Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новоайдарської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 12 травня 1993 року рішенням сесії Новоайдарської селищної ради № 70 йому надано земельну ділянку по [ADDRESS] площею 1200 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку. 27 листопада 1996 року рішенням сесії Новоайдарської селищної ради №212 строк будівництва будинку подовжено на 1 рік. На виділеній ділянці позивачем побудовано житловий будинок, який не був підключений до комунальних мереж. Рішенням Новоайдарської селищної ради №101 від 06 серпня 2009 року, домоволодінню присвоєно порядковий номер [ADDRESS]. 26 серпня 2009 року позивачу виданий технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок. 28 серпня 2009 року позивачу надано витяг з реєстру права власності на нерухоме майно № 23704051, в якому зазначено, що готовність будинку складає 66%, його загальна площа з підвалом 323,6 кв. м., а загальна вартість 261691 грн. На підставі вищенаведеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Новоайдарської селищної ради - Сінченко О. І. у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 12 травня 1993 року рішенням сесії Новоайдарської селищної ради № 70 позивачу надано земельну ділянку по [ADDRESS] площею 1200 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.22). 27 листопада 1996 року рішенням сесії Новоайдарської селищної ради №212 строк будівництва будинку подовжено на 1 рік (а.с.21). На виділеній ділянці позивачем побудовано житловий будинок, який не був підключений до комунальних мереж. Рішенням Новоайдарської селищної ради №101 від 06 серпня 2009 року, домоволодінню, розташованому за адресою: [ADDRESS] присвоєно порядковий номер 38 (а.с19). 26 серпня 2009 року позивачу виданий технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок (а.с.12-16). 28 серпня 2009 року позивачу надано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 23704051, в якому зазначено, що готовність будинку складає 66%, його загальна площа з підвалом 323,6 кв. м., загальна вартість 261691 грн. (а.с.20). За таких обставин, будучи власником вищевказного житлового будинку до позивача переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований та на земельну ділянку, необхідну для її обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебувають у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, а ст. 392 ЦК України, визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, відсутність заперечень з боку відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 377, 392 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved