Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 18 грудня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований за № 23642 Комуною Тьоннер Конгевей 57, 6270 Тьонер Данія, що стверджується Свідоцтвом про шлюб. Від спільного подружнього життя у них дітей немає. Вказує, що в шлюбі вони прожили спільно близько двох місяців на території Німеччини за місцем проживання відповідача в [ADDRESS], після чого вона повернулась до місця свого постійного місяця проживання в Україну в м. Володимир-Волинський. Зазначає, що для воз'єднання сім'ї вони мали подати до посольства Німечинни в Україні відповідні документи, однак на співбесіду, яка була призначена на 02.11.2016 року, відповідач не приїхав та в телефонному режимі відмовився проходити зазначену процедуру, оскільки не взмозі в майбутньому забезпечити її та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після даної розмови відповідач став уникати будь-якого спілкування, на телефонні дзвінки не відповідав. Вони перестали підтримувати будь-які стосунки та жодного разу не бачились. На даний час подружніх стосунків не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування в шлюбі суперечить її інтересам та інтересам її неповнолітнього сина, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Додатково зазначила, що відповідач проживає на території та є громадянином Німеччини. На примирення не згодна та переконана, що подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна не має. Ухвалою судді від 13.10.2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків заяви. 31.10.2017 року позивачем на виконання вимог ухвали суду від 13.10.2017 року подано відповідні докази. Ухвалою судді від 02.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.11.2018 року. Оскільки відповідач по даній справі являється громадянином Федеративної Республіки Німеччина ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30.11.2017 року, відповідно до вимог Гаазької Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, було доручено компетентному суду м. Бремен Республіки Німеччина (за місцем проживання відповідача зазначеним в позовній заяві) вручити відповідну копію позовної заяви з додатками та провести допит [PERSON] та повідомити про дату слухання справи. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного суду м. Бремен Німеччина або іншого компетентного органу цієї держави. 24.05.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про поновлення провадження у справі у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] подав письмову заяву про згоду на розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 04.06.2018 року в задоволенні заяви [PERSON] про відновлення провадження по цивільній справі відмовлено. 12.11.2018 року на адресу суду Головним територіальним управлінням юстиції у Волинській області повернуто доручення про вручення судових документів і допиту [PERSON], отримано документи від Окружного суду Дельменхорст, складені в ході опрацювання доручення відносно [PERSON] Ухвалою суду від 26.11.2018 року провадження у справі відновлено. Судове засідання призначено на 26.11.2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився. Як вбачається з протоколу, наданого Окружним судом Дельменхорст від 26.06.2018 року [PERSON], погодився на розлучення, про що відповідне нотаріальне роз'яснення направив позивачу. Також погодився з розглядом даного питання у його відсутності. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO], м. Володимир-Волинський, Україна та [PERSON], [INFO], Зенсбург, Польща, 18 грудня 2015 року Комуною Тьоннер Данія, зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний реєстровий запис - 23642. Дана обставина стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, від спільного подружнього життя у сторін дітей немає. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. За ч. 2ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. З дослідженого судом свідоцтва про шлюб не встановлено обставин, які б суперечили вимогам ст. ст. 22, 24 - 26 СК України та могли би бути підставою недійсності шлюбу. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що позивач має останнє місце проживання в Україні, є громадянкою України. Як стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [INFO] [PERSON] і в графі батьки матір'ю вказано - [PERSON]. Судом встановлено, що дитина разом з матір'ю зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. За таких обставин суд вважає, що питання розірвання шлюбу між сторонами відповідно до зазначених вимог закону може розглядатись судом України за загальними правилами підсудності, із застосуванням до правовідносин між сторонами сімейного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх права, а також права їх дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2016 року не проживають разом та не підтримують подружніх відносин, не спілкуються, їх сім'я розпалась. Фактично шлюбні відносини припинилися з початку 2016 року, сторони не ведуть спільного господарства, не пов'язані спільним побутом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що шлюб має формальний характер, позивач не бажає надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому примирення є неможливим. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обгрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Відповідач на розірвання шлюбу згідний, про що також свідчить наявна в матеріалах справи письмова заява [PERSON] про згоду на розірвання шлюбу, посвідчена 15.03.2018 року нотаріусом Томасом Півак в Бремені № 282/2018. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не предявлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, а також те, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання щодо спору про поділ спільного майна подружжя сторонами в даному позові не зазначено. Позивач не просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, тому всі витрати покладає на неї.

Outcome: approved