Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ Вінницької області про виключення з-під арешту автомобіля та визнання права власності на автомобіль, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.02.2012 року позивач придбав у відповідача [PERSON] легковий автомобіль марки «ОPEL OMEGA», 1994 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належав останньому на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію технічного паспорта серії [NUMBER], виданого Вінницьким МРЕВ 27.07.2006 року. Про отримання коштів в сумі 4 800 дол. США за продаж вищезазначеного автомобіля відповідач власноручно написав позивачу розписку, яка датована 08.02.2012 року. Проте, з певних об'єктивних обставин, вказана угода між сторонами була оформлена не у вигляді договору купівлі-продажу автомобіля, а шляхом видачі відповідачем [PERSON] на ім'я позивача генеральної довіреності, посвідченої 08.02.2012 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №1044. Придбаним автомобілем позивач володів, користувався і розпоряджався на власний розсуд протягом більше одного року, однак за браком часу не переоформив у органах МРЕВ ДАІ УМВС України. За даний час позивач здійснив поточний ремонт транспортного засобу, забезпечував його безпечну експлуатацію. Таким чином, спірний транспортний засіб фактично належить позивачу, хоча продовжує залишатись зареєстрованим на прізвище відповідача. При цьому, відповідач [PERSON] не повідомляв позивача про свої боргові зобов'язання і про можливість накладення обмежувальних забезпечень на автомобіль. Однак, в кінці вересня 2013 року позивач вирішив продати належний йому автомобіль, для чого звернувся у органи МРЕВ ДАІ УМВС України у Львівській області, від працівників якого дізнався, що на даний автомобіль згідно постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Віницького МУЮ накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Підставою для винесення вказаної постанови стали боргові зобов'язання відповідача. Позивач вважає, що він набув право власності на автомобіль марки «ОPEL OMEGA», 1994 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], так як останній фактично знаходиться у його володінні з 08.02.2012 року. Однак, накладений арешт порушує його права як власника автомобіля, так як останній позбавлений можливості розпоряджатись в повній мірі своїм майном, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON], представник відповідача Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ за довіреністю Качеровська А.О. позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення останніх. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що 08.02.2012 року позивач придбав у відповідача [PERSON] легковий автомобіль марки «ОPEL OMEGA», 1994 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належав останньому на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію технічного паспорта серії [NUMBER], виданого Вінницьким МРЕВ 27.07.2006 року, за 4 800 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою відповідача [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України). Таким чином, під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля 08.02.2012 року між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а відтак договір купівлі-продажу транспортного засобу від 08.02.2012 року є укладеним. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу була надана довіреність від відповідача [PERSON], посвідчена 08.02.2012 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №1044 (а.с.5), якою позивачу надано усі права щодо користування та розпорядження вищевказаним автомобілем. Однак, право власності на вищезазначений автомобіль позивачем не було переоформлено в органах ВРЕВ. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позивач набув право власності на автомобіль марки «ОPEL OMEGA», 1994 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який з 08.02.2012 року фактично знаходиться у його володінні. Однак, відповідно до постанови державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2010 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останньому (а.с.52). Окрім того, повідомленням ДАІ УМВС України у Вінницькій області від 22.03.2010 року встановлено, що на автомобіль марки «ОPEL OMEGA», 1994 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій (а.с.53). Таким чином, вищевказаний накладений арешт на автомобіль порушує права позивача як власника автомобіля, так як останній позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, зокрема зняти автомобіль з обліку та зареєструвати його на себе тощо. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved