Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, в якому просить суду усунути йому як власнику квартири [ADDRESS] перешкоди з їхнього боку в користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнення квартири від їхніх речей та майна із одночасним вселенням до цієї квартири позивача. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, в порушення його прав як власника цієї квартири, в ній продовжують проживати відповідачі, що перешкоджає йому володіти і вільно користуватися цим житлом, завдає незручностей та втрат у звязку з накопиченням відповідачами боргів за користування послугами підприємств з надання комунальних послуг і загрожує відключенням квартири від мережі їх постачання. Будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. В поданій суду через канцелярію заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, однак у судове засідання повторно не зявились, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі Іпотечного договору, 19.07.2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 2459, за яким позивач набув прав кредитора відповідно до Договору відступлення права вимоги, 07.06.2016 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за № 804. Право власності [PERSON] зареєстроване 21.12.2016 року, що підтверджується Витягом № 77005341 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєї волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України прямо встановлене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з положень ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник має прав звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі. Що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника квартири користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сімї якої вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї та інших осіб, що користувалися цим жилим приміщенням з його дозволу або згоди. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сімї власника квартири належать дружина, діти, батьки. Членами сімї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть із ним спільне господарство. В разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення таких перешкод. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем і відповідачами договори оренди чи угода щодо порядку користування квартирою не укладались. За таких обставин, враховуючи що новим власником квартири [ADDRESS] є позивач, відповідно до ст. 391 ЦК України він має право вимагати усунення перешкод в користуванні належною йому на праві приватної власності квартирою з боку відповідачів та інших осіб, що користуються нею з їхнього дозволу чи згоди. Тому, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved