Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відшкодування моральної шкоди. Посилалась на те, що у травні 2005 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у них в Італії, де вони на той час проживали, народилась донька [PERSON] , [INFO] . У вересні 2012 року, коли дитині виповнилось 7 місяців, відповідач відправив її з дитиною до м.Кам`янець-Подільський. У червні 2013 року вони фактично припинили шлюбні стосунки та проживали окремо: позивач з дитиною - на Україні, а [PERSON] в Італії. Через деякий час, у грудні 2015 року шлюб між ними було розірвано. Вказувала на те, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Батько з дитиною не спілкується прогом шісти років та не бере участі у її матеріальному забезпеченні, ухиляється від сплати аліментів, визначених рішенням суду, заборгованість станом на 01.04.2019 року становить 9404 гривень. Зазначене свідчить про те, що батько не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний та психологічний розвиток. Наведені обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України. 22.07.2019 року представником позивача було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій останній посилався на те, що позивачу було завдано моральної шкоди у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно доньки. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 25000 гривень. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також просила стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 гривень та 7000 гривень понесених судових витрат. Представником відповідача відзиву на позов подано не було, натомість подано до суду письмові заперечення, в яких останній позов не визнав. Вказував на те, що позивачем було пред`явлено до виконання виконавчий лист про стягнення аліментів лише через рік 27.03.2019 року, після чого виконавчою службою за рік було нараховано заборгованість у розмірі 9404 гривень. Це свідчить про умисні дії, спрямовані на порушення прав відповідача та введення в оману органу опіки та піклування. На даний час заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] повністю погасив. Рішення органу опіки та піклування від 25.04.2019 року було прийнято без участі відповідача, належним чином про засідання його повідомлено не було. У наданому висновку відсутні відомості про умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків з утримання дитини, об`єктивно не визначено ставлення батька до доньки. Після припинення шлюбних відносин між сторонами склались неприязні відносини, вони не спілкуються, що опосередковано вплинуло на стосунки відповідача з донькою, спілкування з якою можливе лише за згодою матері. Відповідач періодично телефонує до матері позивача, однак це провокує конфлікти. Просив відмовити в задоволенні позову. Представники позивача позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що бажає приймати участь у вихованні доньки та в її утриманні. Він протягом тривалого часу проживає та працює в Італії, а тому з поважних причин не мав змоги спілкуватися з дитиною. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав складений органом опіки та піклування висновок. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 23.05.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбу, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.12.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с.11). Від шлюбу у сторін в Італії народилась донька: [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати разом із матір`ю [PERSON] Зазначену обставину сторони не заперечували. У подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.04.2018 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від заробіткуи щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-13). Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною сьомою статті 7 СК України регламентовано, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст.164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Розглядаючи аргументи позивача щодо наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини на підставі п.2 ч.1 ст.164 Кодексу, суд враховує таке: Мати дитини [PERSON] разом із донькою проживає в [ADDRESS] (а.с.36) та є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання (а.с.33). Малолітня [PERSON] навчається в другому класі Кам`янець-Подільської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №11. Учениця відзначається високим рівнем загального розвитку та готовності до школи (а.с.42). 25.04.2019 року органом опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради було надано висновок №452 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с.50). У висновку зазначено, що батько [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, її матеріальному утриманню. Аліменти не сплачує з часу їх стягнення - з квітня 2018 року. Станом на 01.04.2019 року борг по пслаті аліментів становить 9404 гривень. Він не спілкується з дочкою, не цікавиться здоров`ям Єлени, успіхами у навчанні, не сприяє її всебічному розвитку. Стосунки батька і дочки втрачено, в результаті чого Єлена батька не знає. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ч.6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як було встановлено судом, висновок органу опіки та піклування від 25.04.2019 року обґрунтовується наявністю заборгованості по сплаті аліментів у [PERSON] у розмірі 9404 гривні, а також відсутністю спілкування між батьком та дочкою. Разом із тим, із досліджених та проаналізованих судом доказів видно, що виконавче провадження №58727409 по виконанню виконавчого листа №725/1449/18 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини було відкрито лише 27.03.2019 року (а.с.26). Того ж дня державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та визначено її станом на 01.04.2019 року у розмірі 9404 гривень (а.с.27). Таким чином, відповідач не був обізнаний із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, термін для добровільної її сплати до видачі довідки від 27.03.2019 року йому не надавався. При цьому, суд зауважує, що [PERSON] на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів та після цього перебував в Італії на заробітках. На даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Зазначена обставина підтверджується розрахунком державного виконавця від 12.06.2019 року (а.с.70-72). Отже, органом опіки та піклування не було належним чином перевірено обставин виникнення заборгованості зі сплати аліментів у батька та не надано їм об`єктивної оцінки. Щодо відсутності спілкування між батьком та донькою, суд зауважує, що [PERSON] протягом тривалого часу перебуває на заробітках за кордоном. У відповідача з матір`ю та бабусею дитини після розірвання шлюбу склались неприязні конфліктні відносини, що унеможливлює спілкування батька з донькою в телефонному режимі. Наявність конфліктних відносин між сторонами підтверджується неодноразовими зверненнями [PERSON] до Кам`янець-Подільського відділу ГУНП в Хмельницькій області з приводу протиправних дій [PERSON] , за результатими розгляду яких було встановлено їх безпідставність (а.с.48-49). Тому суд вважає, що обставин злісного ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки малолітньої [PERSON] органом опіки та піклування встановлено не було, що свідчить про необґрунтованість наданого висновку. Окрім того, у висновку не наведено даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Тобто вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності саме винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме наявність ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Даючи оцінку діям батька, суд враховує, що безумовних фактів його умисної винної поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов`язками встановлено не було. Навпаки, сам факт не визнання позову відповідачем, надання суду доказів погашення заборгованості зі сплати аліментів свідчить про бажання батька [PERSON] приймати участь у житті та вихованні дитини. Наведені обставини, звичайно, жодним чином не виправдовують відсутності в достатній мірі спілкування доньки з батьком, а тому суд звертає увагу відповідача на необхідність пошуку способів спілкування із донькою. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції, таке втручання у його приватне і сімейне життя не є необхідним у демократичному суспільстві. Поведінка батька відносно своєї дитини свідчить про його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Отже, у даному випадку відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed