Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи \~\~свої позовні вимоги вказує на те, що після смерті дідуся позивача [PERSON], який помер 31.07.2013 року, відкрилась спадщина \~ на належне йому\~нерухоме майно, зокрема \~на житловий \~будинок, що знаходиться за адресою: Ужгородський р-н., с. Минай, вул. Борканюка, 62 та земельну ділянку за вказаною адресою, які належали йому. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачу [PERSON] Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку йому відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. Позивач зазначає, що приватним нотаріусом йому видано 30.09.2015 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: Ужгородський р-н., с. Минай, вул. Борканюка, 62. Посилаючись на те, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом , оригінал правовстановлюючих документів на земельну ділянку відсутній, з причин його втрати, а тому просить суд ухвалити рішення , яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON],\~ померлого 31.07.2013 року на земельну ділянку загальною площею 0,1347 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 2124887400:10:018:0026, що знаходиться за адресою : Закарпатська обл. Ужгородський р-н с. Минай, вул. Борканюка, 62. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, вимоги позову підтримує, \~просив суд їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ужгородського району у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду клопотання у якому позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без її участі. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для\~ \~розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, \~\~які беруть участь у справі. Кожна сторона \~\~зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, \~що 31.07.2013 року в м. Ужгороді, Закарпатської області помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №158799 від 01.08.2013 року виданим\~виконкомом [PERSON] сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.6/ За життя [PERSON] залишив на \~імя [PERSON] заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 14 травня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за №402 \~. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом до складу якої входить належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою: Ужгородський р-н., с. Минай, вул. Борканюка, 62 та належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 017788 виданого 30.07.2006 року на підставі рішення 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 13.10.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1235, земельну ділянку площею 0,13 га, на території [PERSON] сільської ради, наданої для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства./а.с.11/ Судом встановлено, що приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] позивачу [PERSON] видано 30.09.2015 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: Ужгородський р-н., с. Минай, вул. Борканюка, 62, зареєстрованого в реєстрі за № 727 /а.с.7/. Як стверджено позивачем в позовній заяві оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 017788 виданого 30.07.2006 року - втрачений. Враховуючи, що спадщина за померлим [PERSON] відкрилася у 2013 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1217 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.09.2015 року за №41657747 [PERSON] являється спдкоємцем померлого [PERSON] /а.с.8/ Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2015 року за №44814519 позивач [PERSON] є власником житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Минай, вул. Борканюка, 62, Ужгородського р-ну на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 30.09.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON]./а.с.9/ Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як встановлено судом, після смерті [PERSON] позивач спадщину відповідно до ст. ст. 1268 -1270 ЦК України прийняв , подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу від 09 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що належала спадкодавцю [PERSON], оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно - земельну ділянку за адресою: Ужгородський р-н., с. Минай, вул. Борканюка, 62./а.с.10/ Також з матеріалів справи слідує, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 017788 виданого 30.07.2006 року на підставі рішення 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 13.10.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1235, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,13 га, на території [PERSON] сільської ради, наданої для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Тому після смерті [PERSON] вказана земельна ділянка входить до складу спадкового майна. Проте оригінал вказаного Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 017788 виданого 30.07.2006 року втрачений. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2100890222015 від 17.04.2015 року [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1347 га, кадастровий номер 2124887400:10:018:0026, яка розташована в с. Минай вул. Борканюка, 62 , Ужгородського р-ну, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту від 30.07.1996 року ІІІ-ЗК 017788 виданого на підставі рішення 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 13.10.1998 року./а.с.12-15/ Після смерті [PERSON] його спадкоємцем земельної ділянки став [PERSON], тому вказана земельна ділянка входить до складу спадкового майна. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. [PERSON] у видачі свідоцтва \~про право на спадщину за заповітом \~ \~\~відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено його цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини які викладені в позові, а отже він як спадкоємець за заповітом має право на майно померлого [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині не має, приймаючи до уваги, що відповідно до діючого законодавства позивач має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, іншого порядку визнати за ним право власності на спадкове майно законодавством не передбачено, суд зважаючи на визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку , що розташована за адресою: Ужгородський р-н , с. Минай вул. Борканюка, 62. На підставі викладеного,

Outcome: approved