Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з повною заявою, в якій просила збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 3000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказаного позову зазначила, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25.10.2013 і до повноліття дитини. Позивач на даний час, не може повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини одягом, продуктами харчуванням, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби її лікування, відвідування гуртків тощо. Відповідач за її переконанням отримує значний дохід, оскільки дарує дитині коштовні іграшки, золоті сережки, їздить на автомобілі, завжди добре вдягнутий, носить дорогі аксесуари. Батько ніколи не приймає участі у придбанні для дитини постільної білизни, ковдр, меблів, заняття в одному гуртку коштує 500 грн. на місяць, а тому з врахуванням потреб дитини вона була змушена звернутись до суду для перегляду розміру аліментів на дитину у бік їх збільшення. Ухвалою суду від 16.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (виклику) сторін про розгляд справи на 11.04.2018 на 14 год. 00 хв. 24.04.2018 протокольною ухвалою суду за згодою позивача та представника відповідача суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.05.2018 вказану справу призначено до розгляду по суті із закриттям підготовчого засідання. 02.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2018 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру суми аліментів - повернуто заявнику, оскільки вона подана поза межами строку, що зазначені у ст. 193 ЦПК України. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак його представник, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що матеріальне становище відповідача не покращилося, а навпаки погіршилося. Так дохід відповідача складає приблизно 3000 грн. на місяць, крім того, він сплачує додаткові витрати на дитину. Просив врахувати, що відповідач хворіє на вірусний гепатит В, який є невиліковною хворобою, потребує оперативного втручання. Зауважив, що статутний капітал у ТОВ «ІЗІДЕНТ», яке засновано дружиною відповідача [PERSON] сформовано за її особисті кошти та не в повному обсязі. Також звернув увагу, що між відповідачем та [PERSON] 21.08.2015 було укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народилася друга дитина відповідача -[PERSON], у зв'язку з чим відповідач несе витрати на їх утримання. Незважаючи на те, що позивач перешкоджає відповідачу бачитися з дитиною, останній намагається приймати участь у житті дитини, за можливості оплачувати додаткові витрати. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття. З довідки про заробітну плату від 17.04.2018 вбачається, що відповідач працює в ТОВ «ІЗИДЕНТ» на посаді директора, в січні 2018 розмір його заробітної плати склав 1489,20 грн., в лютому-березні 2018 отримував по 3723 грн. /а.с. 110/. З довідки консультативно-діагностичного центру № 2 Дарницького району м. Києва від 27.12.2017 вбачається, що відповідач знаходиться на диспансерному обліку у лікаря інфекціоніста з приводу хронічного захворювання на вірусний гепатит В /а.с. 113/. Крім того, відповідач потребує оперативного втручання з приводу імплантації кульшового суглобу, 10.04.2014 його внесено до списку Киян про забезпечення медичним виробом на безоплатній основі під номером 6043, наразі на оперативне втручання направляються особи, особисті дані яких внесені до зазначених списків до грудня 2013 /а.с. 11-112/. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 21.08.2015 одружився з [PERSON] /а.с. 128 зв./ [INFO] у відповідача та [PERSON], народилася дитина -[PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження /а.с. 128/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Положення ст. 192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів змінився в сторону поліпшення позивачем не надано, посилання позивача на те, що отримання присуджених судом коштів недостатньо для повноцінного та всебічного розвитку дитини без надання жодних доказів на підтвердження зміни майнового стану платника або одержувача аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, крім іншого позивач посилається на те, що вона несе значні витрати пов'язані з розвитком дитини, відвідуванням дитиною гуртків, лікуванням, однак такі витрати в силу положень ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину. А тому позивач не позбавлення права звернутися до суду з позовом про їх стягнення з відповідача. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed