Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просить суд визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач зареєстрована, однак не проживає за даною адресою без поважних причин більше 12 місяців, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином через оголошення на сайті, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не заявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Такий юридичний факт, як реєстрація місця проживання відповідача створює для позивача незручності, оскільки підприємства, що надають житловокомунальні послуги, здійснюють нарахування вартості їх послуг споживачам за місцем їх проживання, яке відповідно до вимог ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано. Тому, відповідачці, місце проживання якої зареєстроване у будинку позивача, здійснюється нарахуванням вартості житловокомунальних послуг. Оскільки, позивач є власником будинку, обов'язок оплати покладається на позивача. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власницею житлового будинку з господарчами прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 31.01.1997 року. (а.с. 6). У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] 1961 року народження (а.с. 10). Відповідач [PERSON] не мешкає за місцем рестрації за адресою: [ADDRESS] більше 12 місяців, тим більше ніколи за вказаною адресою взагалі не проживала, її речей в будинку немає , що підтверджується актом про непроживання (а.с. 7). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідност. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженийу його здійсненні. Стаття 386 ЦК Українипередбачає, що держава забезпечує рівний захист правусіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК Українивласник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зіст. 405 ч.2 ЦК Україничлен сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст.ст.6,8 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов'язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача, такою що втратила право користування житловим приміщенням а саме: житловим будинком в [ADDRESS] є підставою для зняття відповідача [PERSON] з реєстрації. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved