Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору (на стороні Відповідача): Директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» [PERSON] про стягнення сум, належних звільненому працівникові. В обґрунтування позову зазначив, що 05.03.2013 року згідно наказу №181/л від 04.03.2013 року був прийняти на посаду менеджера з економічної безпеки (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». З 05.01.2016 року по 08.08.2016 року займав посаду заступника директора департаменту(економічна безпека) департаменту з безпеки, а з 10.08.2016 року по 08.02.2018 року рахувався понадштатним працівником департаменту безпеки. Відповідно наказу № 872/л від 09.08.2016 року його було звільнено з підприємства відповідача. Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року було скасовано наказ по його звільнення та поновлення на підприємстві відповідача. У стягненні середнього заробітку відмовлено. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року залишено без змін. Металургійним відділом ДВС м. Кривого Рогу за його заявою відкрите виконавче провадження з виконавчого листа про поновлення на роботі. Після чого, 01.08.2017 рок на вимогу державного виконавця ПАТ «АМКР» видано наказ № 823/л «Про поновлення [PERSON]С.» та за ініціативою відповідача складено акт про допуск його роботи з 14.10 год. 01.08.2017 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2017 року на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.08.2016 року по 31.07.2017 року в розмірі 391027,54 грн. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2018 року дане рішення залишено без змін. Наказом №156/л від 08.02.2018 року його звільнено з посади на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням чисельності. 22.02.2017 року ним було направлено відповідачу звернення з вимогою провести з ним розрахунок, зокрема виплатити заробітну плату за період з 08.00 год. до 14.10 год. 01.08.2017 року, на що отримав відповідь по те, що при звільненні з ним було проведено розрахунок в повному обсязі. Лише 08.02.2018 року, після розрахунку при звільненні він дізнався про порушення його права в частині невиплати належних звільненому працівнику сум, зокрема заробітної плати за період з 08.00 год. до 14.10 год. за 01.08.2017 року. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача невиплачений при звільненні середній заробіток за період часу з 08.00 год. до 14.09 хв. 01.08.2017 року в сумі 1100,57 грн., а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 04.05.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.06.2018 року представником відповідача [PERSON] надано відзив на позовну заяву. 22.06.2018 року позивач скористався правом на надання до суду відповіді на відзив. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення справи не надавав. Право щодо надання письмових пояснень на позовну заяву та відзив не скористався. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.01.2016 року переведений на посаду заступника директора з департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» та згідно наказу ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» №872/л від 09.08.2016 року звільнений з підприємства з посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту та безпеки, за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено трудовою книжкою АХ №517672 від 20.03.2006 року (а.с. 90, зворот). Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року скасовано наказ №872/л від 09.08.2016 року виданий ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» «Про звільнення з підприємства за скорочення штату [PERSON]С.» та поновлено [PERSON] на посаді заступника директора (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року залишено без змін (а.с. 13-16, 17-18). ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» було прийнято наказ № 823/л від 01.08.2017 року «Про поновлення на роботі [PERSON]С.», відповідно якого наказ №872/л від 09.08.2016 року відмінено. Поновлено на попередній роботі [PERSON], заступником директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки. Забезпечено внесення запису в трудову книжку [PERSON], визнавши запис під №15 недійсним ( а.с. 19). 01.08.2017 року уповноваженими особами ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» було складено Акт про допуск до роботи [PERSON] 01.08.2017 року в 14 год. 10 хв. Крім відмітки [PERSON] про ознайомлення з актом, містяться його застереження про те, що не він має можливості приступити до роботи до 17.00 01.08.2017 року у звязку з необхідністю відвідування Криворізького центру зайнятості та зняття з обліку як безробітного (а.с. 99). Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений дим орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. За загальним правилом, робочий час - установлений законом, колективним договором чи угодою сторін період, протягом якого працівник зобовязаний виконувати роботу, обумовлену трудовим договором. Тривалість робочого часу працівника обчислюється кількістю годин, які він має відпрацювати протягом певного календарного періоду. Згідно ст.\~142\~КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Відповідно до Графіку роботи №042 (однозмінний з двома вихідними днями в суботу та неділю) персоналу ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на 2017 рік погодженого Головою профкому та затвердженого Директором департаменту по персоналу 23.11.2016 року, [PERSON] встановлений 8 годинний робочий день з 08.00 до 16.45 з обідньою перервою з 12.00 год. до 12.45 год. (а.с. 44). Дані обставини визнаються учасниками справи, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК доказуванню не підлягають. На виконання законних вимог, зокрема глав IV,\~VII\~КЗпП України на підприємствах, в установах, організаціях роботодавець зобовязаний вести облік робочого часу. Такий облік дозволяє визначити кількість годин, відпрацьованих кожним найманим працівником. Підрахунок кількості відпрацьованого часу ведуть у табелі обліку використання робочого часу, що є поіменним списком працівників з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду, що є загальноприйнятим рекомендаційним джерелом нарахування заробітної плати. Підпунктом 1.4 наказу Державного\~комітету статистики\~України від\~05.12\~2008\~р.\~№ 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці постановлено затвердити типову форму П-5» Табель обліку використання робочого часу. Державний комітет статистики України зазначив, що запропонована форма має рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. Умовні позначки в табелю обліку дають змогу ідентифікувати підстави присутності або ж відсутності особи на робочому місці. В матеріалах цивільної справи наявний Табель обліку робочого часу (простою) за серпень 2017 року з якого слідує, що [PERSON] (економічна безпека, замісник директора департаменту) 01.08.2017 року відпрацював 2,58 год. (а.с. 45, зворот). Відтак, з табуляграми за серпень 2017 року, табельний номер 00141996 вбачається, що [PERSON] за 01.08.2017 року здійснено оплату (вид оплати 095) в розмірі 456,95 грн. за кількість відпрацьованих 2,58 годин (а.с. 46). Тобто, суд приходить висновку, що ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» за 01.08.2017 року [PERSON] проведено розрахунок в повному обсязі, за фактично відпрацьований час. Таким чином, відсутні й підстави для задоволення вимог позивача у вигляді стягнення на користь [PERSON] його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Частинами 1, 7 ст. 43\~Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.\~2\~КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зокрема, згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, твердження позивача в обґрунтування позову про те, що йому безпідставно відповідачем недоплачено кошти за робочий час з 08 год. 00 хв. до 14 год. 09 хв. 01.08.2017 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, а тому в позові суд відмовляє у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed