Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального штабу служби ДВГРС у вугільній промисловості м.Донецьк про припинення трудових правовідносин. Позов мотивовано тим, що згідно наказу №35-К від 23.03.2001 року позивач був прийнятий на роботу в 4-й воєнізований гірничорятувальний загін на посаду респіраторника, що знаходився за адресою - [ADDRESS]. Проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з відповідними подіями на сході України він вимушений був переселитися з тимчасово окупованої території Луганської області в Закарпатську область і через відсутність керівництва підприємства на той час у місті, не міг звільнитися з роботи у встановленому законом порядку, а лише отримав на руки трудову книжку без відповідного запису про припинення трудових правовідносин. Згідно довідки №2109000024 від 14.10.2014р. взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та просить суд визнати факт припинення ним трудових правовідносин з роботодавцем для набуття ним статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, у якій просить провести судовий розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Відповідач, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, своєчасно в судове засідання не з'явився, тому у відповідності до ст.169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового та майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно наказу №35-К від 23.03.2001 року позивач по справі [PERSON] був прийнятий на роботу в 4-й воєнізований гірничорятувальний загін на посаду респіраторника, що стверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER]. Підприємство знаходилось за адресою - [ADDRESS]. Позивач проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з відповідними подіями на сході України позивач вимушений був переселитися з тимчасово окупованої території Луганської області в Закарпатську область. У зв'язку із відсутністю керівництва підприємства на той час у місті він не міг звільнитися з роботи в установленому законом порядку, а лише отримав на руки трудову книжку без відповідного запису про припинення трудових правовідносин. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Виноградівської РДА №2109000024 від 14.10.2014р. [PERSON], [INFO], взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, місце перебування зареєстровано [ADDRESS] Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, що діяла на час переселення) громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Відповідно до ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УП від 20.10.2014 р. зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка звільнилася з роботи (припинила інший вид зайнятості), за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструється як безробітна та отримує допомогу по безробіттю, соціальні та інші послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відповідно до чинного законодавства. Зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Після закінчення лікарняного у січні 2015 року позивач звернувся у Виноградівський районний центр зайнятості як внутрішньо переміщена особа за отриманням матеріального забезпечення на випадок безробіття. При подачі документів спеціалістами районного центру зайнятості йому було запропоновано подати нотаріально посвідчену заяву про припинення трудових правовідносин відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки у його трудовій книжці відсутня відмітка про звільнення з роботи. Суд констатує, що позивачем вказана вимога закону виконана, оскільки 02.02.2015 року він оформив заяву про припинення трудових правовідносин на посаді рятувальника у 4-му воєнізованому гірничо-рятувальному загоні, посвідчену приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за №440 та 03.02.2015 року рекомендованим листом направив її роботодавцю, що стверджується описом вкладення цінного листа Укрпошти, м.Виноградів. Таким чином суд дійшов до переконання, що вимога позивача про визнання факту припинення ним трудових відносин з відповідачем підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved