Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Каланчацького районного суду Херсонської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Каланчацької РДА, Херсонської області про розірвання шлюбу на підставі ст. 110-112 Сімейного кодексу України. Представник позивача Кушніренко С.В. ( діє на підставі ордеру серія ХС № 175013 від 25.03.2020 року, договір про надання правової допомоги від 17.03.2020 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 466 від 26.12.2009 року) в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримав та зазначив, що позивач з відповідачем перебувають в шлюбі з 19 січня 2016 року, який зареєстровано 19 січня 2016 року Виконавчим комітетом Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області, актовий запис №3. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що на протязі спільного сімейного життя вони не змогли знайти спільних поглядів, щодо основних засад сім`ї. Одруження з відповідачем виявилось невдалим у зв`язку з різними поглядами на життя та різними правилами співжиття. На протязі останіх трьох років сторони припинили фактичні шлюбні відносини, оскільки вони проживають за різними адресами. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Також сторони не дійшли згоди, щодо місця проживання дитини. Ухвалою судді від 06.03.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове зсідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача: Кушніренко С . В. в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове зсідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судовою повісткою з поштовим повідомленням. Причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Стринжа О.С. (діє згідно довіреності від 17.06.2020 року) в судовому засіданні заявлені позивачем підтримала та зазначила, що не заперечує, щодо їх задоволення. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши, представника позивача та третьої особи, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі з 19 січня 2016 року. Шлюб зареєстровано 19 січня 2016 року Виконавчим комітетом Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області, актовий запис №3. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюбні відносини сторони припинили з причин різних поглядів на сімейне життя. Для надання строку на примирення позивач не згодна. На даний час їхні шлюбні відносини фактично припинено, спільний побут та господарство не ведеться. З огляду на викладене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, сторони до збереження сім`ї не прагнуть. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, шлюб носить формальний характер. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Враховуючи, що на даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю, суд вважає що позовна заява підлягає до задоволення. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681 грн. 60 коп.

Outcome: approved