Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрований, але з 2013 року відповідач не проживає. А тому, з огляду на ст.ст. 381, 391 ЦПК України та вимоги чинного законодавства, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 лютого 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з`явилась, 19 березня 2019 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в суді, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою 16липня 2018 року ПП «Регіон-Центр» (а.с.3). З вказаної довідки жодним чином не вбачається, хто є власником вказаної квартири. Доказів щодо права власності на квартиру [ADDRESS] матеріали справи не містять. З акту №188 від 12 липня 2018 року вбачається, що комісія ПП «Регіон-Центр» склали акт про те, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає, 16.01.2013 року виїхав з України в Грузію ( а.с.4). Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 ЦК України власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-709цс16 сформулював правову позицію від 16.11.2016 року, згідно з якою ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. У п.33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено та не надано жодних доказів, що вона являється власником квартири [ADDRESS] , не доведено що її права порушені, що є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] На підставі викладеного та ст. ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, та

Outcome: dismissed