Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], укладений 06.08.2014 року; в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частин транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 2/3 частини транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], у розмірі 200 000 гривень, припинивши за нею право власності на вказаний транспортний засіб. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, за вказаною заявою просила суд визнати відчуження транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], незаконним; в порядку спільного майна подружжя визнати за [PERSON] ідеальну частку у спільному майні подружжя, яке складалось з транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], у розмірі 2/3 частини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 2/3 частини транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], у розмірі 200 000 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказала про те, що з 12.03.2005 року по 07.08.2014 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей. У період шлюбу сторонами у справі придбано транспортний засіб марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який 06.08.2014 року відповідачем відчужено без згоди позивача, а грошові кошти від відчуження використано не в інтересах сім'ї. Згоди на відчуження транспортного засобу позивач не надавала. Враховуючи факт перебування на утриманні позивача двох малолітніх дітей, ідеальна частка позивача у спільному майні подружжя, яким був вказаний вище транспортний засіб, складає 2/3 частини. Враховуючи, що вартість спірного транспортного засобу не оспорюється, позивач просить стягнути на її користь з відповідача компенсацію вартості 2/3 частин спірного транспортного засобу у розмірі 200 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з наведених у позові підстав. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність, зазначив, що спірний транспортний засіб відчужено за згодою позивача, а грошові кошти використано в інтересах сім'ї. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що при відчуженні транспортного засобу відповідач стверджував, що транспортний засіб є його особистою приватною власністю, а тому при відчуженні згода іншого подружжя на таке відчуження не вимагалась. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб. У період шлюбу у сторін у справі народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтв про народження [NUMBER], виданого 19.07.2005 року, та [NUMBER], виданого 29.05.2009 року, відповідно. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2014р. розірвано шлюб між позивачем і відповідачем. За час шлюбу подружжям набуто у власність автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], вартістю 300 000 грн., який відповідно до довідки Центру ДАІ № 9 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкований УДАІ ГУМВС України в м. Києві, був зареєстрований за [PERSON] до 06.08.2014 року. Вартість транспортного засобу у розмірі 300 000 грн. сторонами не оспорюється. Згідно даних Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України та облікової картки на транспортний засіб № 46055332 від 06.08.2014 року, транспортний засіб марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 06.08.2014 року [PERSON] відчужено на користь [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ВІА854710 від 06.08.2014 року, виданої ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД». Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу. Таким чином, транспортний засіб марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], є спільним майном [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що малолітні [PERSON], 2005 року народження, та [PERSON], 2009 року народження, проживають разом з матір'ю [PERSON], та перебувають на її повному утриманні. Наведене підтверджується також рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2015 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі ? частки усіх видів його доходів, заробітку. Також, зазначена обставина стверджується і рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року, винесеними за результатами вирішення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - транспортного засобу марки «Ніссан» модель «Мікра», д.н.з [NUMBER]. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти,встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Таким чином, враховуючи, що малолітні діти перебувають на утриманні матері - [PERSON], а відповідачем не надано суду докази на спростування вказаних вище обставин та участі в їх утриманні, суд надходить до висновку про необхідність відступити від рівності часток та збільшити ідеальну частку позивача у спірному майні до 2/3 частин. Режим спільної сумісної власності подружжя встановлений ст. 68 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі, 06.08.2014 року відповідачем [PERSON] відчужено транспортний засіб марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 06.08.2014 року, відчужено на користь [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ВІА854710 від 06.08.2014 року, виданої ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД». За нормою ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що згоди на відчуження спірного транспортного засобу на користь [PERSON] не надавала, ані усно, ані письмово, оскільки вже станом на березень 2014 року проживала разом з малолітніми дітьми окремо від відповідача у своїх батьків, оскільки між сторонами у справі на той момент склалися вкрай негативні стосунки, що підтверджується зверненнями до органів міліції, сторони у справі взагалі не спілкувались. Дану обставину визнав та не заперечував і відповідач у судовому засіданні, також на відсутність згоди [PERSON] на момент відчуження транспортного засобу у поясненнях вказала і тертя особа [PERSON] Так, і відповідач, третя особа [PERSON], у судовому засіданні зазначили про те, що спірний транспортний засіб є особистою приватної власністю відповідача [PERSON], а тому згода [PERSON] на його відчуження на користь [PERSON] не вимагалась. Разом з тим, доказів в розумінні ст. 58,59 ЦПК України, які б доводили факт належності спірного транспортного засобу на праві приватної власності відповідача [PERSON] матеріали цивільної справи не містять. Не надано таких доказів відповідачем і при розгляді справи. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Такий висновок викладений у постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 08.04.2015 року № 6-цс15, який згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем [PERSON] ідеальної частки у спільному майні подружжя, яке складалось з транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], у розмірі 2/3 частини, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості 2/3 частини спірного транспортного засобу у розмірі 200 000 гривень, підлягають задоволенню. Разом з тим, суд надходить до висновку про те, що вимога про визнання незаконним відчуження транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAIL», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], на користь [PERSON], не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial