Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Жовтоводського міського суду із вищезазначеною позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власницею 1/4 частини [ADDRESS]. Власниками іншої частини квартири є її колишній чоловік [PERSON] та його мати [PERSON] та донька [PERSON] 03 липня 2005 року [PERSON] помер, а його мати [PERSON], ще до смерті сина виїхала з міста Жовті [PERSON] та на даний час значиться як втративша зв'язок з родиною. Після відїзду [PERSON] в липні 2005 року і до теперішнього часу позивач володіє і користується вищезазначеною квартирою в повному об`ємі, оскільки відповідач самоусунулась від утримання свого нерухомого майна. Протягом усього строку користування квартирою вона за власний кошт здійснювала усі необхідні заходи щодо її утримання у належному стані, проводила ремонти та оплачувала комунальні платежі, у звязку з чим позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на частину вищевказаної квартири. Сторони у судове засідання не зявились. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явились. У наданих заявах, підтримуючи в повному обсязі позовні вимоги, просить розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засідання участі не приймала оскільки відсутня у останньому відомому місці реєстрації. Її виклик до суду був здійснений на підставі ч. 9\~ст. 74 ЦПК України шляхом дачі оголошення в друкованому засобі, що підтверджується приєднаною до справи копії газети «Вісті Придніпров'я»\~ №54(1753) від 21 липня 2016 року. За таких обставин, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~ проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2\~ ст. 197 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~ кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, по 1/4 частини кожному, належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 08 жовтня 1996 року, виданого відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської ради. /а.с.8/ Однак, як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 1999 року позивач [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 6), але після розлучення залишилась проживати з донькою [PERSON] в вищезазначеній спірній квартирі. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 03 липня 2005 року у віці 42 роки (а.с.7). Як зазначає позивач в своєму позові, відповідачка [PERSON] ще в 1989 році залишила спірну квартиру і виїхала до м. Владикавказ, Республіка Північна Осетія-Аланія, Російської Федерації. Останній раз відповідач приїздила на похорони сина [PERSON] 08 липня 2005 року. З того часу позивачу не відомо перебування відповідача [PERSON] Відповідно до довідки Жовтоводського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 26.02.2016 року - громадянка [PERSON], [INFO] за обліками ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області значиться, як втративша зв'язок з родиною, з 22.02.2016 року. До теперішнього часу її місцезнаходження невідоме (а.с55). Таким чином позивач протягом останніх десяти років користується спірною квартирою, проводить ремонти, оплачує комунальні послуги, оскільки відповідач добровільно покинула житло та самоусунулась від її утримання. Відповідно до\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду(стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей\~335\~і\~344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи на спірне майно не претендують, тому позивач є добросовісним набувачем, вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на частину вказаної квартири за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 88 ЦПК України\~суд вважає, що судові витрати слід віднести за рахунок позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку відповідно до вимог\~ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved