Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в обґрунтування якого вказав, що з 21.02.2012р. по 09.07.2015р. він працював у відповідача та був звільнений за угодою сторін відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України. У порушення ст.116 КЗпП України, відповідач не провів остаточного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, підприємство повинно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 10.07.2015р. по день повного розрахунку, а саме по 05.01.2016р. У звязку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 58813,02 грн. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, де вказав, що з позовними вимогами не згоден, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України, заробітна плата, на яку позивач мав право на момент звільнення, була нарахована та виплачена 15.10.2015р. Отже стягнення середнього заробітку відповідно до ст.117 КЗпП України, повинно бути з 10.07.2015р. по 15.10.2015р. Судом встановлено, що позивач з 21.02.2012р. по 09.07.2015р. знаходився у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.6-10). Згідно довідки відповідача від 05.02.2016р., середньоденний заробіток позивача складає 466,77 грн. (а.с.11). Згідно довідки відповідача від 05.02.2016р., останній платіж заборгованості на дату звільнення, сплачено 15.10.2015р. У жовтні 2015р. нарахована компенсація за дні затримки заробітної плати за липень 2015р. у сумі 114,64 грн. За мінусом обовязкових утримань, перераховано на ощадкасу 92,21 грн. 05.01.2016р. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивач звільнився 09.07.2015р., але повний розрахунок з позивачем щодо заборгованості на день звільнення, здійснений 15.10.2015р. Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум по 15.10.2015р. Суд вважає, що стягненню підлягає сума: 31740,36 грн. з розрахунку 466,77 грн. х 68 робочих днів за період з 10.07.2015р. по 15.10.2015р. При цьому, суд вважає, що середній заробіток за період з 16.10.2015р. по 05.01.2016р. стягненню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.115 ч.1 КЗпП України, ст.24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Таким чином, оскільки у день звільнення не було затримки виплати заробітної плати за липень 2015р. більш ніж на 1 місяць, то відповідач у день звільнення не повинен був виплачувати компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. Тому відповідачем не була порушена ст.116 КЗпП України в частині невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у нарахованій сумі 114,64 грн. Крім цього з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 317,91 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 117 КЗпП України, ст.24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», ст.34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial