Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/4 частину квартири № 1, яка знаходиться в м. Люботин, Харківської області, вул. Чудновського, буд. № 5, яка складається з однієї кімнати, має житлову площу 14,10 кв.м, загальною площею 38,80 кв.м, закріплено комору площею 4,50 кв.м, сарай площею 7,70 кв.м після смерті [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що померлий заповідав вказану квартиру позивачу, яка прийняла спадщину. Однак, на момент відкриття спадщини існував ще один спадкоємець донька померлого [PERSON], яка мала право на обовязкову частку у спадщині та подала до нотаріальної контори заяву про її прийняття. Разом із тим, як зясувалось пізніше [PERSON] була народження не у шлюбі, тому не може вважатись донькою померлого [PERSON], виходячи із положень Указу Президії Верховної Ради СРСР від 08.07.1944р. «Про збільшення державної допомоги вагітним жінкам, багатодітним і одиноким матерям, посилення охорони материнства і дитинства і заснування ордена «Материнська слава» і медалі «Медаль Материнства». Виходячи з викладеного, позивач вважає, що [PERSON] не мала права на спадкування після смерті [PERSON], тому звернулась до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій поданий позов підтримала, просила його задовольнити. Судом встановлено, що первісний відповідач [PERSON] померла 05.09.2013р., в звязку з чим до участі у справі було залучено її правонаступника [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась судом завчасно та належним чином за адресою, повідомленою Гайсинською державною нотаріальною конторою Вінницької області, однак всі конверти повернулись до суду не врученими, в звязку з чим, а також з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу в заочному порядку. Представник третьої особи Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Судове доручення про вручення процесуальних документів, у тому числі і виклику в судове засідання, [PERSON], яка мешкає в Російській Федерації, залишилось не виконаним в звязку з відсутністю адресата за вказаною судом адресою. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. [PERSON] помер 29 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 303964 від 03.02.2011р. (а.с. 10). За життя померлий склав заповіт, згідно якого він заповідав все належне йому майно [PERSON], позивачу по справі (а.с. 9). [PERSON] Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області було видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 3/4 частин квартири № 1, яка знаходиться в м. Люботин, Харківської області, вул. Чудновського, буд. № 5 (а.с. 13). У видачі свідоцтва про право на 1/4 частину спадщини, що залишилась, позивачу було відмовлено (а.с. 8), оскільки до нотаріальної контори звернувся інший спадкоємець померлого, а саме [PERSON], яка має право на обовязкову частку у спадщині. Копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини міститься в матеріалах справи (а.с. 12). Позивач стверджує, що [PERSON] не мала права спадкувати після смерті [PERSON], оскільки була народжена поза шлюбом. Разом із тим, даний факт спростовується матеріалами справи. Так, згідно актового запису № 4 від 24.01.1945р. [PERSON] народилась 24 січня 1945 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 73-75). Відповідно до актового запису про шлюб № 31 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 31 грудня 1951 року, прізвища після укладення шлюбу «Магазинський» та «Магазинська» (а.с. 116-118). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] народилась до реєстрації шлюбуМагазинським [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.. 104, ч. 2 ст. 105 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР (1926 року) в УРСР визнається тільки громадянський шлюб. Тільки зареєстрований шлюб породжує права та обовязки подружжя, передбачені цим Кодексом та іншими законами. Разом із тим, згідно ст.. 105-1 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР (1926 року) особи, які перебували у фактичних шлюбних відносинах на день 08 липня 1944 року, можуть оформити ці відносини шляхом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану із зазначенням строку фактичного спільного проживання, за умови, що жодна з цих осіб не перебуває у зареєстрованому шлюбі, та зі відсутності інших підстав, які перешкоджають укладенню шлюбу, відповідно до ст..ст. 108-112 цього Кодексу. Оформлення фактичних шлюбних відносин здійснюється органами РАГС на підставі спільної заяви подружжя та наданих ними паспортів або інших відповідних паспорту документів. Після оформлення фактичних шлюбних відносин подружжя набуває відносно один одного всі права та обовязки, що витікають із зареєстрованого шлюбу, з дня їх фактичного спільного проживання, вказаного при оформленні їх стосунків в органах реєстрації актів громадянського стану. З актового запису про шлюб № 31 [PERSON] та [PERSON], укладеного 31 грудня 1951 року, суд вбачає, що фактичне спільне проживання даних осіб триває з 01.03.1944 року. Тобто, реєстрація шлюбу здійснена ними у відповідності до ст.. 105-1 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР (1926 року), а тому права та обовязки подружжя виникли між ними з 01.03.1944р., тобто з дня початку фактичного спільного проживання. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] була непрацездатною, а тому має право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed