Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача МТСБУ, в якому просив стягнути з останнього на його користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 10\~302,98 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., та судовий збір в розмірі 551,20 грн. В обґрунтування позову покликався на те, що 18.10.2015р. близько 11:15 год. на вул. Пасічна, 27 у м. Львові відбулась ДТП за участю транспортних засобів Opel ZAFIRA, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 16.11.2015р. водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 [PERSON]. Оскільки цивільно-правова відповідальність останнього не була застрахована, звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, подавши всі необхідні для цього документи, а також надав для огляду належний йому транспортний засіб. Оскільки розмір збитків відповідач з ним не узгодив, звернувся до експерта у відповідній галузі для здійснення автотоварознавчого дослідження. За наслідками такого дослідження складено висновок від 13.12.2015р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля [NUMBER], без врахування ПДВ становить 40\~424,56 грн. Оскільки відповідач виплатив страхове відшкодування в розмірі 30\~121,58 грн., різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 10\~302,98 грн. просив стягнути в примусовому порядку, а також 800 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2016р. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.04.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. В судовому засіданні 12.07.2016р. повноважним представником відповідача подано письмові заперечення проти позову, за змістом яких обґрунтованість позовних вимог відповідачем не визнається. Зокрема, не погоджується з висновком від 13.12.2015р., оскільки МТСБУ після отримання повідомлення про ДТП 28.10.2015р. одразу направило аварійного комісара, який 12.11.2015р. за участю позивача здійснив огляд транспортного засобу з відповідним заповненням та узгодженням переліку пошкоджень, тоді як за змістом позовної заяви, огляд оцінювачем [PERSON] здійснено на два дні раніше, а саме 10.11.2015р., хоча про проведення такого огляду позивач не повідомляв аварійного комісара, направленого відповідачем. Крім того, з невідомих причин оцінювач [PERSON] у своєму звіті зазначає ряд деталей, які не були пошкоджені у ДТП, зокрема на суму 9165,77 грн., хоча такі пошкодження не були виявлені під час огляду транспортного засобу аварійним комісаром відповідача. Вважаючи, що відповідачем повністю виконано обовязок зі сплати страхового відшкодування просив відмовити в задоволенні позову. За заявою представника позивача ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2016р. у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і без врахування ПДВ автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] станом на 18.10.2015 року, 18.02.2016 року та на дату проведення оцінки. 15.09.2016р. на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та вихідних даних, що необхідні для надання експертного висновку. З метою вирішення даного клопотання, його копія для відома скерована учасникам справи. Оскільки станом на 07.11.2016р. вимоги клопотання залишились невиконаними та не було проведено оплату експертизи, 10.11.2016р. матеріали справи надійшли на адресу суду з повідомленням про неможливість надання висновку. Після надходження письмових пояснень позивача про обставини вирішення клопотання експерта, а також враховуючи відсутність будь-яких пояснень зі сторони відповідача 14.11.2016р. матеріали справи повторно направлено для проведення експертизи згідно ухвали суду від 01.08.2016р. Висновок судової автотоварознавчої експертизи, а також матеріали справи надійшли на адресу суду 15.03.2017р., після чого ухвалою суду від 21.03.2017р. відновлено провадження у справі. 27.04.2017р. представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач в кінцевому просить стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 10\~538,63 грн., пеню в розмірі 4054,34 грн., три відсотки річних у розмірі 374 грн. за період з 20.02.2016р. по 27.04.2017р., інфляційні втрати в розмірі 1660,55 грн. за період з 20.02.2016р. по 31.03.2017р., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800 грн. та судові витрати. В обґрунтування цієї заяви покликається на те, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 40\~660,21 грн., у звязку з чим недоплачена сума страхового відшкодування становить 10\~538,63 грн., яку просить стягнути в примусовому порядку, а також пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних в зазначених вище розмірах, оскільки невиконання грошового зобовязання відбулось з вини відповідача. За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 21.06.2017р., яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] водія автомобіля [NUMBER], який спричинив ДТП. 28.02.2018р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву, зміст якого практично аналогічний змісту згаданих вище письмових заперечень. Крім того, зазначає, що позивач помилково вказує про можливість стягнення з відповідача трьох відсотків річних, оскільки регламентна виплата не є фінансовим зобовязанням за договором, а є наслідком деліктних відносин сторін. Також саме страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми, тоді як відповідач не є страховиком по відношенню до позивача, останній не є страхувальником, а виплата МТСБУ не є страховим відшкодуванням, а є регламентною виплатою. Що стосується висновку судового експерта, зазначає, що таким штучно збільшено розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та невірно зазначено сам коефіцієнт. Зокрема, звіт від 16.11.2015р. містить протокол огляду транспортного засобу від 12.11.2015р. де зазначено про сліди відновлювального ремонту чотирьох деталей кузова. В такому випадку згідно Методики підлягає застосуванню коефіцієнт на рівні 10 % зменшення показника додаткового корегування, тоді як експертом використано коефіцієнт на рівні 4 %. Крім того, виплачена позивачу сума коштів в розмірі 30\~121,58 грн. зменшена на 20 % податку на додану вартість, та загалом регламентна виплата МТСБУ становила 36\~145,89 грн. В судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях та відзиві на позовну заяву. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. За погодженням з учасниками процесу, з врахуванням вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши експерта, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2015р. близько 11:15 год. на вул. Пасічна, 27 у м. Львові відбулась ДТП за участю транспортних засобів Opel ZAFIRA, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 16.11.2015р. (а.с.13) водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 [PERSON] та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була, що сторонами не оспорюється і що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Повідомлення про ДТП (а.с.10) направлено на адресу відповідача 23.10.2015р. та згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.11зв.), отримано останнім 28.10.2015р. Заява про виплату страхового відшкодування (а.с.12), а також висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 5142 від 13.12.2015р., який складено судовим експертом [PERSON] направлено на адресу відповідача 15.12.2015р. та згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.12зв.), отримано останнім 18.12.2015р. При цьому, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5142 від 13.12.2015р., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля [NUMBER] без врахування ПДВ становить 40\~424,56 грн. Згідно виписки по особовому рахунку, відповідач виплатив позивачу регламентну виплату в розмірі 30\~121,58 грн. (а.с.24). Такий розмір матеріальних збитків встановлено звітом № 1457/15 від 16.11.2015р., складеного за замовленням відповідача (а.с.50-56). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Окрім виплати страхового відшкодування страховиком, ст. 41 Закону № 1961- IV передбачає проведення регламентної виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ. Так, відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі Відповідно до статті 29 цього Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №5936 від 14.03.2017р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля [NUMBER] на дату ДТП 18.10.2015р. без врахування ПДВ, виходячи з даних які можливо встановити з представлених матеріалів становила 40\~660,21 грн. При цьому, як зазначено в дослідницькій частині цього висновку (а.с.95зв.-96), до розрахунку приймається те, що у автомобіля відновлювались задні ліві двері та заднє крило (боковина), а дані про стан досліджуваного автомобіля, що зазначені в акті від 12.11.2015р. № 1457/15, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.57-58), а оригінал знаходиться при справі, зокрема про те, що крило переднє ліве, двері передні ліві мають сліди відновлення не враховуються у звязку з відсутністю підтверджуючих даних в матеріалах справи, а те що наведено на фото 49, 50, 51, 52 в даному випадку викликає сумніви і не може бути прийнятим для врахування через те, що заміри проведені цифровим товщиноміром для лакофарбових покриттів (невідомого виробника) по забрудненій поверхні, що в свою чергу може спотворювати покази таких приладів. Допитаний в з цього приводу експерт [PERSON] підтримав свій висновок та пояснив, що дані про наявність чотирьох елементів пошкодження викликають сумніви та не підтверджуються матеріалами справи, що було встановлено в ході дослідження. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що при визначені коефіцієнту фізичного зносу необхідно застосовувати коефіцієнт на рівні 10 %, оскільки на наявність більш ніж трьох пошкоджень автомобіля вказує лише згаданий вище акт огляду транспортного засобу, достовірність якого експертом спростована. Тому, суд погоджується з висновками судової автотоварознавчої експертизи про те, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля [NUMBER] на дату ДТП 18.10.2015р. без врахування ПДВ, виходячи з даних які можливо встановити з представлених матеріалів становить 40\~660,21 грн. та з врахуванням раніше виплаченої суми, знаходить обґрунтовану вимогу про стягнення з відповідача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 10\~538,63 грн. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки регламентна виплата проведена не в повному обсязі, вимога про стягнення пені також судом визнається обґрунтованою. Проведений позивачем розрахунок (а.с.128-130) відповідає вимогам чинного законодавства, у звязку з чим з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню за прострочення здійснення регламентної виплати за період з 20.02.2016р. по 02.03.2016р. в розмірі 4054,34 грн. Аналогічно, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання та інфляційних втрат. У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-927цс16 в постанові від 01.06.2016р. зазначив, що грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Оскільки праву позивача кореспондує обовязок здійснити регламентну виплату, таке правовідношення вважається грошовим, на якого поширюються вимоги ст. 625 ЦК України, що відповідно, створює у позивача право на стягнення визначених у даній статті сум у випадку прострочення виконання грошового зобовязання. Проведений позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.128-129), у звязку з чим з відповідача на користь позивача також належить стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 1660,55 грн. та 374 грн. відповідно, які обраховані за період з 20.02.2016р. по 27.04.2017р. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1), 4103\~грн.\~витрат,\~повязаних із\~залученням експертів\~і проведення\~експертизи,\~сплата яких\~також стверджується\~відповідними квитанціями\~(а.с.23,\~131),\~а також\~витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., розмір яких обраховано згідно відповідного розрахунку та акту виконаних робіт (а.с.26, 27), а сплата підтверджується відповідною квитанцією (а.с.46). На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved