Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати [PERSON] зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог в позові вказав, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Перед укладанням договору купівлі-продажу продавець будинку [PERSON] повідомив, що в будинку, зареєстровані він та його рідний брат [PERSON] , [INFO] . Однак [PERSON] проживає в РФ десь в Омській області, з братом він не спілкується з 2014 року і наміру повертатися до України не має. На даний час він є власником вказаного будинку. Відповідач зареєстрований в належному йому будинку, але фактично не проживає в ньому. Ухвалою суду від 29 травня 2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брав, від сторони позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні участі не брав, будучи неодноразово повідомленим про дати судових засідань належним чином. Суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Виходячи з вищевикладеного, а також положеньч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2020 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори Власовим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №723 (а.с. 8-11). Згідно довідки про склад сім`ї № 2364 від 13.04.2020 року у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 17), що також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМСУ в Луганської області (а.с. 24). Згідно акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Сватівської міської ради за адресою [ADDRESS] від 14.04.2020 р. встановлено, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою (а.с. 18). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] не є членом його сім`ї. Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача. В будинку, з моменту його продажу позивачу, не проживає, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved