Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позикив розмірі 16400 доларів США основного боргу із врахуванням курсу НБУ на момент винесення рішення у справі, 205 доларів США за прострочення виконання грошового зобов»язання із врахуванням курсу НБУ на момент винесення рішення у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.08.2014 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошову позику в сумі 16400 доларів США, що було еквівалентно 205\~000грн. на момент укладення договору, терміном повернення до 07.08.2015 року без сплати відсотків. У встановлений строк відповідач позичені кошти не повернув. З урахуванням того, що кошти їй повернуто не було, просить стягнути з відповідача основну суму боргу, 205 доларів США, що в еквіваленті до української гривні становить 5090,11грн. за прострочення виконання грошового зобов»язання та 4122,99грн. судового збору. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позов, а саме щодо стягнення 205000,00 грн. та 3% річних від даної простроченої суми. Вказав, що між сторонами було укладено договір позики, однак заперечив щодо позики в іноземній валюті. Посилається на те, що його довіритель отримав позику у гривнях, що й зазначено в самому договорі. А те, що сторони, окрім цього, зазначили в договорі еквівалент в доларах США не впливає на те, що предметом позики були гривні. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно нотаріально посвідченого договору позики, укладеного 07.08.2014року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передала у власність [PERSON], строком до 07.08.2015року, кошти в розмірі 205\~000грн., що еквівалентно 16400 доларів США, відповідно до курсу комерційних банків України, станом на 07.08.2014року. Станом на день розгляду справи борг відповідачем позивачу не повернуто. Дана обставина визнана відповідачем. У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до вимог ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановленні договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із вимогами ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів в підтвердження сплати позики, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 205\~000грн. суми основного боргу, оскільки п.1 договору позики передбачено, що позивач передала у власність [PERSON] саме 205000грн., що в еквіваленті становило 16400доларів США. Посилання позивача на ч. 2 ст.533 ЦК України судом відхиляється, так як дана норма регулює випадок, коли зобовязання визначено саме в іноземній валюті. У даній справі предметом позики була національна валюта України гривня. А відтак предметом позики було гривневе зобовязання (а не навпаки), яке й повинно виконуватись у гривні. Окрім того, до часткового задоволення підлягає вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми (205\~000грн. х (0,03/12 місяців) х 5 місяців), а саме в розмірі 2562,50грн. В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 2075,51грн. судового збору, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (412299,13грн. ціна позову, 207562,50грн.- задоволена рішенням сума, що становить 50,34% від суми позову).

Outcome: partial