Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначає, що 22 серпня 2011 року померла [PERSON]. За життя вона склала заповіт, яким все належний їй майно заповіла позивачу та його брату [PERSON], який 27 жовтня 2016 року склав заяву про відмову від спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема і на належний спадкодавцю житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченка, 3 в с. Чернецьке Талалаївського району. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час перевірки наданих для оформлення спадщини документів було встановлено, що у позивача відсутні оригінали правоустановчих документів на спадкове нерухоме майно, а саме свідоцтва про право власності на імя спадкодавця, в звязку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, у виданій інформаційній довідці Прилуцького МБТІ зазначено, що житловий будинок по вул. Шевченка, з в с. Чернецьке Талалаївського раойну належить на праві власності [PERSON], тобто виданий на дошлюбне прізвище спадкодавця. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати, що внесені анкетні дані в інформаційну довідку Прилуцького МБТІ від 22.09.2017 року № 1806 на імя [PERSON], свідоцтво про право власності № 402, належить [PERSON], яка померла 22 серпня 2011 року; та визнати за ним право власності на нерухоме майно, що розташоване по вул. Шевченка, 3 в с. Чернецьке, і яке складається з житлового будинку А-1, прибудови а -1, сараю Б-1, сараю, літньої кухні В-1, сараю Д-1, сараю, гаражу Г-1, погреба - пг, огорожі, ворота № 2, хвіртка № 1 в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 22 серпня 2011 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Чернецької сільської ради та третьої особи - сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА, в судове засідання не зявились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 22 серпня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 165369 від 23.08.2011 року (а.с.12). Згідно копії заповіту від 18 вересня 2006 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] і [PERSON] (а.с.6). Згідно копії заяви [PERSON] від 27.10.2016 року він відмовляється від своєї частки у спадщині після смерті матері (а.с.10). Згідно довідки Прилуцького МБТІ № 1806 від 23.09.2017 року на житловий будинок по вул. Шевченка, 3 в с. Чернецьке Талалаївського раойну, згідно матеріалів архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності за [PERSON] (а.с.19). Згідно копії актового запису про укладення шлюбу № 4 від 12 червня 1990 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], і після укладення шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с.71). Позивачем було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 3 по вул. Шевченка в с. Чернецьке (а.с.20-24). Даний житловий будинок на даний час знаходиться в належному стані, що встановлено при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку № 3 по вул. Шевченка в с. Чернецьке, в результаті якої порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 04.10.2017 року (а.с.26). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 04.10.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями за № 3 по вул. Шевченка в с. Чернецьке відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.25). Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 10.10.2017 року, проведеним субєктом оціночної діяльності [PERSON], що має сертифікат субєкта оціночної діяльності, ринкова вартість обєкту оцінки житлового будинку № 3 по вул. Шевченка в с. Чернецьке на дату оцінки складає 30 940 грн. (а.с.28-56). Листом державного нотаріуса Прилуцької районної ДНК від 02.10.2017 року [PERSON] повідомлено про те, що немає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, поскільки для цього необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.27). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи вимогу позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд виходить з наступного. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої не збігається з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди в порядку окремого провадження розглядають справи по встановлення фактів, якщо, зокрема, заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Поскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що у довідці Прилуцького МБТІ від 23.09.2017 року зазначено дошлюбне прізвище особи [PERSON] Оксентіїна, а після укладення шлюбу в 1990 році було змінено прізвище власника будинку на [PERSON], враховуючи визнання заяви заінтересованою особою та те, що встановлення даного факту належності правовстановлюючого документу, а саме - довідки - має для заявника юридичне значення, оскільки іншим шляхом він не може внести виправлення в даний документ, а встановлення факту надасть можливість оформи спадщину після смерті матері, суд приходить до висновку про задоволення заяви в цій частині. Розглядаючи вимогу про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] згідно діючого на час оформлення права власності законодавства в передбаченому законом порядку набула право власності на нього. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Чернецька сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки відповідачем надано заяву про визнання позову [PERSON], з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved