Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 20.04.2012р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони спільних дітей не мають. 24.03.2014р. позивач покинув територію АР Крим і з того часу з відповідачем стосунків не підтримує. Розірвати шлюб через органи РАЦС позивач не має можливості, оскільки з відповідачем немає зв`язку. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом розміщення ухвали суду на веб-порталі судової влади України. Відзиву, а також будь-яких заяв щодо судового розгляду не подавав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 79. Спільних дітей у сторін немає. Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що позивач покинув територію АР Крим і з того часу з відповідачем стосунків не підтримує. Розірвати шлюб через органи РАЦС позивач не має можливості, оскільки з відповідачем немає зв`язку. Подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох із подружжя. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved