Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів: [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] про виділ частки із складу земельної ділянки. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що після смерті батька позивача по справі [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,73 га, кадастровий номер 3525888300:02:000:0367, розташованої на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. 18.12.2010 року державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцями на 1/3 частку земельної ділянки є позивач та відповідачі [PERSON] і [PERSON]. В подальшому 03.03.2012 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом отримали державні акти на право власності на земельну ділянку площею 2, 2451 гектарів та 2,2092 гектарів відповідно. Про виділення належних їм часток у спільному частковому майні позивач не був повідомлений і дізнався лише у грудні 2016 року. Належна позивачу частка у спільній частковій власності земельній ділянці, на його думку, складає 2,2757 га. і виділення у натурі земельної частки необхідне йому для проведення державної реєстрації нерухомого майна та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а тому повинно бути чітко визначено її місце знаходження та розміри. За таких обставин вважає, що не виділення належної йому земельної частки у спільному частковому майні, позбавляє його права власності на спадкове майно, що порушує його права та інтереси. В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача викладені в позовній заяви вимоги підтримав, прохав суд їх задоволити. В судове засідання по розгляду справи відповідач [PERSON] сільська рада Устинівського району Кіровоградської області свого представника не направив. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.75 ЦПК України. Направив до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради та відсутність заперечень проти задоволення позову [PERSON] (а.с.37, 52). В судове засідання по розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявились. Про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, передбаченому ст.75 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв від [PERSON] та [PERSON] до суду не надходило (а.с.44, 45, 50, 51). В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу з питань реєстрації Устинівської селищної ради Кіровоградської області не зявився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв до суду не направив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу Держгеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області, не зявився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв до суду не направив. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР № 027851, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №367 від 10 грудня 2001 року, батькові позивача по справі [PERSON] - [PERSON] за життя належала на праві власності земельна ділянка площею 6,73 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області (а.с.5). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 грудня 2010 року державним нотаріусом Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області позивачу по справі, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON], який помер 26 травня 2009 року, є: його дочка [PERSON] - на 1/3 частку у спадщині, син [PERSON] - на 1/3 частку у спадщині та син [PERSON] на 1/3 частку у спадщині. Спадщина, на яку у вказаних частках видано свідоцтво складається зземельної ділянки чотириста девять, кадастровий номер 3525888300:02:000:0367, площею 6,73 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області (а.с.4) Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України\~(далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 2 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. У відповідності до п.«в» ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Оскільки позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину, яка залишилась після смерті батька [PERSON], та складалася із земельної ділянки площею 6,73 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, у них виникло право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку. Згідно з ч.3 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( ч.1 ст.4 ЦПК України). Ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів особи. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про виділ йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2010 року 1/3 частки земельної ділянки, що складає, на його думку, 2, 2757 га., яка знаходиться у спільній частковій власності. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], яка являється спадкоємцем на 1/3 частку у спадщині, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2010 року № 1903 є власником земельної ділянки площею 2,2451 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3525888300:02:000:0492 (а.с.8). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON], який являється спадкоємцем на 1/3 частку у спадщині, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2010 року № 1911 є власником земельної ділянки площею 2,2092 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3525888300:02:000:0491 (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. З огляду на викладене, у звязку з набуттям відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] права власності на земельні ділянки, відповідно до належних їм часток у праві власності, для них право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 6,73 гектарів, яку вони успадкували разом із позивачем [PERSON], припинилось. Разом з тим, згідно положень ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13 кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна у натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. З урахуванням того, що на час звернення позивача до суду право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 6,73 гектарів припинилось у звязку із виділом відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON], як співвласниками, у натурі часток із спільного майна, та набуттям права власності на відповідні земельні ділянки площею 2,2451 га та 2,2092 га відповідно, позовна вимога про виділ 1/3 частки земельної ділянки, яка знаходиться у спільній частковій власності, є безпідставною. Крім того, позивачем по справі [PERSON] та його представником не надано суду, в тому числі і під час судового розгляду справи, жодного доказу на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його прав саме відповідачами по справі, а також того, яким чином не виділення йому земельної частки позбавляє його права власності на спадкове майно. До того ж в судовому засіданні представник позивача зазначив суду про відсутність спору між спадкоємцями щодо спадкового майна. Зазначення представником позивача в судовому засіданні при розгляді справи, що позивач не може оформити право власності на належну йому частку у спадщині також не підтверджено жодними письмовими доказами. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач не звертався до відповідних державних органів з метою оформлення права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та вирішення даного питання в позасудовому порядку. Посилання представника позивача на відповідь державного кадастрового реєстратора від 24.01.2016 року, надану за заявою позивача [PERSON], як підтвердження неможливості оформленням ним права власності на земельну ділянку, не приймається судом до уваги з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконання ухвали суду від 17.01.2017 року про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків, а саме: визначення ціни позову щодо вимог майнового характеру, позивач по справі [PERSON] 24.01.2017 року звернувся із заявою до центру надання адміністративних послуг в Устинівському районі Кіровоградської області, дослівно, «про надання йому витягу із Державного земельного кадастру вартості 1/3 земельної ділянки, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2010 року, для подачі позовної заяви до Устинівського районного суду Кіровоградської області» (а.с.56). Згідно відповіді державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області від 24.01.2017 року позивачу [PERSON] повідомлено, що витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради і належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, видати неможливо в звязку з тим, що у відділі відсутня технічна документація з грошової оцінки на дану земельну ділянку і земельна ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі (а.с.18). Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. З огляду на викладене, відповідь державного кадастрового реєстратора на заяву позивача по справі [PERSON] не є підтвердженням неможливості реєстрації ним права власності на земельну ділянку, що відповідає його частці у спадщині відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, а повязана, насамперед, з відсутністю у відділі технічної документації з грошової оцінки земельної ділянки та відсутністю її реєстрації в Державному земельному кадастрі. Доказів на підтвердження звернення позивача по справі [PERSON] до відповідних державних органів чи землевпорядних організацій з метою виготовлення технічної документації із землеустрою та відмови йому в цьому позивачем та його представником суду не надано. На підставі викладеного, з урахуванням встановлених судом обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення за недоведеністю.

Outcome: dismissed