Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що у 1974 році він уклав шлюб із [PERSON], який було розірвано у 1995 році. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. До повноліття відповідача [PERSON], як зазначає позивач, він допомагав сину матеріально, залишив йому і колишній дружині двохкімнатну квартиру у Ленінському районі, а також і автомобіль марки «ВАЗ-2107». Після цього, ніяких відносин [PERSON] та [PERSON] не підтримують. Крім того, [PERSON] в позові вказав, що він є пенсіонером, і єдиним його доходом є пенсія в розмірі 1 613 грн. 25 коп., проте цих коштів йому не вистачає на квартирну плату, харчування і лікування, у звязку з цим він потребує матеріальної допомоги. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] займається приватним таксуванням, працює, [PERSON] вважає, що його син має йому матеріально допомагати, а тому просить стягнути з відповідача [PERSON] на своє утримання аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив позов задовольнити. Крім того, в судовому засіданні зазначив, що він отримує пенсію, але йому її не вистачає, оскільки він потребує постійного лікування, крім того він придбав дачу для проживання і повинен щомісяця оплачувати по 1000 грн., при цьому договір купівлі-продажу не оформлювався. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що він на даний час навчається, ніде не працює, офіційних доходів не має, має не офіційні тимчасові заробітку, а тому у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу позивачу по справі. Крім того, зазначив, що квартиру, на яку посилається позивач у своєму позові, він та його мати отримали внаслідок приватизації, а не в дар від батька. Крім того, зазначив, що позивачем, з урахуванням його майнового стану, не доведено, що він потребує матеріальної допомоги від сина. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач [PERSON], [INFO], є сином позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-ЖС № 313191, виданим повторно 03 червня 2016 року Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Як вбачається зі свідоцтва Серії ІІ-ЖС № 33832, виданого 21 лютого 1991 року Орджонікідзевським відділом РАЦС, шлюб між батьком відповідача [PERSON] та матірю відповідача [PERSON], розірвано 21 лютого 1991 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис за № 116. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з 15 травня 2009 року та отримує пенсію за віком щомісячно в розмірі 1 613 грн. 25 коп., що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя № 5279/02 від 08 червня 2016 року та відповідною довідкою цього ж управління. Сторонами по справі також не заперечувалася та обставина, що позивач [PERSON] має ще повнолітню доньку, до якої позов про стягнення аліментів позивач не подавав і претензій матеріального характеру до неї не має, пояснюючи це тим, що вона проживає у Російській Федерації. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO]. Його пояснення, які він надав у судовому засіданні про те, що він не має де жити у звязку з чим придбав дачу і на даний час вимушений виплачувати щомісяця по 1000 грн. жодним належним та допустимим доказом не підтверджені. Згідно наданої позивачем виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1177 [PERSON] за 2013 рік, та протоколу ультразвукового дослідження віл 13 лютого 2013 року, позивачу [PERSON] рекомендоване лікування у лікаря. Як пояснював у судовому засіданні позивач внаслідок свого захворювання він постійно купляє ліки на підтвердження чого надав суду товарний чек № 112 від 11 травня 2016 року, з якого вбачається факт придбання ліків у травні 2016 року на загальну суму 546 грн. 36 коп. Проте, ким ці ліки придбавалися і на чиє лікування зазначений товарний чек відомостей не містить. Крім того, в ході судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] працює. Як вбачається із довідки Запорізького міського центру зайнятості № 2189 від 19 квітня 2016 року, відповідач [PERSON] не зареєстрований у Запорізькому міському центрі зайнятості, якій здійснює реєстрацію населення м. Запоріжжя, як безробітний та шукаючий роботу. Допомогу по безробіттю не одержує, та в інших центрах зайнятості України на обліку не перебуває. Згідно трудової книжки відповідача [PERSON] останній запис про звільнення з попереднього місця роботи вчинено у 993 році, у звязку з призовом на військову службу, інші записи про роботу відповідача відсутні. Відповідно до довідки Запорізького національного технічного університету № 131 від 23 квітня 2016 року, [PERSON] є студентом 3 курсу заочної форми навчання (бюджетна) Електротехнічного факультету. Згідно інформації Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, відповідач [PERSON] за період з 01.01.2015 року по І квартал 2016 року доходів не мав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1472 від 22 травня 2001 року, внаслідок приватизації [PERSON] належить на праві власності ? частина квартири № 31, по проспекту Леніна, 186 в м. Запоріжжі. Вказаний документ також спростовує твердження позивача, які викладені у позовній заві про те, що він залишив відповідачу та його матері квартиру. З виписки із хвороби № 3355, вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні шостої міської клінічної лікарні м. Запоріжжя з 12 травня 2008 року по 23 травня 2008 року. Згідно епікризу з хвороби № 6631, [PERSON] у період часу з 04 вересня 2012 року по 14 вересня 2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні шостої міської клінічної лікарні м. Запоріжжя. Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобовязані піклуватисьпро своїх непрацездатних батьків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальноїдопомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обовязок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов - непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обовязку утримувати своїх батьків єнаявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матірю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. В пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. В судовому засіданні позивач [PERSON] стверджує, що йому не вистачає грошових коштів на квартирну плату, харчування і лікування, у звязку з цим він потребує матеріальної допомоги. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторінта інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, в порушеннявимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України під час розгляду справи, позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів про те, що він потребує матеріальної допомоги і тим більше саме від відповідача, який, як встановлено судом, офіційних заробітків не має, на даний час отримує освіту. З огляду на наведене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed