Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ «Укртелеком», у якому просить суд: - Визнати неправомірними дії ПАТ «Укртелеком», що висловлюється в порушенні Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року та шантажу діями примусового стягнення суми колекторської/факторингової компанії Новий кредитор до особи з інвалідністю ІІ групи, що порушує ч.2 ст.19 Конституції України. Сплата не може бути здійснена у зв`язку з витратами комісійного збору, що непередбачено договором, бо невідомо кому та за які послуги йде комісійна винагорода у зв`язку з відсутністю інформації про володільця банкомату. - Зобов`язати припинити шантажування з боку посадових осіб ПАТ «Укртелеком» самотньої особи з інвалідністю 2 групи на час дії карантину в м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» пропоновано літнім людям не виходити з місця свого проживання. Приміщення із банкоматами зачинені на карантин. При цьому головний юрисконсульт ПАТ «Укртелеком» [PERSON] вимагає від позивача порушувати умови карантину, ризикуючи своїм здоров`ям, здійснювати платежі за послуги ПАТ «Укртелеком». Термінали, у яких запропоновано позивачу здійснити оплату за послуги ПАТ «Укртелеком» стягують комісійний збір. При цьому стягнення комісійного збору при сплаті за послуги ПАТ «Укртелеком» не передбачено договором між позивачем та відповідачем. З підстав порушення відповідачем умов договору, договір між позивачем та відповідачем було розірвано. Представник ПАТ «Укртелеком» [PERSON] В.П [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Позивач ПАТ «Укртелеком» не стягує комісійний збір за надання послуг зв`язку та не є засновником чи акціонером Ощадбанку, а тому не має можливості впливати на встановлення, скасування, особливості і розмір комісійного збору, який стягується вказаним банком. Крім того, представник відповідача посилається на те, що в позовній заяві відсутні докази того, що співробітники відповідача будь-яким чином схиляли позивача [PERSON] до порушення правил та норм, встановлених з метою запобігання епідемічним та іншим інфекційним хворобам, тобто до перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту. Крім того, представник відповідача посилається на те, що у діях співробітників ПАТ «Укртелеком» відсутній склад злочину за ст.189 КК України. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив, у якому посилається на те, що дії представника ПАТ «Укртелеком» у вигляді вимагання сплати боргу до 30.03.2020 року є неправомірними, оскільки такі дії порушують право позивача виконувати Постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року. Суд, дослідивши надані сторонами докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З долученого позивачем до позовної заяви попередження вбачається, що ПАТ «Укртелеком» в особі головного юрисконсульта ПАТ «Укртелеком» Коваленка О.В. звернувся до позивача [PERSON] з попередженням, у якому зазначено, що між [PERSON] та ПАТ «Укртелеком» укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № [NUMBER] . Згідно вказаного договору [PERSON] користувався послугами ПАТ «Укртелеком», але не здійснив оплату послуг, внаслідок чого станом на 01.03.2020 року утворився борг у розмірі 120,90 грн., який необхідно сплатити до 30.03.2020 року. Крім того, [PERSON] запропоновано чотири способи, якими можливо здійснити оплату (через сайт «Укртелеком» за допомогою платіжної картки, відділення банку, термінал самообслуговування, сформування рахунку на сайті « [INFO] »). Разом з цим, [PERSON] роз`яснено наслідки несплати боргу, а саме можливість звернення ПАТ «Укртелеком» до колекторських/факторингових компаній про примусове стягнення заборгованості, що спричиняє додаткові нарахування до боргу. У попереджені наведено приклад можливих додаткових нарахувань. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на порушення ПАТ «Укртелеком» Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2». Крім того, позивач зазначає, що дії відповідача є шантажем, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати припинити шантажування з боку посадових осіб ПАТ «Укртелеком» самотньої особи з інвалідністю 2 групи на час дії карантину в м.Харкові, суд зауважує наступне. Згідно ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS [INFO] CoV-2», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин», з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на всій території України установлено карантин. Статтею 4 вказаної постанови визначено, що особами, які потребують самоізоляції, є зокрема особи, які досягли 60-річного віку. Таким чином, позивач [PERSON] , [INFO] (згідно довідки до акта МСЕК серії 10 ААА № 595493), дійсно є особою, яка досягла 60-річного віку та потребувала самоізоляції на період дії карантину. Однак, надане позивачем [PERSON] повідомлення ПАТ «Укртелеком» містить відомості, щодо заборгованості позивача у розмірі 120,90 грн. яка утворилася станом на 01.03.2020 року, тобто до запровадження карантину на території України. У позовній заяві позивач [PERSON] не оспорює факту наявності заборгованості за надані послуги, не оспорює розміру цієї заборгованості, при цьому посилається на розірвання договору з відповідачем. Разом з цим, доказів на підтвердження факту розірвання договору між сторонами позивачем суду не надано, що суперечить положенням ст.81 ЦПК України згідно якої - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши надане позивачем попередження ПАТ «Укртелеком» про необхідність сплати заборгованості за телекомунікаційні послуги та можливого застосування наслідків у разі несплати заборгованості у вигляді примусового стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що таке попередження відповідача не може бути розцінене як шантаж, оскільки носить інформативний характер. Крім того, суд приходить до висновку, що попередження ПАТ «Укртелеком» не може бути розцінено як спонукання позивача порушувати умови карантину, оскільки відповідачем запропоновано позивачу здійснити оплату послуг різними способами, в тому числі і залишаючись вдома не порушуючи умов самоізоляції. З приводу посилань позивача [PERSON] на порушення ПАТ «Укртелеком» ч.2 ст.19 Конституції України, суд зауважує наступне. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення зокрема положень ч.2 ст.19 Конституції України - гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Таким чином, посилання позивача [PERSON] на порушення ПАТ «Укртелеком» ч.2 ст.19 Конституції України, не ґрунтується на законі, оскільки ПАТ «Укртелеком» не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, отже правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не регулюються ч.2 ст.19 Конституції України, що унеможливлює визнання дій відповідача незаконними в частині порушення ч.2 ст.19 Конституції України. Щодо посилання позивача [PERSON] на неправомірність дій відповідача щодо стягнення комісійного збору, з тих підстав, що сплата комісійного збору не передбачена договором, бо «невідомо кому та за які послуги йде комісійна винагорода у зв`язку з відсутністю інформації про володільця банкомату», суд зауважує наступне. Позивачем на доведено, як і сам факт стягнення комісійного збору так і факт здійснення стягнення комісійного збору саме відповідачем ПАТ «Укртелеком», при цьому позовних вимог до інших відповідачів позивачем [PERSON] не заявлено. Суд позбавлений можливості надати оцінку посиланням позивача на відсутність в умовах договору можливості стягнення комісійного збору, оскільки копія такого договору позивачем суду не надана. При цьому суд враховує, положення ч.7 ст.81 ЦПК України, згідно якої суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем [PERSON] надано суду лише копію попередження ПАТ «Укртелеком», клопотань про забезпечення доказів позивачем не заявлялось. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за оцінкою обставин встановлених під час судового розгляду і перевірки їх доказами, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факт того, що відповідачем порушено Постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2», порушено ч.2 ст.19 Конституції України, що дії відповідача у вигляді надіслання на ім`я позивача попередження є неправомірними та являються шантажем. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed