Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] [INFO], згідно із рішенням Диканського районного суду Полтавської області, а саме з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] 17.08.2005 року, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що на сьогоднішній день наявні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки в нього змінився сімейний стан, а саме реєстрація нового шлюбу, від якого у подружжя народилась дитина донька [PERSON] [INFO], а тому значно збільшилися розходи позивача. У звязку із тим, що на даний час у позивача змінилися обставини та факти, які були підставою для визначення розміру аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісячно за рішенням суду, позивач вважає наявними підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, у звязку із чим і вимушений звернутись до суду. Ухваою суду від 04.07.2018 року відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, пояснення надав аналогічно викладеним в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила в його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін 17.08.2005 року народилася дитина [PERSON]. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2006 року з позивача, [PERSON], на користь відповідача [PERSON], стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 вересня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист №2-210/2006. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексуУкраїни свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача у відповідності до статті 81 Цивільно-процесуального кодексу України. Позивач в обґрунтування заявлених ним вимог щодо зменшення розміру стягуваних аліментів посилається на факт народження дитини від іншого шлюбу, на підтвердження чого надано свідоцтво про шлюб, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, згідно із яким між позивачем, [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 2009 року було укладено шлюб, та свідоцтво про народження, видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, відповідно до якого [INFO] у позивача народилась дитина [PERSON]. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184цього Кодексу. Згідно роз'яснень, наданих у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Суд також приймає до уваги положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована державою Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Позивач як на підставу зменшення розміру аліментів посилається на факт перебування на його утриманні ще однієї дитини від іншого шлюбу. Однак, посилання позивача на вказаний вище факт не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки за змістом статті 192 Сімейного кодексу Україниу системному зв'язку із положеннями статті 182 Сімейного кодексу України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов'язаний виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, всупереч вимогам статті 81 Цивільно-процесуального кодексу України позивач, окрім копій документів, які підтверджують факт укладення шлюбу і народження дитини, довідки з місця роботи, не надав жодних інших належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими закон передбачає можливість зменшення розміру аліментів. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач, [PERSON], має працездатний вік, ним не надано доказів щодо погіршення стану його здоровя, інших істотних обставин, достатніх та переконливих доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є, на думку суду, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав з якими законодавець пов»язує зменшення розміру стягуваних аліментів, у звязку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Одночасно суд враховує положення частини 1 статті 81 Цивільно-процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Цивільно-процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, те, що матеріальне становище платника аліментів не змінилося, оскільки позивачем не надано до суду доказів на підтвердження перебування його в тяжкому матеріальному становищі, виходячи з пріоритету інтересів дитини, враховуючи її потреби, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed