Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку в ході розгляду справи було уточнено до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон у супроводі матері [PERSON] до країн Європейського Союзу, Шенгенської зони, Турецької Республіки та Єгипту до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття, без згоди та супроводу батька, з метою оздоровлення та відпочинку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду від 20 серпня 2012 р. За час подружнього життя у сторін народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. [PERSON] є розвинутою дитиною - добре вчиться у школі, займається танцями, додатково вивчає англійську та польську мови. У дитини є безмежна мрія побувати за кордоном, і саме це дає їй натхнення і бажання додатково вивчати іноземні мови. Звернутися до відповідача з питанням надання згоди про виїзд доньки за кордон позивач не має можливості, оскільки раніше зверталася з пропозицією до відповідача з цього приводу, але отримала необґрунтовану відмову, а на теперішній час зв'язок з відповідачем відсутній. Таким чином, донька позивача позбавлена можливості через абсолютне нехтування відповідачем своїми обов'язками поїхати за кордон на відпочинок та оздоровлення, тому позивач змушена була звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 07.12.2017 р. відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові, просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, поштові повідомлення повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Відповідач не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подавши заяву, в якій просять проводити розгляд справи у відсутності їх представника. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Батьками [PERSON], є позивач та відповідач. Дитина проживає з матір'ю. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.02.2006 р., поясненнями позивача в судовому засіданні. Судом встановлено, що вихованням, утриманням дитини повністю займається позивач. Відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків щодо дитини. З часу розлучення, матеріально утримувати дитину не допомагає, не спілкується з дитиною, не цікавиться вихованням, розвитком дитини. Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Вимогами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або ж за відсутності згоди одного із них. Суд вбачає, що не надання дозволу на виїзд [PERSON] [INFO], за кордон в супроводі матері, з метою відпочинку та духовного розвитку, порушує її права та інтереси. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дочки за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам неповнолітньої [PERSON], [INFO]. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 154, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 12, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, Цивільного процесуального кодексу України,-

Outcome: approved