Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнювався в ході судового розгляду справи, до [PERSON], Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства АСК «ІнтерТрансПоліс» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2012 року [PERSON], керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], порушивши правила дорожнього руху, здійснив зіткнення з його автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, що належить позивачу, зазнав механічних пошкоджень. Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2012 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 5840,51 гривень, вартість послуг оцінювача склала 500,00 гривень. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Окрім матеріальної шкоди, позивачу була завдана також моральна, яка виразилася у порушенні звичного способу життя, погіршення самопочуття, розладі стосунків у сім'ї. Моральну шкоду позивач оцінив у 5000,00 гривень. Враховуючи викладене, з урахуванням поданих уточнень (том 1 а.с.235, том 2 а.с.57, 61, 107) позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5840,51 гривень, збитки, завдані внаслідок витрат, пов'язаних із здійсненням оплати послуг оцінки автомобіля, у розмірі 500,00 гривень, завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, судові витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 гривень, судові витрати, пов'язані з явкою до суду представника, у розмірі 2104,48 гривень, та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 229,41 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В попередніх судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та надали відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не надав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у Приватному акціонерному товаристві АСК «ІнтерТрансПоліс», тому саме вона повинна відповідати за завдану ним шкоду третім особам. Залишення позивачем без розгляду позовних вимог до страхової компанії є по суті непред'явленням вимог, що, в свою чергу, є підставою для відмови в позові до [PERSON] Окрім цього, представник відповідача зазначив, що завдана нібито моральна шкода [PERSON] є надуманою та недоведеною. З приводу судових витрат представник відповідача зауважив, що адвокат [PERSON] приймала участь у судових засіданнях не в якості особи, яка надає правову допомогу позивачу, а як його представник, тому заявлені витрати на правову допомогу є необґрунтованими. Також на думку представника відповідача необґрунтованою є вимога про стягнення витрат, пов'язаних з явкою до суду представника, адже витрати на пальне відповідно до приписів ч.1 ст.85 ЦПК України несуть сторони. Представник відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України - у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. У наданих до суду письмових поясненнях проти задоволення позовних вимог за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України заперечувала (том 1 а.с.205, 207). Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства АСК «ІнтерТрансПоліс» - в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, заяви про слухання справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи, або заперечень щодо позову, не надав, причини неявки до суду не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка позивача та його представника, відповідача та представників відповідачів, третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності зазначених осіб. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER], виступає [PERSON] (том 1 а.с.4). Зі змісту довіреності від 14.01.2011 року, виданої [PERSON] вбачається, що [PERSON] на правовій підставі володіє автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] (том 1 а.с.6). За таких обставин, враховуючи роз'яснення, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення закону щодо захисту права власності поширюється і на [PERSON], який має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Цим спростовується твердження представника відповідача [PERSON], що [PERSON] є неналежним позивачем по справі. Зі змісту ст.1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність пов'язана із використанням транспортних засобів, і шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням (абз.3 п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року). Відповідно до Постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2012 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно описової частини зазначеного судового рішення, 29.08.2012 року, о 15-00 годині, [PERSON] керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], по вул.Прибережна магістраль у м.Запоріжжя, не витримав безпечну відстань руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер [NUMBER], водій [PERSON], який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені (том 1 а.с.7). Отже, відповідач [PERSON] є відповідальною особою за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки під його керуванням. За змістом ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На виконання зазначеної вимоги закону [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу. Так, відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ у період часу з 10.01.2012 року по 09.01.2013 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в страховій компанії ПрАТ АСК «ІнтерТрансПоліс» згідно полісу серії АВ №1391549 (том 1 а.с.105). Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таким чином, судом встановлено, що 29.08.2012 року за участю водія транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ АСК «ІнтерТрансПоліс», та водія [PERSON] стався страховий випадок, у результаті якого останньому були спричинені матеріальні збитки, пов'язані із пошкодженням його автомобіля. Наявність факту дорожньо-транспортної пригоди та спричинення шкоди третім особам є підставами для вирішення питання щодо відшкодування шкоди, завданою джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як вбачається із листа керівника ПрАТ АСК «ІнтерТрансПоліс» №1134 від 19.09.2014 року, [PERSON] не звертався до страхової компанії у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 29.08.2012 року по вул.Набережна магістраль в м.Запоріжжя (том 2 а.с.120). За таких обставин, суд вбачає за необхідне вирішувати питання щодо стягнення завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди із завдавача - [PERSON] Наведеними вище обставинами спростовується твердження представника відповідача, що у зв'язку із тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у Приватному акціонерному товаристві АСК «ІнтерТрансПоліс», тому саме вона повинна відповідати за завдану ним шкоду третім особам, і залишення позивачем без розгляду позовних вимог до страхової компанії є по суті непред'явленням вимог, що, в свою чергу, на його думку, є підставою для відмови в позові до [PERSON] За твердженням позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] йому була завдана матеріальна та моральна шкода, яку у добровільному порядку відповідачі відшкодовувати відмовляються. При вирішенні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного. Відповідно до Звіту №4 про оцінку автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER], складеного 30.08.2012 року, матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля, склала 5840,51 гривень (том 1 а.с.9-38). Зазначене автотоварознавче дослідження проводилось за заявою позивача, за яке останнім, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №4 від 31.08.2012 року було сплачено 500,00 гривень (том 1 а.с.56). Згідно ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На підставі цього, з урахуванням того, що учасники процесу не заперечували щодо розміру матеріальних збитків, понесених позивачем у результаті пошкодження автомобіля та визначених у Звіті №4 від 30.08.2012 року, також щодо вартості проведеного дослідження, визначеній у квитанції до прибуткового касового ордеру №4 від 31.08.2012 року, суд вважає надані позивачем докази на підтвердження понесених ним матеріальних збитків належними та допустимими. З урахуванням цього, з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, повинно бути стягнуто 6340,51 гривень (5840,51 + 500,00 = 6340,51). При вирішення питання щодо відшкодування на користь позивача завданої йому моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), врахування стану здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - відшкодування такої шкоди, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На думку суду, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав певних моральних страждань. Так, як вбачається з матеріалів справи, з вини відповідача [PERSON] було пошкоджено майно [PERSON], що безперечно призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань, необхідності прикладення часу та зусилля для відновлення своїх прав власника, а отже є підставою для захисту його порушених прав у вигляді завдання моральної шкоди. Разом з тим, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме спричинення матеріальних збитків у результаті дорожньо-транспортної пригоди та їх тривале не відшкодування призвело до погіршення його здоров'я. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, вимушених змін у життєвих стосунках [PERSON], прикладення часу та зусилля, необхідних для відновлення пошкодженого майна, незручностей, хвилювань, душевних страждань, суд дійшов до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві та достатньою сатисфакцією зазнаних моральних страждань має бути 500,00 гривень, які підлягають стягненню на його користь з відповідача [PERSON] Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом ст.ст.79, 84 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно ст.84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій та із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену суму при розгляді справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про відшкодування понесених витрат на правовому допомогу у розмірі 2500,00 гривень. В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір про надання юридичних послуг №26/1-Ц від 31 серпня 2013 року (том 1 а.с.87-88), Додаток до Договору про визначення розміру оплати у сумі 2500,00 гривень (том 1 а.с.89), Акти виконаних робіт від 19.11.2013 року та від 16.09.2014 року (том 1 а.с.90, том 2 а.с.118), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №461 від 02.02.2004 року (том 1 а.с.58). На підтвердження оплати витрат на правову допомогу надано квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 13.09.2013 року та №3 від 07.10.2013 року (том 1 а.с.41, 51). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 13.09.2013 року адвокатом [PERSON] отримано від [PERSON] за підготовку та складання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП 500,00 гривень (том 1 а.с.41). Згідно Актів виконаних робіт адвокатом було витрачено на складання позовної заяви 2 години. Враховуючи це, суд вважає, що отримана адвокатом сума за надання правової дороги згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 13.09.2013 року цілком відповідає розміру компенсації, щодо стягнення якої ставить питання позивач, адже цей розмір не перевищує граничні розміри компенсації таких витрат, встановлені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 07.10.2013 року адвокатом [PERSON] отримано від [PERSON] за надання юридичних послуг в суді першої інстанції по справі 333/7302/13-ц - 2000,00 гривень (том 1 а.с.51). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до журналів судових засідань адвокат [PERSON] приймала участь у наступних судових засіданнях суду першої інстанції: 07.10.2013 року з 11.19 по 11.25 годину = 6 хвилин (том 1 а.с.59-60), 20.11.2013 року з 10.30 по 11.03 годину = 31 хвилина (том 1 а.с.95-97), 17.12.2013 року з 16.34 по 17.00 годину = 26 хвилин (том 1 а.с.123-124), 13.01.2014 року з 10.40 по 10.45 годину = 5 хвилин (том 1 а.с.130-131), 13.02.2014 року з 10.40 по 10.44 годину = 4 хвилини (том 1 а.с.153-154), 06.03.2014 року з 12.05 по 12.32 годину = 27 хвилин (том 1 а.с.172-173), 02.04.2014 року з 10.52 по 10.56 годину = 4 хвилини (том 1 а.с.192), 08.07.2014 року з 16.21 по 18.20 годину = 1 година 59 хвилин (том 2 а.с.59-60), 17.09.2014 року з 14.25 по 14.50 годину = 25 хвилин (том 2 а.с.108-109). Загалом адвокат [PERSON] приймала участь у розгляді справи у суді першої інстанції 4 години 7 хвилин. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня 2013 року становить 1147 гривень, з 01 грудня 2013 року становить 1218 гривень, отже розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 458,80 гривень за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, з 01 січня 2013 по 01 грудня 2013 року, та 487,20 гривень з 01 грудня. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня 2014 року становить 1218 гривень, отже розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 487,20 гривень за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. З урахуванням цього, враховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу у суді першої інстанції позивача складають: 458,80 гривень / 60 хвилин х 37 хвилин = 282,93 гривні за участь у судових засіданнях 07.10.2013 року та 20.11.2013 року, 487,20 гривень / 60 хвилин х 210 хвилин = 1218,00 гривень за участь у інших судових засіданнях, а разом 1500,92 гривень. Таким чином, вимога позивач про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 2000,92 гривень (1500,92 гривень + 500,00 гривень). Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат, пов'язаних із явкою до суду, суд виходить з такого. Згідно ст.79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. На відшкодування витрат, пов'язаних із явкою до суду, представником позивача заявлено вимогу про відшкодування витрат на придбання палива для автомобіля, необхідного для відвідування засідань суду, у розмірі 2104,48 гривень. На підтвердження цих витрат представником позивача надано фіскальні чеки про придбання палива (том 1 а.с.82, 83, 84, 122, 134, 135, 182, 183, 242а, том 2 а.с.52а, 97). Витрати, пов'язані з явкою до суду, відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» і не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Виходячи з того, що згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України надання доказів відповідних витрат є обов'язком сторони, а позивач (його представник) не надали суду відповідних документів на підтвердження вказаних витрат (як то норма споживання палива конкретною маркою автомобіля, відстань між місцем проживання або роботи представника позивача та суду, що є необхідним для розрахунку витрат палива для подолання конкретної відстані), у суду немає підстав стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача вказану суму, оскільки фіскальні чеки про придбання пального не є безспірним доказом вказаних витрат. Окрім цього, не зважаючи на те, що відстань між місцем проживання або роботи представника позивача та суду повинна бути величина незмінна - абсолютна, заявлені витрати на пальне за кожним із фіскальних чеків є різноманітною. Зокрема, за фіскальним чеком від 06.03.2014 року було витрачено 192,21 гривні (том 1 а.с.182), а за фіскальним чеком від 17.09.2014 року - 322,00 гривні (том 2 а.с.97). Також суд вважає за потрібне зазначити на неоднорідності товару - палива придбаного згідно наданих до суду фіскальних чеків. Зокрема, за фіскальним чеком від 06.03.2014 року було придбано газ (том 1 а.с.182), за фіскальним чеком від 18.06.2014 року - бензин марки А-92 (том 2 а.с.52а), за фіскальним чеком від 17.09.2014 року - бензин марки А-95 (том 2 а.с.97). Так як задоволена основна вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача [PERSON] повинні бути стягнені на користь позивача [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,41 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial