Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] . Посилався на те, що він є власником двогосподарства, що розташоване по [ADDRESS] . У вищевказаному господарстві крім нього зареєстрована і відповідач [PERSON] , його донька від першого шлюбу, яка раніше проживала разом з ним в його будинку на правах члена сім`ї, а саме з 09 травня 1977 року до 2002 року та створивши власну сім`ю переїхала, а тому фактично протягом останніх сімнадцяти років проживає в іншому господарстві. Реєстрація відповідача в його домоволодінні перешкоджає йому у повній можливості розпоряджатися своїм приватним нерухомим майном на свій власний розсуд та отримувати субсидію. Добровільно за його ініціативи зняти з реєстрації відповідача не можливо по нині чинному законодавству, однак із-за відсутності відповідача з поважної причини більше сімнадцяти років по місцю реєстрації вона підлягає зняттю в судовому порядку з реєстрації як колишньої мешканки, що втратила право користування його житлом, тому просить суд позов задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не з`явився, однак направив заяву з проханням розглянути справу у його відсутності позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомленою про дату, час і місце судового засідання, двічі до суду не з`явилась та не повідомила про причини своєї неявки, а також не подала відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] та складається, з житлового будинку літер «А» житловою площею 53, 90 кв. м., сараю літ. «Б», площею 29,10 кв.м., літньої кухні літ. «В» площею 64,20 кв. м., сараю літ. «Г» площею 18,30 кв. м., огорожі № 1,2,3,4, загальна площа складає 83,4 кв.м., що вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 січня 2015 року, номер запису про право власності 8454800. Відповідно до ксерокопії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] приписані власник [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З акту встановлення факту не проживання, опитування сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 11.10.2019 року № 799 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 04.07.1997 року однак з 2002 року по даний час по вищевказаній адресі не проживає. Згідно зі ст. 71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні довів, та відповідач [PERSON] жодними доказами не спростувала, що з 2002 року не проживає у будинку свого батька по [ADDRESS] без поважних на то причин. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом.

Outcome: approved