Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] , без згоди батька - [PERSON] до країни Італії у період з 2020 року до 2022 року. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] з 2011 року по травень 2019 року. Під час шлюбу в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Сторони з серпня 2019 року проживають окремо, спільне господарства не ведуть. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, матеріально не допомагає. [PERSON] зверталась до [PERSON] , оскільки дитина є малолітньою з усним проханням, щоб він надав дозвіл на виїзд їхньої доньки за кордон, однак отримала відмову, що й стало підставою для звернення до суду. 07.02.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволенні позову, зазначив, що позивач не надала жодних доказів необхідності виїзду та забезпечення безпеки та інтересів дитини. Крім того вважає, що позивач намагається ввести в оману суд спотворюючи факти в частині участі батька у вихованні, спілкуванні та матеріальному забезпеченні дитини, оскільки приймає активну участь у вихованні дитини. 29.04.2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просила врахувати відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги повністю, зазначила, що дитина знаходиться на її утриманні та вона забезпечує належний рівень, життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року, відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника органу опіки та піклування. Просить прийняти рішення з урахуванням листа від 10.06.2020 року, а також прав та інтересів дитини. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі, дані обставини не заперечувались сторонами під час судового розгляду. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.7). 31.07.2019 року між сторонами було досягнуто згоди щодо виїзду малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в результаті чого [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву-згоду, на підставі якої [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] мали змогу відпочинути в період з 07 серпня 2019 року по 07 вересня 2019 року включно (а.с.8). Позивач в позовній заяві зазначила, що має намір виїхати з дитиною за межі України з метою постійного проживання, однак не може отримати згоду відповідача, оскільки відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон не надає. Під час судового розгляду позивач, зазначила, що дійсно має намір виїхати до країни Італії на постійне місце мешкання. В Італії вона підтримує стосунки з італійцем з яким в подальшому планує одружитись. Крім того, зазначила, що такий виїзд до Італії значно покращить розвиток дитини. На даний час дитина разом з нею проживає у найманому житлі, яке допомагає наймати відповідач. Батько дитини допомагає матеріально, але не в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, зазначив, що приймає активну участь у вихованні дитини, матеріально допомагає, відвідує, цікавиться її розвитком. Вважає, що виїзд дитини унеможливить його участь у вихованні доньки, у позивача відсутні кошти на утримання дитини за кордоном, на даний час вона ніде не працює. Представник відповідача в судовому засіданні, зазначив, що докази, які були надані позивачем, а саме он-лайн повідомлення про зарахування до навчального закладу на території Італії, а також інші матеріали, не можуть бути належними доказами на підставі яких, можливо було б виїхати без згоди батька. Згідно листа Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.06.2020 №01-05-8/389, вбачається, що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 04.06.2020 року №11), орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР вважає, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, для малолітньої [PERSON] , [INFO] , є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини (а.с.140-141). Частиною 1,2 ст. 313 ЦК України визначено, що Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), яка була 27 лютого 1991 року ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Як роз`яснюється у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. В той же час, як вбачається із змісту позовної заяви позивач має намір виїхати з донькою на постійне місце проживання до країни Італії. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надання дозволу на виїзд за кордон без дозволу (згоди) батька малолітньої [PERSON] у даному випадку є необґрунтованим. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси, місця перебування та періоду виїзду дитини за межі України створить ситуацію невизначеності та не прогнозованості. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Outcome: dismissed