Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить надати їй право на спадкування за законом стосовно спадкодавця [PERSON] разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом, а саме: спадкоємицею другої черги, сестрою померлого [PERSON] - [PERSON], [INFO], відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 2011 року позивач та [PERSON] стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у квартирі [ADDRESS], що належала позивачу. У зв'язку із хворобливим станом здоров'я з квітня 2011 року до вересня 2013 року [PERSON] не працював, постійно лікувався, та єдиним джерелом доходу була заробітна плата та інші доходи позивача. З 25.01.2014 року позивач і [PERSON] стали проживати в належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS], а 28.01.2014 року позивачем та [PERSON] за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS]. У вересні 2015 року стан здоров'я [PERSON] погіршився, він зловживав алкогольними напоями, мав тяжкі хронічні захворювання, тому тягар по утриманню сім'ї та лікуванню [PERSON] несла позивач. [INFO] [PERSON] помер та позивачем було організовано та проведено його поховання. В організації та оплаті поховання, а також у догляді за померлим чоловіком при житті його сестра [PERSON] участі не приймала. 10.01.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Борисової В.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Задля отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась також до суду, та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року встановлено факт проживання позивача із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років в період з 10.06.2011 року до моменту смерті [PERSON] [INFO]. Після смерті [PERSON] у позивача та відповідача була домовленість про поділ спадини. Протягом жовтня 2016 року - травня 2017 року позивачем було перераховано на адресу відповідача 30 000,00 грн., а відповідач зобов'язалась здійснити поділ спадкового майна у досудовому порядку, однак порушила свої обіцяння та в судовому засіданні заперечувала сімейне життя позивача та спадкодавця [PERSON], тому позивач змушена поновити порушені права шляхом звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, та ухвалю суду від 06 грудня 2018 року постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року підготовче засідання закрито та справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову, про що надала письмову заяву. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 31.07.2015 року за [PERSON] зареєстровано на праві власності однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 18 кв.м. (а.с. 29) За даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 18.10.2016 року, актовий запис № 15839, [PERSON] помер [INFO] у віці 50 років. (а.с. 26) Згідно Довідки Київської місцевої прокуратури № 4 від 17.10.2016 року № 3154/с, останньою не заперечено проти видачі [PERSON] тіла померлого [PERSON], [INFO], для подальшого перевезення та поховання на Північному кладовищі м. Києва. (а.с. 30) Відповідно до Договору про надання представницьких та інших необхідних послуг при організації та проведенні поховання померлого від 17.10.2016 року, Договору-замовлення № 2.12127П на організацію та проведення поховання від 18.10.2016 року, чеків та накладної [PERSON] здійснено організацію та проведення поховання на Північному кладовищі [PERSON]. (а.с. 31-39) Надані до справи чеки за періоди з 2005 року по 2012 рік є підтвердженням того, що відповідачу направлялися щомісяця певні суми грошових коштів. З пояснень слідує, що кошти перераховував спадкодавець [PERSON] як допомогу сестрі і даний факт не був спростований в суді. (а.с. 134-136) З копії трудової книжки [PERSON], відомостей про доходи убачається, що остання в спірний період мала постійну роботу, отримувала доходи (2009, 2010 роки). (а.с. 40-42, 49, 50) За даними трудової книжки спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER], останній 07.11.2014 року був звільнений із займаної посади Департаменту економіки та фінансів НАК «Украгролізинг» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗПП України та 15.01.2015 року [PERSON] було припинено виплату допомоги по безробіттю. (а.с. 43-47) З копій медичної документації [PERSON] за 2012-2016 роки слідує, що мав хронічні захворювання шлунково-кишкового тракту - хронічний гастродуаденіт, хронічний панкреатит, хронічний холецистит, хронічний гепатит В. 12.12.2015 року [PERSON] отримав закриту черепно-мозкову травму, у зв'язку з чим певний час проходив лікування. В останні рік життя діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію І ст (гіпертонічна, атеросклеротична, токсична), з помірним цефалгічнимм вестибулярним, вираженим астено-невротичним синдромами, когнітивними порушеннями; церебральний атеросклероз; соматоформний розлад. Мав захворювання хребта. На замовлення на надання медичної допомоги від 13.12.2015 року в графі підпис пацієнта або відповідальної особи стоїть підпис [PERSON] Крім цього, з даної медичної документації слідує і те, що [PERSON] проводили ряд діагностичних досліджень, проводилися лікування та надавалися рекомендації лікування алкогольного абстинентного синдрому. (а.с. 71-133) На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], з яким проживала однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, 10.01.2017 року заведено спадкову справу № 1-2017 (у спадковому реєстрі № 60084684) щодо майна [PERSON], який помер [INFO]. (а.с. 27, 28)\\ Згідно наданих до справи копій дублікатів квитанцій слідує, що з жовтня місяця 2016 року, щомісяця, по травень 2017 року включно [PERSON] переводила на картку відповідача [PERSON] грошові кошти в сумах по 3 000 грн., по 4 000 грн., що не спростовано відповідачем в судовому засіданні. (а.с. 150-158) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року по цивільній справі № 755/8999/17, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борисова Вікторія Анатоліївна про встановлення факту та визнання права власності - задоволено; встановлено факт проживання [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років в період з 10.06.2011 року до моменту смерті [PERSON] - [INFO]; визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. (а.с. 10-20) Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 755/8999/17 (а.с. 10-20) зроблено наступні висновки, відповідно до яких, позивачем [PERSON] надано належні та достатньо доказів до позовних вимог, дані докази підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період 2011 - 2016 років, підтверджено ведення ними спільного господарства, придбання спірної квартири внаслідок їх спільної праці. Судом враховано також те, що відповідач [PERSON] знає позивача [PERSON] багато років (більше 10 років), бували один у одного в гостях, здійснювали переписку. Похованням [PERSON] займалася позивач. [PERSON] проживав з позивачем [PERSON] з 2014 року до смерті і був зареєстрований в квартирі, що належить позивачу по [ADDRESS], до цього вони разом проживали в квартирі [PERSON] в с. Щасливе. Стороною відповідача [PERSON] не було надано жодного належного доказу на спростування факту спільного проживання [PERSON] і позивача [PERSON], ведення ними спільного господарства, придбання спільного майна. Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої осо\-би - спадкоємцю у порядку передбаченому за\-конодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У ви\-падку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за запові\-том. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно статті 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. (ст. 1264 Цивільного кодексу України) У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року встановлено факт того, що спадкодавець [PERSON] та позивач [PERSON] проживали однією сім'єю не менше п'яти років, що підтверджено поясненнями свідків та не заперечувала відповідач [PERSON] Установлення цього факту дає позивачу право на спадкування майна спадкодавця [PERSON] як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною другою статті 1259 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. У пункті 6 Постанови роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та відповідача,

Outcome: approved