Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у якій просила зняти арешт, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: постанова про арешт майна боржника 01.04.2013, ВП № 37315019, видана Київським ВДВС ХМУЮ, з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказала, що вона звернулась до нотаріуса з приводу переоформлення об`єкту нерухомого майна, що належить їй на праві власності, а саме: квартири [ADDRESS] . Тоді [PERSON] стало відомо, що на дану квартиру, яка належить їй на праві приватної власності, накладено арешт Київським ВДВС ХМУЮ та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 597868, дата реєстрації 09.04.2013, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника від 01.04.2013 ВП № 37315019, видана Київським ВДВС ХМУЮ, особа майно, права якої обтяжуються: [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Звернувшись до Київського ВДВС м. Харків, ГТУЮ у Харківській області з заявою про надання інформації стосовно того на якій підставі накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності, отримала відповідь, що за результатами перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження, у тому числі розділу АСВП «Пошук ВД/ВП (спец.розділ) встановлено, що виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, де боржником є позивач, станом на 22.11.2019, як завершені не знаходяться та на примусовому виконання не перебувають. Стосовно арешту, який накладений на квартиру [ADDRESS] , то її повідомлено, що на примусовому виконанні в Київському ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження за № 37315019 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2027/613/2012, виданого 11.10.2012 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 00023/FKH від 01.08.2008 у розмірі 2005662, 32 грн., держмито у розмірі 1700, 00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., а всього 2007506,32 грн. В рамках виконавчого провадження ВП № 37315019 з метою виконання рішення суду державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2013 та накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Внаслідок винесення постанови про арешт, на думку позивача, порушено його права як власника відповідного майна, в зв`язку з чим вона вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 28.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій державний виконавець просив провести розгляд даної цивільної справи за відсутності уповноваженого представника за наявними в справі матеріалами. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень\~ст.5 ЦПК України\~суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено наступні обставини справи. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS] , постановою Київського ВДВС ХМУЮ від 01.04.2013, накладено арешт. Особою, права якої обтяжуються зазначено [PERSON] . Відповідно копії договору копії договору купівлі-продажу від 21.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Петреченко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1016, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Таким чином, позивач, набувши право власності на вказану квартиру, позбавлена можливості здійснити переоформлення об`єкту нерухомого майна, оскільки вказане унеможливлюється наявністю відомостей у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про арешт майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № 37315019. Також, судом встановлено той факт, що, на момент звернення до суду з позовом, Автоматизована система виконавчого провадження містить відомості про те, що виконавче провадження № 37315019 є завершеним, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. Згідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з нормами\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. При цьому, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 386 Цивільного кодексу України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~ст. 34 Закону України «Про дорожній рух»\~державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, зокрема, автомобілі. Державна реєстрація та облік, зокрема, автомобілів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем набуто право власності на транспортний засіб на законних підставах та він має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону незалежно від волі інших осіб. Відповідно до приписів частини 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно частини 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно\~частини 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», зазначено, що у випадку, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, було зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене та виходячи з того, що наявність арешту обмежує право власності позивача, а для його відновлення та проведення переоформлення, з урахуванням вимог затвердженого та діючого Порядку реєстрації, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та зняти арешт з належного позивачеві об`єкту нерухомого майна. Крім того, вирішуючи питання про судові витрати, суд відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім на сплату судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved