Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом до відповідачки [PERSON] , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Вказує, що після смерті батька відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно, а саме: 45/100 будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належало [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 30.08.1990 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 21.08.1990 року №289/14. Зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2018 року №113870143 та довідки Чернівецького обласного бюро технічної інвентаризації №153 від 26.01.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 45/100 будинковолодіння по [ADDRESS] . Стверджує, що він, в установлений чинним законодавством строк, прийняв спадщину шляхом звернення 09.09.2009 року із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. Також, із заявою про прийняття спадщини [INFO] звернулась його сестра, донька померлого [PERSON] - [PERSON] Інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає. Позивач вказує, що постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. від 05.03.2012 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцю та витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно, які є необхідними для вчинення нотаріальних дій. Крім того, нотаріусом роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства це питання вирішується тільки в судовому порядку. Зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2018 року №113870143 будинковолодіння по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] - 55/200 частки, третій особі [PERSON] - 55/200 частки та померлому [PERSON] - 45/100 частки. Позивач вважає, що оскільки частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому його частка у спадковому майні становить 1/2 * 45/100 = 45/200 частки будинковолодіння по [ADDRESS] . На основі викладеного, позивач просить суд визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 45/200 частки будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 16 жовтня 2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виступає [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - відкрито. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка доповнила, що позивач є її рідним братом. Вказала, що третя особа [PERSON] - це її перший чоловік, вони разом здійснювали добудову до спірного будинку, добудували сарай, столярню, колодязь. Ствердила, що на даний час вона перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , з яким вони вклали в будинок приблизно 10000 доларів США з 2001 року. Зазначила, що її батько помер в 2009 році, однак всі добудови погоджувались з ним. Представник відповідачки доповнив, що в даному випадку майно не може спадкуватися. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання, призначене на 29.01.2020 року, відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважав необґрунтованими. Доповнив, що він з відповідачкою зареєстрували шлюб в 1986 році та, зі згоди батька відповідачки, почали здійснювати добудову до спірного будинку. Зазначив, що вони добудували свинарник, теплицю, ворота, парну, ванну, туалет, столярню. Він на той час працював на «Легмаші». Вказана добудова йому обійшлася приблизно в 20000 рублів. В 1989 році, зі згоди батька відповідачки, вони почали будівництво нового двохповерхового будинку на городі. Ствердив, що там зараз проживає донька. Зазначив, що батько відповідачки всі кошти вкладав в будинок по [ADDRESS] , там на даний час проживає позивач. Крім того, [PERSON] , ще за життя, подарував йому та відповідачці в рівних частинах 55/100 домоволодіння по [ADDRESS] . Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання, призначене на 29.01.2020 року, не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, третьої особи, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.21). Відповідно до п.2.8. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів «Про затвердження актів прийому в експлуатацію індивідуальних будинковолодінь та висновки обласного бюро технічної інвентаризації» №289/14 від 21.08.1990 року (а.с.7-8), затверджено, як виняток, акти прийому в експлуатацію індивідуальних будинковолодінь, які побудовані з порушенням встановленого порядку для індивідуального будівництва, на підставі клопотань виконкомів районних Рад народних депутатів і заяв громадян, видати свідоцтво на право особистої власності [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] акт від 25.06.1990 року/ (житловий будинок з чотирьох кімнат, житлова площа 69,9 кв.м., загальна площа 103,3 кв.м.). Згідно з копією свідоцтва про право особистої власності від 30.08.1990 року (а.с.6), домоволодіння, яке складається з двох м/будинків з належними спорудами по [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Відповідно до копії договору дарування від 06.08.1992 року, [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах 55/100 домоволодіння по [ADDRESS] . Як вбачається з копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №23721917 від 01.09.2009 року, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, будинковолодіння по [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 45/100 частки, [PERSON] - 55/200 частки та [PERSON] - 55/200 частки. Вказане також підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №113870143 від 13.02.2018 року (а.с.10). Відповідно до довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №153 від 26.01.2018 року (а.с.9), право власності на 45/100 частини будинковолодіння зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 30.08.1990 року виданого на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів №289/14 та внесено в книгу за №28, сторінка 215, дата реєстрації 31.08.1990 року. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно, а саме: 45/100 будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , є позивач [PERSON] як син спадкодавця, та відповідачка [PERSON] як донька спадкодавця. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 05.03.2012 року державним нотаріусом Першої чернівецької нотаріальної контори Прядко І.І. (а.с.11), спадкова справа №883/2009 щодо майна померлого [PERSON] розпочата 07.08.2009 року за заявою доньки померлого [PERSON] . Крім неї, 09.09.2009 року звернувся до нотаріуса син померлого [PERSON] 05.03.2012 року [PERSON] звернувся з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено, оскільки ні позивачем ні відповідачкою не подано державній нотаріальній конторі правовстановлюючі документи про належність спадкового нерухомого майна спадкодавцю та витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно, які є необхідними для вчинення нотаріальних дій, вчинення таких нотаріальних дій без таких документів суперечить законодавству України. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Суд вважає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, зокрема: позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] є, відповідно до ст.1267 ЦК України, рівними, а тому частка позивача у спадковому майні становить 45/200 частки будинковолодіння по [ADDRESS] (1/2 * 45/100 = 45/200). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою [PERSON] та її представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені заперечення. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved