Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований між ним та відповідачем 25.01.1997 року Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 05. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з відповідачем сумісно не проживають шість місяців, від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. Причиною розірвання шлюбу є відсутність порозуміння. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, в звязку з чим він звернувся до суду з позовом. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала заяву в якій позовні вимоги визнає повністю, просить суд їх задовольнити та розірвати шлюб між нею та позивачем. Просила розглянути справу без її участі. Після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище «Верховод». Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія 1-ЕД № 004873, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25.01.1997 року Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 05 (а.с. 5) Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 009107 від 17.05.2005 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 4). Спір про майно подружжя відсутній. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] (до шлюбу Попадінець) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «Верховод».

Outcome: approved