Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним: Згідно письмової угоди - власноручно написаної розписки від 08.04.2013 року на бланку паспорту [PERSON], позивач передав відповідачеві 243 000 грн. на його власні потреби. Термін займу був визначений строком на 10 днів до 18.04.2013 року. Свої обов'язки щодо повернення суми позики [PERSON] не виконує, під всяким приводом уникає розмови, повертати гроші відмовляється. Сума, яку відповідач винен позивачу, є значною для останнього та несплата цієї суми вчасно призводить до значних змін у його сімейному та звичайному житті, як вказує позивач у своєму позові. Крім того, як зазначає позивач, через неповернення суми позики відповідачем, він влітку 2013 року був позбавлений можливості поїхати на відпочинок та оздоровити сім'ю. його моральні страждання посилилися з причин ухилення відповідача від повернення грошей, в результаті чого погіршилися стосунки у сім'ї позивача. Вважає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 5000,00 грн. Також, позивач вказує, що змушений був звернутися за наданням йому правової допомоги та складання позовної заяви, а також витрачати гроші на представника інтересів в суді. На вказані розходи позивач витратив 2000,00 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суми боргу за договором позики у розмірі 243000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2618,20 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом. Про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено,що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з абзацем 1 частини 1 статті 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1049 ЦК України Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У судовому засіданні встановлено, що 08 квітня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 243000,00 грн. та зобов'язався повернути вказані кошти в строк до 18.04.2013 року. (а.с.41) Доказів, які б свідчили про повернення відповідачем суми позики позивачу суду надано не було. Крім того, з матеріалів справи, а також з пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що невиконанням зобов'язань за договором позики від 08.04.2013 року, відповідачем було заподіяно позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5000,00 грн. та яка виразилася у неможливості забезпечити себе речами для життя, позбавлені можливості відпочити влітку 2013 року та оздоровити свою сім'ю. Крім того, у позивача посилилися моральні страждання через неповернення [PERSON] суми позики своєчасно, внаслідок чого в сім'ї позивача виникали постійні сварки на цьому грунті. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (із змінами) під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Абзацом 2 п. 5 тієї ж Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди. Цивільна відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики встановлена ст.ст. 1050 і 625 ЦК України, які не містять такого виду відповідальності, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., а тому у задоволенні вказаних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, оскільки у даному випадку законом і договорами позики відшкодування моральної (немайнової) шкоди не передбачене. Крім того, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частинами 1 та 2 ст. 84 того ж Закону передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У частині 1 ст. 88 зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав законної сили 01.01.2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] з метою захисту своїх прав та наданням належної правової допомоги звернувся до приватного підприємця з надання правової допомоги та представницьких послуг [PERSON], який отримав від позивача у якості сплати за надані ним правові послуги грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується наданими суду відповідними документами, (а.с. 38-40, 42-45), а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 2000,00 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошову суму за договором позики у розмірі 243000,00 гривень, витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 2000,00 грн., у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. відмовити. У відповідності з положеннями ст. 81,88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого в доход держави судового збору, в сумі 2430,00 гривень, належить стягнути з відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог, а також в межах заявлених позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його коримть судового збору у розмірі 2430,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial