Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради в якому просить визнати за ним право власності на 1/10 частину жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.10.2017 року за позивачем визнано право власності лише на 2/90 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої [INFO]. У зв'язку з тим , що бабусею позивача [PERSON] за час її життя було складено заповіт на користь позивача , спірна частина спадкового майна не була прийнята ним у спадок, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визнання 1/10 частини жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] ,в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] ,померлої [INFO]. Позивач надав до суду заяву, якою позов підтримав , просив його задовольнити, розглядати справу у відсутності позивача , не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача, позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.1974 [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що складає 1/5 частину даного домоволодіння. Вказану частину даного домоволодіння згідно договору міни від 19.04.1979, укладеному з [PERSON] та дідом та бабою [PERSON] та [PERSON] обміняв на належне останнім домоволодіння [ADDRESS]. 12.07.1977 [PERSON] склав заповіт на все своє майно на користь позивача , яке на момент його смерті складалось з 1/10 частки зазначеного домоволодіння. Після смерті [PERSON] позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом - на 7/90 частин жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. На 2/90 частин вказаного будинку (обов'язкова частка) видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я дружини померлого - [PERSON] , яка до того володіла 1/10 частину зазначеного домоволодіння та 18.12.1980 склала заповіт на все своє майно на користь позивача . З 1980 року по 16.07.1984 року бабуся позивача була зареєстрована [ADDRESS], а з 16.07.1984 і по день смерті, яка сталась [INFO], вона була зареєстрована в [ADDRESS], хоча фактично продовжувала проживати в м. Харкові за місцем попередньої реєстрації разом з позивачем, виїжджаючи до с. Олійники лише у літній період. Позивач на момент смерті [PERSON] мешкав разом з останньою по [ADDRESS], що підтверджується, квитанціями про сплату комунальних послуг, договором про порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями за вказаною адресою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 2/90 частин жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] ( обов'язкова частка), яка була отримана у спадок бабусею після смерті її чоловіка [PERSON] та на 1/10 частину вказаного домоволодіння ,яка належала бабусі [PERSON] на праві власності відповідно свідоцтва про право власності виданого 18.12.1980 року 3-ю Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий №1-477-4. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.10.2017 року за позивачем визнано право власності лише на 2/90 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої [INFO]. У зв'язку з тим , що бабусею позивача [PERSON] за час її життя було складено заповіт на користь позивача , спірна частина спадкового майна -1/10 частини жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , не була прийнята ним у спадок, позивач звернувся до суду з позовом про визнання 1/10 частини жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] ,в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] ,померлої [INFO]. В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету позову, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісності здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Відповідно до ст . 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у порядку, передбаченому законами України. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3,ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилається у позові, тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на вказане спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved