Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тесленко, 18/15 та зобовязати виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить нерухоме майно, а саме квартира розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Тесленко. 18/16. Відповідно до довідки про склад сімї за вищезазначеною адресою зареєстрований [PERSON], при цьому він з 2014 року за вказаною адресою не проживає, не приймає участь в утриманні житла. Факт не проживання відповідача в квартирі підтверджується актом від 22.05.2018 року завіреним ТОВ «Житлосервіс-КР». Представник позивача [PERSON] до зали судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] до зали судового засідання не зявилась, надала суду заяву пр. розгляд справи у за її відсутності, рішення просила прийняти на розсуд суду. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до свідоцтва № С -5025 про право власності на житло, квартира яка знаходиться за адресою м. Кривий Ріг, вул. Тесленко, 18/16 належить на праві приватної спільної сумісної власності уповноваженому власнику [PERSON] та членам її сімї [PERSON]. ? частина квартири гр.. [PERSON] перейшла у власність [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 7-ю криворізькою державною нотаріальною конторою за № 6493 (а.с.7-8). Згідно довідки № 2 виданої Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою Нова-Ком за адресою: м. Кривий ріг, вул. Тесленкоа, 18/16 зареєстровані 2 чоловіка: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9). Відповідно до акту від 22.05.2018 року, складеного мешканцями будинку № 18 по Тесленко, [PERSON], [INFO] фактично мешкає у іншому місці, з 2014 року його місцезнаходження не відоме. ( а.с.10) Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій\~\~розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до розяснень Верховного Суду України, в разі виникнення спору між власником житла і членами його сімї суди повинні врахувати, що право члена сімї на користування житлом є сервітутним, у звязку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст.\~405,\~406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в звязку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а\~саме з\~2014\~року,\~ позбавлена можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин понад один рік (а.с. 10) та не сплачує за комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування, володіння та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останнього таким, що втратила право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності. Щодо позовних вимог в частині зобовязання виконавчого комітету Саксаганської районної ради у місті ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тесленко, 18/16 то вони не підлягають задоволенню за таких підстав. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає процедуру реєстрації місця проживання особи, зокрема ч. 1\~ст. 6 цього Закону\~передбачає, що «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після\~зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної\~реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом\~реєстрації з одночасним\~зняттям з попереднього місця проживання». Окрім того, згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи те, що ухвалою суду від 21 серпня 2018 року , позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави. Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial