Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Перед смертю батько залишив заповіт, згідно із яким передав йому у спадщину все майно наявне в нього на момент смерті. Брати батька спадщини не приймали. Батько перебував на його утриманні, він займався організацією поховання батька. Після смерті батька вважав, що прийняв спадщину, оскільки заповіт був складений на нього, був необізнаний, що заяву про прийняття спадщини необхідно було подати в шестимісячний термін. Окрім того, після смерті батька значного погіршився стан його здоров`я, він неодноразово лежав на стаціонарному лікуванні, що обумовило неможливість приділити увагу документальному оформленню спадщини. Звертає увагу, що прийняти спадщину в шестимісячний термін він не міг у зв`язку з втратою оригіналу заповіту. Дублікат заповіту можна було отримати лише в Державному нотаріальному архіві Львівської області в м. Львові. В силу стану здоров`я він зміг отримати такий дублікат після спливу шестимісячного терміну для прийняття спадщини - 26.10.2017 року. Спадщина була відкрита за місцем проживання померлого приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Бунтусовою О.В. Однак, листом від 09.10.2017 року нотаріусом було відмовлено у прийнятті спадщини у зв`язку із пропуском шестимісячного строку та роз`яснено право звернення до суду для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після [INFO] внаслідок смерті його батька [PERSON] . Ухвалою від 14.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21.05.2020 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 23.06.2020 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] подав до суду письмові пояснення щодо позову. Зазначає, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] , натомість позивач звернувся до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після 13 років з моменту відкриття спадщини після смерті його батька. На момент смерті батька позивач постійно проживав окремо від нього. Юридична необізнаність на яку покликається позивач не може визнаватися поважною причиною пропуску звернення до суду. Також, позивач зазначає, що через стан здоров`я зміг отримати дублікат заповіту лиже 26.10.2017 року, при цьому доказів такого стану здоров`я що перешкоджав позивачу впродовж 11 років звернутися за отриманням дублікату заповіту не надав. Окрім того, закон не містить вимоги про те, що разом з заявою про прийняття спадщини спадкоємець повинен подати весь необхідний пакет документів для прийняття спадщини, зокрема, заповіт. Позивач міг подати заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, зважаючи на те, що інші спадкоємці першої черги від прийняття спадщини відмовилися. Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. В судовому засіданні засідання представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що батько позивача помер [INFO] та залишив заповіт на ім`я сина. З жовтня по квітень 2007 року позивач не мав змоги оформити спадщину, оскільки постійно перебував на лікуванні. Лише в 2017 зумів отримати дублікат заповіту та звернутися до нотаріуса. Окрім того, зазначив що позивач не знав, що потрібно звернутися до нотаріуса в шестимісячний строк після смерті батька, оскільки був необізнаним в таких питаннях. Зауважує, що доказуванню підлягає саме поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса протягом шести місяців для прийняття спадщини. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що померлий [PERSON] є його братом. Голова сільської ради неодноразово звертався до нього та брата [PERSON] , чому вони не займаються оформленням права власності на будинок. Тому, після смерті брата він їздив до позивача, навіть пропонував завести його до нотаріуса для оформлення спадщини, однак той говорив, що йому цього не треба. Будинок збудували його батьки. [PERSON] спадщину після смерті батьків не прийняв. У провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває справа за його позовом про визнання власником майна за набувальною давністю. Позивач не весь час перебував на лікарняному, а отже міг звернутися для оформлення своїх спадкових прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що померлий [PERSON] є його братом. Позивач є його племінником та претендує на спадщину після смерті батька. Заповіт їм з братом позивач не показував. 33 роки він з братом [PERSON] доглядали за домоволодінням, вкладали в нього гроші. Брат [PERSON] до будинку не навідувався. З метою приватизації ділянки [PERSON] вони з братом [PERSON] відмовилися від своїх часток на його користь, однак той права власності так і не оформив. На будинок ніхто не претендував. Вважає, що позивач мав достатньо часу для оформлення спадкових прав, а відтак пропустив строк для прийняття спадщини і поважних причин у нього немає. В суді вже 4 роки перебуває справа за позовом його брата [PERSON] про визнання власником майна за набувальною давністю. Позивач жив та працював в смт. Івано-Франково Яворівського району Львівської області, відтак мав можливості і час для оформлення спадкових прав, чому не звертався до нотаріуса йому не відомо. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.08.1963 р. батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із дублікатом заповіту від 24.11.1982 року [PERSON] заповів усе своє майно, яке буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право своєму синові [PERSON] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори Бриндас Б.І., зареєстровано в реєстрі за № 2557. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2006 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до відповіді № 210/01-16 від 09.10.2017 року приватний нотаріус Бунтусова О.В. відмовила [PERSON] у прийнятті спадщини в зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Відповідно до рішення ЛКК № 206 від 18.06.2019 року КНП Яворівської районної ради Львівської області Івано-Франківська районна лікарня діагноз [PERSON] гіпертонічний криз, хворий перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Івано-Франківської районної лікарні з 11.12.2006 року по 20.12.2006 року. З долучених листків непрацездатності вбачається, що [PERSON] також перебував на стаціонарному лікуванні з 20.12.2006 року по 09.02.2007 року, з 10.02.2007 року по 21.03.2007 року, з 22.03.2007 року по 29.03.2007 року. Відповідно до відповіді на запит завідувача Яворівською державною нотаріальною конторою Вахули О.В. від 22.11.2019 року № 984/01-16 згідно Алфавітних книг спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в Яворівській державній нотаріальній конторі не заводилась. Згідно із відповіддю на запит приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Бунтусової О.В. від 28.04.2020 року № 13/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] нею не заводилася. Згідно із відповіддю на запит виконкому Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 04.05.2020 року № 139 за [PERSON] згідно погосподарської книги 1977-1979 р.р. рахувався житловий будинок по [ADDRESS] . Головою двору рахувався [PERSON] , членами двору: [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син. Інформації щодо складання [PERSON] заповітів у виконкомі Шклівської селищної ради немає. У зв`язку з аварійністю колишньої адмінбудівлі селищної ради погосподарські книги за інші роки не збереглися. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України (435-15), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19). Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , отже строк для прийняття спадщини збіг у квітні 2007 року. Натомість, позивач звернувся до нотаріуса з метою отримання спадщини [INFO] . Як на підставу задоволення позовних вимог позивач [PERSON] покликається на необізнаність із законодавством, що регулює порядок прийняття спадщини та його тривале перебування на стаціонарному лікуванні, що унеможливило звернення до нотаріуса у шестимісячний термін. Щодо юридичної необізнаності позивача із законодавством, що регулює порядок прийняття спадщини, в розумінні статті 1272 ЦК України, така необізнаність не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Щодо твердження позивача про те, що він не зміг в шестимісячний строк звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, з долучених листків непрацездатності та рішення ЛКК вбачається, що позивач перебував на лікуванні в період з 11.12.2006 року по 20.12.2006 року, з 20.12.2006 року по 09.02.2007 року, з 10.02.2007 року по 21.03.2007 року, з 22.03.2007 року по 29.03.2007 року, натомість він не долучає жодних доказів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів щодо звернення до нотаріуса до 11.12.2006 року та у квітні 2007 року в межах шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Окрім того, позивачем не доведено ні в який спосіб, що його власний хворобливий стан здоров`я у вказаний обмежений законом період часу унеможливлював подання ним самостійно заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька у спосіб направлення такої заяви поштою у відповідності до положень п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року (чинної на час виникнення спірних правовідносин). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до нотаріуса через десять років після смерті батька, а до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - через 13 років. Позивач жодним чином не обґрунтовує, які саме об`єктивні, непереборні, істотні труднощі існували у нього протягом такого тривалого часу для звернення до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зокрема, суд критично оцінює покликання позивача на те, що прийняти спадщину в шестимісячний термін він не міг у зв`язку з втратою оригіналу заповіту, а дублікат заповіту в силу стану здоров`я він зміг отримати лише 26.10.2017 року. Позивачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій щодо отримання дублікату заповіту, не долучено доказів на підтвердження стану здоров`я позивача, що унеможливлював його звернення щодо отримання дублікату заповіту раніше. Щодо відсутності оригіналу заповіту, то це не є перешкодою для звернення до нотаріуса відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, оскільки при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю, а тому названа позивачем причина пропуску строку для прийняття спадщини - відсутність оригіналу заповіту на спадкове майно також не може бути визнана судом поважною. Відтак, зазначені позивачем причини не свідчать про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі, які виникли у спадкоємця [PERSON] , що перешкоджали подання ним протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є надто значним. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд, дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене та відсутності достатніх, допустимих і належних доказів на підтвердження поважності пропуску визначеного законом шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на його рахунок.

Outcome: dismissed