Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.06.2000р., позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач був зареєстрований як член сім'ї, але в квартирі з 2009року не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі створює суттєві перешкоди для позивача в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні зазначили, що в добровільному порядку з реєстрації зніматися відповідач не бажає, але проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 27.06.2000р. позивачу [PERSON] Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі як член сім'ї, але з 2009року по сьогоднішній час не проживає в спірній квартирі, що підтверджується актом ЖБК «Автотранспортник-6» від 2015р. та не заперечувалось відповідачем. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 107 ч.2 ЖК України, член сім'ї який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням з якого вибув. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, згідно ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 243,60грн.

Outcome: approved