Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним як спадкоємцем за законом першої черги право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав померлій [INFO] [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, який був би зареєстрований на ім'я спадкодавців. В судове засідання позивача [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 159, [PERSON] та [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 11.04.2014 року за № 302. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадянським організаціям. Відповідно до заповіту від 11.06.1992 року за № 45, посвідченого секретарем Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, з чого б воно не складалось та в чому б воно не знаходилось, в тому числі житловий будинок, який знаходиться в селі Лощинівка Ізмаїльського району, заповіла [PERSON]. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як було з'ясовано судом, позивач [PERSON] фактично в управління або володіння спадковим не вступав та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався тобто вважається таким, що не прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 554 ЦК УРСР 1963 року, в разі неприйняття спадщини спадкоємцями за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528, і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.01.1955 року, виданого Лощинівським сільським відділом РАЦСу; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.06.2014 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Як вже було з'ясовано судом [PERSON] спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року не прийняв. В свою чергу, [PERSON], будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 11.04.2014 року за № 303, тобто вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], з якого 1/2 частина належала йому згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 159, а 1/2 частину з якого він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON], але юридично не встиг оформити своїх спадкових прав. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38874057 від 12.11.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцєм за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.06.2014 року, повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] у передбачений строк звернувся до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 38875135 від 12.11.2014 року, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. 06.03.2015 року за № 1-159 державним нотаріусом Ізмаїльскоїх державної нотаріальної контори Одеської області на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебувають у колективній власності КСП «Бесарабія» села Лощинівка Ізмаїльського району Одеської області та про право на земельну ділянку (пай) розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебувають у колективній власності КСП «Бесарабія» села Лощинівка Ізмаїльського району Одеської області. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved