Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача «УСК «ГАРАНТ-АВТО» про стягнення грошового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.11.2010 року між позивачем та ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», яке 20.04.2011 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» змінило назву на ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №19G-0366807 автомобіля Фольксваген Гольф Плюс д.н.з. [NUMBER]. В період дії договору добровільного страхування, а саме 30.05.2014 року, близько 09:30 год. в м. Вінниці на перехресті вулиць Хмельницьке шосе та Революційної сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Фольксваген Гольф Плюс д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Фольксваген Пасат В-3 д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Одразу, після ДТП, позивач в телефонному режимі повідомив відповідача про настання страхового випадку. А 02.06.2014 року позивач звернувся до Вінницької філії ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування, на яку відповідачем було заведено справу №19522 ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». Відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №19G-0366807 від 18.11.2010 року страховик зобов'язаний скласти страховий акт після семи робочих днів після отримання усіх необхідних документів, а також страховик виплачує страхове відшкодування протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня складання страхового акта. Таким чином, позивач 02.06.2014 року повідомив та надав відповідачу - страховику всі необхідні документи, через що відповідач протягом семи робочих днів, а саме не пізніше 11.06.2014 року зобов'язаний був скласти страховий акт, чого останнім зроблено не було. Крім того, страховик після складення страхового акту протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня складення страхового акту, а саме не пізніше 02.07.2014 року зобов'язаний був виплатити страхове відшкодування, чого також зроблено не було. Договором добровільного страхування транспортного засобу передбачено, що страховиком при порушенні термінів виплати страхового відшкодування сплачується страхувальнику пеня за письмовою вимогою у розмірі 0,1% простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше, ніж подвійна відсоткова ставка НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня. 30.05.2014 року позивач уклав замовлення-наряд з ТОВ «Джерман-Центр» у зв'язку з страховим випадком на виконання ремонтних робіт автомобіля Фольксваген Гольф Плюс д.н.з. [NUMBER], вартість ремонтних робіт склала 46 952,50 грн. Тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь вартість страхового відшкодування у розмірі 46 952,45 грн.; пеню за прострочення платежу страхового відшкодування у розмірі 2 368,20 грн.; витрати від інфляції у розмірі 564,93 грн.; 3% річних у розмірі 297,15 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, а саме: вартість страхового відшкодування у розмірі 46 229,97 грн.; пеню за прострочення платежу страхового відшкодування у розмірі 1 823,30 грн.; витрати від інфляції у розмірі 564,93 грн.; 3% річних у розмірі 219,87 грн., в іншій частині задоволення позову просив відмовити. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 18.11.2010 року між позивачем та ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», яке 20.04.2011 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» змінило назву на ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №19G-0366807 автомобіля Фольксваген Гольф Плюс д.н.з. [NUMBER] (а.с.4). Даний договір страхування укладався у відповідності з Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №119, затвердженими рішенням правління ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» Протокол №27 від 23.12.2008 року, про що є посилання в полісі. Вищезазначений транспортний засіб належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕВ для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області 18.11.2010 року (а.с.5). В період дії договору добровільного страхування, а саме 30.05.2014 року, близько 09:30 год. в м. Вінниці на перехресті вулиць Хмельницьке шосе та Революційної сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Фольксваген Гольф Плюс д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Фольксваген Пасат В-3 д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Одразу, після ДТП в телефонному режимі позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку. А 02.06.2014 року позивач звернувся до Вінницької філії ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування, на яку відповідачем було заведено справу №19522 ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». Відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №19G-0366807 від 18.11.2010 року страховик зобов'язаний скласти страховий акт після семи робочих днів після отримання усіх необхідних документів, а також страховик виплачує страхове відшкодування протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня складання страхового акта (а.с.4 зворот). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Згідно положень ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. У відповідності до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Таким чином, позивач повідомив та надав відповідачу - страховику всі необхідні документи, на підставі яких відповідачем було складено страховий акт №000019522 від 27.06.2014 року. Страховик після складення страхового акту протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня складення страхового акту, зобов'язаний був виплатити страхове відшкодування позивачу, чого також зроблено не було. Договором добровільного страхування транспортного засобу передбачено, що страховиком при порушенні термінів виплати страхового відшкодування сплачується страхувальнику пеня за письмовою вимогою у розмірі 0,1% простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше, ніж подвійна відсоткова ставка НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня. 30.05.2014 року позивач уклав замовлення-наряд з ТОВ «Джерман-Центр» у зв'язку з страховим випадком на виконання ремонтних робіт автомобіля Фольксваген Гольф Плюс д.н.з. [NUMBER], вартість ремонтних робіт склала 46 952,50 грн. (а.с.9-11). Як вбачається з квитанції ТОВ «Джерман-Центр» від 27.06.2014 року позивачем сплачена вартість ремонтних робіт автомобіля у розмірі 46 952,50 грн. (а.с.12). У відповідності ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, вищезазначена норма кореспондується з положенням п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до змісту якого при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Однак, суд не погоджується з розрахунком та розміром страхового відшкодування, наданим позивачем з наступних міркувань. Відповідно до змісту ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Так, відповідно до п.3.7 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №119, затверджених рішенням правління ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» Протокол №27 від 23.12.2008 року, безумовна франшиза вираховується із суми страхового відшкодування по кожному страховому випадку. Відповідно до умов даного договору за пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передбачена франшиза у розмірі 0,5% від страхової суми 144 495,00 грн., тобто франшиза у розмірі 722,48 грн. Згідно страхового акту №000019522 від 27.06.2014 року, складеного відповідачем відповідно до заяви позивача про настання страхового випадку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 47 425,31 грн. (а.с.46) Таким чином, розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення на користь позивача становить різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та розміром франшизи і становить 46 229,97 грн. (46 952,45 грн. - 722,48 грн. = 46 229,97 грн.). Що ж стосується розміру пені, 3% річних та інфляційних збитків, то суд також приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог позивача. Так, відповідно до умов договору страхування та п.12.18 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №119, затверджених рішенням правління ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» Протокол №27 від 23.12.2008 року, страховик виплачує страхове відшкодування протягом 15 робочих днів з дня складання страхового акту. Як вбачається з матеріалів справи страховий акт по справі №19522 відповідачем було складено 27.06.2014 року, таким чином гранична дата виплати страхового відшкодування по справі мала бути 21.07.2014 року, а не 02.07.2014 року, як зазначає позивач та його представник в судовому засіданні, а тому сума пені з урахуванням суми боргу - 46 229,97 грн., періоду прострочення 22.07.2014 року - 17.09.2014 року, кількості днів прострочення - 58, розмір облікової ставки НБУ - 12,5%, становить 1 823,30 грн., а 3% річних - 219,87 грн. Що ж стосується інфляційних втрат, то суд вважає, що останні обраховані позивачем вірно та становлять 564,93 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу вартість страхового відшкодування у розмірі 46 229,97 грн. та штрафні санкції у розмірі 2 608,10 грн. Крім того в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 488,38 грн., оскільки якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial