Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги обґрунтував тим, що його бабусі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1993 року, виданого Придніпровською ГРЕС, належала квартира [ADDRESS]. Бабуся за життя залишила заповіт, яким все належне їй майно, в тому числі вищезазначену квартиру заповіла йому. В передбачений законом строк він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після її смерті. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він надав нотаріусу всі наявні в нього документи, після ознайомлення з якими нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою для відмови в постанові вказано відсутність у нього на руках правовстановлюючого документу на спірну квартиру. Цей документ був втрачений ще за життя спадкодавця, а отримання дублікату неможливе. Враховуючи викладені обставини оформлення спадкових прав можливе тільки в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала,наполягала на його задоволенні, просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з мотивів відсутності у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно. Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року замінено первісного відповідача на належного. Заслухав доводи позивача, представника відповідача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 18.06.2004 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Румянцева Л.І. посвідчила заповіт, яким [PERSON], заповіла усе належне їй майно, в тому числі належну їй квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON] (а.с.16). [INFO] [PERSON] померла (а.с.14). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, який є онуком померлої [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.19) та протягом шести місяців звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після її смерті (а.с.43). Тобто, позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В серпні 2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], на спадкове майно, яке складається з: квартири [ADDRESS]. Однак, нотаріус своєю постановою від 29 серпня 2017 року відмовив йому у видачі свідоцтва, оскільки у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру (а.с.39). Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив його представник у судовому засіданні, оригінал правовстановлюючого документу на квартиру був втрачений ще за життя спадкодавця, а отримання дублікату є неможливим. Так, доводи позивача та його представника щодо неможливості отримання дублікату правовстановлюючого документу, підтверджуються довідкою КП «ДМБТІ» ДОР №11250 від 21.08.2017 року (а.с.17). За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом роз'яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1993 року, виданого Придніпровською ГРЕС належала квартира [ADDRESS] (Дніпропетровську), що також підтверджується копією довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 21.09.2017 року №11250 (а.с.17). Таким чином, [PERSON] набула право власності на зазначену квартиру та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі свідоцтва про право власності, а сама по собі втрата виготовленого, виданого та зареєстрованого свідоцтва про право власності на житло не припиняє право власності померлої на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Тому, виходячи з цих усіх обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз'яснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем для нотаріуса оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому, в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє суб'єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо. Отже, ураховуючи, що документ, що засвідчує право власності на нерухоме майно існував, проте був втрачений власником, а отримати спадкоємець новий не має можливості, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи представника, щодо незгоди з позовом, суд до уваги не приймає, оскільки вони є явно необгрунтованими.

Outcome: approved