Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про позбавлення батьківських прав. У позові вказала, що з 01.06.2013 року по 05.10.2015 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням Лубенського міськрайонного суду від 07.04.2015 року з відповідача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на рішення суду, відповідач аліментів не сплачує і станом на 01.02.2020 року має заборгованість в сумі 55330,17 гривень. Після розірвання шлюбу малолітня дитина [PERSON], [INFO] залишилась проживати з нею в [ADDRESS]. Виховання дитини, її навчання, а також матеріальне забезпечення знаходиться повністю на ній, оскільки батько дитини - відповідач [PERSON] самоусунувся та ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки, не піклується про дитину, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, духовним розвитком, не бере участі у створенні належних умов для нормального розвитку дитини, матеріальної допомоги не надає. Також їй відомо, що відповідач не працює, він є наркозалежним та перебуває на обліку у Лубенському наркологічному диспансері. Позивач [PERSON] прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Власова С.М. позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бондаренко С.Г. позов не визнали, прохали відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що [PERSON] став на шлях виправлення, пройшов лікування від наркозалежності, працюючи на тимчасових роботах намагається зменшити суму заборгованості по аліментах і в подальшому обіцяє піклуватись про свою доньку та виконувати батьківські обов'язки. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Халанська Ю.О. щодо позовних вимог заперечувала, вважала недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], з метою збереження родинних стосунків між дитиною та батьком, який став на шлях виправлення. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить донаступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 01.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с.15), мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с.17). Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.04.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.18). Разом з тим, як вбачається з розрахунку головного державного виконавця №17.16/13315 (а.с.21), сума заборгованості по сплаті аліментів відповідачем станом на 01.02.2020 року складає 55330,17 гривень. За систематичну несплату аліментів, що призвело до виникнення заборгованості, згідно постанови судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.20218 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальнсоті (а.с.20). В акті будинкового комітету від 17.02.2020 року (а.с.23) та довідці Лубенського КЖЕУ №2012 від 14.02.2020 року (а.с.22) зазначено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає разом з донькою [PERSON], 2013 року народження за адресою: [ADDRESS], дитина знаходиться на її утриманні. Згідно довідки Лубенської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №6 (а.с.26), [PERSON] навчається у 1-В класі, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та уважна учениця і мати дитини [PERSON] відвідує школу, цікавиться успішністю навчання та поведінкою доньки, а батько дитини [PERSON] за час навчання дитини жодного разу до навчального закладу не з'являвся і дитиною не цікавився. Позивач [PERSON] працює на посаді бухгалтера-касира у ФОП [PERSON]., сукупний розмір заробітної плати за 5 місяців складає 11821,96 гривень (а.с.28). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. суду пояснила, що є подругою позивачки. Вихованням та утриманням [PERSON]. переважно займається позивачка. Її батько [PERSON] лише інколи бере дитину до себе. В цих випадках дитиною переважно займаються його батьки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є батьком позивачки. По суті спору пояснив, що дитиною займається його дочка. [PERSON] вихованням дитини не займається. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач є її сином. [PERSON] регулярно (не менше одного разу на тиждень) проводить час з дитиною. Разом вони малюють, гуляють. При цьому вказала, що [PERSON] був наркозалежним, тривалий час лікувався та в решті решт вилікувався. В звязку з цим дійсно не надавав матеріальну допомогу дитині. На цей час намагається працевлаштуватися та надавати матеріальну допомогу дитині. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його сином. Відповідач займається вихованням дитини та раз на тиждень забирає дитину до себе додому. Внучка дуже любить батька. Син був наркозалежним та наразі вилікувався. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідача. Зазанчила, що відповідач регулярно гуляє з своєю дитиною. Дитина любить батька. Згідно Висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради №01-19/161 від 03.07.20020 року (а.с.97-98), з метою збереження родинних стосунків між батьком, який став на шлях виправлення, і дитиною, вважається не доцільним на даний час позбавлення батьківських прав гр.[PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], 2013 року народження. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Предметом цього спору є позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON]. За правилами ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ч.1 ст.164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На сьогоднішній день у міжнародному праві існує широкий консенсус на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, які стосуються дітей, першочергове значення повинні мати найкращі інтереси дитини Так, пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою 27.02.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини. Іншими доводами позивача є те, що відповідач не цікавиться життям дитини та є наркозалежним. Дослідивши матеріали справи, суд не знайшов доказів на підтвердження абсолютного ухилення відповідача від виховання своєї дитини. Такі доводи спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Факт періодичних побачень відповідача з дитиною не заперечує і позивачка. При цьому сам факт активної позиції відповідача, висловленої ним в спорі щодо позбавлення батьківських прав, свічить про його зацікавленість у вихованні дитини. Доводи позивача щодо наркозалежності відповідача могли б стати вагомим фактором для прийняття рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач пройшов курс лікування від наркозалежності, свідомо став на шлях виправлення. Таким чином, єдиним аргументом на користь позбавлення відповідача батьківських прав залишається факт наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, який враховується судом як такий, що негативно характеризує позицію відповідача у відносинах з донькою, однак, на думку суду, є недостатнім для задоволення цього позову. Так, розмірковуючи щодо позбавлення відповідача батьківських прав з цих підстав важливим є питання, яким чином таке рішення змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів. Зокрема, вплине на обставини щодо виховання і розвитку дитини, створить додаткові умови щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, сприятиме захисту її прав взагалі. Позивач не навела в судовому засіданні відповідних обставин. Очевидно, що такий захід не змінить ситуацію на краще, разом із тим, матиме суттєві негативні наслідки для дитини у вигляді розірвання сімейного оточення, припинення відносин з рідним батьком та остаточного позбавлення його піклування. В цій ситуації важливим для суду є те, що батько дитини бажає спілкуватися з дитиною, приділяє вихованню дитини свою увагу, свідомо пройшов курс лікування від наркозалежності та наразі перебуває в пошуках роботи для матеріального забезпечення своєї дитини. Крім того суд враховує те, що в порядку ст.19 СК України Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради надала висновок, в якому вказала про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Враховуючи викладене, в цій ситуації суд не знаходить підстав для затосування такого крайнього заходу сімейно-правового характеру. Така позиція за схожих обставин була висловлена Верховним Судом в постанові від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17. Насамкінець, суд зазначає, що суть пояснень позивача, вказує на дійсну мету цього позову - спонукання відповідача до активних дій щодо погашення заборгованості по аліментам та більш активної поведінки по вихованню дитини. В цьому аспекті суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що така мета не може переслідуватися у справі про позбавлення батьківських прав та може бути досягнута шляхом застосування інших процедур, передбачених чинним законодавством. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed