Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави в особі Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди з вимогою стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 142 466,80 грн. на відшкодування моральної шкоди в обґрунтування вказує на те, що 09 липня 2015 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що було погоджено прокурором відділу прокуратури Черкаської області у кримінальному провадженні №12014250000000222, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2017 року. У відповідності до вироку Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 липня 2017 року в справі 712/8320/15-к [PERSON] виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочину. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19.09.2018 року зазначений вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.07.2017 року було змінено, а саме: виключено з резолютивної частини вироку посилання на недоведеність вини [PERSON] як на підставу виправдання і вважати його виправданим у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. У решті вирок суду залишено без зміни. Обґрунтовуючи заподіяну моральну шкоду зазначає, що у зв`язку з незаконним діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, позивач був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, поїхати на відпочинок з родиною за кордон, не міг влаштуватися на роботу. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. 07.07.2020 року представник прокуратури Черкаської області Архіпенко В. скерувала до суду відзив по справі в обґрунтування якого вказував на те, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди слід врахувати, що зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017 року та як розрахункову величину застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, тобто 2102 грн. Отже, ураховуючи наведене вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом становить 80436,53 грн. (2102 грн. * 38 міс. 8 дн.), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. 21.07.2020 року представник відповідача Державної казначейської служби України скерував до суду відзив, в обґрунтування якого вказує на те, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Представник позивача - адвокат Свистович Р.С. в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати без його участі та позов задовольнити. Представники прокуратури Черкаської області Куліш А.А., Архипенко В.О. в судовому засіданні визнали позов частково, з підстав, викладених у відзиві. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлялись про розгляд справи. Суд вислухавши в судовому засіданні представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що у кримінальному провадженні, відомості у якому внесені 17.02.2015 року до ЄРДР за № 12014250000000222 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, 09 липня 2015 року начальнику управління землеустрою, оцінки та ринку земель Головного управління Держземагенства у Черкаській області [PERSON] вручене повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 липня 2017 року в справі 712/8320/15-к [PERSON] виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочину. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19.09.2018 року зазначений вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.07.2017 року було змінено, а саме: виключено з резолютивної частини вироку посилання на недоведеність вини [PERSON] як на підставу виправдання і вважати його виправданим у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. У решті вирок суду залишено без зміни. Касаційним кримінальним судом Верховного Суду 22.08.2019 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 19 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2018 року стосовно виправданого [PERSON] залишено без зміни. Отже, встановлене свідчить про те, що у період з 09 липня 2015 року до 19 вересня 2018 року, що становить 38 міс. 8 дн.), позивач перебував під слідством, до нього були застосовані запобіжні заходи. Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до п.2 ч.2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Частинами п`ятою та шостою ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п.12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави. Згідно ст. 2, 4 3акону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», моральна шкода відшкодовується за рахунок бюджетних коштів. Доводи представника відповідача Архипенко В.О. про застосування п. 3 роз. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року), яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат суд відхиляє з огляду на наступне. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року відсутні. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №468/901/17ц (провадження № 61-2934св18), від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України» з 01.01.2020 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди позивача за один місяць перебування під слідством та судом з 09 липня 2015 року (дата оголошення підозри) по 19 вересня 2018 року (дата набрання законної сили виправдувальним вироком суду) - 38 місяців 8 днів не може бути меншим ніж 4723 * 38,8 = 180 733,44 грн. Таким чином, зібрані у справі доказами в їх сукупності вказують на наявність підстав для задоволення позову. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань, які спричинені внаслідок вчинення відносно позивача процесуальних дій під час перебування під слідством та судом, дана ситуація на думку суду мала психотравмуючий характер у зв`язку спричиненням позивачу моральних втрат і переживань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, що об`єктивно негативно вплинуло на психологічний стан позивача та його соціальні зв`язки. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судового збору у справі слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved