Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Псьол» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним звільненням, і свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою Сумського апеляційного суду по справі №591/7517/18 від 18.12.2019 визнано незаконним і скасовано наказ ТОВ Агрофірма «Псьол» №60 від 02 квітня 2017 року про звільнення [PERSON] з посади зоотехніка, поновлено останнього на посаді, стягнуто з ТОВ Агрофірма «Псьол» середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постанова набрала законної сили, відповідачем у добровільному порядку не виконана. Вказує, що внаслідок незаконних дій відповідача, які полягали у звільненні з роботи позивача у зв`язку з призовом на військову службу, йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у глибоких і непоправних моральних стражданнях. Він добровільно пішов на строкову військову службу, потім добровольцем зголосився захищати Україну на Сході, приймаючи безпосередню участь у бойових діях. У нього почався постійний стрес, він не міг спокійно спати вночі, постійно перебував у пригніченому стані, був знервований і розчарований, втратив контакти з товаришами по роботі, які його підтримували під час проходження військової служби. Посилаючись на викладене, просить стягнути з відповідача на його користь 50000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 22.01.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 22.04.2020 року, судові засідання відкладалися з різних причин. Представник позивача [PERSON] адвокат Романюк Є.О. в письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просить розглядати справу без участі позивача та його представника. Відповідач ТОВ Агрофірма «Псьол» про день та час слухання справи повідомлений належним чином, представник у судове засідання не з`явився. В поданих письмових заявах просять ухвалити рішення відповідно до принципів верховенства права, розумності, справедливості, присудивши позивачеві компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 грн., справу просять слухати у відсутність їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що постановою Сумського апеляційного суду від 18.12.2019 року №591/7517/18 визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ Агрофірма «Псьол» №60 від 02.04.2017 року про звільнення [PERSON] з посади зоотехніка ТОВ Агрофірма «Псьол». Поновлено [PERSON] на посаді зоотехніка ТОВ Агрофірма «Псьол». Стягнуто з ТОВ Агрофірма «Псьол» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2017 року по 16.11.2018 року включно у сумі 35275 грн. 90 коп. (а.с.5-8). Посилаючись на те, що незаконним звільненням заподіяно моральних страждань [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування шкоди. Протиправність дій відповідача при звільненні позивача встановлено постановою Сумського апеляційного суду від 18.12.2019 року по справі №591/7517/18. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців тобто належного відповідача у справі ТОВ Агрофірма «Псьол». У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Внаслідок незаконного звільнення порушені конституційні та трудові права позивача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників. Таким чином, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи відповідача про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, так як незаконність звільнення доведено преюдиційним судовим рішенням в цивільній справі, що згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial