Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа Відділ у справах неповнолітніх Галицької районної адміністрації про визнання права власності на квартиру, визнання втратившим право на користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, визнання права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна. В подальшому (17.03.2014 року) уточнила свої позовні вимоги, просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та на незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS], здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя наступним чином - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з червня 1976 року, який між ними розірвано 06 лютого 2001 року. За час шлюбу було придбано спірну квартиру [ADDRESS], яка на праві приватної власності зареєстрована за нею. Крім того під час шлюбу з відповідачем розпочато будівництво житлового будинку [ADDRESS], який згідно з інформаційної довідки Городоцького РБТІ від 24.03.2011 року є об'єктом незавершеного будівництва, який на праві власності зареєстрований за відповідачем. Після припинення шлюбу у сторін існує спір щодо спільного майна. Крім того позивач вказує на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2001 року, оскільки перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, проте 08.11.2010 року, не зважаючи на припинення сімейних відносин без її згоди, як власника квартири, прописав у ній свого малолітнього сина від третього шлюбу - [PERSON], що порушує її права як власника у здійсненні користування та розпорядження квартирою. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? ідеальну частку квартири, усунення перешкод у користування квартирою та вселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскільки спірна квартира [ADDRESS] та на незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS] придбані за час шлюбу тому як позивач так і відповідач є співвласниками вищевказаного нерухомого майна. Однак відповідач чинить йому перешкоди у реалізації своїх прав на вищевказане майно. Просить суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS], визнати ідеальні частки у вищевказаному майні, а саме визнати за ним право власності на ? ідеальної частки квартири [ADDRESS], зобов'язати відповідача за зустрічним позовом не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселити його, [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів викладених у зустрічній позовній заяві, відповідач додатково зазначив, що спірну квартиру у 1994 році вони з дружиною придбали за спільні кошти, жодних домовленостей про розподіл майна між ними не було. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення зустрічного позову та просив задовольнити первісний позов з мотивів викладених у первісній позовній заяві. Представник третьої особи - відділ у справах неповнолітніх Галицької районної адміністрації м.Львова в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1976 року, який між ними розірвано 06.02.2001 року, про що видано свідоцтво про розірванню шлюбу 24.05.2005 року (а.с.6;8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.08.1994 року (а.с.9) [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], яка відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 08.09.2005 року зареєстрована за нею в цілому (а.с.11). Згідно свідоцтва про переміну прізвища (а.с.7) [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], про що зроблений актовий запис №32 від 22.03.2000 року. Відповідно до інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.14,128) за [PERSON] зареєстровано на праві власності об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку [NUMBER] з 50% готовності з інвентаризаційною вартістю 857 890 гривень (а.с.127) та на який видано технічний паспорт (а.с.129-133). З свідоцтва про шлюб (а.с.70) вбачається, що [PERSON] втретє зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом №234 від 03.07.2010 року, вчиненим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від цього шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.71), який зареєстрований 08.11.2010 року у спірній квартирі (а.с.39), що на думку позивача за первісним позовом - [PERSON] є порушенням її прав власника спірної квартири за відсутності її згоди. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила про те, що вона є дочкою позивача та відповідача по справі. Відповідач [PERSON] з 1997 року зареєстрований у спірній квартирі, проте жодних комунальних послуг на протязі проживання у ній він не сплачував і не вклав жодних коштів у проведений ремонт та будь-які витрати на утримання житла. Між батьками існувала усна домовленість про поділ майна за якою спірна квартира [ADDRESS] належить [PERSON], а незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] Претензії щодо спірної квартири у батька виникли у 2011 році. Спірна квартира була придбана за власні кошти її матері [PERSON], яка працювала за кордоном. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що позивачку [PERSON] знає з дитинства. Квартиру [ADDRESS] позивач купила за свої власні кошти, оскільки працювала за кордоном в Австралії. Відповідач не допомогав коштами в утриманні спірної квартири, не сплачував комунальних платежів. Між сторонами існувала усна домовленість про те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], а незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] Відповідно до ст.63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 цього ж кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 372 ЦК передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, за можливе відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, які мають істотне значення для справи. На думку суду істотними обставинами, які мають значення для справи є той факт, що позивач придбала спірну квартиру за власні кошти, утримувала її, здійснила у ній ремонт за власні кошти, що підтвердили у судовому засіданні свідки. Відповідач не надавав матеріальної та будь-якої іншої допомоги в придбанні та утриманні спірної квартири. Суд приймає до уваги, що згідно ст.29 ЦК України місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їхніх батьків або одного з них, проте судом достовірно встановлено, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 2001 року, не є співвласником спірної квартири та не проживає у ній, тому підстав для задоволення його вимог щодо вселення новоствореної сім'ї не вбачає. Суд критично оцінює покази відповідача [PERSON] про відсутність між сторонами усної домовленості про поділ майна, оскільки з 2001 року між ними не виникало майнових спорів. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та на незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS]. Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на незавершене будівництво житлового будинку [ADDRESS].

Outcome: partial