Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] загальноосвітньої школи І-го ступеня «Світанок», відділу освіти Залізничного району управління освіти департаменту гуманітарної політики [PERSON] міської ради, в якому просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідачів кошти в розмірі 220 521 грн. 05 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно наказу директора ЛЗШ «Світанок» від 30.11.2009 року його було звільнено з роботи, проте не проведено остаточного розрахунку при звільненні згідно ст.116 КЗпП. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2011 року у справі № 2-960 позовні вимоги позивача в частині виплати заборгованості по заробітній платі було задоволено. Згідно видаткового касового ордеру № 209 від 21.06.2011 р. було здійснено остаточний розрахунок по заробітній платі. Позивач звертався до відповідачів про виплату йому відшкодування за затримку виплати заробітної плати при остаточному розрахунку при звільненні, що виникла з вини роботодавця, проте отримав відмову. В подальшому позивач звернувся за захистом своїх прав до ТДІзПП у Л/о та в результаті перевірки складено акт від 25.07.2014 р., яким визнано законність вимог позивача в отриманні грошової компенсації згідно ст. 117 КЗпП. В звязку з викладеним, позивач звернувся до суду та, з врахуванням проведеного ним розрахунку, а також приросту індексу споживчих цін, поданої заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачів на його користь 220 521 грн. 05 коп. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги, з врахуванням збільшених позовних вимог підтримали в повному обсязі, надали аналогічні пояснення, викладеним в позові, просили такий задовольнити та винести окрему ухвалу на працівників відповідачів з вини, яких не було проведено повного розрахунку з позивачем. Крім цього, позивач наголосив, що стягнення з відповідачів слід здійснити по день винесення судом рішення, оскільки заяву про збільшення позовних вимог ним була подана до суду 22.06.2015року, на даний час позивач не працює, проте перебуває на обліку у міському центрі зайнятості, в його сімї є троє неповнолітніх дітей, одна дитина являється інвалідом з дитинства, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого права. Суд, ухвалив справу розглядати справу за відсутності представника відповідача [PERSON] загальноосвітньої школи І-го ступеня «Світанок», який в судове засідання не зявився, директором [PERSON] подано до суду письмові заперечення /а.с.51-54/ та заяву, в якій позовні вимоги заперечила повністю та просила проводити розгляд справи за відсутності представника /а.с.79/, а також, суд, ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача відділу освіти Залізничного району управління освіти департаменту гуманітарної політики [PERSON] міської ради, який в судове засідання не зявився, проте подав суду письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, в яких просить відмовити в позовних вимогах та проводити розгляд справи за її відсутності /а.с.83-85, 86-87/, та враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень і присутні позивач та його представник не наполягали про обовязкову участь у розгляді справи представників відповідача та матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Суд, також ухвалив розглядати справу за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог [PERSON], який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суд не повідомив, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті та враховуючи, що позивач, за клопотання якого була залучена третя особа, не наполягав на повторний виклик у судове засідання. Заслухавши пояснення позивача та його представника, оголосивши у судовому засіданні письмові заперечення відповідачів, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до\~\~\~ст.43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна\~\~сторона\~\~зобовязана\~\~довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова прийнято рішення, що набрало законної сили, яким з [PERSON] загальноосвітньої школи І ступеня «Світанок» на користь [PERSON] стягнуто 132 грн. 97 коп. за роботу у святкові дні. Даним рішенням суду встановлено, що позивач з 14.02.2007 року працював на посаді нічного сторожа, з 01.11.2008 року був переведений на посаду сторожа. Наказом № 142-к від 30.11.2009 року позивач був звільнений із займаної посади п. 3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією. 30.11.2009 року о 19 год.15 хв. звернувся за медичною допомогою та його було визнано непрацездатним. В звязку з наведеним наказом № 144-к від 23.12.2009 року було внесено зміни до наказу №142-к від 30.11.2009 року та звільнено позивача з 10.12.2009 року з тих самих підстав. Судом встановлено, що на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2011 року, на яке позивач покликається як на підставу своїх позовних вимог, відповідачем, відділом освіти Залізничного району Управління освіти департаменту гуманітарної політики [PERSON] міської ради, на користь позивача [PERSON] здійснено виплату коштів за роботу у святкові дні у розмірі 128 грн. 18 коп., згідно видаткового касового ордеру від 21.06.2011 року /а.с.11 /зворотна сторона/ та 4 грн. 79 коп., згідно видаткового касового ордеру від 29.04.2014 року /а.с.69/, а всього 132 грн. 97 коп., які [PERSON] отримав, про що свідчить підпис одержувача. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1\~цього Кодексу встановлено, що згідно статтею 47\~Кодексу\~роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З огляду на наведене Конституційний Суд України вирішив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Із змісту п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, оскільки остаточний розрахунокза роботу у святкові дні, на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2011 року, було проведено 29.04.2014 року, про що йому було відомо /а.с.69/, а відтак, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення коштів за затримку остаточного розрахунку при звільненні в порядку ст.117 КЗпП України, не підлягають до задоволення в звязку з пропуском ним строку звернення до суду. Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми відшкодування з врахуванням приросту індексу споживчих цін, суд виходив з наступного. Згідно із вимогами\~ст.34 Закону України «Про оплату праці»,\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Як вбачається із змісту «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Виходячи з вищенаведеного, сума, що підлягає індексації 4 грн. 79 коп., які виплачені позивачу лише 29.04.2014 року, тобто із затримкою виплати коштів за роботу у святкові дні згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2011 року, на один і більше календарних місяці. Згідно інформації, поданої на офіційному сайті Державної служби статистики України про індекси споживчих цін на товари і послуги в період з липня 2011 року по березень 2014 року включно та, виходячи з порядку обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, сума, що підлягає стягненню на користь позивача становить 116 грн. 42 коп. /індекс споживчих цін за відповідний місяць (липень 2011 р. -105,9%; серпень 2011 р. 104,1%; вересень 2011 р. 104,2%; жовтень 2011 р. 104,2%; листопад 2011 р. 104,4%; грудень 2011 р. 104,6%; січень 2012 р. 100,2%; лютий 2012 р. 100,4%; березень 2012 р. 100,7%; квітень 2012 р. 100,7 %; травень 2012 р. 100,4%; червень 2012 р. 100,1%; липень 2012 р. 99,9%; серпень 2012 р. 99,6%; вересень 2012 р. 99,7%; жовтень 2012 р. 99,7%; листопад 2012 р. 99,6%; грудень 2012 р. 99,8%; січень 2013 р. 100,2%; лютий 2013 р. 100,1%; березень 2013 р. 100,1 %; квітень 2013 р. 100,1%; травень 2013 р. 100,2%; червень 2013 р. 100,2%; липень 2013 р. 100,1%; серпень 2013 р. 99,4%; вересень 2013 р. 99,4%; жовтень 2013 р. 99,8%; листопад 2013 р. 100%; грудень 2013 р. 100,5%; січень 2014 р. 100,2%; лютий 2014 р. 100,8%; березень 2014 р. 103%) /100 х 4,79/. Суд не приймає до уваги поданий позивачем розрахунок щодо стягнення суми відшкодування з врахуванням приросту індексу споживчих цін, оскільки позивачем такий не обґрунтований, крім того, не відповідає вимогам закону щодо обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача відділу освіти Залізничного району департаменту гуманітарної політики [PERSON] міської ради, який веде облік доходів та витрат всіх загальноосвітніх навчальних закладів району /а.с.74/, слід стягнути на користь позивача [PERSON] суму компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплатиу розмірі 116 грн. 42 коп., а в решті позовних вимог слід відмовити. Підстав для винесення окремої ухвали в порядку ст. 211 ЦПК України, суд не вбачає.

Outcome: partial