Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (далі за текстом ДП «ХМТП») про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу та зобовязання до укладення трудового договору, в обґрунтування якого зазначив, що з 04.02.2000 року працював на ДП «ХМТП» на посаді стивідора. У звязку із хворобою та отриманням статусу інваліда ІІІ групи 01.11.2010 року переведений на посаду підсобного працівника на цьому ж підприємстві. Після зняття інвалідності в січні 2015 року 19.08.2015 року тимчасово переведений на посаду стивідора на період планової відпустки іншого стивідора, після повернення якого тимчасово переведений на посаду стивідора на період планової відпустки працівника цієї посади, після повернення якого позивач в свою чергу пішов у відпустку. Після повернення з відпустки його наказом від 15.10.2015 року переведено на посаду гардеробника, на якій працює до часу звернення до суду. 15.10.2015 року він з письмовою заявою звернувся до керівника ДП «ХМТП» про переведення його з посади гардеробника на посаду стивідора, однак у звязку із відмовою відповідача прийняти заяву, остання була зареєстрована лише 19.10.2015 року та залишена без відповіді. Позивач зазначає, що у звязку із тим, що він на протязі 10 років виконував роботу стивідора. має вищу освіту та відзнаки за трудові досягнення, дії відповідача розцінює, як відмову у прийнятті на роботу, яка з зазначених вище підстав, на його думку, є незаконною. У звязку із чим просив суд визнати відмову у прийнятті його на роботу незаконною, зобовязати ДП «ХМТП» перевести його на роботу стивідора, про що видати наказ, а також просив стягнути з відповідача 8094,00 грн. втрати заробітної плати та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Під час розгляду справи позивач двічі збільшив позовні вимоги, просив суд остаточно визнати відмову в переведенні його на роботу стивідора ДП «ХМТП» незаконною та зобовязати ДП «ХМТП» перевести його на роботу стивідора вантажного району ДП «ХМТП», про що видати наказ; стягнути з ДП «ХМТП» на його користь 33710,00 грн. втрати заробітної плати та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у письмових запереченнях, наданих суду, вказано, що позивачем не дотримано порядку звернення із заявою про переведення на іншу посаду, доводи позивача про подання заяви від 15.10.2015 року не відповідають дійсності, оскільки вказана заява зареєстрована 19.10.2015 року. Крім того, на час звернення позивача із заявою про прийняття його на посаду стивідора відкритих вакансій щодо зазначеної посади на підприємстві не було. У звязку із зазначеним просив відмовити у задоволенні позову позивача в повному обсязі. В ході судового розгляду також пояснили, що взагалі особа позивача не могла розглядатися на постійну посаду стивідора за його особистими якостями, станом здоровя, оскільки є відповідальною та тяжкою. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що [PERSON] з 02.02.2000 року працював на підприємстві ДП «ХМТП» на посаді стивідора відповідно до запису у наявній у матеріалах справи трудової книжки позивача серії БТ-І № 1316836 (арк. справи 8-12). Позивач вказує, що відповідає вказані посаді щодо кваліфікації і досвіду, на підтвердження чого надав суду диплом про вищу освіту серії ЛВ № 361049 (арк. справим 6), та виписки з трудової книжки щодо наявності відзнак за трудові досягнення за час роботи у відповідача на посаді стивідора (до встановлення 3 групи інвалідності та переведення на більш легку роботу) двічі нагороджений Почесними грамотами начальнику порту за трудові досягнення 21.08.2008 року та 13.04.2010 року (арк. справи 7), посвідчення про проходження навчання та виявлення необхідних знань за посадою стивідора район (вантажний) /арк. справи 3/. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, позивач у 2010 року отримав інвалідність ІІІ групи у звязку із захворюванням та за власною заявою був переведений на посаду підсобного робітника в межах підприємства відповідача, що підтверджено записом у трудовій книжці № 39 згідно Наказу № 627/к від 01.11.2010 року (арк. справи 13) . Відповідно до запису у копії трудової книжки позивача, останній станом на 27.10.2015 року працює на підприємстві. Вказана обставина не є спірною та визнається відповідачем. Як вбачається з консультативного висновку МСЕК № 7590 від 24.12.2014 року, довідки про невизнання інвалідом від 09.02.2015 року, [PERSON] не є інвалідом, станом на 24.12.2014 року має патологічні зміни нервової та серцево-судинної систем, а також органу зору, що обмежує його життєдіяльність в легкому ступеню, має рекомендації щодо обмежень в праці, нагляд та лікування у невропатолога, терапевта, окуліста та психіатра за місцем проживання (арк. справи 2). У звязку із зазначеним позивач вказує про те, що він звернувся до керівництва ДП «ХМТП» з заявою від 15.10.2015 року про переведення його з посади гардеробника на посаду стивідора, про що надав суду копію зазначеної заяви. Згідно копії вказаної вище заяви вбачається, що остання адресована начальнику вантажного району ДП «ХМТП» [PERSON] та зареєстрована діловодом вантажного району 19.10.2015 року (арк. справи 4) та містить вимогу про його переведення на посаду стивідора, оскільки у січні 2015 року МСЕК визнала його здоровим та обмежень до праці він не має (арк. справи 4). Судом перевірено наявність вакантних посад стивідора станом на 19.10.2015р. Згідно довідок відповідача (арк. справи 71, 80-81) вакантна посада стивідора на підприємстві існувала з 25.09.2015 р. після звільнення [PERSON] та до 19.10.2015р. На зазначену вакантну посаду наказом (розпорядженням) № 442-к від 18.10.2015 року з 19.10.2015 року прийнято на роботу стивідором вантажного району ДП «ХМТП» (арк. справи 75) [PERSON], який на переговори про працевлаштування був направлений ще 01.10.2015 р. (арк. справи 71). З 07.10.2015 р. стивідор [PERSON] тимчасово переведений на роботу начальника зміни зернового перевантажувального комплексу. Згідно наказу № 450-к від 23.10.2015 р. на посаду стивідора з 26.10.2015 року був зарахований [PERSON] (арк. справи 80-81). В той же час, судом не може бути прийнято уваги вказана посада у період з 07.10.2015 р., як вакантна, оскільки стивідор [PERSON] був переведений тимчасово на 2 місяця (арк. справи 73) та в даному випадку необхідність тимчасового прийняття на тимчасово звільнену посаду вирішується безпосередньо керівництвом. Відомостей про оголошення цієї посади вакантною для прийняття тимчасово на роботу суду не надано. Крім того, предметом позовних вимог є відмова у переведенні на посаду стивідора постійно, а не тимчасово. Судом не приймається як доказ подання заяви про переведення - звернення до директора ДП «ХМТП» позивачем [PERSON] 22 жовтня 2015 року (арк. справи 5), оскільки останнє має вимогу про надання дозволу на переведення на посаду стивідора, та не є заявою про переведення. Крім того, доказів подання такої заяви суду не надано. Відомості про реєстрацію вказаної заяви уповноваженою особою ДП «ХМТП» відсутні. Посилання представника відповідача адвоката [PERSON] на те, що вказана заява була ним особиста подана як додаток до адвокатського запиту від 03.11.2015 р. та прийнята Херсонським морським торгівельним портом 04.11.2015 р. належними доказами не підтверджена. У додатках до адвокатського запиту відсутнє посилання на подання заяви [PERSON] від 22.10.2015р. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що зазначені вище його звернення про переведення на іншу посаду проігноровані та йому незаконно відмовлено у переведенні на іншу посаду. Відповідно до ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, допускається за згодою працівника. З аналізу зазначеної норми вбачається, що переведення працівника на іншу посаду здебільшого ініціюється роботодавцем. В той час обмежень щодо ініціативи самого працівника про його переведення на іншу посаду вказана норма не містить. Переведення на іншу посаду за своїм змістом є прийняттям на роботу за відповідною вакантною посадою. Вакантною вважається наявна у штатному розписі установи, організації, підприємства посада, щодо якої не укладено трудовий договір. Якщо працівник відсутній у звязку із хворобою, відрядженням, відпусткою, посада, яку він займає не є вакантною. В той час, відповідно до ст. 22 КЗпП України,забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального та майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України. Таким чином законодавець чітко визначив, що дискримінація пряма чи опосередкована не допускається під час вирішення питання про прийняття особи на роботу(укладення трудового договору) чи переведенні на іншу посаду(зміна трудового договору). За приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником та власником підприємства або уповноважено його особою. Відповідач, заперечуючи на позов, вказує, що позивачем не дотриманий порядок переведення. Посилання сторони позивача на право прийняття рішення про переведення начальником району (вантажного) спростовується Положенням про район (вантажний), затверджений ДП «Херсонський морський торгівельний порт» 04.11.2013 року (арк. справи 50-54), який не містіть положень про право прийняття на роботу працівників. Відповідно до п. 1.4 Посадової Інструкції район (вантажний) стивідор призначається, переміщується та звільняється з посади наказом директора ДП «ХМТП» за поданням начальника РВ. Тобто, з питань прийому на роботу, звільнення або переведення, працівник повинний звертатися до керівництва порту, зазначений порядок підтверджується додатком 9 до наказу від 14 червня 2013 року № 368, яким запроваджено змінення форм бланків заяв (арк. справи 96-97). Зміст заяви про переведення має пункт щодо погодження переведення з керівником структурного підрозділу (арк. справи 97). Зазначене вказує, що можливість переведення на посаду стивідора району (вантажного) узгоджується з начальником району (вантажного). Заяву встановленого порядку позивач на імя керівника відповідача не подавав. Як встановлено в судовому засіданні єдиною зареєстрованою заявою позивача [PERSON] про переведення є заява на імя начальника району (вантажного), що зареєстрована 19.10.2015 року, яка подана у невстановленому порядку та на яку Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що останньому чинились перешкоди в реєстрації зазначеної заяви, оскільки відомості про таке у суду відсутні, докази на підтвердження вказаних фактів позивачем до суду не надано. З наведеного вище суд приходить до висновку, що позивач ініціював перед керівництвом питання свого переведення на іншу посаду у період, коли зазначена посада не була вакантною, а також подав заяву про переведення у невстановленому порядку. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що недотримання позивачем порядку звернення з вказаною заявою за викладеного вище суттєвого значення для вирішення вказаної справи не має, оскільки останній відповідно до чинного законодавства України не позбавлений права здійснювати звернення та отримувати на них відповіді у встановленому законом порядку. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача в частині порушення відносно нього ст. 22 КЗпП України, оскільки фактів дискримінаційних дій з боку роботодавця під час вирішення питання про можливість переведення позивача на іншу посаду не встановлено, обставини щодо надання переваги іншій, ніж позивач особі, при вирішення питання про переведення з встановлених законом мотивів відсутні з огляду на те, що посада, зайняти яку мав намір позивач на час його звернення була зайнята іншим працівником. Вирішення порушеного позивачем питання про переведення відповідно до його заяви від 19.10.2015 року призвело б до порушення конституційних та трудових прав працівника, який вже займав зазначену посаду, а інша посада була вільна лише тимчасово. Враховуючи викладене суд також приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення сум втрати заробітної плати за посадою стивідора, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі. Згідно приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини справи та докази, що їх підтверджують, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог [PERSON], у звязку із чим позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed