Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та просив визнати виконавчий напис від 06.06.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5028, про звернення стягнення з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], на суму 29\~134,67 грн. на підставі кредитного договору від 21 серпня 2013 року № GP-4950822 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та він не випливає з безспірної вимоги. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 24\~січня 2019\~року було\~витребувано у\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~[PERSON] належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 06.06.2018 року за реєстровим № 5028 було вчинено виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2019 року було забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], виданого 06.06.2018 року за реєстровим № 5028. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала до суду клопотання, у якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» - у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про його дату, час та місце, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2105012267308, письмовий відзив на позов не подав, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, оскільки це відповідає вимогам ст. ст. 280-281 ЦПК України, а представник позивача у своєму клопотанні не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяви про розгляд справи у її відсутність (а.с. 31, 55), надала витребувані судом письмові докази. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 06 червня 2019 року у м. Києві приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5028, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]», що є правонаступником АТ «[PERSON] КАПІТАЛ», прострочену заборгованість за Кредитним договором від 21 серпня 2013 року № GP-4950822 (за період з 24 травня 2017 року до 24 травня 2018 року) у розмірі 29\~134,67 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15\~468,09 грн., прострочена заборгованість за процентами 549,72 грн., прострочена заборгованість за комісією 13\~116,86 грн. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~Відповідно до\~пунктів 1\~та 2\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від\~\~29\~червня 1999\~року №\~1172\~\~\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса»,\~для одержання\~виконавчого напису\~щодо стягнення\~заборгованості з\~підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з\~рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, до заяви про видачу виконавчого напису нотаріуса було надано документ (а.с.74), який жодним чином не відповідає вимогам до виписки з рахунку, передбаченим п. 5.5. чинного на час вчинення оспорюваного виконавчого напису Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та на даний час перебуває на розгляді Великої палати Верховного Суду, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів\~за зобов'язаннями. Для\~одержання виконавчого\~напису додаються: \~ \~а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, відповідно до постанови Верховного суду України від 16.11.2016\~року (справа № 6-1746цс16),\~відповідно до\~пункту 3.6\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених Постановою\~правління Національного\~банку України\~від 10\~травня\~2007\~року №\~168,\~банки не\~мають права\~встановлювати платежі,\~які споживач\~має сплатити\~на користь\~банку за\~дії,\~які банк\~здійснює на\~власну користь\~(ведення\~справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а відповідно до Постанови Верховного суду України від 06.09.2017 року (справа № 6-2071цс16), за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії за вчинення дій (надання послуг), відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому підстави для стягнення комісії у розмірі 13\~111,86 грн. шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса були відсутні. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» на користь [PERSON] 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved