Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON]про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1992 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно: автотранспортний засіб «ВАЗ 2111», 2009 року випуску, телевізор плазмовий «Самсунг», холодильник двокамерний. Посилаючись на ст.ст. 70, 71 СК України, позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину транспортного засобу ВАЗ 211, 2009 року випуску, вартістю 35000 грн., визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? частину транспортного засобу ВАЗ 211, 2009 року випуску, вартістю 35000 грн., визнати за [PERSON] право власності на телевізор плазмовий «Самсунг» вартістю 3000 грн., визнати за [PERSON]В, право власності на холодильник двокамерний, вартістю 4000 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому, наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило, однак у раніше поданих письмових запереченнях зазначив, що проти позову заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, була повідомлена своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи поділу та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 71 СК України, відповідно до якої майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Це означає, що ділити можна майно, яке є в наявності на час розгляду справи. Така ж правова позиція викладена і у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1992 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з рішення суду, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2014 року. Позивачем зазначено, що в період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: телевізор плазмовий «Самсунг», холодильник двокамерний та транспортний засіб ВАЗ 2111, 2009 року випуску. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо найменування та вартості придбаного за час спільного проживання з відповідачем майна телевізора плазмового «Самсунг» та холодильника двокамерного. Крім того, суду також не надано доказів на підтвердження того, чи наявне вказане майно у відповідача на час розгляду справи. Судом позивачу розяснювався її обовязок надати докази на підтвердження своїх вимог, але вона не скористалась своїм правом, не зважаючи на пропозицію суду. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] 27.08.2099 року придбав автомобіль марки ВАЗ 211120, кузов № [NUMBER], що підтверджується довідкою рахунком № 020037 від 27.08.2009 року. На цей час власником спірного транспортного засобу ВАЗ 211120, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На цей час право власності [PERSON] на вказаний автомобіль не оспорювалось, тому на сьогоднішній день [PERSON] є законним власником. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Такий спосіб, як визнання майна, що належить третій особі, спільним сумісним майном подружжя або особистою приватною власністю одного з подружжя не може бути застосовано у правовідносинах, що склалися по відношенню до [PERSON] Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не обґрунтований, безпідставний та такий, в задоволення якого слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються На підставі викладеного,

Outcome: dismissed