Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Торуфа-Україна» та просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 01.03. 2017 року по 12.12.2017 р. в розмірі 6440 грн. та звільнити його з посади водія ТОВ «Торуфа-Україна» з 12.12.2017 року на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КзПП України (за згодою сторін), з приведенням даного запису в трудову книжку. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що він відповідно до наказу №5-к від 04.11.2016 р. був прийнятий на посаду водія в ТОВ «Торуфа-Україна» з 07.11.2016 року, за основним місцем роботи, а наказом №5-1к від 30.12.2016 року переведений на 4 години на день при 5-денному робочому тижні з 01.01.2017 року, з посадовим окладом згідно штатного розкладу. У зв'язку з постійною зміною керівників з 08.08.2017 року по грудень 2017 року йому (позивачу) та іншим співробітникам ТОВ «Торуфа-Україна» відповідач перестав нараховувати та виплачувати заробітну плату, при цьому не віддають трудові книжки. 07.12.2017 року позивач направив на адресу відповідача заяву про звільнення з посади водія за згодою сторін, що передбачено п.1 ч.1 ст. 36 КзПП України, оскільки знайшов собі іншу роботу, однак, жодної відповіді він не отримав, в зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх законних прав. Позивач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частина 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу №5-к від 04.11.2016 р. був прийнятий на посаду водія з 07.11.2016 року, за основним місцем роботи, з посадовим окладом згідно штатного розкладу, а наказом № 5-1к від 30.12.2016 року він був переведений на неповний робочий день:4 години на день при 5-денному робочому тижні, на посаду водія з 01.01.2017 року, з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с.2). 07.12.2017 року позивач [PERSON] направив рекомендованим листом на адресу відповідача - ТОВ «Торуфа-Україна» заяву про звільнення з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КзПП України та виплату заборгованості по зарплаті (а.с.8), однак жодної відповіді на свою заяву не отримав. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частина 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частини 4 та 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства по оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної з нього заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ТОВ «Торуфа-Україна» вищевказаних вимог законів України дотримано не було, була нарахована, але не виплачена заробітна плата позивачу [PERSON] в розмірі 6440 грн. тому вимоги в даній частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про звільнення його з посади водія ТОВ «Торуфа-Україна» з 12.12.2017 року на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КзПП України, оскільки згідно роз'яснень у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року,при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КзПП України (за угодою сторін), договір припиняється в строк, визначений сторонами. Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 644 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved