Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди в сумі 29931 грн. 26 коп. В обґрунтування позову зазначає, що він з 15 серпня 2006 року працював водієм 3-го класу в ПАТ «Будівельне управління № 813». Наказом № 353-к 15.07.2014 року його звільнено з роботи з 15 липня 2014 року у зв'язку із скороченням чисельності працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач з січня 2014 року не виплачував позивачу нараховану заробітну плату, а при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачу згідно діючого законодавства. Крім того, у видачі довідки про розмір заборгованості з виплати всіх сум відповідач позивачу відмовляє, тому розмір заборгованості позивач визначав самостійно, на підставі відомостей про заробітну плату, які містяться в довідці про середню заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття. Згідно вказаної довідки з січня по червень 2014 року позивачу було нараховано 18 271 грн. 73 коп. заробітної плати, в тому числі за січень 2014 року - 3626, 87 грн. на момент подання позову до суду позивачу виплачено лише 75 % заробітної плати за січень 2014 року - 2720, 15 грн. Тому заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем без врахування заборгованості за липень 2014 року та компенсації за невикористану відпустку становить 15551,58 грн. Станом на 01.10.2014 року розрахунок із позивачем затриманий на 54 робочих дні і середній заробіток за весь період затримки розрахунку становить 11431,26 грн. Крім цього, діями відповідача по невиплаті заробітної плати, позивачу спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 1000 грн. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь 17500 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення у справі, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 300 грн. у відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката з підготування позовної заяви. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, свій позов підтримує і просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідач - ПАТ «Будівельне управління № 813№ - в судове засідання не з'явився, хоча були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи згідно поштового повідомлення з виконанням вимог ч.4 ст. 74 ЦПК України не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомити суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання, без поважної причини. Таким чином, суд приходить до висновку, що представник відповідача, будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомлено, заяви про відкладення розгляду справи суду не подано, також суду не надано згідно ухвали довідки про розмір заборгованості з виплати усіх сум, належних позивачу, як це неодноразово вимагалось від відповідача, своїм процесуальним правом відповідача на подання заперечення на позов не скористались, причин для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено. Тому суд проводить розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ч.1 ст. 224 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] з 15.08.2006 року по 15.07.2014 року працював на посаді водія 3-го класу у ПАТ «БУ № 813», що вбачається з відповідних записів у трудовій книжці (а.с. 8-9). Як вбачається з копії довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття від 28.07.2014 року за період з січня по червень 2014 року включно позивачу нараховано 18 271,73 грн. заробітної плати (а.с.3). Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що відповідач починаючи з січня 2014 року не виплачував йому заробітну плату, відповідач не надав на адресу суду заперечень на позов та довідки про заборгованість перед позивачем про заробітній платі, тому суд приходить до висновку, що відповідачем не заперечується саме ця сума заборгованості перед позивачем по невиплаті заробітної плати. Частиною 1 ст.115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Дане положення закріплене також у ст.24 ЗУ «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В частині 1 ст.116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що відповідачем були допущені порушення трудового законодавства, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 271 грн. 73 коп. підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки про заробітну плату № 01301300436 від 28.07.2014 року вбачається, що заробітна плата позивача за травень 2014 року склала 4798,02 грн., за червень - 3246,04 грн., кількість робочих днів у травні 2014 року становила 19, у червні 2014 року - 19, а середньоденна заробітна плата за останні два повні місяці роботи склала 211 грн. 69 коп. (4798,02 грн. +3246,04 грн.) : 38 днів = 211, 69 грн. За період з 15.07.2014 року (день звільнення) по 07.11.2014 року (день винесення рішення) кількість робочих днів становить 81 (12 - у липні, 20 - у серпні, 22 - у вересні, 23 - у жовтні, 4 - у листопаді). Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь останньої з відповідача, склав: 211, 69 грн. х 81 = 17956, 89 гривень. До того ж, несвоєчасна виплата відповідачем позивачу належних при звільненні коштів призвело до порушення його законних прав, внаслідок чого завдано моральної шкоди пов'язаної з необхідністю відшукувати кошти для існування, витрачати час на вирішення спору в судовому порядку, втратою нормальних життєвих зв'язків і необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з приписами ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути завдану моральну шкоду. Компенсацію моральної шкоди позивачу в заявленій сумі в 1000 гривень суд вважає розумною і достатньою для відновлення його нормальних життєвих зв'язків та організації свого життя. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що відповідачем були допущені порушення трудового законодавства, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 18271 грн. 73 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17956, 89 грн., а також 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди на загальну суму 37228, 62 грн. Крім того, позивачем [PERSON] в позовній заяві поставлена вимога про стягнення з відповідача 300 грн. витрат на правову допомогу та надано калькуляцію вартості правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON] (а.с.4). Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить з наступного. Положенням ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст.ст. 79, 84 ЦПК до судових витрат віднесені і витрати на правову допомогу. Тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 300 грн. Також суд вважає за необхідне на підставі п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. З відповідача, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати яких було звільнено позивача при подачі позову, так як позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved