Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS], укладений 21.03.2007 року між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що даний договір іпотеки був укладений власником квартири [PERSON] (бабусею позивача) в забезпечення кредиту її батька [PERSON] Позивач зазначає, що її батько [PERSON] був зареєстрований в квартирі на момент укладення договору іпотеки, і в його паспорті була відповідна відмітка, що він має неповнолітню доньку, [INFO]. Тому позивачка вважає, що Банку було відомо про існування її права як дитини на проживання в квартирі, що передавалась в іпотеку. Позивач посилається на ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», згідно якої для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відсутність такого дозволу при укладенні договору іпотеки позивач вважає підставою для визнання правочину недійсним згідно ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-396цс15 від 01.07.2015 року, за вказує що відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позові, просив вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] [PERSON]», будучи належними чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Надав письмові заперечення, в задоволенні позову просив відмовити. В своїх запереченнях [PERSON] посилався на те, що на момент укладення договору іпотеки малолітня позивач була зареєстрована і проживала з матірю за іншою адресою, житлові права дитини не порушувались. [PERSON] звертає увагу, що правочин був укладений не батьками дитини, а бабусею. Третя особа: приватний нотаріус [PERSON] будучи належними чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась. Надала заперечення проти позову, в яких зазначила, що на момент укладення спірного договору іпотеки, позивач [PERSON] не була зареєстрована у квартирі, що є предметом спірного договору, проте була зареєстрована разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: м. Суми, вул. Соборна, б. 29, кв. 8-а з моменту народження 1998 року по 2009 рік. Договір іпотеки посвідчувався у березні 2007 року, а неповнолітня [PERSON] тільки у 2009 році була знята з реєстрації за місцем проживання матері і зареєстрована в квартиру до батька (власник квартири бабуся), і квартира на той момент вже перебувала в іпотеці. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Сумської міської ради в судові засідання не зявлявся, подав заяву про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. При вирішенні справи покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за таких підстав. Судом встановлено, що договір іпотеки був укладений 21 березня 2007 року між ПАТ «[PERSON] банк [PERSON]» та [PERSON] для забезпечення кредитного договору № 014/15-12/2570 від 19 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «[PERSON] банк [PERSON]» та [PERSON] (а.с.7). На момент укладення договору іпотеки позивач неповнолітня [PERSON] не була зареєстрована в спірній квартирі, що було перевірено нотаріусом під час нотаріального посвідчення договору іпотеки. При цьому вбачається, що неповнолітня дитина була зареєстрована разом з матірю [PERSON], за адресою: м. Суми, вул. Соборна, б. 29, кв. 8-а з моменту народження 1998 року по 2009 рік (а.с.28). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законно сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь \\ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини щодо відсутності дозволу органу опіки і піклування та наявності права власності чи права користування квартирою у неповнолітньої [PERSON] досліджувались судами трьох інстанцій в іншій цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]», [PERSON], про визнання прилюдних торгів недійсними. При цьому в даній справі суди встановили, що [PERSON], [INFO], про порушення прав якої зазначено в позовній заяві, є онукою [PERSON] та донькою третьої особи [PERSON] На момент укладення договору іпотеки від 21.03.2007 року в квартирі [ADDRESS] вказана дитина зареєстрована не була, що підтверджується довідкою ТОВ «Сумикомунтранс» від 15.03.2007 року за вих. № 541, яка міститься в матеріалах вищевказаної справи. Закон України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основу соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» визначає обовязок отримання відповідного дозволу саме батьками, які є власниками майна, а іпотекодавець [PERSON] є бабусею неповнолітньої [PERSON]. Частиною 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. При цьому судом встановлено, що батьки дитини були зареєстровані за різними адресами. В той же час, як вбачається з заперечень приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.28) позивач [PERSON] до 2009 року була зареєстрована за іншою адресою [ADDRESS], де проживала разом з матірю [PERSON] При цьому суд вважає, що ті докази, на які представник позивача посилається як підтвердження місця проживання неповнолітньої [PERSON] довідка зі школи та історія розвитку дитини (медична картка) не підтверджують факту постійного проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації саме батька, а не матері. Крім того, під час розгляду ще однієї цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання осіб втратившими право користування житлом та про виселення з квартири; та за зустрічним позовом [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання недійсними прилюдних торгів від 09.09.2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна, про визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), з пояснень матері неповнолітньої позивачки [PERSON] судом було встановлено, що її донька [PERSON] зареєстрована та проживала з нею за адресою: [ADDRESS], а в квартирі у бабусі в м. Суми по вул. Кірова (Г. Кондратьєва)[ADDRESS] зареєстрована з 2009 року, але і після цього проживає то у матері, то у бабусі. Щодо посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у рішенні від 16.09.2015 року №6-392цс15, то суд звертає увагу ну ту обставину, що дана правова позиція висловлена щодо обовязковості попередньої згоди органу опіки та піклування у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договору іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. При цьому суд звертає увагу, що права власності на спірну квартиру позивач не мала і не має, так як єдиним власником квартири на час укладення договору іпотеки була [PERSON] [PERSON] не доведено і право користування неповнолітньої [PERSON] спірною квартирою на момент укладення договору іпотеки. Крім того, не була відсутня реєстрація неповнолітньої [PERSON] взагалі, а навпаки, дитина була зареєстрована за іншою адресою, мала інше житло. Суд бере до уваги п. 44 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин», яким визначено, що згідно із ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. У звязку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивач має довести, що на момент укладання спірного договору іпотеки були порушені її майнові або житлові права (право власності або право користування житлом). Однак, вбачається, що на момент укладення спірного договору іпотеки неповнолітня особа не лише не була зареєстрована у квартирі, що є предметом іпотеки, а й мала інше житло, де була зареєстрована і проживала з матірю, а тому спірний договір іпотеки в момент його укладення не порушував прав та охоронюваних законом інтересів позивача. За відсутності права власності або права користування дитини нерухомим майном попередня згода органу опіки та піклування на здійснення правочину стосовно даного нерухомого майна не вимагається. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно залишити за позивачем. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed