Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом про \~визнання договору\~купівлі-продажу\~73/10000\~ідеальних часток\~будівлі недійсним до відповідачів [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцірембуд». Вказує, що він, [PERSON], поселився в 1997 році та проживає у гуртожитку по вул.Полєтаєва 12, м.Чернівці, житлові приміщення №3-27, 3-28, 3-29, 3-30. В 1998 році проживаючи за вказаною адресою в даних житлових приміщеннях, позивач отримав ордер та в подальшому оформив постійну прописку про що наявні відмітки в паспорті громадянина України. Стверджує, що у 1999 році комендантом гуртожитку [PERSON] незаконно вилучено даний ордер та знищено його. Даний факт було встановлено в ході судового розгляду справи №727/5669/13-ц Шевченківським районним судом м.Чернівці, де вже на той час директор TOB «Чернівцірембуд» підтвердив, що ордер ним було вилучено та знищено. Цим же рішенням суду було встановлено законність реєстрації та проживання позивача за вказаною адресою. Позивач стверджує, що з 1997 року по даний час займаючи приміщення №3-27, 3-28, 3-29, 3-30 (житлова кімната, кухня, коридор, ванна кімната відповідно) він постійно сплачував всі комунальні послуги, добросовісно та безперервно володів вказаним майном. Також, вся кореспонденція, отримувана позивачем, та оплата комунальних послуг реєструється за ним на адресу вул.Полєтаєва 12/3-27, м.Чернівці. Крім цього, позивач стверджує, що в СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області відкрито досудове кримінальне провадження №12013270040000284 від 29.01.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України де розслідуються незаконні та шахрайські, на думку позивача, дії керівництва TOB «Чернівцірембуд» при приватизації гуртожитку по вул.Полєтаєва 12, в м.Чернівці. Позивач стверджує, що продовжуючи свої шахрайські дії 29 січня 2016 року TOB «Чернівцірембуд» в особі директора [PERSON] здійснив незаконну, на думку позивача, продажу житлових приміщень №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30 в гуртожитку по вул.Полєтаєва 12 в м.Чернівці в яких позивач проживає, а приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] проведено нотаріальну реєстрацію договору купівлі-продажу 73/10000 ідеальних часток будівлі (з відстроченням платежу) від 29 січня 2016 року. Покупцем за даним договором визначено [PERSON], яка проживає за адресою [INFO]. Позивач вважає даний договір купівлі-продажу незаконним з наступних причин. А саме, вказує, що згідно рішення Господарського суду Чернівецької області від 16-18 жовтня 2001 року справа №5/312 за TOB «Чернівцірембуд» визнано право власності на частину приміщень в гуртожитку вул..Полєтаєва 12, м.Чернівці, в тому числі на житлові приміщення третього поверху з №3-1 по №3-14 включно, з №3-56 по №3-69 включно. Житлові приміщення №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30, в яких проживає позивач, в даний перелік не входять і відповідно, на думку позивача, реєстрації права власності за TOB «Чернівцірембуд» не підлягають. Стверджує, що приватний нотаріус [PERSON] знехтувала рішенням Господарського суду Чернівецької області та провела 29 січня 2016 року незаконну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на житлові приміщення №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30 за TOB «Чернівцірембуд» (№52325423, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №28844173101). Звертає увагу суду на те, що при складанні та нотаріальній реєстрації даного договору купівлі-продажу продавець TOB «Чернівцірембуд» навмисно, на думку позивача, скрив (не заявив) про наявність осіб, права та інтереси яких може порушувати дана нотаріальна дія (в даному випадку проживання в даних житлових приміщеннях позивача). Крім цього, продавець скрив наявність досудового кримінального провадження №12013270040000284 від 29.01.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України де розслідуються незаконні шахрайські дії керівництва TOB «Чернівцірембуд» при приватизації гуртожитку по вул.Полєтаєва 12, м.Чернівці. Також, як вказує позивач, при складанні Звіту про оцінку майна від 18.12.2015 року, виданого субєктом оціночної діяльності ФОБ [PERSON] продавець TOB «Чернівцірембуд» навмисно скрив використання даної юридичної адреси третьою особою, чим порушив права позивача. Позивач вказує на те, що при продажі житлових приміщень TOB «Чернівцірембуд» не повідомило його про відчуження 73/10000 ідеальних часток майна, в яких позивач проживає, чим було знехтувано його право першочергової купівлі вказаних житлових приміщень, в яких він проживає більше п'яти років. Звертає увагу суду на те, що в ході судового розгляду справи №727/5669/13-ц Шевченківським районним судом м.Чернівці, було встановлено законність реєстрації та проживання позивача [PERSON] за вказаною адресою, таким чином TOB «Чернівцірембуд» зобов'язаний був повідомити його про відчуження житлових приміщень №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30 в гуртожитку по вул.Полєтаєва 12, м.Чернівці. \~ \~ \~ \~На основі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 73/10000 ідеальних часток будівлі (житлових приміщень №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30) за адресою: вул..Полєтаєва 12, м.Чернівці, укладений 29 січня 2016 року, реєстровий №424, між відповідачами TOB «Чернівцірембуд» та фізичною особою [PERSON] та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Також, 21.06.2017 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про виселення, який прийнятий судом до розгляду. Позивач за зустрічним позовом вказує, що вимоги первісного позову не визнає в повному обсязі. Вказує, що [PERSON], як позивач за первісним позовом, не є стороною спірного договору купівлі-продажу 73/10000 ідеальних часток будівлі (житлових приміщень №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30) за адресою вул..Полєтаєва 12, м.Чернівці укладеного 29 січня 2016 року, реєстровий №424, між TOB «Чернівцірембуд» та [PERSON], права та інтереси [PERSON] у звязку з укладенням вказаного договору жодним чином не порушені, а тому він не може заявляти вимогу про визнання вказаного договору недійсним. Позивач за зустрічним позовом вказує, що в серпні 2009 року ТОВ «Чернівцірембуд» вирішило продати 73/10000 ідеальних часток від усього будинку №12 по вул.Полєтаєва в м.Чернівці, які складаються з житлової кімнати №3-27 (66), площею 18,50 кв.м., кухні 3-28 (67), площею 10,30 кв.м., коридору 3-29 (68), площею 3,20 кв.м., санвузла 3-30 (69), площею 4,10 кв.м. та запропонувало [PERSON] викупити вказані приміщення, оскільки той у них проживав. Стверджує, що [PERSON] скористався своїм переважним правом, як наймач перед іншими особами, на придбання вказаного житла, як це передбачено ч.2 ст.822 ЦК України, після чого 16.03.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Чернівцірембуд» було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відстрочкою платежу, згідно якого відповідач за зустрічним позовом приймає у власність (купує) за обговорену грошову суму 73/10000 ідеальних часток від усього будинку, зокрема вищезазначених приміщень. Вказує, що 27.12.2012 року Шевченківський районний суд м.Чернівці вирішив розірвати договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відстрочкою платежу від 16.03.2010 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Чернівцірембуд» та виселити [PERSON] з житлового приміщення №№3-27, 3-28, які розміщені в будинку №12 по вул.Полєтаєва в м.Чернівці без надання йому іншого житлового приміщення та зняття його з реєстрації за зазначеною адресою. 13.02.2013 року Апеляційним судом Чернівецької області рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року було залишено без змін. Позивач за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2013 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13.02.2013 року в частині вирішення вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині вказані судові рішення залишено без змін. Стверджує, що з огляду на наведене, [PERSON] продавцем було забезпечено його переважне право на викуп вказаних приміщень. Однак, з власних обєктивних та субєктивних причин він не викупив ці приміщення. Тому при продажі іншому покупцеві вказаних приміщень, права та інтереси [PERSON] не порушуються. 29.01.2016 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 73/10000 ідеальних часток будівлі (з відстрочкою платежу), на підставі якого продавець згідно Протоколу зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцірембуд» №4 від 19.08.2009 року, передає у власність покупця, а покупець (в особі представника) приймає у власність 73/10000 ідеальні частки будинку, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м.Чернівці, вул.Полєтаєва Федора під номером 12, за що покупець сплачує певну грошову суму, яка зазначена в п.4 договору. Відчужувані 73/10000 ідеальні частки будинку складаються з квартири №3-27 3-30, загальною площею 36,10 кв.м., в тому числі житловою площею 18,50 кв.м. Позивач за зустрічним позовом вказує, що вона, [PERSON], мала переважне право перед іншими особами на викуп 73/10000 ідеальних часток будинку, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м.Чернівці, вул.Полєтаєва Федора під номером 12, оскільки вона являється співвласником цього будинку, що підтверджується листом ТОВ «Чернівцірембуд» №11 від 28.03.2017 року. Однак, вселитись у вказану квартиру позивач за зустрічним позовом можливості не має, оскільки [PERSON] до цього часу вказану квартиру не звільнив. Вважає, що відповідач за зустрічним позовом своїми діями, які полягають у неправомірному, на думку [PERSON], користуванні квартирою №3-27 3-30 у будинку №12 по вул.Полєтаєва в м.Чернівці, порушує право [PERSON], як власника, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Внаслідок таких дій [PERSON] позивач за зустрічним позовом вважає, що її порушені права підлягають судовому захисту. Звертає увагу суду на те, що позивачем за зустрічним позовом з відповідачем ніяких договорів щодо спірної квартири ніколи не укладалось. При цьому, відповідач за зустрічним позовом не визнає право власності [PERSON] на вказану квартиру та чинить їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні її майном. Таким чином, незважаючи на наявність у [PERSON] права власності на зазначену квартиру №3-27 3-30 у будинку №12 по вул.Полєтаєва в м.Чернівці, позивач за зустрічним позовом не може в добровільному порядку заселитись у вказану квартиру, внаслідок чого змушена проживати з сімєю в іншому місці. На основі викладеного, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд виселити [PERSON] з квартири №3-27-3-30, загальною площею 36,10 кв.м., в тому числі житловою площею 18,50 кв.м. у будинку №12 на вул.Полєтаєва в м.Чернівці, без надання йому іншого приміщення та судові витрати покласти на відповідача. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Також просили суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом ТОВ «Чернівцірембуд» в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обємі, просив суд його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали позову, вважає, що позовні вимоги первісного позову є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, а також вимоги зустрічного позову не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, і як вбачається з копії договору купівлі-продажу 73/10000 ідеальних часток будівлі (з відстроченням платежу) від 29 січня 2016 року, [PERSON] придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцірембуд» житлові приміщення №№3-27, 3-28, 3-29, 3-30, загальною площею 36,10 кв.м., в тому числі житловою площею 18,50 кв.м., в гуртожитку по вул.Полєтаєва 12 в м.Чернівці (а.с.6-7). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №424. Згідно копії [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.71) [PERSON] є власником 73/10000 ідеальних часток будівлі (з відстроченням платежу), загальною площею 4920,1 кв.м., розташованого в м.Чернівці, вул.Полєтаєва Федора, будинок 12. Згідно листа ТОВ «Чернівцірембуд» №11 від 28.03.2017 року (а.с.72), [PERSON] являється співвласником будинку на вул.Полєтаєва, 12 в м.Чернівці. Наведена обставина також підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.102-103). Як вбачається з копії рішення Господарського суду Чернівецької області від 16-18.10.2001 року (а.с.8-9) за TOB «Чернівцірембуд» визнано право власності на частину приміщень в гуртожитку вул..Полєтаєва 12, м.Чернівці, в тому числі на житлові приміщення третього поверху з №3-1 по №3-14 включно, з №3-56 по №3-69 включно. Згідно копії рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.03.2014 року, яке набрало законної сили 17.03.2014 року (а.с.10-12), в задоволенні позову ТОВ «Чернівцірембуд» до [PERSON] про виселення з житлового приміщення без надання іншого приміщення було відмовлено. Вказаним рішенням суду було встановлено ту обставину, що [PERSON] проживає та зареєстрований в [INFO], де займає жилу площу на 3-му поверсі, є основним квартиронаймачем та зареєстрований в даному будинку з 27.02.1998 року. Факт реєстрації [PERSON] у вказаному приміщенні також підтверджується копією паспорту (а.с.43-44) та копією довідки про склад сімї та реєстрацію (а.с.55, 95). Згідно копії листа Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 29.11.2012 року №6014 (а.с.58) в звязку з проведенням поточної інвентаризації будівлі гуртожитку по вул.Полєтаєва, 12 міста Чернівці згідно листа-замовлення [PERSON] «Чернівцірембуд» за №04 від 03.01.2008 року, в інвентаризаційну справу за вказаною адресою було внесено зміни щодо нумерації кімнат. Зокрема кімнаті 3-66 було присвоєно нумерацію 3-27, кімнаті 3-67 присвоєно нумерацію 3-28, кімнаті 3-68 присвоєно нумерацію 3-29, кімнаті 3-69 присвоєно нумерацію 3-30. Право власності на кімнати: 3-27 (колишня 3-66) площею 17,8 кв.м., 3-28 (колишня 3-67) площею 10,3 кв.м., 3-29 (колишня 3-68) площею 3,1 кв.м., 3-30 (колишня 3-69) площею 4,1 кв.м., загальною площею 36,10 кв.м. в гуртожитку по вулиці Полєтаєва, 12 в місті Чернівці зареєстровано за [PERSON] «Чернівцірембуд» - на підставі рішення Господарського суду Чернівецької області від 16-18 жовтня 2001 року (справа №5/312). В єдиному електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначене рішення суду зареєстроване 09.10.2003 року. Як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року (а.с.66), судом встановлено, що 16.03.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Чернівцірембуд» було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відстрочкою платежу, згідно якого відповідач за зустрічним позовом приймає у власність (купує) за обговорену грошову суму 73/10000 ідеальних часток від усього будинку, які складаються з житлової кімнати №3-27 (66), площею 18,50 кв.м., кухні 3-28 (67), площею 10,30 кв.м., коридору 3-29 (68), площею 3,20 кв.м., санвузла 3-30 (69), площею 4,10 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.69-70). Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці розірвано даний договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відстрочкою платежу у зв'язку з істотним порушенням умов договору [PERSON] (несплатою вартості приміщень) від 16.03.2010 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Чернівцірембуд» та вирішено виселити [PERSON] з житлового приміщення №№3-27, 3-28, які розміщені в будинку №12 по вул.Полєтаєва в м.Чернівці без надання йому іншого житлового приміщення та зняття його з реєстрації за зазначеною адресою. 13.02.2013 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року було залишено без змін (а.с.67-68). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2013 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13.02.2013 року в частині вирішення вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині вказані судові рішення залишено без змін (а.с.100-101). Згідно довідки ТОВ «Чернівцірембуд» (а.с.89) за [PERSON] рахується заборгованість по квартплаті із 01 травня 2013 року по 30 червня 2017 року включно, згідно виписки рахунка кімнати №3-27, 3-28, 3-29, 3-30 по вул.Полєтаєва, 12 м.Чернівці заборгованість складає у сумі 6353,50 грн., що також підтверджується виписками із розрахунка оплати комунальних послуг (квартплата) за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік (а.с.90-94). Частиною 2 ст.822 ЦК України\~передбачено, що у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання. Порядок реалізації наймачем цього права законом не визначений. За змістом ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Так, статтею 362 ЦК України\~встановлено обовязок продавця-співвласника майна письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку за відповідною ціною та про інші умови продажу, а також правові наслідки порушення ним права переважної купівлі. Відповідно до ч.2 ст.362 ЦК України\~продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснюють цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. При цьому, суд вважає, що оскільки Цивільний Кодекс України, інші акти цивільного законодавства не визначають правових наслідків порушення переважного права наймача перед іншими особами на придбання житла, яке є предметом договору найму, у разі його продажу, то суд вважає, що до даних спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.362 ЦК України\~в порядку аналогії закону. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вказаних вимог Закону скористався своїм правом придбати частку у праві спільної часткової власності, уклавши 16.03.2010 року договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відстрочкою платежу, згідно якого [PERSON] приймає у власність (купує) за обговорену грошову суму 73/10000 ідеальних часток від усього будинку, які складаються з житлової кімнати №3-27 (66), площею 18,50 кв.м., кухні 3-28 (67), площею 10,30 кв.м., коридору 3-29 (68), площею 3,20 кв.м., санвузла 3-30 (69), площею 4,10 кв.м. З огляду на наведене, суд вважає доведеним той факт, що на час укладення спірного договору між [PERSON] та ТОВ «Чернівцірембуд» 29.01.2016 року [PERSON] уже скористався своїм переважним правом, як наймач перед іншими особами на придбання вказаного житла, а сама [PERSON], як співвласник будинку мала переважне право на викуп 73/10000 ідеальних часток будинку, розташованого в м.Чернівці. вул.Полєтаєва, 12. З огляду на наведене, твердження позивача за первісним позовом [PERSON] з приводу того, що при продажі житлових приміщень ТОВ «Чернівцірембуд» не повідомило його про відчуження 73/10000 ідеальних часток майна, в яких він проживає, чим знехтувано право [PERSON] першочергової купівлі житла, також судом до уваги не беруться, оскільки як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27.12.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2013 року [PERSON] скористався переважним правом на придбання приміщення. Твердження [PERSON] з приводу того, що при продажі приміщень продавець умисно приховав наявність досудового кримінального провадження №12013270040000284 від 29.01.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, де розслідуються незаконні, на думку [PERSON], дії керівництва TOB «Чернівцірембуд» при приватизації гуртожитку по вул.Полєтаєва 12, м.Чернівці, в даному випадку підставою для задоволення вимог первісного позову не можуть бути, оскільки жодних належних доказів на підтвердження цієї позиції позивача за первісним позовом суду не надано. Крім цього, згідно матеріалів первісного позову, позивач за первісним позовом [PERSON] вважає, що його переважне право, як наймача, на купівлю приміщень порушено. Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з позовними вимогами про переведення на нього прав та обов'язків покупця за оспорюваним договором [PERSON] до суду не звертався та відповідну суму коштів на депозитний рахунок суду не вносив. З огляду на наведене, в задоволенні первісного позову слід відмовити. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного. Так, виходячи з положень статей 16, 386, 391 ЦК України \~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно із\~ч.1 ст.317 ЦК України,\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення\~ ст.319 ЦК України визначають, що\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини четвертої\~статті 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною першою та другою\~статті 109 ЖК Української РСР\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.\~ Згідно вимог ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законом. Виходячи з вимог ч.1 ст.168 ЖК України, договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця у випадках: 1) якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. 2 ) якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, 3) якщо наймач або особи, які проживають разом з ним використовують жиле приміщення не за призначенням, 4) якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично порушують правила соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), 5) у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ст.170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 ЖК України\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст.190 ЖК України\~житлові спори вирішуються відповідно до закону. Згідно п.23\~постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 2\~від 12.04.1985\~року «Про\~деякі питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» при\~ вирішенні\~ \~спорів,\~ \~пов'язаних\~ з\~користуванням наймачами\~жилими приміщеннями\~в будинках\~приватного житлового фонду, суди повинні мати на увазі, що: укладений з власником будинку (квартири) на певний строк договір найму жилого приміщення може бути достроково розірваний за вимогою наймодавця лише у випадках, коли наймач або спільно проживаючі з ним особи систематично руйнують, псують жиле приміщення чи використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, або наймач систематично (не менше трьох місяців підряд) не вносить квартирної плати і плати за комунальні послуги (ст.168 ЖК), або коли відповідно до затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради проекту переобладнання чи перепланування будинку при капітальному ремонті жиле приміщення, займане наймачем, не може бути збережено (ст.165 ЖК); укладений на невизначений строк договір найму жилого приміщення може бути розірваний за вимогою наймодавця із зазначених вище підстав, а також, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому і членам його сім'ї і наймач був попереджений про наступне розірвання договору не менше ніж за три місяці (ст.168 ЖК). Стаття 16 ЦК України\~визначає що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. При цьому, загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, суд враховує ту обставину, що позивач за зустрічним позовом питання про розірвання договору найму житлового приміщення з [PERSON] не ставить та до позивача за первісним позовом з вимогами щодо розірвання договору найму житла не зверталась. Таким чином, на думку суду, такий спосіб захисту свого права та інтересу, який обраний позивачем за зустрічним позовом, а саме вимога виселити [PERSON] з квартири №3-27 3-30, не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства, оскільки суд не може вирішувати подібні правовідносини між сторонами договору найму житлового приміщення, який не був розірваний у встановленому Законом порядку, а тому заявлена нею позовна вимога про виселення є передчасною та в її задоволенні слід відмовити. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За даних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги сторін задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених сторонами судових витрат. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed