Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця [PERSON] за якою просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 1/10 від сум відшкодування шкоди у зв'язку із порушенням прав споживача, яка включає в себе: 2 100 грн. - суму основного боргу та 36 918 грн. пені. У подальшому позивач подав до суду заяву від 05.07.2017 року про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду, за якою просив суд стягнути з відповідача на свою користь 21\~000 грн. авансу. Слід зазначити, що така заява по суті є зміною предмету позову, оскільки раніше позивачем ставилося питання про відшкодування шкоди у зв'язку із порушенням прав споживача, а не зменшенням позовних вимог по сумі, як пояснив суду представник позивача у судовому засіданні. При цьому підстави позову залишилися незмінними, оскільки виходячи із змісту вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України одночасна зміна предмету і підстав позову є неприпустимою. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. Між ним та відповідачем укладено Договір надання консультаційних послуг № 50 від 28 липня 2014 року (далі Договір). Згідно вимог даного Договору, відповідач взяв на себе зобовязання надати йому консультаційні послуги з питань землеустрою. Загальна вартість послуг узгоджена в сумі 21 000 грн. (п.п. 2.1 Договору). Виставлений Відповідачем рахунок № 50 від 28.07.2014р. ним проплачено двома платежами: 10 000 грн. (квитанція № 04122820054 від 28.07.2014р.) та 11 000 грн. (квитанція № 409701000054301411042467 від 18.09.2014р.). Таким чином, взяті на себе зобовязання ним виконано в повній мірі та належним чином. Однак, не зважаючи на попередню оплату, відповідач не провів жодних робіт по Договору. Його неодноразові звернення щодо невиконання вже оплачених ним робіт, Відповідачем проігноровано. Так, заява позивача про розірвання договору та повернення передоплати від 13.11.2015р. залишена Відповідачем без відповіді та реагування. Надані Відповідачеві два примірника додаткової угоди №1 від 13.11.2015р. про розірвання Договору, Відповідач не підписав та не повернув йому. Таким чином ці дії, а точніше бездіяльність Відповідача позивач вважає порушенням свого права та нехтуванням ряду норм чинного законодавства, що призводить до настання цивільно-правової відповідальності Відповідача переді ним. При цьому в обґрунтування позову позивач посилається на ст. 611, 612, 617, 623, 624, ЦК України, а також ст. 1, 4, 5, 10, Закону України «Про захист прав споживачів». Якщо виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством (ч. 5 ст. 10 ЗУ „Про захист прав споживачів). Звідси випливає, що оскільки Відповідач не виконав жодних робіт для потреб позивача та не повернув йому кошти, на протязі 586 днів, то розмір пені вираховується наступним шляхом: 21 000 грн. х 3% х 586 дні і становить 369 180 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав саме уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом предметом якого є стягнення з відповідача на користь позивача 21 000 грн. авансу згідно заяви від 05.07.2017 року, при цьому підставами зазначеного позову, які були самостійно визначені позивачем у позовній заяві є Договір надання консультаційних послуг № 50 від 28 липня 2014 року та документи, які утворилися у процесі його виконання: рахунок № 50 від 28.07.2014р.; квитанція № 04122820054 від 28.07.2014р. на суму 10\~000,00 грн. та квитанція № 409701000054301411042467 від 18.09.2014р. на суму 11 000 грн.; заява позивача про розірвання договору та повернення передоплати від 13.11.2015р.; додаткова угода № 1 від 13.11.2015р. про розірвання Договору, а також норми ст. 611, 612, 617, 623, 624, ЦК України, і ст. 1, 4, 5, 10, Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається із матеріалів справи, 28.07.2014 року між позивачем [PERSON], як замовником, та відповідачем - Фізичною особою підприємцем [PERSON], як виконавцем, був укладений договір надання консультаційних послуг № 50. За умовами п. 1.1, 1.2, 2.1 якого виконавець зобовязався надати, а замовник зобовязався прийняти та оплатити на умовах та в порядку, передбачених цим Договором консультаційні послуги з питань землеустрою. Послуги, що надаються: консультування власників землі та землекористувачів щодо раціонального використання та охорони земель; надання інформаційних послуг з питань: земельного законодавства, здійснення цивільно - правових угод щодо земельних ділянок, оцінки земель, оренди земель, склад документів із землеустрою, виконання топографо-геодезичних і картографічних робіт, інвентаризації земель, ґрунтових та геоботанічних обстежень; консультування з питань земельного законодавства, практики його застосування; консультування з питань придбання, відчуження і оренди земельних ділянок, цільового використання землі. При цьому у п. 2.1, 2.2, 2.3 договору сторони передбачили, що загальна вартість послуг за цим договором становить 21000,00 грн. (двадцять гривень 00 копійок) без ПДВ. Розрахунки за надані по цьому Договору виконавцем послуги здійснюється замовником у формі оплати за фактично надані послуги протягом 5 (пяти) робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, шляхом їх перерахування на поточний рахунок виконавця. Пунктами 3.1, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7 зазначеного договору також передбачено, що Послуги за даним Договором надаються Виконавцем в письмовій формі у вигляді висновків та шляхом здійснення розсилок на електронну адресу замовника. Приймання наданих послуг за цим договором оформляється актом. Виконавець зобовязується щомісячно протягом 3 календарних днів по завершенню місяця надати замовнику два примірника акту. Замовник зобов'язаний підписати акт протягом 10 календарних днів з дня його одержання. У разі відмови від підписання акту замовник складає протягом 10 календарних днів з моменту отримання акту мотивований протокол розбіжностей. Якщо замовник протягом 10 календарних днів, з моменту отримання акту, відмовляється прийняти послуги та підписати акт то, послуги вважаються наданими належним чином і підлягають оплаті у повному обсязі. Слід зазначити, що цей договір підписаний лише відповідачем - Фізичною особою підприємцем [PERSON] із проставлянням печатки, з боку ж позивача - [PERSON] зазначений договір взагалі не підписаний, тому відсутні підстави проводити експертизу задля встановлення цього факту. При цьому, як розяснено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10.11.2011 року за вих. №6-1466/0/4-11, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи неукладення не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. \~\~ Судом встановлено, що зазначений договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, є взагалі не підписаним позивачем, що виключає необхідність проведення експертизи, проте є вчиненим, оскільки позивач у подальшому схвалив такий правочин, що підтверджується наступними сторін. Відповідач на виконання договору виписав рахунок фактуру № 50 від 28.07.2014 року на суму 21\~000,00 грн. за надання консультаційних послуг за договором № 50 від 28.07.2014 року. Позивач оплатив зазначений рахунок за квитанціями: № 04122820054 від 28.07.2014р. на суму 10 000,00 грн. та № 409701000054301411042467 від 18.09.2014р. на суму 11 000 грн. У подальшому позивач намагався розірвати договір із відповідачем, шляхом направлення заяви про розірвання договору та додаткової угоди № 1 від 13.11.2015 року та повернення передоплати, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком ЗД УДППЗ «Укрпошта» від 17.11.2015 року. Слід зазначити, що як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець 24.10.2013 року та може надавати послуги за кодом КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах. Зазначений договір за своєю правовою природою є договором на надання послуг і правовідносини за цим договором регулюються главою 63 ПОСЛУГИ. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ч. ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 905, 906 і 907 ЦК України також передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. При цьому відповідно до предметом позову позивач просить суд стягнути з відповідача саме 21 000 грн. авансу. Відповідно до звичаїв ділового обороту, які склалися в Україні, авансом є попередня оплата. Цивільним кодексом встановлені лише два випадки проведення попередньої оплати за договором купівлі продажу та договором підряду, яким не є договір про надання послуг, укладений між сторонами. Статтею 693 ЦК Українки - якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до\~статті 530\~цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. А також статтею 854 ЦК України відповідно до якої, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Пунктом 2.2 договору чітко визначено, що розрахунки за надані по цьому Договору виконавцем послуги здійснюється замовником у формі оплати за фактично надані послуги протягом 5 (пяти) робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, шляхом їх перерахування на поточний рахунок виконавця. При цьому відповідач стверджує, що за листом від 10.11.2014 року направив позивачу акт приймання передачі послуг від 18.09.2014 року по договору у двох примірниках, які були надані у повному обсязі та оплачені замовником 28.07.2014 року та 18.09.2014 року, проте позивач у порушення умов п. 3.5 договору не підписав цей акт, тому згідно п. 3.7 договору послуги вважаються наданими належним чином і підлягають оплаті у повному обсязі. Представник позивача категорично заперечив цей факт, та пояснив суду що його довіритель не отримував цей акт приймання передачі послуг, і такі докази у відповідача відсутні. Однак таке твердження суд оцінює критично, оскільки договором не передбачена попередня оплата, а лише у формі оплати за фактично надані послуги протягом пяти робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання передачі послуг (п. 2.2 договору). Проте, позивач фактично сплатив всю суму по договору за квитанціями: № 04122820054 від 28.07.2014р. на суму 10 000,00 грн. та № 409701000054301411042467 від 18.09.2014р. на суму 11 000 грн., вважав зазначений договір укладеним, оскільки навіть намагався його розірвати, відтак виходячи з вимог п. 2.2 договору і проводив оплату за фактично надані послуги, що також підтверджується і тим фактом, що розірвати договір він намагався 17.11.2015 року, тобто через рік після направлення йому актів відповідачем та більше року із часу проведення ним оплати. Відтак у суду відсутні правові та договірні підстави для стягнення авансу у сумі 21\~000,00 грн. з відповідача на користь позивача, як того просить позивач. Слід також зазначити, що відповідно до визначених позивачем підстав, позов також ґрунтувався на Законі України «Про захист прав споживачів» і стосувався стягнення збитків і штрафних санкцій, які взагалі не мають жодного відношення до предмету позову, визначеного позивачем. Тобто визначені позивачем підстави позову виключають задоволення позову саме із таким предметом, що також є підставою для відмови у позові. Питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до статті 88 ЦПК України судом не вирішується, оскільки позивач був звільнений від їх сплати при зверненні до суду з відповідним позовом.

Outcome: dismissed