Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачкою у них народилася донька [PERSON] [INFO]. 16.03.2010 року шлюб між ними розірвано, відповідачці присвоєно прізвище [PERSON]. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з ним та перебуває на повному його утриманні. З моменту розлучення і по даний час, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини відповідачка з власної ініціативи самоусунулася від виконання своїх батьківських обов»язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. На даний час вони з донькою проживають у Сполучених Штатах Америки де дитина навчається у школі, що підтверджується довідкою середньої школи ім.Боба Міллера від 30.05.2017 року у 8 классі. В України мають родичів та бажають приїхати до них, але донька потім не зможе повернутися до США на навчання без нотаріально завіреного дозволу матері на виїзд дитини за кордон. Звернення до відповідачки з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон залишено без відповіді. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньої [PERSON] [INFO] в супроводі батька [PERSON], або інших осіб уповноважених батьком, без згоди та супроводу матері [PERSON] [INFO], до досягнення дитиною повноліття та дозволити [PERSON] без згоди матері [PERSON], оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньою [PERSON] [INFO], за межі України. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи у їх відсутності на уточнених позовних вимогах наполягають. Просять провести заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення повістки на сайті «Судова влада». Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 16.03.2010 року розірвано, від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). Стаття 33 Конституцією України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі батька. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved