Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 215 155,48грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП яка сталась з вини працівника який керував транспортним засобом вказаного Управління, Позивачу була заподіяна матеріальна шкода у вигляді пошкодження належного йому автомобіля. ТДВ СК «Альфа-гарант» частково відшкодовано вартість збитку в межах ліміту, а саме 50 000грн., решту позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Наконєчна С.О. вимоги не визнала, вказуючи на те, що шкоду повинен відшкодовувати працівник з вини якого виникла ДТП, та який несе повну матеріальну відповідальність, про що свідчить укладений ним та відповідачем відповідний договір. Третя особа [PERSON] просив стягнути грошові кошти з відповідача, вказуючи на відсутність можливості сплатити шкоду. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Наконєчної С.О., третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 15 жовтня 2015 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом Daewoo державний номер 201941 що знаходився під керуванням [PERSON] та транспортним засобом ВМW Х6, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 09.12.2015р. суддя Печерського районного суду міста Києва розглянув справу про адміністративне правопорушення №757/42475/15-п відносно [PERSON] та визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки його вина повністю підтверджена зібраними у справі доказами. З метою встановлення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВМW Х6, державний номер [NUMBER] було проведено незалежну експертну оцінку. За результатами цієї оцінки вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВМW Х6 державний номер [NUMBER] становить 265155( двісті шістдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят п'ять) гривень 48 копійок відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу №12285 від 04 березня 2016 року. 15 жовтня 2015 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo , державний номер 201941 була застрахована згідно полісу №АЕ/5250384 від 14 серпня 2015 року (ліміт відповідальності - 50000 (п'ятдесят тисяч гривень). 11 квітня 2016 року ТДВ СК «Альфа-гарант» в межах ліміту відповідальності було здійснено виплату страхового відшкодування. На момент дорожньо-транспортної пригоди власником транспортного засобу Daewoo , державний номер 201941 було Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України (далі - Відповідач). [PERSON] на момент пригоди перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується наданими сторонами матеріалами. Крім цього між третьою особою та відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно статті 1172 ЦКУ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було заподіяно шкоду, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно статті 1172 ЦКУ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п. п. 4, 5 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року за № 6, з подальшими змінами та доповненнями, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавана шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Встановлено, що на момент дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 15 жовтня 2015 року [PERSON] та Відповідач перебували у трудових відносинах. Крім того, на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб перебував на балансі Відповідача, тобто на момент дорожньо-транспортної пригоди Відповідач був володільцем джерела підвищеної небезпеки. В цьому випадку відповідач зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду та не позбавлений можливості звернутись із регресним позовом до третьої особи. Отже під час судового розгляду встановлено, що з вини третьої особи, який перебував з відповідачем в трудових відносинах, що є володільцем джерела підвищеної небезпеки, сталась дорожньо-транспортна пригода , внаслідок якої було заподіяно матеріальної шкоди позивачу, частина якої відшкодована страховою компанією. Не відшкодована частина матеріальної шкоди складає 215 155,48грн. та підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved