Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,1514 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 3222486603:02:002:0049), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На вказаній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок, господарські будівлі та споруди. Між Позивачем та [PERSON] існує спір про поділ спільного майна подружжя. Попри це, [PERSON] та її батьки [PERSON] , [PERSON] не допускають Позивача до його майна, влаштовують скандали, погрожують Позивача при його спробах зайти до своєї власності. Вказує, що відповідачами чинились перешкоди в проведенні судової експертизи по справі № 369/6355/16-ц. Таким чином, позивач позбавлений можливості користування своїм майном як земельною ділянкою, так і речами, які знаходяться в будинку, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач та представник позивача, не з`явились, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. У судове засідання відповідачі не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року по 17.06.2016 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Змінено прізвище [PERSON] на дошлюбне « [PERSON] ». 13 травня 2006 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ященко П.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6454. За цим договором [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,1514 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 3222486603:02:002:0049), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі даного договору від 13.05.2006 року № 6454 на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 185038, яким було посвідчено його право власності на земельну ділянку площею 0,1514 гектара, що знаходиться за адресою [ADDRESS] цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (кадастровий номер земельної ділянки 3222486603:02:002:0049). Згідно Висновку по матеріалах ЖЄО № 32609 від 04.10.2016 року по заяві [PERSON] з приводу сварки між ним та [PERSON] щодо розподілу майна після розлучення повідомлено про те, що питання розподілу майна має цивільно-правовий характер та до компетенції поліції не відносяться. Згідно Листа «Про результати розгляду звернення» № 25155 від 01.11.2016 року повідомлено про те, що питання, порушені в заяві [PERSON] з приводу конфлікту з колишньою дружиною [PERSON] щодо розподілу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , мають цивільно-правовий характер та до компетенції поліції не відносяться. Згідно Висновку від 26.01.2017 року про результати розгляду заяви гр. [PERSON] з приводу вчинення крадіжки мисливського карабіну «МКМ-072» калібр 7,62х39 встановлено, що в ході перевірки було встановлено, що в січні 2015 року [PERSON] придбав мисливський карабін «МКМ-072» калібр 7,62х39 № КІМД-1530, який зберігав за адресою вул [ADDRESS] Чорновола, 127, с. Нове, Києво-Святошинського району, Київської області. З вересня 2015 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає у зв`язку із розлученням з дружиною гр. [PERSON] , а зброя залишилась в будинку. Опитавши гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , перевіривши обставини справи, вказано, що крадіжка мисливського карабіну «МКМ-072» калібр 7,62х39 № КІМД-1530 не підтверджується. Листом-вимогою від 05.08.2017 року Позивач просив [PERSON] повернути йому документи та особисте майно, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2018 року по справі № 369/4863/18 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2019 року, - відмовлено. При цьому судами були встановлені наступні обставини: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року по 17.06.2016 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Змінено прізвище [PERSON] на дошлюбне « [PERSON] ». Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є батьком [PERSON] 13 травня 2006 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ященко П.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6454. За цим договором [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,1514 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 3222486603:02:002:0049), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі даного договору від 13.05.2006 року № 6454 на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 185038, яким було посвідчено його право власності на земельну ділянку площею 0,1514 гектара, що знаходиться за адресою [ADDRESS] цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (кадастровий номер земельної ділянки 3222486603:02:002:0049). У позовній заяві [PERSON] вказує, що саме він був фактичним покупцем у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 13.05.2006 року, оскільки подарував кошти від продажу належної на праві власності земельної ділянки доньці [PERSON] , яка на момент вчинення оспорюваного правочину перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вказував на відсутність на момент укладення договору у [PERSON] власних грошових коштів. Разом з тим, такі твердження не знайшли свого підтвердження при розгляді справи з огляду на нижченаведене. З матеріалів справи встановлено, що 19 травня 2006 року [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0883 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1022. Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки вчинено за 36 800,00 грн. 19 травня 2006 року [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0913 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1019. Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки вчинено за 38 050,00 грн. Твердження позивача, що кошти отримані [PERSON] від реалізації земельних ділянок, були подаровані ним доньці [PERSON] для укладення оспорюваного правочину, не заслуговують на увагу, оскільки оспорюваний правочин було укладено раніше. Крім того, відповідач вказує, що мав власні кошти на придбання земельної ділянки та будівництво будинку. На підтвердження вищезазначеного відповідачем надано суду довідки про доходи, договір № 15 позики від 03.05.2006 року. Згідно довідок про доходи вбачається, що [PERSON] працював в ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» з 01 червня 2004 року до 05 грудня 2011 року, отримував стабільну заробітну плату. Згідно договору позики № 15 від 03.05.2006 року відповідач [PERSON] отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» безвідсоткову позику у розмірі 156 000,00 грн. Окрім того, 28 квітня 2006 року [PERSON] надано письмову згоду на отримання такої позики, згода посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1047. З 01.08.2012 року по 21.10.2015 року відповідач [PERSON] працював в Державному підприємстві «Сервісно-видавничий центр на посаді головний редактор та отримував стабільний дохід. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд приймає вказані вище встановлені в судових рішеннях обставини. Згідно Висновку від 01.07.2017 року за повідомленням гр. [PERSON] та заяви гр. [PERSON] встановлено, що 22.06.2017 року до Києво-Святошинського відділу поліції з повідомленням звернулась гр. [PERSON] , про те, що її колишній зять гр. [PERSON] висловлює погрози фізичною розправою на адресу чоловіка. 22.06.2017 року до Києво-Святошинського відділу поліції з письмовою заявою звернувся гр. [PERSON] , про те, що [PERSON] перешкоджає проведенню судово-будівельної експертизи. За результатами з`ясування обставин справи, опитування [PERSON] , [PERSON] , вказано, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, а мають місце цивільно-правові відносини між членами родини. Згідно Листа № 7547 від 14.07.2017 року вказано, що заява [PERSON] з приводу неправомірних дій, а саме перешкоджання проведенню експертної оцінки майна гр. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , зареєстрована до Журналу ЄО Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області за № 24178 від 22.06.2017 року, ознак кримінального правопорушення в діях гр. [PERSON] не встановлено та рекомендовано звернутись до суду. 22.06.2017 року судовим експертом [PERSON] складено акт про те, що приїхавши на об`єкт за адресою [ADDRESS] , для проведення судової товарознавчої експертизи по ухвалі від 28.03.2017 року, вказано, що гр. [PERSON] не дозволив оглянути майно, не впустив в будинок і повідомив, що в будинок нікого не впустить, бо це його майно. 15.09.2017 року до суду від судового експерта Бугрової Н.К. подано заяву, в якій вказано, що при повторному виїзді для огляду на об`єкт за адресою [ADDRESS] , виявлено, що будинок закритий, двері ніхто не відчиняє, доступу до рухомого майна для проведення товарознавчої експертизи по ухвалі від 28.03.2017 року не надано. З вищевикладених фактичних обставин вбачається, що існують перешкоди позивачу у користуванні його майном, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 317 Цивільного кодексу України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України Власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність\~зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. В ст. 321 Цивільного кодексу України вказано, що Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір 640,00 грн. стягнути з Відповідачів на користь Позивача.

Outcome: approved