Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 25.06.1998 року у Старокропивницькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 4, та стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1400 грн., щомісячно, до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог покладається на те, що вона з відповідачем по справі 25.06.1998 року зареєструвала шлюб у Старокропивницькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області від якого у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Проте, протягом часу спільного проживання подружнє життя у них не склалося, у звязку з різноманітністю поглядів на сімейне життя. У продовж останніх трьох з половиною років вони разом не поживають. На даний час їхня сім'я фактично розпалася та існує тільки формально, вона втратила до нього почуття поваги та любові, вона твердо переконана, що міцної сім'ї у них не буде, примирення між ними неможливе, а тому вирішила розірвати шлюб. Водночас, відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не дає, а вона не в змозі самостійно утримувати дітей, у звязку з чим просить стягувати з останнього аліменти на утримання дітей. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Зазначила, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд, врахувавши думку позивача, яка не заперечила проти розгляду справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності останнього на підставі наявних у справі доказів та ухвалив заочне рішення. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про одруження серії І-СГ № 077569, виданого у Старокропивницькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий за № 4. Сім'я позивача та відповідача фактично розпалася та існує тільки формально, оскільки вони впродовж останніх трьох з половиною років разом не поживають, не підтримуюсь сімейних зв'язків і не ведуть подружнього життя. Суд вважає, що в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, її небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їхніх дітей, а тому позовна вимога в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Одночасно, від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-СГ № 083416, видане 22.02.1999 року у Старокропивницькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області), та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-СГ № 358288, видане 22.10.2004 року у Старокропивницькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області). У ході судового розгляду судом з достовірністю встановлено той факт, що діти проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. В судовому засіданні встановлено, що розмір аліментів запропонований позивачкою не відповідає інтересам обох сторін та їхніх дітей, оскільки суд вважає, що він є значно завищеним встановленого. Крім цього, позивач не надала суду жодних переконливих доказів, що відповідач взмозі сплачувати запропонований нею розмір аліментів на дітей. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Таким чином, в позивача були всі підстави звернутися до суду з даним позовом. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що обов'язком щодо утримання дітей є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, інші обставини, які мають істотне значення. Будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров'я відповідача, його незадовільного матеріального становища чи наявності у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім'ї у матеріалах справи відсутні. Таким чином, враховуючи, що відповідач фізично здорова працездатна людина, доказів про те, що він не може утримувати своїх дітей судом не здобуто, а також те, що відповідач зобовязаний їх утримувати, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]Я, підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 600 грн., та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 22.10.2015 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 487,20 грн. Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved