Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке розташоване в [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що він, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26.05.2005 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані його дружина [PERSON], донька жінки [PERSON] та брат [PERSON] З грудня 2008 року та по даний час, [PERSON], який не є членом його сім'ї, не проживає в належному йому будинку, не користується ним. Перешкод в користуванні будинком відповідачу ніхто не чинив, він добровільно та свідомо не користується цим житлом, він за власної волі обрав собі інше постійне місце проживання: [ADDRESS]. Добровільно з реєстрації [PERSON] знятися не бажає, уникає спілкування, а його реєстрація за вказаною адресою створює йому перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. За таких обставин прохає визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку (а.с.17,23,26). Третя особа: сектор реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру Територіальної громади Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с.18,27) Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що в [ADDRESS] мається житловий будинок з надвірними будівлями, який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить [PERSON] (а.с.7,8). В даному будинку значаться зареєстровані [PERSON], його дружина [PERSON], донька дружини [PERSON] та його брат [PERSON] (а.с.4). Відповідач [PERSON] з грудня 2008 року в будинку [ADDRESS] не проживає, не користується ним, заселитися не намагався, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не робив, його особистих речей в будинку немає. Про що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] - сусід позивача та [PERSON] - дружина позивача. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України по справам № 6-709цс16 від 16.11.2016 р., № 6-2931цс16 від 15.05.2017 р. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] є його братом, у зв'язку із чим [PERSON] був зареєстрований в належного позивачу житлового будинку. Але з грудня 2008 року в будинку [ADDRESS] не проживає, не користується ним, заселитися не намагався, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не робив, його особистих речей в будинку немає. За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача [PERSON] на користування чужим майном - спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна [PERSON] відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України. З огляду на встановлені факти та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved