Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, що 15.09.2017 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. здійснила виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 040 286,03 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що цей виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги та не повідомив про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач має ряд заперечень до нарахованої суми заборгованості за кредитом. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 9079, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 040 286,03 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 22.03.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У встановлений строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що вимоги позову банк не визнає, виконавчий напис вчинений з дотриманням норм чинного законодавства. В задоволенні позову просив відмовити. Від третьої особи - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшли письмові пояснення на позов. Зазначила, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки ним оспорюються процесуальні дії вчинені нотаріусом, а не дійсний розмір заборгованості, або ж відсутність такого взагалі. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє лише наявність необхідних документів і не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин. Таким чином, вчинення виконавчого напису є цілком правомірними, а вимоги позивача - безпідставними та необґрунтованими. У зв`язку із великим службовим навантаженням просила розгляд справи проводити у її відсутності, в задоволенні позову - відмовити. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 15.05.2008 між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №227685-Cred, відповідно до умов якої банк надав останньому споживчий кредит в розмірі 10 000 дол. США під 24 % річних строком до 12.11.2009. 15.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на підставі ст. 34 ч.1 п.19, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» було вчинено виконавчий напис (а.с. 7), зареєстрований в реєстрі за № 9079, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 227685-Cred від 15.05.2008 в розмірі 40 785,28 дол. США, що еквівалентно 1 040 286,03 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: -Залишок заборгованості за кредитом - 7 578,44 дол. США; -Залишок заборгованості за відсотками - 31 264,68 дол. США; -Штраф - 1 942,16 дол. США. Окрім того, на [PERSON] покладено витрати в розмірі 3 000 грн., понесені ПАТ КБ «Приватбанк» та пов`язані із вчиненням виконавчого напису. Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису до стягнення підлягає 1 043 286,03 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 9 років 3 місяці 3 дні. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п.2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.2.3 Порядку боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу боржника. Банком було вжиті дії для інформування позивача про необхідність сплати заборгованості та повернення кредиту. Разом з тим, у вимозі про усунення порушень період заборгованості не зазначено, вказана лише сума заборгованості за договором станом на 18.08.2017, тоді як у виконавчому написі зазначено, що сума заборгованості проводиться за період з 15.05.2008 по 18.08.2017 (період охопив понад 9 років). Також встановлено, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором датована 01.09.2017 була спрямована позивачу 06.09.2017, тоді як виконавчий напис було вчинено 15.09.2017, тобто у порушення вимог п.2.3 Порядку - менш ніж як через 30 днів. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15). Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком. Враховуючи наведене, суд вважає, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед АТ КБ «ПриватБанк». Як встановлено з виписки з рахунку боржника [PERSON] та кредитного договору, кінцевим строком виконання зобов`язань встановлено - 12.11.2009, станом на жовтень 2009 року у позичальника виникла заборгованість у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. При цьому, із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 15.09.2017. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Тому суд також звертає увагу на те, що у порушення ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за період, що перевищує три роки. Дана обставина виключає безспірність заборгованості, яку законодавець пов`язує із загальним строком позовної давності, незалежно від того, чи переривався її перебіг чи ні. При цьому, суд вважає, що може бути застосований строк давності встановлений тільки законом, тобто строки позовної давності встановлені договором, при вчиненні виконавчого напису у даному випадку не враховуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved