Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, посилаючись на те, що він є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] , у вищезазначеному будинку зареєстровані його брати [PERSON] та [PERSON] . Починаючи з 02.01.2020 року та по теперішній час Відповідач у будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, не бере участь в утриманні житла, його особистих речей в будинку не має, будинком не цікавиться. У зв`язку з чим просить позовну заяву задовольнити, оскільки відповідач своїм перебуванням на реєстраційному обліку створює йому перешкоди у вільному користуванні належному йому майну. Позивач в\~судове засідання\~не з`явився,\~надав заяву\~про розгляд\~справи без\~його участі,\~позовні вимоги\~підтримав в\~повному обсязі,не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно із\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 30.11.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. і зареєстрований в реєстрі за № 4485, [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). З акту № 14/1/1 про не проживання від 31.01.2021 року, який був складений за участю двох свідків, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 02 січня 2020 року (а.с. 9). З довідки № 21 7846 від 29.12.2020 року та № 21/535 віж 26.01.2021 року про реєстрацію та склад сім`ї, вбачається, що власником Ѕ частини будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8,10). Частинами 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у будинку з січня 2020 року, не сплачує за комунальні послуги, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача не існує. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню, оскільки дії відповідача порушують права власника, нерухомого майна на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved