Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі хоча зареєстровані за вищезазначеною адресою, однак більше 7 років в житловому будинку не проживають, їх особисті речі в будинку відсутні. Вони не оплачують житлово - комунальні послуги, послуги газопостачання та електропостачання, та не здійснюють поточний ремонт житлової будівлі. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані за даною адресою, вона, позивач, не має змоги оформити житлову субсидію, чим порушуються її права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 31). Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (а.с. 28, 29, 30), в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подали. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу за її відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2015 року (а.с. 8). Відповідно до довідки, виданої ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області 04 грудня 2019 року № 1829, в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1961 року народження, [PERSON] , 1990 року народження, [PERSON] , 1953 року народження (а.с.7). За змістом позовної заяви відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживають більше 7 років, їх особисті речі в будинку відсутні, житлово-комунальні послуги вони не сплачують, не несуть інших витрат по утриманню будинку. Факт тривалого не проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] підтверджується актом обстеження умов проживання від 02.02.2020 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] не проживають з 2016 року, особисті речі відсутні, спальних місць та інших ознак, що вказують на фактичне проживання даних осіб, не виявлено (а.с.9). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, передбачених пунктами 1-7 частини 3 цієї статті. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вселилися у спірне житлове приміщення як наймачі. Позивачем надані докази відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад 6 місяців, поважних причин непроживання відповідачів більше шести місяців за адресою: [ADDRESS] , передбачених п. 1-7 ч.3 ст. 71 ЖК Української РСР, судом не встановлено. Судом не встановлено, що відповідачі оспорювали виселення зі спірного житла, зверталися до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надали суду доказів, що покинули житло проти їх справжньої волі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР,

Outcome: approved