Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач звернувся із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) та аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року, який було розірвано 02 грудня 2019 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду. У даному шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зареєстроване місце проживання їх сина за місцем реєстрації батька, де фактично проживала їх сім`я, а саме: за адресою [ADDRESS] . Проте, їх сім`я розпалась, через певні обставини вони стали конфліктувати, з 18 червня 2019 року припинили спільне проживання, від відповідача вони з дитиною підтримки не знайшли, тому вона змушена разом із сином переїхати жити в квартиру своєї бабці [PERSON] , що розташована по [ADDRESS] де проживають на даний час. Відповідач повністю відсторонився від участі у вихованні та утриманні сина, син фактично проживає з нею, вона несе витрати на його утримання самостійно, на її прохання зняти дитину з реєстрації його місця проживання та зареєструвати за її місцем проживання по [ADDRESS] , оскільки бабця дала згоду на реєстрацію онука в квартирі, відмовився без відомих їй причин. Оскільки відповідач добровільно відмовляється надавати згоду на реєстрацію дитини за місцем її постійного проживання, вважає, що суд має визначити місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, вказує, що після їх переїзду відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона позбавлена можливості самостійно працювати, єдиним її доходом є одноразова допомога при народженні дитини в розмірі 860 грн. Відповідач офіційно працює у Тернопільській дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧ-8) Львівської залізниці, про розмір заробітної плати не повідомляє. Крім того, він є працездатною особою, має можливість працювати та сплачувати аліменти на дитину і на неї, оскільки вона здійснює догляд за сином і не має можливості самостійно працювати. Враховуючи те, що відповідач систематично не виконує обов`язків по утриманню сина, власних коштів не вистачає на повне та необхідне матеріальне забезпечення дитини, що тягне за собою порушення прав дитини, а тому просить суд стягнути аліменти не лише на утримання їхньої малолітньої дитини, але й аліменти на своє утримання. Крім того, відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до позивача [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини з батьком, стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що вони з сином проживали в квартирі [ADDRESS] , власником якої є його бабуся [PERSON] , однак 20 червня 2019 року після чергової сварки [PERSON] без його відому та дозволу забрала їх сина та повезла його в невідомому напрямку. На його численні дзвінки і неодноразові спроби повернути сина додому відповідач його до сина не пустила і сказала, що син залишить проживати з нею. Вважає, що відповідач утримує їх сина незаконно, він бажає, щоб син проживав з ним, відповідач йому у спілкуванні з сином категорично відмовляє, чим порушує його права як батька. Він має самостійний достатній дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Вказує, що за адресою, за якою бажає визначити місце проживання дитини позивач [PERSON] , проживає її батько [PERSON] , який наніс тілесні ушкодження його матері. Тому він змушений звернутись до суду із позовом про негайне відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та визначення місця проживання дитини з батьком. Також, вказує, що дитина зареєстрована разом із ним, а утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків, згідно вимоги ст. 181 сімейного кодексу України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким проживає дитина, має право звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] в його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі 1860 грн. 30 липня 2019 рокуухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року прийнято зустрічний позов до розгляду та справи об`єднані в одне провадження. 26 вересня 2019 року від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на позову заяву, згідно якого позов не визнає, вважає викладені в позовній заяві обставини такими, що не відповідають дійсності, позовні вимоги безпідставними, такими, що не відповідають потребам дитини, не сприятиме найкращим інтересам їх сина [PERSON] як і не відповідає дійсним інтересам позивача за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року матеріали справи направлено до органу опіки і піклування з метою надання відповідного висновку. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять відмовити у задоволенні вимог за зустрічним позовом. У судовому засіданні представник відповідача-позивача позовні вимоги визнав частково, зокрема, в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів, не визнав в частині стягнення аліментів на дружину. Крім того, пояснив, що [PERSON] не наполягає на задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. Представник третьої Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримав висновок органу опіки та піклування, який прийнято з урахуванням найкращих інтересів дитини. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року, який було розірвано 02 грудня 2019 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду. У даному шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області. Згідно довідки ПП «Наш дім» від 15 липня 2019 року за №4186, [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . Згідно довідки ПП «Наш дім», [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані бабуся, дідусь, мати, син [PERSON] . Зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка ПП «Наш дім» №4210 від 17 липня 2019 року. Згідно акту обстеження житлових умов заявника від 15 липня 2019 року, складеного комісією ПП «Наш дім», квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житлова площа 28,2 кв. м., проживають заявник, бабця, батько, мати, сестра. Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання від 17 липня 2019 року, складеного комісією ПП «Наш дім», підтверджено, що у квартирі [ADDRESS] є зареєстрований але не проживає [PERSON] . Із довідки від 04 вересня 2019 року ТОВ «СОВР», виданої [PERSON] вбачається, що квартира по [ADDRESS] складається з 2-х кімнат, житловою площею 26,9 кв. м. З довідки № 3397, виданої 24.07.2019 року про суми виплачених доходів та утриманих податків, вбачається, що [PERSON] у 2019 році отримала державну і соціальну матеріальну допомогу в сумі 2580 грн. Із довідки №4346 від 19.07.2019 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради вбачається, що [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно. [PERSON] дала згоду на реєстрацію та проживання в належній її квартирі [ADDRESS] [PERSON] . На [PERSON] . Тернопільською дистанцією сигналізації та зв`язку РФ Львівська залізниця 03.09.2019 року та ТОВ «СОВР-1» видано позитивні характеристики. За заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за фактом завдання їй тілесних ушкоджень [PERSON] . Як вбачається із листа ТВП ГУНП в Тернопільській області від 24.09.2019 року № 09-428/ОП, [PERSON] зверталась до Тернопільського ВП із заявами від 11.07.2020 року, 16.08.2020 року щодо сімейного конфлікту із [PERSON] , зі заявою від 16.08.2020 року щодо дій [PERSON] [PERSON] надані відомості, якими підтверджено деталізацію витрат за липень-вересень 2019 року , у якому вказані телефонні номери, однак, з якого неможливо з`ясувати особи абонентів. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно п.3 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківською піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківською піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м.Києві та м.Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року №249, орган опіки та піклування рекомендує визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, про що склав заяву. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які доводять те, що позивач має самостійний дохід, постійне місце проживання, тобто даних, які б негативно характеризували [PERSON] в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено, крім того відповідач не заперечив щодо проживання дітей з матір`ю. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Також, відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених ним Кодексом. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини шляхом визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері по [ADDRESS] . Поряд з тим, судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність негайного відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Судом встановлено, що позивач проживає із дитиною та самостійно несе витрати по утриманню дитини, а відповідач [PERSON] не надає кошти на утримання дитини, без поважних причин, хоча є працездатним. Врахувавши усі вищевикладені обставини, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини необхідно визначити у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, відмовивши у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за зустрічним позовом. Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. В силу вимог ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірваний 02 грудня 2019 року. На даний час подружжя проживає окремо, син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] . Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, оскільки аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, стягуються незалежно від того, чи працює дружина, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач є молодою особою, працездатного віку, має постійне місце роботи, судом не встановлено обставини про його незадовільний стан здоров`я, а тому суд приходить до висновку, що останній може надавати матеріальну допомогу колишній дружині, з якою проживає його дитина до трьох років, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача слід визначити у розмірі 1/12 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною трьох річного віку. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров`я не може надавати матеріальну допомогу [PERSON] , з якою проживає син, на її утримання, у розмірах визначених судом. Разом з тим, позивачем не доведено те, що [PERSON] отримує доходи, на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог за первісним та зустрічним позовами про стягнення аліментів у розмірі по 768,40 грн. на загальну суму 1536 грн. 80 коп. Крім того, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на дитини та дружини в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial