Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою в суд до відповідача [PERSON], та просить розірвати їх шлюб, який був зареєстрований 20.05.1978 року в Великовільшаницькій сільській раді Золочівського району Львівської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 7. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, у звязку на протязі восьми років вони разом не проживають. За наведених обставин вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Він переконаний, що здорової та міцної сімї у них не буде, а тому вирішив розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить заяву задовольнити. Водночас, відзначив, що оскільки вони вже на протязі восьми років разом не проживають, наданий судом термін для примирення до позитивних результатів не призвів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про можливість розгляду справи у її відсутності не надала. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 20.05.1978 року в Великовільшаницькій сільській раді Золочівського району Львівської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 7, що вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ № 141763. Згідно із ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ст. 56 ч. 3 та 4\~СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Наданий судом термін для примирення між сторонами до позитивного результату не привів, позивач поновлювати сімейні стосунки не бажає, посилаючись на те, що вони вже на протязі восьми років разом не проживають, у нього відсутні будь-які почуття до відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним. Беззаперечно встановлено той факт, що сімя позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони не підтримують шлюбних відносин, позивач твердо переконаний, що міцної сімї у них не буде, примирення між ними неможливе, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, у звязку з чим позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved