Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач надавав кошти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. до січня 2014 року. На даний час відповідач ухиляється від надання коштів на утримання дитини. Позивачу не відомо, де працює відповідач, інших осіб на утриманні не має, майнову відповідальність за іншими зобов'язаннями не несе. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх доходів (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини, стягнути судові витрати в сумі 200 грн., сплачені за правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.01.2007 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою № 825 від 11.03.2014, виданою КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради». Позивач, відповідно до довідки № 224 від 14.03.2014 року, працює в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». Відповідач інших осіб на утриманні не має, майнову відповідальність за іншими зобов'язаннями не несе, тому має можливість матеріально утримувати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене та з урахуванням матеріального становища відповідача, оскільки розмір аліментів сторонами не оспорюється, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з 08.05.2014 року і до повноліття дитини. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 200 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано договору про надання правової допомоги між позивачем та фахівцем у галузі права. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано лише квитанцію про сплату юридичних послуг в сумі 200 грн. № 39 від 08.05.2014 року. Документів, що свідчать про укладення договору про надання правової допомоги між позивачем та фахівцем у галузі права, оформленого у встановленому законом порядку, позивачем суду не надано. Таким чином, наданими позивачем документами не підтверджено факт понесення нею витрат на правову допомогу, а тому підстави для задоволення її вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 200 грн. відсутні, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial