Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання за собою за набувальною давністю права власності на нежитлове приміщення - гараж площею 117 кв.м. з навісом площею 58,3 кв.м., що знаходиться по пров. Першотравневому, 12 в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням правління КПСП «Ковалівка» Шишацького району Полтавської області № 2 від 22 січня 2000 року в рахунок погашення заборгованості на суму 3073 грн. по договору на виконання сільськогосподарських робіт він отримав у власність приміщення гаража школи, що розташований по пров. Першотравневому, 12 у с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області. В листопаді 2014 року позивач звернувся до Ковалівської сільської ради з наміром отримати свідоцтво про право власності на вказане майно, але рішенням сільської ради від 25 листопада 2015 року йому у цьому було відмовлено. Можливості оформити договір купівлі-продажу з попереднім власником КПСП «Ковалівка» позивач не має, оскільки підприємство ліквідовано та не має правонаступників. Враховуючи те, що позивач з 2000 року по теперішній час відкрито та добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном, він просить суд визнати за собою право власності на вказане майно за набувальною давністю. В судове засідання позивач не зявився, уповноважив на представлення своїх інтересів адвоката [PERSON] Представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволені, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначивши, що позивач відкрито, безперервно та правомірно користується спірним нерухомим приміщенням з 2000 року по теперішній час. На стягненні з відповідача судових витрат не наполягала. Представник відповідача Ковалівської сільської ради Шишацького району в судове засідання не зявився, надіслав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши в судовому засіданні свідка [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 04 січня 2000 року задоволено позов [PERSON] до колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Ковалівка» про стягнення заборгованості по договору підряду. Стягнуто з КПСП «Ковалівка» Шишацького району Полтавської області на користь [PERSON] 3058 грн. та судові витрати в сумі 15 грн. (а.с.14). Рішенням правління КПСП «Ковалівка» від 22 січня 2000 року в рахунок погашення заборгованості за оранку [PERSON] виділено гараж школи на суму 3073 грн. (а.с.13). Згідно технічного паспорту виготовленого 16 вересня 2014 року ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 37356) виробничий будинок (гаражі) по пров. Першотравневому, 12 у с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області побудований в 1982 році та складається з гаражів загальною площею 101,8 кв.м. та шиферного навісу площею 58,3 кв.м. При цьому навіс у технічному паспорті не визначено, як будівлю або споруду (а.с.15-19). Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість будівлі (гаражів) з навісом 38700 грн. (а.с.20-21) Відповідно до довідки виконкому Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 26.08.2014 № 514 гараж розташований у с. Ковалівка по пров. Першотравневому, 12 належить [PERSON]. Підстава погосподарська книга № 4 за 2011-2015 року, особовий рахунок 0363 (а.с.23). Згідно довідки Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 26.01.2015 № 70 земельна ділянка, на якій розміщено виробничий будинок (гараж) по пров. Першотравневому, 12, що належить [PERSON], належить до земель комунальної власності та знаходиться в оренді (а.с. 9). Як встановлено з пояснень представника позивача, а також з пояснень допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] яка є дружиною позивача, з 2000 року по теперішній час позивач [PERSON] відкрито та безперервно володіє спірним приміщенням (гаражем) та використовує його в цілях. Земельна ділянка на якій знаходиться гараж перебуває в довготривалій оренді Фермерського господарства «Лотос», головою якого є [PERSON] (а.с.11). На даний час відсутність документа, що посвідчує право власності позивача на вищевказане нежитлове приміщення є перешкодою для укладання ним договору про постачання електроенергії до вказаного приміщення. Перебування земельної ділянки в оренді ФГ «Лотос» підтверджується також даними рішення 20 сесії 4 скликання Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 20.09.2005 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (надану в оренду) для ведення фермерського господарства ФГ «Лотос» на території с. Ковалівка Ковалівської сільської ради Шишацького району» (а.с.22). Рішенням виконкому Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 25 листопада 2014 року б/н [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на гараж по пров. Першотравневій, буд. 12 з посиланням на ч.2 ст. 18 Закону України «Про реєстрацію прав на нерухоме майно» (назва закону викладена мовою оригіналу) (а.с.8). Як вбачається зі змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД № 262728 державна реєстрація колективного сільськогосподарського підприємства «Ковалівка (код ЄДРПОУ 03770709, с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області) припинено 16.02.2007 року. Відомості про правонаступника відсутні (а.с. 12). Згідно ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно ч. 1. ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 вказаної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно розяснень наведених у п. Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як встановлено судом, позивач добросовісно заволодів спірним приміщенням оскільки вважав, що воно перейшло у його власність за відповідним рішенням власника - КПСП «Ковалівка» в рахунок погашення боргу. При цьому володів вказаним приміщенням відкрито та безперервно на протязі більше 15 років, використовуючи його у діяльності фермерського господарства «Лотос», головою якого є його дружина. Таким чином суд вважає, що позивач набув права власності за набувальною давністю на виробничий будинок (гаражі), що розташований за адресою: пров. Першотравневий, 12 у с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області. В той же час, на думку суду, позовні вимоги про визнання права власності позивача на навіс, як окрему частину спірного виробничого приміщення, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, рішенням КПСП «Ковалівка» від 22 січня 2000 року у власність [PERSON] передано лише гараж, жодні складові такого приміщення, як навіс у рішенні не згадуються. З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що навіс був побудований нею та чоловіком. Крім того навіс є тимчасовою конструкцією, може бути демонтований та переміщений без його знецінення та зміни призначення, а отже не може бути віднесений до категорії нерухомого майна відповідно до вимог ст. 181 ЦК України. Про вищевказане свідчить зокрема той факт, що при виготовленні технічної документації на виробничий будинок, навіс не був включений до його складу, як будівля або споруда та врахований лише в якості додаткової характеристики будинку (а.с.19). Як слідує із змісту ч.4 ст. 344 ЦК України за рішенням суду набувається право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери Враховуючи те, що вказаний перелік є вичерпним, до компетенції суду не віднесено винесення рішень про набуття права власності на інше рухоме майно. Таким чином позовні вимог підлягають частковому задоволенню в частині визнання за позивачем права власності за набувальною давністю лише на нерухоме майно (гаражі). Крім того позивачем помилково зазначено площу невиробничого приміщення 117 кв.м, а не 101,8 кв.м., як це визначено у Розділі «Експлікація приміщень до плану виробничого будинку» технічного паспорту на будівлю (а.с.18). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial