Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою 9 по вул. Ф. Ліста, 7 у м.Львові. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідно до договору купівлі продажу від 07.12.2004 р. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Згідно п. 6 даного Договору, сторони дійшли згоди, що Продавці тобто [PERSON], [PERSON] звільнять квартиру, що відчужується згідно Договору, змінять місце реєстрації проживання всіх осіб, що зареєстровані за згаданою адресою, сплатять усі заборгованості з комунальних платежів за квартиру, в термін до 01.01.2005 р. Однак, відповідачами не виконано умов Договору щодо зміни свого місця реєстрації, що порушує право позивача на користування та розпоряджання своєю приватною власністю. Враховуючи наведене, а також те, що з часу укладення Договору купівлі-продажу спірної квартири Відповідачі не проживають у спірній квартирі, однак місця реєстрації не змінили, тому позивач просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до них. Просив суд позовні вимоги задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в тому числі через засоби масової інформації. /а.с.17, 18, 24-25, 29, 30/. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 07 грудня 2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. /а.с.7/. Згідно п.6 Договору купівлі продажу квартири, вбачається, що сторони дійшли згоди, що Продавці звільнять квартиру, що відчужується згідно Договору, змінять місце реєстрації проживання всіх осіб, що зареєстровані за згаданою адресою, сплатять усі заборгованості з комунальних платежів за квартиру, в термін до 01.01.2005 року. Однак, як вбачається із довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №1210 від 30.03.2016 р. виданої ЛКП «Цитадель Центр» та акту №102 а від 25.04.2016 р. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], надалі зареєстровані але фактично не проживають за адресою: [INFO]. /а.с. 5, 6/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із матеріалів справи відповідачами не виконано п.6 Договору купівлі продажу від 07.12.2004 р. вищевказаної квартири, тобто ними не змінено своє місце реєстрації, що порушує право [PERSON] на користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, [PERSON] з 07.12.2004 року є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав за №27591897 від 11.10.2010 р./а.с.8/, а тому може вимагати усунення перешкод у користуванні квартирою. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, судом встановлено, що відповідачі добровільно з реєстрації за адресою м. Львів, вул. Ф. Ліста, 7/9 не знімаються , а тому в силу формальної реєстрації відповідачів у спірній квартирі, яка належить на праві власності позивачу, відповідачі порушують його право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~Статтею 41\~\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~\~Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, вони передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] представлено достатньо доказів, не спростованих у процесі розгляду справи на підтвердження необхідності визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою №7 в будинку №9 по вул. Ф. Ліста у м.Львові, а тому позов слід задовольнити. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення судового збору суд враховує Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р., відповідно до якої солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачене, а тому вважаю за необхідне з кожного із відповідачів стягнути 275,60 грн. судового збору

Outcome: approved