Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 4000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 02 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1030. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина на момент подання позову проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач в свою чергу, участь у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2018 року, справу передано на розгляд судді Зосименко С.Г. Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] № 447 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи» призначено повторний автоматизований розподіл справи 202/5794/18, у звязку з тимчасовим відстороненням судді Зосименко С.Г. від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року, справу передано на розгляд судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просила здійснювати розгляд цивільної справи у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1030. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач у справі, що підтверджено відповідним записом в графі «Батько» свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Відповідач матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини не надає, участі у її вихованні не приймає. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, із врахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, дійшов висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини та забезпечення її потреб, вважає за доцільне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд не може прийняти до уваги доводи позивача про неофіційний дохід відповідача у розмірі 18000,00 грн., оскільки дані доводи нічим не підтвердженні, та є лише припущенням позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивача звільнено від сплати судового збору, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial