Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що 31 березня 2015 року вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом ДРАЦС реєстраційної служби Приазовського РУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 09. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року у справі № 325/1204/16-ц з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки. Рішенням того ж суду від 19 грудня 2017 року у справі № 325/1863/17 шлюб між ними розірвано. 18 серпня 2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . З лютого 2016 року вона з відповідачем мешкають окремо, відповідач не підтримує будь-якого зв`язку з донькою, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не проявляє інтересу до її життя, стану здоров`я та розвитку. Крім того, відповідач всіляко ухиляється від обов`язку матеріально утримувати дитину. Станом на 02.10.2020 року він має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в сумі 53 664,05 грн. Вона неодноразово зверталася до органів Національної поліції із заявою про злісне ухилення відповідача від сплати аліментів. 12.03.2018 року відкрито кримінальне провадження № 12018080330000097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів. 11 квітня 2018 року вказане кримінальне провадження закрито. 06 квітня 2019 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 12019080330000153 щодо відповідача за ознаками ч.1 ст. 164 КК України. Наслідки досудового розслідування на даний час їй невідомі. Постановою Приазовського районного суду від 05 лютого 2020 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП, за несплату аліментів на утримання дитини та йому призначено покарання у вигляді виконання суспільно-корисних робіт на строк 120 годин. 15 березня 2018 року вона звернулася до опікунської ради при Приазовській РДА Запорізької області із письмовою заявою про надання висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , однак її повідомили, що такий висновок буде наданий лише на вимогу суду. Ухвалою судді від 22.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 18.01.2021 року, витребувано висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 01.02.2021 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 12.02.2021 року. 12.02.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 02.03.2021 року для явки свідків. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Ковальов Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що з 2018 року вони з позивачкою і дитиною почали проживати окремо, і йому не було відомо, де саме мешкає відповідачка з дитиною. Він по роботі часто змінював місце проживання, мешкав у Мелітополі, Львові, Запоріжжі. Зазначив, що він востаннє допомагав матеріально дитині в 2018 році, коли сплачував за дитячий садок, а також у 2018 році купив і передав дитині санки. Але позивачка не дає йому бачитись з дитиною, тому він не вважає за потрібне надавати матеріальну допомогу. Третя особа - Приазовська селищної ради Запорізької області в судове засідання уповноваженого представника не направила, начальник служби у справах дітей Гаврилішин С. надав клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника селищної ради, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони з 31.03.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року (справа № 325/1863/17). Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28.04.2015 року. Відповідно до довідки Приазовської селищної ради Запорізької області №2216/10-16 від 12.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації по [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] . 18 серпня 2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2018 року). Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року у справі № 325/1204/16-ц з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 02.09.2016 року і до повноліття дитини. Згідно з розрахунком відділу ДВС від 02.10.2020 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з 02.09.2016 року по 01.10.2020 року в сумі 53664,05 грн. Відповідно до характеристики ЗДО (ясла-садок) №3 «Сонечко» №12 від 12.10.2020 року [PERSON] , 2015 року народження, систематично відвідує ЗДО №3 «Сонечко» з 2016 року, добре характеризується, проживає в гарних умовах, завжди охайна та доглянута. Батько жодного разу не брав участі у батьківських зборах. Згідно з копією постанови Приазовського районного суду від 05 лютого 2020 року у справі №3/325/37/2020 (325/101/20) відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП (несплата аліментів) та йому призначено покарання у вигляді виконання суспільно-корисних робіт на строк 120 годин. Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 11.04.2018 року, слідчим Приазовського відділення Мелітопольського відділу Національної поліції України Горєлкіною І.А. закрито кримінальне провадження № 12018080330000097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У відповідності до витягу з ЄРДР, 06 квітня 2019 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 12019080330000153 щодо [PERSON] за ознаками ч.1 ст. 164 КК України. Відповідно до наданих відповідачем товарних чеків, у 2016 році він купував речі для дитячого садочка, а 22.01.2018 року купив дитині санки. З 28.02.2017 по 03.03.2017 відповідач знаходився на станціонарному лікуванні, згідно з довідкою Приазовської ЦРЛ від 03.03.2017 року. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей виконавчого комітету Приазовської селищної ради № 1 від 14.01.2021 року, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , їй відомо, що син намагався спілкуватися з дитиною, допомагав в її утриманні, коли донці було 2-3 роки. Потім переїхав до м. Мелітополь, після чого спілкування припинилося. Зараз з дитиною не бачиться та матеріально не допомагає, оскільки мати доньки забороняє йому брати дитину до себе, з приводу чого між ними виникали сварки. Одного разу у нього виник конфлікт у дитячому садку, коли йому не віддали дитину, побробиці їй невідомі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є батьками [PERSON] . [PERSON] чоловік їх доньки [PERSON] вже 4-5 років зі своєю дитиною не спілкується та матеріально не допомагає, життям дитини не цікавиться. Були випадки, коли свідки разом з дитиною зустрічали [PERSON] на вулиці, але він не підходив і не звертав уваги. [PERSON] не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, [PERSON] достовірно відомо, де проживають свідки, але він жодного разу не звертався для того, щоб поцікавитись життям дитини або побачити її. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка працює вихователем в ЗДО №3 «Сонечко» та [PERSON] - директор того ж дитячого садка, пояснили, що дитину в садок приводить мати, [PERSON] приходив декілька разів, частіше в стані сп`яніння, оскільки відчувався запах алкоголю від нього. Коли дитина була в ясельній групі (2-2,5 років) між [PERSON] та [PERSON] в дитячому садку виник конфлікт, при цьому батько був в нетверезому стані, довелося викликати поліцію. Після цього [PERSON] ще декілька разів приходив до садка та вимагав віддати йому доньку, але йому відмовляли, оскільки він був у стані сп`яніння. [PERSON] просила директора садка не відпускати доньку з батьком, якщо він буде у нетверезому стані. Згідно ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі ж обов`язки на батьків покладені статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 12 цього ж закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено в пункті 16 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і не приймає жодної участі у вихованні своєї малолітньої дитини, що проявляється у відсутності спілкування з дитиною та інтересу щодо її життя і здоров`я, не прийняття участі у створенні дитині належних умов для її нормального та всебічного розвитку. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачка створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки такі доводи не підтвердженні доказами. Так, жодні з допитаних свідків не були очевидцями випадків, коли би позивачка перешкоджала відповідачу бачитись із дитиною. Окремі випадки, коли відповідачу не давали дитину у дитячому садку пояснюються тим, що відповідач приходив до дитини з ознаками алкогольного сп`яніння. В інших випадках він мав можливість бачитись із дитиною. Крім того, відповідач не звертався до жодних компетентних органів з приводу того, що йому перешкоджають спілкуватись із дитиною. Також, як засвідчили свідки [PERSON] та [PERSON] , вони разом з дитиною зустрічали відповідача на вулиці, але навіть тоді він не проявляв до дитини жодної уваги. В судовому засіданні відповідач не зміг пояснити, як він має намір виправляти ситуацію та налагоджувати стосунки з дитиною. Крім того, суд також звертає увагу на те, що ця справа розглядається в суді з грудня 2020 року, і з того часу відповідач не продемонстрував свого інтересу до дитини і батьківської турботи, жодним чином не намагався налагодити спілкування з дитиною. Востаннє відповідач допомагав дитині матеріально у січні 2018 року, коли купив і передав через сторонню особу санки. Виплату в розмірі 2734,74 грн. у квітні 2020 року суд не враховує, як добровільну допомогу, оскільки ця сума була утримана в результаті виконання адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт. Ухилення відповідача від виховання дитини суперечить її інтересам, перешкоджає її нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім`ї. Незважаючи на те, що позовні вимоги відповідачем не визнані та в судовому засіданні він заперечував проти позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що захист прав малолітньої дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає перш за все інтересам дитини. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою і документально підтверджені (квитанцією № 0.0.1940286614.1 від 14 грудня 2020 року) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved