Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності, належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Також в даному житловому будинку зареєстрований [PERSON] , але фактично з 2001 року не проживає у вищевказаному житловому будинку, добровільно пішов з будинку, не намагається вселитися, не приходить та не користуються ним, оскільки з вказаного часу проживає закордоном у США, та залишаючись зареєстрованим у вказаному домоволодінні, перешкоджає у здійсненні його законних прав, оскільки саме через даний зареєстрований склад сім`ї він змушений сплачувати більше коштів за комунальні послуги. Тому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 20 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав письмову заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України та шляхом розміщеного, на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про виклик у судове засідання. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд вважає, що відповідач не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , що вбачається із копії Договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Юзвою Г.З. від 25.01.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №167. (а.с.14-15). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6). Як вбачається із актів обстеження матеріально побутових умов сім`ї №671/100/04-22 від 07.07.2021 року та 692/100/04-22 від 13.07.2021 року, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але з 2001 року за вищевказаною адресою не проживає. (а.с. 3, 10). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2001 року за вказаною адресою не проживає, проживає в США. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2001 року не проживає у житловому приміщенні, що за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу, судом не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, а тому [PERSON] , слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved