Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 27 червня 2019 року він передав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 650 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідач підписав та видав йому розписку, яка посвідчує передання йому визначеної вище грошової суми 27.06.2019 року. Відповідно до укладеного договору було визначено термін повернення позики, сплати процентів з суми позики та інші умови. Зокрема пунктами 3.2 даного Договору відповідач зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) до 27.07.2019 року включно. Пунктами 1.1 Договору про надання позики від 27.06.2019 року було встановлено, що позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики за процентною ставкою 30 відсотків на місяць. Суму позики відповідач отримав під час підписання Договору про надання позики від 27.06.2019 року, що підтверджується підписом відповідача в даному Договорі позики та виданою відповідачем розпискою від 27.06.2019 року. Згідно умов зазначеного Договору про надання позики, відповідач зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) з виплатою процентів (відсотків) від суми позики, згідно графіків встановленому у Договорі, однак, в установлений договором строк кошти відповідачем не повернуті, зобов`язання не виконані. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики у розмірі 650 доларів США та 1560 дол. США - відсотки за користування позикою за період з липня 2019 року по лютий 2020 року, а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наполягав на задоволенні та стягненні з відповідача заборгованості за Договором позики від 27 червня 2019 року в сумі 2210 дол. США. Також надав оригінал договору позики від 27.06.2019 року та оригінал розписки від 27.06.2019 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи по суті, надав заяву від 04.05.2020 року за вх.№12949, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Просив розгляд справи проводити без його участі. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики відповідно до якого [PERSON] передав у позику [PERSON] , строком на один місяць, грошові кошти в сумі 650 дол США, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання коштів від 27.06.2019 року (а.с.6). Згідно з п. 3.2. даного Договору відповідач зобов`язувався повернути позику в порядку та на умовах визначених цим Договором до 27.07.2019 року включно. Пунктом 2.1. Договору про надання позики встановлено, що розмір позики складає 650 доларів США. Процента ставка 30 відсотків в місяць. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами позики не погашає. Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договорів позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 27 червня 2019 року у розмірі 650 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2020 року становить 54 852,20 грн. Щодо стягнення трьох відсотків річних слід зазначити наступне. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, розмір трьох процентів річних від суми боргу за договором позики від 27 червня 2019 року за період з 01.07.2019 року по 01.20.2020 року становить 1560 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2020 становить 38719,20 грн.. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, доведеність факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо несвоєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved