Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 21.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 165. Позов мотивує тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 21.04.2001. Шлюб зареєстрованоВідділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про одруження 21.04.2001 зроблено відповідний актовий запис № 165. Від шлюбу маютьповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживаютьокремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, тому що між ними зникловзаєморозуміння. Примирення та збереження шлюбу вважає неможливим, зазначає, що має намір налагодити особисте життя, в зв`язку з чим подальше збереження шлюбу із Відповідачем є неможливим і буде суперечити її інтересам, тому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. Ухвалою суду від 19.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадженнята призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача адвокат Фурсенко С.С. 10.02.2021 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі позивача та її представника, позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, 29.01.2021 подав до суду заяву про розгляд справибез його участі, позов визнає в повному обсязі. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які берутьучасть у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогоюзвукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінкита чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичнівзаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, щоподальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніхдітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 21.04.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 165, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя не підтримує шлюбних відносин і спільного господарства сторони не ведуть. Спільне життя сторін не склалося в зв`язку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя, відсутністю загальних інтересів. Почуття любові і поваги між ними втрачено. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторінвідсутні. Спору про розподіл спільного нажитого майна між сторонами немає. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, щомають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя ізбереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуютьсяоднаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудовусімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що міжсторонами втрачено почуття любові одне до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сім`я розпалася та існуєформально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основнихйого засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільнійзгоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розладподружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжявласної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідокчого шлюб підлягає розірванню. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшовдо висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїміменем. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Зокрема, Законом України № 2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності27.07.2010р., внесено зміни до ст. 235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішеннісуду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 295 ЦК передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацієюшлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбнепрізвище. Позивачем в позовній заяві не зазначено про бажання зміни прізвища на дошлюбне після розірвання шлюбу, тому суд вважає, що правом позивача після розірвання шлюбу є надалі іменуватися прізвищем [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України після набрання рішенням законної сили необхіднонадіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесеннявідомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записіпро шлюб. Судові витрати залишити по фактично понесеним, оскільки позивачем не наполягає на їх стягненні.

Outcome: approved