Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районий суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 07 серпня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики (розписка), відповідно до умов якого, останній, отримав у борг грошові кошти в сумі 2 500 доларів США. Відповідно до даних розписки, складеної власноручно відповідачем, останній зобов'язався повернути йому борг до 01 січня 2018 року. Однак, [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконує та грошові кошти не повертає. Крім того, позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом, офіційний курс 1-го долару США складає 26,7 грн. Сума боргу, що підлягає до сплати відповідачем в перерахунку на національну грошову одиницю, складає 66 750 гривень. Таким чином, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 2500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 66750 гривень, за договором позики (розписка) від 07 вересня 2016 року. Ухвалою суду по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 14 травня 2015 року він дав в борг [PERSON] 2 000 дол. США, а восени 2015 року ще 500 дол. США, які передав йому через свою дочку. 07 вересня 2016 року [PERSON] власноручно написав розписку про взяті в борг кошти і зобов'язався їх повернути до 01 січня 2018 року. Таким чином, відповідач підтвердив факт боргових зобов»язань. На сьогоднішній день відповідач ні йому, ні його дочці кошти не повернув. Також зазначив, що договір застави нерухомого майна, про який вказано в розписці, не укладався. На підставі вищевикладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати (судовий збір). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 07 вересня 2016 року, [PERSON], [INFO] (паспорт серії [NUMBER]) отримав в борг від [PERSON], [INFO] (паспорт серії [NUMBER]) грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США під заставу нерухомого майна у вигляді будинку і присадибної ділянки площею 0,35 га, що знаходиться у [ADDRESS], оціночною вартістю 68 000 грн. Крім того, [PERSON] зобов'язався повернути вказану суму боргу до 01 січня 2018 року, про що зазначено у вищезазначеній розписці від 07 вересня 2016 року, яка підписана відповідачем власноручно. Фактично відбувся договір позики. Слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи щодо укладення договору застави/іпотеки нерухомого майна, яке вказане у розписці. Оригінал розписки був оглянутий в судовому засіданні. В обумовлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. На неодноразові нагадування останнього, стосовно необхідності повернення грошей, відповідач не реагує. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов'язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору позики в розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно 66750 грн. 00 коп. (по курсу НБУ 1 долар США становить 26 грн. 70 коп.). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (сплачений за квитанцією № СВ00419268 від 14 лютого 2018 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved