Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Світловодського міськвиконкому Кіровоградської області 05.08.1995 за актовим записом № 229; визначити місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачем у позові зазначено, що з 05.08.1995 вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, мать двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним. Вказав на те, що одруження виявилося невдалим, сімейне життя з відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначив, що з середини грудня 2019 року він з дітьми проживає окремо. Вважає подальше примирення і збереження шлюбу недоцільним. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити. Також просив визначити місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні вимоги про розірвання шлюбу визнала та не заперечувала проти постановлення часткового рішення у цій частині вимог. Вказала, що не потребує строку на примирення, вважає за неможливе збереження шлюбно-сімейнних відносин. Зазначила, що не проживає спільно з чоловіком з січня 2020 року, спільного господарства не ведуть. Мають різні погляди на життя та виховання дітей. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ». Вимоги позивача про визначення місця проживання дітей з батьком визнала частково, не заперечувала проти проживання з батьком доньки, [PERSON] , проти задоволення вимог про визначення місця проживання сина, [PERSON] , разом з батьком заперечувала. Представник позивача [PERSON] не заперечував проти постановлення часткового рішення в частині вимог про розірвання шлюбу. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування Думчикова Т.В. не заперечила проти задоволення вимог про розірвання шлюбу та постановлення у цій частині вимог часткового рішення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.3 ст. 259 ЦПК якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Виходячи з викладеного та враховуючи, що відповідач повністю визнала вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе ухвалити часткове рішення в частині вимог про розірвання шлюбу та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, що стосуються вимог про розірвання шлюбу, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов у частині вимог [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 05.08.1995 у відділі реєстрації актів громадянського стану Світловодлького міськвиконкому Кіровоградської області за актовим записом № 229, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя мають двох дітей: доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами виникають непорозуміння та сварки. Сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, проживають окремо з грудня 2019 року. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідач у судовому засіданні вказала, що зберегти сім`ю неможливо. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач висловила бажання залишити прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ». За викладених обставин, приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, враховуючи думку відповідача, який позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON] , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду за вимогу про розірвання шлюбу, а також стягнути на його користь з відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved