Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про припинення поруки та визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.09.2006 року між ним, Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на даний час ПАТ «Укрсоцбанк»), та [PERSON] був укладений договір поруки № 1-895/06-034-438. Вказаний Договір поруки був укладений в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-438, укладеним 04.09.2006 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», та на підставі якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 44000 доларів США зі сплатою 12,85% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 02.09.2016 року. Згідно з п.1 Договору поруки, предметом цього договору є надання поруки позивачем як поручителем за виконання позичальником - [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (повернення кредиту в розмірі 44000 доларів США, відповідно до наведеного графіку та кінцевим терміном погашення до 02.09.2016р.; сплата відсотків за використання кредиту в порядку та в строки визначені Договором кредиту у розмірі 12,85% річних; сплата можливих штрафних санкцій, визначених Договором кредиту; відшкодування витрат на здійснення забезпеченої порукою вимоги). Однак, в березні 2014 року йому стало відомо, що в жовтні 2008 року між відповідачами була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до кредитного договору, згідно умов якої з 20.10.2008 року розмір відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору збільшився до 14,85% річних. До цього часу будь-яких повідомлень від ПАТ «Укрсоцбанк» про вказані зміни відсоткової ставки для [PERSON] за користування кредитом по кредитному договору [PERSON] не отримував, та згоди на продовження поруки щодо таких змін умов кредитного договору відповідачу не надавав. Не будучи проінформованим зі сторони банку про збільшення ще з 20.10.2008 року відсоткової ставки за кредитним договором, позивач 29.10.2012 року уклав із відповідачами договір про внесення змін до договору поруки, яким були змінені редакції підпунктів 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2 договору поруки щодо зміни умов та обсягу відповідальності перед банком як поручителя. Просить суд визнати припиненою його поруку перед ПАТ «Укрсоцбанк» з 20.10.2008 року за договором поруки № 1-895/06-034-438 від 04.09.2006 року та визнати недійним договір про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-438 від 04.09.2006 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що відповідно до ст.553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак, за правилами ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за яким нараховуються відсотки за користування грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна умов відповідальності тощо. Збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є збільшенням зобов'язання за кредитним договором для позичальника, а у разі наявності поруки по цьому кредитному договору, то і для поручителя. Отже, підвищивши розмір відсотків за кредитним договором для [PERSON] банк збільшив для неї основне зобов'язання та фактично збільшив відповідальність позивача за цим зобов'язанням як її поручителя без його згоди на такі зміни. Тому, вважає що порука [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» - кредитором позичальника - [PERSON] припинена з 20.10.2008 року - з моменту збільшення банком відсоткової ставки за кредитом по кредитному договору і, як наслідок, договір про внесення змін до договору поруки від 29.10.2012 року суперечить нормам ЦК України, не створює будь-яких правових наслідків, а тому є недійним. В судовому засіданні представники ПАТ «Укрсоцбанк» за довіреністю - Покутній О.В., Чорна С.А. позов не визнали, просили у задоволенні позовних вимог відмовити, застосувавши при цьому строк позовної давності, адже позивач дізнався про порушення свого права в день отримання вимоги 23.12.2010 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, скерувала до суду заяву, якою просила розгляд справи проводити без її участі, позов [PERSON] визнає. Заслухавши адвоката позивача, представників ПАТ «Укрсоцбанк», дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.09.2006 року між позивачем [PERSON], відповідачем Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на даний час ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 1-895/06-034-438. Вказаний договір поруки був укладений в забезпечення виконання [PERSON], зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-438, укладеним 04.09.2006р. між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», та на підставі якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 44000 доларів США зі сплатою 12,85% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 02.09.2016 року. Згідно з п. 1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання не відновлюваної кредитної лінії № 895/06-034-438 від 04.09.2006 року. Відповідно до п.п. 2.1.1-2.1.4 п. 2.1 договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов'язання становить: повернення кредиту в розмірі 44000 дол. США, відповідно до наведеного графіку та кінцевим терміном погашення до 02.09.2016 року; сплата відсотків за використання кредиту в порядку та в строки визначені договором кредиту у розмірі 12,85 % річних; сплата можливих штрафних санкцій, визначених договором кредиту; відшкодування витрат на здійснення забезпеченою порукою вимоги. Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за яким нараховуються відсотки за користування грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна умов відповідальності тощо. Збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є збільшенням зобов'язання за кредитним договором для позичальника, а у разі наявності поруки по цьому кредитному договору, то і для поручителя. Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що оскільки у зв'язку зі збільшенням процентної ставки відповідно збільшується і майнова відповідальність поручителя у разі невиконання основного зобов'язання позичальником, тому згода позивача на збільшення процентної ставки є обов'язковою. Проте, судом встановлено, що згода позивача на зміну процентної ставки отримана не була, банк не погоджував з поручителем це питання, адже в жовтні 2008 року лише між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до кредитного договору, згідно з умовами якої з 20.10.2008 року розмір відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору збільшився до 14,85% річних. При цьому, про те, що відсоткова ставка за кредитним договором була збільшена 20.10.2008 року позивач не був проінформований. У судовому засіданні встановлено, що позивачем не було підписано додаткової угоди про збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, він навіть не отримував жодних письмових повідомлень від банку з даного приводу у 2008 році. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручитель, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Тому суд виходить із того, що збільшення розміру процентної ставки відбулося без згоди поручителя, і призвело до збільшення обсягу його відповідальності, та дійшов висновку про наявність підстав для припинення договору поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України. В договорі поруки № 1-895/06-034-438 від 04.09.2006 року не було передбачено можливості збільшення відсоткової ставки чи інших зобов'язань за кредитним договором без згоди поручителя. Разом з тим, суд вважає твердження позивача про те, що про збільшення відсоткової ставки він дізнався у березні 2014 року необґрунтованими і такими, що спростовуються належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2010 року на адресу [PERSON] банком направлялася вимога про погашення ним, як поручителем, заборгованості за забезпеченим його порукою кредитним договором. В тексті вимоги, зокрема, було зазначено суму наданого кредиту та розмір процентної ставки 14,85% річних, тобто зазначено обсяг відповідальності поручителя. Зазначену вимогу позивач отримав 23.12.2010 року особисто, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, позивач у грудні 2010 року був обізнаний про збільшення відсоткової ставки, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, але не звернувся за захистом свого права. Крім того, 29.10.2012 року [PERSON] укладено із відповідачами договір про внесення змін до договору поруки, яким були змінені редакції підпунктів 2.1.1 та 2.1.2 п. 2 договору поруки щодо зміни умов та обсягу відповідальності перед ПАТ «Укрсоцбанк» як поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовну давність, про застосування якої просить представник відповідача, суд застосовує до правовідносин щодо визнання договору поруки припиненим, оскільки в даному випадку, практичне застосування строку позовної давності при вирішенні спору можливе адже судом достеменно встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, є порушеним. Вимоги позивача щодо визнання недійсним договору від 29.10.2012р. про внесення змін до договору поруки не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог щодо визнання договору поруки припиненим. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed