Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] 415 доларів США конвертованих в національну валюту в розмірі 11869,00 грн. боргу за договором позики та 477,25 доларів США конвертованих в національну валюту в розмірі 13649,35 грн. з розрахунку 5 % за 23 дні прострочки повернення боргу за розпискою. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 20.08.2020 [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 415 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на день подачі позову складає 11869 грн., у підтвердження цього остання передала позивачу власноручну письмову розписку про це та зобов`язалась повернути позичені кошти до 10.10.2020 у повному обсязі. 10.10.2020 відповідач не повернула позивачу вищевказані кошти, проте, повідомила, що гроші віддасть 01.11.2020. Вищевказаною розпискою від 20.08.2020, окрім повернення боргу, відповідачка взяла на себе обов`язок у випадку прострочки повернення боргу, починаючи з 11.10.2020 сплачувати позивачу по 5 % від несплаченої суми за кожен день прострочки, що становить 20,75 доларів США. Відповідачка свої зобов`язання не виконала, борг так і не повернула, в добровільному порядку повернути позичену суму коштів відмовляється, що і стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх прав.\~ Ухвалою судді Сіренко Н.С. від 30.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи без виклику сторін (а.с.12), направлено копії ухвали сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви та додатками на 5 арк. (а.с.13,14). Відповідачка відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, копію ухвали та копію позовної заяви з додатками отримала 04.12.2020 (а.с.15), клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. 06.01.2021 від [PERSON] до суду надійшла заява у якій остання зазначила про визнання позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.08.2020 [PERSON] написала розписку, згідно якої остання взяла у [PERSON] в борг 415 доларів США з поверненням боргу 10.10.2020. У випадку просрочки повернення боргу [PERSON] зобов`язується виплачувати за кожен день просрочки 5 % від суми боргу, починаючи з 11.10.2020 (а.с.5). Відповідач [PERSON] доказів виконання свого зобов`язання не надала. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 524 ЦК України передбачено, що\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки\~чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-487цс17). Дослідивши розписку [PERSON] від 20.08.2020, суд встановив, що вона підтверджує укладення між сторонами договору позики, з якого вбачається, що між сторонами виникли боргові зобов`язання, а саме обов`язок [PERSON] повернути у визначений строк 10.10.2020 [PERSON] 415 доларів США. У випадку не повернення своєчасно боргу зобов`язалася виплатити за кожний день просрочки 5% від суми боргу починаючи з 11.10.2020. Згідно з ч. ч. 1, 5\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, враховуючи, що відповідачка доказів повернення боргу в строки, визначені договором, не надала, суд дійшов висновку про наявність боргового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . Предметом договору позики у справі є іноземна валюта. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18, від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то суд вказує, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18. Укладеним між сторонами договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 415,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. За правилом\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Частиною першою ст.\~612\~ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розпискою від 20.08.2020 передбачено, що\~у разі неповернення відповідачем [PERSON] коштів, остання зобов`язана виплатити 5 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання починаючи з 11.10.2020. З аналізу розписки вбачається, що грошова сума, яку позичальник має сплачувати позикодавцеві за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є неустойкою (пенею), оскільки вона обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня відповідачу нарахована з 11.10.2020 по 03.11.2020 у сумі 477,25 доларів США, що становить 13649,35 грн. Будь-яких клопотань чи заперечень щодо порядку розрахунку суми пені та підстав до її стягнення відповідачем не подано, позовні вимоги визнано у повному обсязі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц висловила правову позицію, що\~нарахування пені в іноземній валюті не передбачено законодавством та остання стягується виключно у гривні. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача\~пені у національній валюті України гривні в межах позовних вимог в сумі 13649,35 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial