Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 1150000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 12.07.2019 р. відповідач отримала від позивача позику у вказаному розмірі, яку зобов`язалась повернути згідно складеної розписки до 20.07.2019 року. Однак відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, кошти не повернула в обумовлений строк. Відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на добровільне повернення боргу. Ухвалою суду від 27.12.2019 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25.03.2020 року закрито підготовче судове засідання у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзив за правилами загального позовного провадження не подала, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що згідно розписки, відповідач [PERSON] 12.07.2019 р. отримала в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1150000,00 грн., які зобов`язалась повернути згідно складеної розписки до 20.07.2019 року. Відомостей про повернення грошових коштів матеріали справи не містять. Згідно зі ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст.1046,1047 ЦК України). Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявністю розписки підтверджується факт отримання грошових коштів відповідачем. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16 . Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 . Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У постанові ВСУ від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц зазначено наступне. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. Таким чином, сул приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved