обставини під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а позивач, в обґрунтування вимоги про стягнення матеріальної шкоди із [PERSON], не виконав обов'язку по доведенню як розміру шкоди, так і причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненою шкодою, поскільки відповідач [PERSON] своїми діями відвернув ще більшу шкоду, яка б була спричинена позивачу внаслідок того, коли б корова померла недорізана. Оцінюючи обставини справи в сукупності із зібраними в ході розгляду справи доказами, у суду немає підстав для висновку, що рішення відповідача [PERSON] про дорізання корови в кінцевому випадку призвело до порушення прав позивача. Таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди. Аналогічна ситуація із вимогою про стягнення моральної шкоди із відповідача [PERSON], яку позивач [PERSON] оцінює в 3000 гривень. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 5 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Поскільки в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження спричинення відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] матеріальної шкоди, тому у суду відсутні підстави для стягнення і моральної шкоди. Крім того, як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами відповідач [PERSON] 02 вересня 2013 року був поза межами Талалаївського району, і не є належним відповідачем по справі, поскільки був відсутній в той день на пасовищі і тому ніякими своїми діями не міг спричинити позивачу майнової шкоди, спричиненої загибеллю його корови. Положенням ст. 33 ЦПК України передбачено право суду за клопотанням позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. У судовому засіданні ні позивачем ні представником позивача клопотань про заміну первісного відповідача подано не було, суд процесуально позбавлений можливості самостійно проводити заміну первісного відповідача. Тому на підставі наведеного суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON], як до неналежного відповідача по справі про стягнення матеріальної шкоди. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] спричинена майнова шкода, відповідно і діями відповідача [PERSON] - моральна школа, позов поданий до неналежного відповідача [PERSON], клопотань про заміну первісного відповідача під час судового розгляду подано не було, а тому пред'явлені позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed