Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у звязку із трудовим каліцтвом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 29 лютого 2000 року по 22 вересня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», працювавши за професією гірничий робітник очисного забою. Відповідачем він був звільнений на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. Під час трудової діяльності позивач підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, пилу в концентраціях, перевищуючих гранично допустимі та шуму рівень якого перевищував гранично допустимі норми. Наслідком важкої праці та впливу шуму стало гостра лівостороння любоішалгія з помірним больовим та корешковим лівостороннім синдромом, біль у поперековому відділу хребта з ірадацієй у ногу, що посилюється у русі, заніміння по поверхні стегна, двобічне зниження слуху, шум і дзвін у вухах, метеочутливість, сухий кашель, періодичний головний біль, запаморочення, набряки ніг, порушення сну, задишка. Виникла необхідність у динамічних медичних оглядах та спостереженнях у профпатолога, гастроентеролога, ортопеда, невролога, отоларинголога. Позивач лікувався амбулаторно та стаціонарно, методами самолікування та народної медицини. Амбулаторно лікувався з березня 2013 року, у лютому 2014 року, у травні 2015 року із діагнозом гострий попереково-крижовий радикуліт із больовим мязево-тонічним корешковим синдромом. Було проведено МКТ-діагностика: встановлено ознаки остеохондрозу, вибухання міжпоперекового диску максимально на рівні Л4-5 із компресією переднього дурального простору та двобічною компресією. Стаціонарно лікувався з 16.11.2015 року по 25.11.2015 року у Димитровській центральній міській лікарні. Проходив лікування та медичне обстеження у ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» з 26.11.2015 року по 17.12.2015 року. 25.03.2016 року МСЕК м. Краматорськ було встановлено позивачу 45 % втрати працездатності, з яких 30% радикуліт, 15% приглухуватість. Позивач визнаний інвалідом 3 групи. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоровя йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовленні важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 35000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяви з клопотанням розглянути справу за його відсутності, за участю його представника, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник позивача у суді повністю підтримав позов, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, наполягав на задоволенні вимог позивача. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що, на його думку, позивач на підтвердження факту отримання моральних страждань доказів суду не надав, має особисту вину в ускладненні професійного захворювання, оскільки відчував біль протягом 10 років, але не повідомив про це ні медичних працівників, ні працівників відповідача, які б могли перевести його на менш важку роботу та усунути цим розвиток у подальшому професійної хвороби. Крім того, за час роботи позивача на підприємстві відповідача не зафіксовано випадків порушення технологічни регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства. Оскільки вини підприємства у професійному захворюванні позивача немає, просили відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 29 лютого 2000 року до 22 вересня 2015 року включно працював на підприємстві відповідача у якості: гірничого робітника очисного забою 4 та 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, після чого був звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням у зв*язку з виходом на пенсію, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 8-9). У період з 16 листопада до 25 листопада 2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у лікувально-діагностичному відділенні Димитровської міської центральної лікарні з приводу скарги на біль паперекового відділу хребта с іррадацією в S ногу, які посилюються при русі, оніміння по зовнішній поверхні S стегна і гомілки. У період з 26 листопада по 17 грудня 2015 року перебував у стаціонарі клініки професійних захворювань Державної установи інституту медицини праці Національної академії медичних наук із діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким 2 ступенем зниження слуху за класифікацією Остапкович і Пономарьової, хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірним больовим синдромом і статико-динамічними порушеннями, захворювання професійні. До цього неодноразово звертався до лікарів невролога, лор-лікаря, лікувався амбулаторно (а.с. 10-25). 25 грудня 2015 року комісією Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» було прийнято акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв*язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с. 26-28). 3 лютого 2016 року вперше, на два роки, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у звязку з трудовим каліцтвом та 45% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками МСЕК. Позивачу протипоказана важка фізична праця, підземна праця, тривале перебування на ногах, без роботи в умовах впливу шуму. Рекомендований нагляд і лікування невролога, медикаментозне лікування (а.с. 33-34). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обовязків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, повязані із втратою ним 45% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємствах відповідача, який у порушення вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» не створив на робочому місці позивачу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, але сума, заявлена позивачем у 35000 гривень, механізм розрахунку якої представник позивача пояснити не зміг, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 25000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 551,20 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial