Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування - Монастириська районна державної адміністрація про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не цікавиться своїм сином, не приймає участі у його вихованні, не турбується про нього, не допомагає матеріально та не виконує своїх батьківських обов'язків. Малолітній син проживає з матір»ю [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає сину ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться його життям і здоров'ям. Малолітня дитина повністю знаходиться на утриманні та вихованні своєї матері [PERSON] Прокурор Лушкін І.В. у судовому засіданні, виходячи з інтересів дитини, не заперечив відносно задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Судом встановлено наступні обставини. Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.08.2012 року, виданого Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільскої області, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.09.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.02.2012 року у виконавчому комітеті Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області. Згідно ксерокопії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 12.12.2013 року Монастириським РВ УМВС України в Тернопільській області прізвище позивача - «[PERSON]» (25.10.2013 року зареєстровано шлюб з [PERSON]). Як з»ясовано у судовому засіданні, після розірвання шлюбу з [PERSON] неповнолітній син [PERSON] проживає разом зі своєю матір»ю [PERSON] в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім»ї №1368/1007 від 22.07.2015 року та актом обстеження житлово-побутових умов від 02.02.2015 року, зі змісту якої вбачається, що відповідач [PERSON] зі своєю сім»єю не проживає. Зі змісту довідки №388, виданої 18.02.2015 року відділом державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції, [PERSON] дійсно не отримує аліменти з [PERSON] згідно виконавчого листа №603/754/13-ц, виданого Монастириським районним судом 20.09.2013 року, у період з 22.08.2014 року по 18.02.2015 року. Крім того, згідно розрахунку нарахування заборгованості по сплаті аліментів, затвердженого в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції 23.07.2015 року, за період з 08.08.2013 року по 22.07.2015 року [PERSON] слід сплатити 7045,15 грн., за період з 22.12.2014 року по 22.07.2015 року - 1406,41 грн. Згідно висновку органу опіки і піклування №3 від 25.03.2015 року, оскільки [PERSON] не цікавиться життям та здоров»ям малолітнього сина, самоусунувся від виховання та утримання дитини орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], який зареєстрований в с.Садове Монастириського району Тернопільської області, батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з подружжя, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років (ст.165 СК України). Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При ухваленні рішення суд приймає до уваги те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, тривалий час не приймає участі в його утриманні та вихованні, не турбується про нього, не цікавиться його життям і станом здоров'я, не створює умов для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вищевказане підтверджується також поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що проживають по сусідству з сім»єю позивача і не бачили, щоб відповідач [PERSON] навідувався до сина, приймав якусь участь у його вихованні, відомо, що матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері, відповідач [PERSON], який проживає окремо від сина, не приймає участі у його вихованні та не навідує його без поважних на те причин. За час судового розгляду відповідач не змінив своєї поведінки по відношенню до сина. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні та утриманні дитини відповідач суду не надав. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо [PERSON], [INFO], а тому, з метою захисту інтересів дитини, беручи до уваги пропозиції органу опіки та піклування, захищаючи права неповнолітньої дитини, позов підлягає до задоволення, слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, слід стягнути із відповідача в користь позивача понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved