Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до колишньої дружини [PERSON] про стягнення грошової компенсації у розмірі 14\~778 грн. та судових витрат, посилаючись на те, що під час шлюбу між позивачем та ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» укладено договір позики, за умовами якого завод передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 177304 грн. для придбання квартири [ADDRESS] , а позивач повертав позику шляхом щомісячного утримання заводом з його заробітної плати 1231 грн. Крім того, у забезпечення виконання договору позики між [PERSON] та ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» укладено договір поруки, яким відповідач [PERSON] поручилася перед кредитором відповідати за виконання взятих на себе зобов`язань. 15.12.2008 р. укладено позивачем та підприємством іпотечний договір, оскільки квартира [ADDRESS] у будинку [ADDRESS] придбана у ВАТ «Завод Світло шахтаря» 23.12.2008 р. Позивач стверджує, що у 2015 р. шлюб між сторонами розірвано і за кожним в порядку поділу спільного майна визнано право власності на Ѕ частину квартири.Оскільки після розірвання шлюбу, як зазначає позивач, він продовжував погашати борг самостійно, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04.12.2017 р. з відповідача [PERSON] стягнуто грошову компенсацію на його користь у розмірі 13541 грн. за період з 01.04.2015 р. по 01.02.2017 р. Після цього, позивач по 01.01.2019 р. самостійно сплатив 29556,96 грн., що підтверджується розрахунком з місця його роботи. У 2019 р. виникла необхідність продати квартиру за взаємною згодою сторін, тому для зняття арешту з квартири ними погашено у лютому 2019 р. спільно 28000 грн., тобто залишок заборгованості. При підписанні договору купівлі-продажу 06.03.2019 р. відповідач відмовилась повернути з отриманих за продаж своєї частки квартири половину сплачених за договором позики грошей, що змусило позивача звернутися до суду. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, стверджуючи, що на час продажу квартири 06.03.2019 р. позивач не висував до неї вимоги щодо повернення половини сплачених ним самостійно за договором позики грошових коштів. Посилається на те, що на теперішній час у неї відсутні кошти, оскільки вона займається ремонтом у придбаній нею квартирі.У письмовому відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначала, що будь які майнові- правові відносини між позивачем та відповідачем припинились 06.03.2019, тобто після продажу квартири ( а.с. 46-48). Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.07.1996 по 24.03.2015 ( а.с.59). 15.12.2008 між позивачем та ВАТ «Харківський машинобудівельний завод «Світло шахтаря» укладено договір позики, за умовами якого завод передав позивачу грошові кошти у розмірі 177304грн. для придбання квартири [ADDRESS] . Цим договором передбачалось, що позика повертається шляхом щомісячного утримання заводом із заробітної плати боржника [PERSON] 1231грн. На забезпечення виконання договору позики на суму 177304 грн. строком повернення боргу до 01.01.2021 р., між [PERSON] та ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» укладено договір поруки, а 23.12.2008 р. між [PERSON] та заводом-іпотечний договір ( а.с. 6-7). 23.12.2008 між позивачем і ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири за суму 192304 грн.\~\~ Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2016, що набрало законної сили ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 21.06.2016, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності за кожним на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ( а.с. 11-15). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04.12.2017 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 13541 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що позивач здійснював погашення боргу кожного місяця по 1231 грн. за договором позики від 15.12.2008 р. та за період після розірвання шлюбу з 01.04.2015 по 01.02.2017 ним сплачено у погашення кредиту 27082 грн. ( а.с. 8-10). Згідно розрахункових листів, довідки АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», [PERSON] погасив суму позики 177304 грн., яка була видана на десять років під заставу квартири, 21.02.2019 р. в повному обсязі ( а.с. 16,18-20). При цьому , за період з 01.02.2017 р. по 01.02.2019 р. позику погашено за рахунок утримання із заробітної плати [PERSON] в сумі 29\~556,96 грн.( а.с. 67). 06.03.2019 сторони за договором купівлі-продажу продали кв. [ADDRESS] та за нотаріально посвідченою заявою отримали від покупця повну суму вартості квартири, що вказана у договорі, відповідно до належних частин кожному (а.с. 17,21-23). Доводи відповідача про те, що майно, за яке позивач вимагає стягнути грошову компенсацію є власністю іншої особи і жодних відносин сторони до цього майна не мають, а тому між ними припинились майнові і правові відносини після продажу квартири не впливають на відносини з приводу договору позики, за яким після розірвання шлюбу позивач сплачував грошові кошти самостійно, хоча право власності на квартиру визнано у рівних частинах за кожним з подружжя, тому [PERSON] вправі претендувати на грошову компенсацію і стягувати половину виплаченої суми з відповідача. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами статей\~525,\~526,\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У\~статті 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За частиною першою\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до правил частини третьої\~статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій\~статті 65 СК України\~встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Правовий аналіз частини четвертої\~статті 65 СК України\~дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16). Отже, зобов`язання з належного виконання укладеного [PERSON] та ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» договору позики виникло у обох з подружжя. З огляду на викладені обставини суд вважає, що позовні вимоги знайши своє підтвердження в судовому засіданні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 141 ЦПК України\~та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню понесені витрати по оплаті судового збору. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають\~\~бути документально підтверджені та доведені. Згідно ч. ч. 3, 8\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем надано детальний опис наданих адвокатом послуг, акт прийняття-передачі правової ( правничої) допомоги, квитанцію на оплату правничої допомоги № 10 від 22.03.2019 р. за підготовку позовної заяви до суду, надання консультації. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом Куляшовою Г.С. у суму 1200 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом. Відповідно до вимог ст. 133, 141\~ЦПК України суд, розподіляючи судові витрати , стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved