Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 246 719.12 грн., що включає: заборгованість за договором позики - 164 000 грн., проценти за користування коштами - 62 832, 22 грн., 3 % річних від простроченої суми - 4 192,10 грн. та інфляційні збитки за період прострочення виконання грошових зобов?язань - 15 694,80 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.09.2016 р. він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 164 000 грн. з правом на одержання процентів за користування цими коштами (24 % річних), а відповідач зобов?язувався повернути суму позики до 30.05.2017 р. та сплатити проценти за користування коштами, що підтверджується власноручно написаною та підписаною відповідачем розпискою. У встановлений у розписці строк відповідач борг не повернув та ухиляється від сплати такого. Відповідач у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України подав письмовий відзив (а.с.24), в якому виклав заперечення проти позову, визнавши позовні вимоги частково на суму 64 000 грн. основного боргу. При цьому заперечив проти подвійного розміру процентів за користування позикою, оскільки сторони в договорі позики передбачили сплату за користування позикою процентів у розмірі 24 %, тому додаткове стягнення 3 % річних, на його думку, є безпідставним. В обґрунтування заперечень зазначає, що позика передавалася йому у магазині № 24 ?Sanpid? ТЦ ?Будмаркет? ТВК ?Південний?, що розташований по [ADDRESS], який належить ФОП [PERSON] За даною адресою у приміщенні магазину також і він, ФОП [PERSON], здійснював свою підприємницьку діяльність. За домовленістю з позивачем він погасив частину позики у розмірі 100 000 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок ТзОВ ?Гудзон-Україна?, що підтверджується випискою з рахунку ФОП [PERSON] Перед перерахуванням коштів на рахунки ТзОВ ?Гудзон-Україна? кошти у розмірі 92 000 грн. були перераховані, 30.09.2016 р., на рахунок ФОП [PERSON] з кредитної картки відповідача, що підтверджується випискою з рахунку ФОП [PERSON] Тому вважає, що нарахування відсотків, обумовлених розпискою та інфляційних втрат слід проводити, виходячи з даної суми. Позивач в свою чергу, на підставі вимог ст. 179 ЦПК України, подав відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення (а.с.35-38). Так, позивач звертає увагу, що обов?язок щодо повернення позики покладено безпосередньо на відповідача, інший спосіб повернення позивачу грошових коштів даною розпискою не передбачено. Тому, договірні відносини щодо позики виникли між фізичними особами [PERSON] та [PERSON], відтак ТзОВ ?Гудзон-Україна? ніякого відношення до даної позики не має, поскільки не являється стороною даного договору позики. Між ФОП ?Гудзон-Україна? та відповідачем мали місце договірні зобов?язання щодо купівлі-продажу насосів, що є іншим видом зобов?язань згідно вимог ЦК України. Крім того, умови щодо повернення позики сторонами договору не змінювалися та з цього приводу не існувало ніяких домовленостей з позивачем, тому в цій частині твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що сплата процентів за договором позики здійснюється за користування позикою, а сплата 3 процетнів річних за несвоєчасне повернення суми позики, що є різними за своєю правовою суттю. Тому дані виплати повинні стягуватися незалежно одна від одної. Відповідач, на підставі вимог ст. 180 ЦПК України, подав заперечення, в яких виклав свої пояснення і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив аргументах і зазначив мотиви їх відхилення (а.с.49). Так, відповідач заявляє, що грошові кошти в розмірі 92 000 грн., які було перераховано відповідачем на рахунок ТзОВ ?Гудзон-Україна?, були сплачені в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.09.2016 р. згідно взаємної домовленості обох сторін. І факт здійснення між сторонами господарської операції підтверджує видача продавцем ТзОВ ?Гудзон-Україна? та підписання обома сторонами видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом. Позивач подав письмові пояснення на заперечення (а.с.52), вважає доводи та обґрунтування у запереченні відповідача безпідставними. Відповідач перераховував кошти на рахунок юридичної особи ТзОВ ?Гудзон-Україна? на підставі рахунків, як оплату за насоси, а не на рахунок фізичної особи - позивача, як погашення позики. Будь-яких письмових домовленостей з відповідачем щодо погашення боргу не було. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, пояснення і аргументи навели, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснення і аргументи навела, аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив позивача. Просить позовні вимоги задовольнити частково на суму 64 000 грн. основного боргу та нарахування відсотків та інфляційних втрат, виходячи з даної суми. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, 01 вересня 2016 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 164 000 грн., які зобов?язався повернути в строк до 30.05.2017 р. із сплатою 24 процентів річних за користування ними, що підтверджено копією письмової розписки (а.с.8), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З долученої до відзиву заключної виписки за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. вбачається, що у графі «Призначення платежу? перерахування коштів на рахунок ТзОВ ?Гудзон-Україна? здійснювалося згідно відповідних рахунків, як оплата за насоси. У представленій виписці в графі ?Призначення платежу? відсутні відомості про оплату на погашення будь-якої суми позики. Із виписки вбачається, що всі перерахування коштів на користь ТзОВ ?Гудзон-Україна? стосуються господарської діяльності між ФОП? Гудзон-Україна? та відповідачем, яка пов?язана із придбанням насосів (а.с.25-29). На підставі наведеного, суд дійшов переконання, що між ФОП ?Гудзон-Україна? та відповідачем мали місце договірні зобов?язання, які виходили із договірних відносин купівлі-продажу насосів, що є іншим видом зобов?язань згідно норм Цивільного кодексу України та не має жодного відношення до договору позики, укладеного 01.09.2016 р., в якому сторонами є позивач та відповідач. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов'язання не виконав і коштів не повернув. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі №6-2129цс 16 від 19.10.2016 р., що проценти передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Так, позивач просить стягнути заборгованості за договором позики в сумі 246 719.12 грн., що включає: заборгованість за договором позики - 164 000 грн., проценти за користування коштами - 62 832, 22 грн., 3 % річних від простроченої суми - 4 192,10 грн. та інфляційні збитки за період прострочення виконання грошових зобов?язань - 15 694,80 грн., з таким розрахунком суд погоджується, оскільки він є коректним. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов виснвку, що позов підставний, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: approved