Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що з 04.03.2014 по 27.07.2017 працював у відповідача. Наказом від 13.07.2017 № 680-ВК позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні не було проведено з позивачем остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилася заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 15\~483,28 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути із ПАТ «АЗОТ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 15483,28 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день постановлення рішення. В подальшому представник позивача [PERSON] подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за 77 днів затримки розрахунку при звільненні в розмірі 41218,16 грн., у звязку з тим, що 11.10.2017 відповідач виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 15483,28 грн. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Представник ПАТ «АЗОТ» за довіреністю [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Мотивував тим, що невиплата заробітної плати при звільненні позивача сталася не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот». Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Крім цього органами державної виконавчої служби було накладено ряд інших арештів на грошові кошти ПАТ «Азот», що також унеможливило здійснення будь-яких банківських операцій, втому числі і виплату заробітної плати. Розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем значно менше, ніж розрахований позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку. Також відповідач просив врахувати, що у разі задоволення позовних вимог, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису з трудової книжки та до наказу № 680-ВК від 13.07.2017, [PERSON] звільнений з роботи, з посади інженера сектора економічної безпеки служби директора з режиму та безпеки 27.07.2017 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до зведених відомостей ПАТ «АЗОТ» № 122, № 423, № 424, № 425 від 11.10.2017, проведено розрахунок з [PERSON] та виплачено заборгованість із заробітної плати в розмірі 15483,28 грн. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечувало наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] на момент звільнення в сумі 15483,28 грн. та факт затримки розрахунку із позивачем в період з 27.07.2017 по 11.10.2017. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 по 11.10.2017. Визначаючи розмір середнього заробітку [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 по 11.10.2017 суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» № 599 від 07.11.2017 розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: травень 2017 року 9663,00 грн. за 20 робочих днів; червень 2017 року 2961,65 грн. за 6 робочих днів. Таким чином, з урахуванням «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою № 100 від 08.02.1995 Кабінету Міністрів України, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 485,56 грн. ((9663,00 + 2961,65) / (20 + 6)). За період з 27.07.2017 по 11.10.2017 пройшло 52 робочих дні, а саме: липень 2017 року 2 робочих дні; серпень 2017 року 22 робочих дні; вересень 2017 року 21 робочий день; жовтень 2017 року 7 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік». Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] за період з 27.07.2017 по 11.10.2017 становить 25249,12 грн. (485,56 грн. х 52 дні), який і підлягає стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116,\~117 КЗпП\~України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України\~(постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п.20\~Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29.05.2017 не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial