Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], де просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є наймачем квартири вказаної квартири, яка йому надана як службове житло згідно ордеру №17458 на підставі рішення виконкому Шевченківської райради народних депутатів м.Києва від 28.03.1996 року №332, але згідно довідки Форми №3 у цій квартирі залишається зареєстрованим колишній мешканець - відповідач [PERSON], [INFO], який не проживає в цій квартирі і на даний час не є членом сім»ї наймача житла. Оскільки відповідач не проживає в цій квартирі з 1996 року, що встановлено довідками ЖЕКу та актами, тому позивач звернувся до суду із цим позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач не з»явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та проти винесення заочного рішення він не заперечував. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] як двірнику КП-607 було надано службове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів м.Києва від 28.03.1996 року, що підтверджується ордером №17458 (а.с.4-5). Відповідно до довідки КП ЖЕК «Татарка» №101 від 27.01.2015 року в квартирі [ADDRESS], то в ній зареєстровані позивач з 1996 року, члени його сім»ї та відповідач [PERSON] з 1994 року (а.с.12). Актами за 2014 рік про обстеження співробітниками КП ЖЕК «Михайлівська» вказаної квартири позивача встановлено, що як станом на 27.06.2014 року, на 26.08.2014 року, на 27.10.2014 року відповідач [PERSON] у ній не проживає (а.с.13-15). Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. За таких обставин, оскільки на даний час позивач є наймачем та власниками квартири [ADDRESS], а зареєстрований в цій квартирі відповідач [PERSON] в ній не проживає та не перебуває з позивачами у родинних відносинах, суд вважає, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Підстав для збереження вказаного житлового приміщення за відповідачем у відповідності до вимог ст.71 ЖК України суд не вбачає. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: approved