Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви) до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 277 «Перетворювач-4», орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицкому району про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просить: встановити факт його проживання разом із сином [PERSON] , який помер [INFO] , за однією адресою: [ADDRESS] , у період з січня 2009 року по грудень 2011 року; визначити частки у спільній сумісній власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , придбаної під час шлюбу, укладеного 26.03.1971 року між ним та дружиною [PERSON] , та за сумісні кошти подружжя, в рівних долях кожному по Ѕ частки; визнати за ним право власності на Ѕ частку у спільній сумісній власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м.; визнати за ним право власності на ј частку трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] дружини [PERSON] ; визнати за ним право власності на 1/8 частку трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м., в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] сина [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідач у справі [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив - 277 «Перетворювач-4», орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицкому району про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просить: визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. В судове засідання [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та його адвоката, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги просить розглянути на розсуд суду. [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, поданий нею зустрічний позов підтримує. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району подала до суду заяву про розгляд справи без їх присутності, проти задоволення основного та зустрічного позову не заперечує, оскільки відсутній спір щодо 1/8 частини квартири, яка визнається за неповнолітньою дитиною на підставі зустрічного позову. Завідуюча Першої Запорізької державної нотаріальної контори подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не зявились за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 26 березня 1971 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований у Будинку урочистої реєстрації одруження м. Запоріжжя, актовий запис № 667 (а.с.14). Від цього шлюбу подружжя мали двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу подружжям була придбана кооперативна трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м. Технічна характеристика та розміри квартири підтверджено в її технічному паспорті, який виготовлено станом на 06 листопада 2019 року. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області 23 жовтня 1984 року ( а.с.17) було видано ордер № 846 серія А-YIII ЖСК на сім`ю із чотирьох осіб: [PERSON] , його дружину [PERSON] та синів [PERSON] , [PERSON] , який надавав їм право реєстрації та вселення у кооперативну квартиру [ADDRESS] . 12 вересня 1985 року, під час шлюбу та за сумісні кошти подружжя, була виплачена повна вартість кооперативної квартири, про що свідчить довідка голови ЖБК №277 «Перетворювач-4» (а.с.18). Поняття права спільної власності розкривала на той час стаття 112 ЦК України, в редакції 1963 року, за якою майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. При цьому розрізнялася спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Чинне на той час законодавством, а саме положення статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР ( втратив чинності 27.07.2010р.), встановлювали, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Щодо визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, то у відповідності до положень статті 28 КпШС Української РСР частки подружжя визнавалися рівними. Втім, за своє життя [PERSON] , як член кооперативу № 277 «Перетворювач-4», не встигла до кінця оформити та отримати свідоцтво про право власності на кооперативну трьохкімнатну квартиру. Зазначені факти підтверджуються листом ТОВ ЗМБТІ від 01.11.2019 року за № 10710 про відсутність актуальної інформації щодо правовстановлюючих документів на вказану квартиру (а.с. 23). Враховуючи те, що кооперативна трьохкімнатна квартира [ADDRESS] була придбана та повністю викуплена у 1985 році за кошти подружжя у період їх шлюбу, а тому зазначене майно є їх спільною сумісною власністю у рівних частках, кожному належить по Ѕ частки квартири. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , державна реєстрації якої відсутня. На час відкриття спадщини був чинним Цивільний Кодекс Української РСР, в редакції від 18.07.1963р., норми якого регулювали правові підстави для прийняття спадщини. Так, приписами статті 549 ЦК України, в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. До дій, що свідчать про прийняття спадщини згідно з п.1 ч.1 ст.549 ЦК України, в редакції 1963р. визнаються дії, за якими спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та подав заяву про прийняття спадщини за законом. Статтею 5 ЦК України, в редакції 2003р. визначені загальні правила дії акті цивільного законодавства в часі, за якою акти цивільного законодавства регулюють цивільні відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Певні особливості передбачені розділом «Прикінцеві та перехідні положення». Відповідно до п.4 вказаного розділу щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності новим ЦК України, його положення застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пункт 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в редакції 2003р. встановлює, що правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набранням ним чинності. Аналогічні висновки містить і пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за яким у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004р. застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР (1963р.). Відповідно до положень статті 529 ЦК України, в редакції 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно довідки від 25.10.2019 р. за № 04-07/3/19668 виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.15) [PERSON] на день смерті - [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті були зареєстровані: син [PERSON] з 10.12.1988р. по [INFO] , який помер [INFO] та її чоловік - [PERSON] , з 05.12.1988р. по 09.08.2001р. Таким чином позивач за основним позовом [PERSON] та [PERSON] , є спадкоємцями першої черги за законом, які на час смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем у кооперативній квартирі, прийняли спадщину у відповідності до чинного на той час законодавства, оскільки фактично вступили в управління (володіння) майном. В такий спосіб [PERSON] , разом з сином [PERSON] набули права на спадщину кожному по ј частки із Ѕ частки трьохкімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] , яка залишилась після померлої [INFO] [PERSON] . Втім, [PERSON] на час смерті матері - [PERSON] не був зареєстрований та не проживав разом із нею у встановлений законом шестимісячний строк не використав своє право звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому, в силу положень частини другої статті 553 ЦК України, в редакції 1963р. вважається, що [PERSON] відмовився від спадщини, оскільки не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Так, відповідно до приписів п.2 ч.1 статті 549 ЦК України, в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Проте [PERSON] фактично прийняв спадкове майно у розмірі ј частки трьохкімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] , але не оформив свої спадкові права у зв`язку зі своєю смертю. На час відкриття спадщини після померлого [PERSON] , позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, та його рідний брат [PERSON] , який в силу статті 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги. Відповідно до статті 1269 ЦК України, в редакції 2003р. спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу особисто протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. У встановлені статтею 1270 ЦК України строки позивач [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із відповідною заявою, оскільки вважав, що його постійне проживання за адресою сина [PERSON] , без належної реєстрації, надає йому право на прийняття спадщини. Починаючи з січня 2009 року по грудень 2011 року [PERSON] постійно проживав у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом від 27.12.2019р. (а.с.35). Проте місцем реєстрації [PERSON] виступає інша квартира [ADDRESS] . У зв`язку із відсутністю належної реєстрації [PERSON] за місцем проживання його сина [PERSON] він змушений у судовому порядку доводити факт, який має юридичне значення. За нормами чинного процесуального законодавства України якщо встановлення факту пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, то такий спір розглядається за правилами загального позовного провадження. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення передбачений частиною першою статті 315 ЦПК України, та не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Положення частини третьої статті 1268 ЦК України, в редакції 2003р. встановлюють, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи доведеність [PERSON] факту постійного проживання у трьохкімнатній кооперативній квартирі [ADDRESS] разом із сином [PERSON] на час його смерті, суд вважає, що це надає йому всі законні підстави ставити перед судом вимогу про встановлення факту його постійного проживання не за адресою реєстрації, а разом із сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Від встановлення вказаного юридичного факту залежить право на визнання його спадкоємцем на спадкове майно, яке залишилося після смерті сина [PERSON] . Згідно довідки від 25.10.2019р. за № 04-07/3/19668 виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.15) у квартирі [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] разом з ним було зареєстровано [PERSON] ( з 04.10.1997р. по [INFO] - день смерті). Тобто, із-за пропуску [PERSON] шестимісячного строку на прийняття спадщини, та в силу частини третьої статті 1268 ЦК України ( в редакції 2003р.) [PERSON] фактично прийняв спадщину, від померлого брата [PERSON] , про те не встиг її оформити у зв`язку зі смертю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцем на спадкове майно батька - [PERSON] виступає його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . 04.06.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. на підставі заяви [PERSON] , яка діє від імені свого малолітнього сина [PERSON] про прийняття спадщини за законом, була заведена спадкова справа № 99/2019р. після померлого [INFO] батька [PERSON] . В такий спосіб на спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] , та яким виступає ј частка трьохкімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] фактично мають право два спадкоємця, [PERSON] , як батько та [PERSON] , [INFO] , як син померлого батька [PERSON] . Фактично 1/8 частка цієї квартири залишається за [PERSON] , [INFO] , як спадщина після померлого батька [PERSON] . Загалом розмір частки [PERSON] у спадщині, з врахуванням Ѕ частки квартири виділу із спільного сумісного майна подружжі, ј частки квартири залишеної після смерті дружини [PERSON] , та 1/8 частки квартири після смерті сина [PERSON] складає 7/8 часток трьохкімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] . Для врегулювання свого права на визначення рівної частки у спільному сумісному майні подружжя та отримання права власності на Ѕ частку в трьохкімнатній кооперативній квартирі [ADDRESS] після смерті дружини [PERSON] , у кінці 2019р. позивач [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с.24). Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом в порядку ст. 529 ЦК України ( 1963р.) та пункту 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003р.) була заведена спадкова справа № 245/2019р. після померлої [INFO] дружини [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.11.2019р. № 58151275. Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 194795866, сформованою від 24.12.2019р. Першою запорізькою державною нотаріальною конторою, відомості щодо реєстрації права власності за адресою об`єкта: [ADDRESS] , відсутні. Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою Волкову М.Г. було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої дружини [PERSON] у зв`язку із тим, що неможливо встановити частку об`єкта спадкування у спільній сумісній власності подружжя із-за відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно та відсутності державної реєстрації цього майна за спадкодавцем, про що свідчать дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.12.2019р. за № 2867/02-31 та № 2871/02-31 (а.с.36, 116). Нормативним обґрунтуванням для відмови у вчиненні нотаріальних дій виступає «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якого затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5. Так, згідно із підпунктом 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II цього Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно,право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.12.2008р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за якою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Одночасно, у кінці 2019 року, [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом, була заведена спадкова справа № 287/2019р. після померлого [INFO] сина [PERSON] . Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою Волкову М.Г. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що документи, які потрібні для вчинення нотаріальної дії, [PERSON] не були надані в повному обсязі, а також у зв`язку із тим, що він не прийняв спадщину у встановлений законом строк після померлого [INFO] сина [PERSON] , про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.12.2019р. за № 2874/02-31. Таким чином позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріуса, шляхом отримання свідоцтва про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлих - дружини [PERSON] ,яка померла [INFO] та сина [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. від 25.06.2020 року [PERSON] , від імені якого діє мати [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено на підставі п.п.4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкоємцем нотаріусові не було надано. Частиною третьої статті 384 ЦК України встановлено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно до положень статті 1216 ЦК України у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. Положення частини першої статті 321 ЦК України визначає,що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, які засвідчує його право власності. Як передбачено приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі і шляхом визнання права. Відновити порушене право сторін можливо тільки у судовому порядку.

Outcome: approved