Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області 15 червня 2002 року, актовий запис №8. Неповнолітню доньку [PERSON] залишити проживати з позивачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона 15.06.2002 зареєструвала шлюб з [PERSON], від спільно шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки. На підставі чого в сімї відбувались сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинились з серпня 2015 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спір про майно відсутній. Позивач вважає, що подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам дитини. На примирення позивач не згодна. У зв'язку з цим звертається до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, час на примирення не потрібен. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Ушакова». Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 15 червня 2002 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 103753, виданим 15.06.2002 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 8. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділ реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції міста Луганська, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, вимога про місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON], є передчасною, так як спір з цього приводу на теперішній час відсутній. Так, відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. На теперішній час дитина проживає разом з матір'ю, відповідачем з цього приводу заперечень не надано, тому підстав стверджувати, що останній не згоден з фактичним місцем проживання дитини разом з матір'ю відсутні. Крім того, у відповідності до положень п.2 ч.1, ч. 2 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, спір про місце проживання дитини вирішується з урахуванням багатьох обставин та наданих на їх підтвердження доказів, яких матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині задоволення вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: partial