Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON], третя особа Ужгородський міський відділ ДМС України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він - відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, є власником квартири №32, що розташована в м. Ужгород, вул. Оноківська, буд. 16. У даній квартирі зареєстрований відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 28 від 01.09.2015 року. З січня 2015 року відповідач фактично не проживає у квартирі № 32, по вул. Оноківській , буд 16 у місті Ужгород і, що підтверджується актом про відсутність (проживання) особи за місцем реєстрації, що складено 03.09.2015 року за участю свідків, громадян України [PERSON], [PERSON]. Отже, на момент звернення до суду з позовом у позивача відсутні будь-які інші можливості для позасудового врегулювання спору, тому позивач просить суд задовольнити зазначений позов. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином в газеті «Новини Закарпаття» від 26.12.2015 року № 145-146 (4462-4463) було здійснено публікацію про виклик його до суду. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру № 32, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Оноківська, буд. 16, належить [PERSON], [INFO], на підставі договору купівлі продажу № 3106 від 25.12.2014 року та зареєстроване у встановленому законом порядку відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2014 № 31689990. У квартирі № 32 зареєстрований відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, що видана ТзОВ «Підзамок» від 01.09.2015 року № 28, який не проживає в ній з січня 2015 року (акт № 155 від 03.09.2015 року). Як вбачається з акту ТзОВ «Підзамок» від 03.09.2015 року, який складено за участю свідків, громадян України [PERSON], [PERSON], відповідач з січня 2015 року не проживає у квартирі № 32, по вул. Оноківській, буд №16 у місті Ужгороді. За положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункт 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом\~статті 391 ЦК\~позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 487,20 грн. сплаченого судового збору, а також 50,00 грн. витрат із сплати за публікацію оголошення в газеті «Новини Закарпаття». На підставі наведеного та

Outcome: approved