Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів, в якому просив стягнути на його користь із відповідача кошти в сумі 7679 грн. - боргу заподіяного працівником при виконанні трудових обовязків та 243,60 грн., судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він є приватним підприємцем і прийняв відповідача [PERSON] до себе на роботу на посаду оператора відділення Нової Пошти № 1 в селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, що підтверджується трудовим договором укладеним між ними. 20 квітня 2015 року відповідач, виконуючи свої трудові обовязки, забрав з каси відділення 8130 грн., на свої потреби. Тим самим він створив недостачу грошових коштів на вказану суму. В ході перевірки відповідач написав розписку, де зобовязувався повернути гроші на відділення до 27 квітня 2015 року в сумі 7679 грн. У вказану дату відповідач гроші в касу відділення не повернув, не виходив декілька днів на роботу, нічим не мотивуючи свою відсутність та неповернення коштів. Він неодноразово намагався з відповідачем врегулювати питання повернення грошей, однак останній лише визнає своє грошове зобовязання про повернення грошей, але практично їх не вертає. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 37,40). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою сторін фіксування технічними засобами судового засідання відповідно до ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного; Як встановлено судом, 02 березня 2015 року був укладений трудовий договір №3 між працівником [PERSON] і фізичною особою , яка використовує найману працю [PERSON] відповідно до якого працівник [PERSON] зобовязаний виконувати обовязки приймальника замовлень відділення «Нової Пошти №1», яке знаходиться за адресою с. Великі Сорочинці Полтавської області. (а.с.3-5) 20 квітня 2015 року відповідач [PERSON] взяв із каси відділення «Нової Пошти №1», де він працював, гроші в сумі 7679 грн., та надав розписку громадянину [PERSON], який був його безпосереднім керівником, про повернення цих коштів до 27 квітня 2015 року (а.с. 6). Таким чином, між сторонами виникли певні зобовязання у вигляді повернення грошей до 27 квітня 2015 року. В своїх письмових запереченнях (а.с.22,23) відповідач [PERSON] заперечував факт написання ним розписки про повернення грошей та вважав при необхідності призначення почеркознавчої експертизи, яка ухвалою суду від 20.07.2015р. за його клопотанням була призначена. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Направлене клопотання експертної установи від 17.08.2015р. відповідачем з зазначені строки не виконано, у звязку з чим матеріали цивільної справи були повернуті суду без їх виконання, а тому провадження по справі ухвалою суду від 08.10.2015р. відновлено. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки боржник - відповідач по справі [PERSON], не надав суду належних допустимих доказів щодо своєї непричетності у виявленій недостачі в результаті виконання трудових обовязків у відділенні «Нової пошти» в с. В.Сорочинці, написав розписку щодо погашення боргу, добровільно не виконав її і не повернув гроші у визначений термін, виходячи з принципу диспозитивності, зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належним доказом, розпискою, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення коштів, ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення в розмірі 7679 грн. В звязку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати (сплата судового збору) в сумі 243,60 грн. (а.с.1)

Outcome: approved