Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на гараж №1 загальною площею 45, 5 кв.м, гараж № 2 загальною площею 29, 6 кв.м, гараж № 3 загальною площею 29, 9 кв.м в [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на ту обставину, що у позивача з генеральним підрядником, під час будівництва багатоквартирного будинку по [ADDRESS], було укладено договір на будівництво гаражів, однак як виявилося у самого підрядника були відсутні будь - які дозвільні документи та документи на земельну ділянку, а відтак спірне будівництво є самочинним, і лише в судовому порядку позивач може захистити право на майно. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву в якій просить справу розглядати за власної відсутності, позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку представника, однак на адресу суду направив письмове заперечення на позов. Всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступні факти. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оспорювання, порушення або невизнання. 12.10.2005 року між ПП [PERSON] та Позивачем було укладено договір на дольову участь у будівництві житла, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання профінансувати будівництво квартири, гаражу в [ADDRESS] На виконання умов договору позивачем було внесено кошти, й по завершенню будівництва аптеки та закладу громадського харчування з надбудовою власних житлових квартир по [ADDRESS], за [PERSON] було оформлено права власності на квартиру № 4 за вказаною адресою. Разом з тим на споруджені за даною адресою гаражі: №1 загальною площею 45, 5 кв.м, № 2 загальною площею 29, 6 кв.м, № 3 загальною площею 29, 9 кв.м, жодних документів за позивачем оформлено не було. Судом встановлено, що позивачем, силами підрядника, було зведене дане спірне майно. При цьому будь - яких доказів наявності дозволу на здійснення будівельних робіт, проекту та земельної ділянки, відведеної для даної мети, судом не встановлено та сторонами спору не надано. 29.09 2016 року ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат АЕ №000363), було виготовило звіти про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта - гаражів: №1 загальною площею 45, 5 кв.м, № 2 загальною площею 29, 6 кв.м, № 3 загальною площею 29, 9 кв.м, в [ADDRESS], згідно змісту яких вбачається, що спірні нежитлові приміщення знаходиться в нормальному стані, відповідають будівельним нормам та по надійності несучих конструкцій дозволяють проводити експлуатацію за призначенням. Окрім цього 05.09.2016 року ТОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області», на вищезазначені гаражі було виготовлено технічні паспорта. В ході підготовки документів для погодження добудови та готовності об'єкта до експлуатації, позивач дізнався, що для здачі об'єкта в експлуатації, відповідно до згаданої постанови КМУ і Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» необхідно розробити технічну документацію та отримати земельну ділянку для обслуговування добудови. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS], перебуває у власності Тернопільської міської ради, що стверджується листом від 20.10.2016 року за №10057\\08, й нікому в оренду не передавалася. В п. 16 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позов особи, яка самочинного збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам , державним стандартам. Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У відповідності до вимог ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Умовами визнання є надання земельної ділянки під самочинно збудований об'єкт, відсутність заперечень власника (користувача) земельної ділянки, відсутність порушень прав третіх осіб, а також відповідність збудованого об'єкта державним будівельним нормам і правилам. Суд констатує, що хоча здійснене позивачем будівництво є самочинним, однак поданими [PERSON] належними та допустимими доказами, а саме звітами про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, доведено, що відповідає всім вимогам ДБН та іншим нормам. Вищезгадані обставини свідчать про відсутність порушення прав третіх осіб, оскільки з приводу самочинно збудованого позивачем майна, суду не надано доказів в підтвердження конфліктів і спорів з іншими особами, в тому числі з власником земельної ділянки. Відтак, аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved