Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка Володимира Олеговича про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначила, що державним виконавцем прийнято рішення про подачу заявки на реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, а саме, житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення вважає незаконним, прийнятим з порушенням Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Мінюсту № 2831/5 від 29.09.2016 року, а саме, до заявки на реалізацію арештованого майна, у якому проживають неповнолітні діти, державним виконавцем не було додано дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду; постанова про опис та арешт майна винесена з порушенням порядку проведення, оскільки зазначені дії проводились без її участі, а фактично не за місцем знаходження майна. Крім того, зазначає про порушення порядку оцінки майна, посилаючись на те, що її не було повідомлено про вчинення таких дій. Вважаючи, що діями державного виконавця були порушено її право власності на майно та права її неповнолітніх дітей на користування майном, просить визнати дії Заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка Володимира Олеговича щодо складання та направлення заявки на реалізацію арештованого майна боржника за виконавчим провадженням № 47037325 - незаконними. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Оскільки явка відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов'язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 означеного Закону). Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. В порядку цивільного судочинства належить розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання таких виконавчих документів, виданих на підставі судових рішень, ухвалених відповідно до норм ЦПК та поданих сторонами виконавчого провадження. Разом з тим, [PERSON], звернувшись до суду з позовною заявою, просить визнати незаконними дії відповідача щодо складання та направлення заявки на реалізацію арештованого майна боржника за виконавчим провадженням № 47037325. Судом встановлено, що 11.12.2017 року заступником начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюком В.О. відповідно до пункту 4 розділу I Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 підписано заявку на реалізацію арештованого майна, яке належить [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого листа № 161/13094/14-ц, виданого 20.03.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, описаного та арештованого державним виконавцем, шляхом проведення електронних торгів та надіслано її за вих.№ 18443 організатору електронних торгів - Волинській філії державного підприємства «СЕТАМ» разом із документами щодо реалізації майна для організації та проведення електронних торгів та внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему. Предметом позову є визнання незаконними дій заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В.О. щодо складання та направлення даної заявки на реалізацію арештованого майна. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, стосуються тверджень про факти процесуальних порушень державного виконавця при примусовому виконанні судового рішення. Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відсутні визначені законом підстави для визнання незаконними дій Заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка Володимира Олеговича з підстав, зазначених позивачем у позові, а тому дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Outcome: dismissed