Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2012 року по 2018 рік перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Від цих відносин у них [INFO] народився син [PERSON] , при складанні актового запису про народження дитини відомості про батька записані зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. Після народження сина позивач постійно проживав разом з ним та відповідачем, брав участь у вихованні дитини, надавав матеріальну допомогу. На даний час відповідач перешкоджає позивачу у побаченнях з дитиною, що стало причиною подачі даного позову. У свідоцтві про народження дитини у графі «по батькові» зазначено ім`я позивача [PERSON] , ім`я та по батькові батька дитини зазначені ідентичні імені та по батькові позивача « [PERSON] », що додатково підтверджує той факт наявності кровної спорідненості позивача з сином. [PERSON] просить визнати його батьком [PERSON] та виключити з актового запису про народження [PERSON] відомості про [PERSON] , як батька дитини, записавши його батьком [PERSON] 21 червня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому остання зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки, вона у фактичних шлюбних відносинах із позивачем не перебувала, разом не проживали, не вели спільне господарство, разом дитину не утримували. Також зазначила, що якби позивач був присутнім під час реєстрації народження дитини в Пирятинському відділі РАЦС та бажав записати себе батьком дитини у свідоцтво про її народження, то мав би подати про це відповідну заяву, як це передбачено ст. 126 Сімейного кодексу України, а те що у свідоцтві про народження [PERSON] у графі батько зазначено відомості « [PERSON] » є випадковим збігом обставин, а не підтвердження факту наявності між ним та дитиною кровної спорідненості. У відзиві відповідач також зазначила, що як під час її вагітності, до пологів так і після, позивач категорично заперечував своє батьківство відносно сина [PERSON] . Після народження сина він не забирав її з дитиною з пологового будинку та не проявляв ніякого інтересу до дитини, тобто ухилявся від своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини. Також позивач зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує сварки, коли приїздить до відповідача за місцем її та дитини проживання, вчиняє фізичне насильство відносно відповідача, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася із відповідними заявами до Пирятинського ВП. Тому відповідач вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню та будуть суперечити інтересам її малолітнього сина, оскільки якщо позивач вважає себе батьком дитини то з даним позовом міг звернутися до суду значне раніше, а не після 4 років з дня народження дитини. Позивач у заяві не навів жодного доказу який би підтверджував його право, як батька, на звернення до суду про визнання його батьківства та не вказав про наявність таких доказів. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги викладені у позові підтримували у повному обсязі з підстав викладених в останньому. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 06 листопада 2019 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] народився [PERSON] ( а.с.9). У свідоцтві про народження [PERSON] у графі батько зазначено - [PERSON] , у графі мати - [PERSON] . На момент народження дитини позивач з відповідачем не перебували в зареєстрованому шлюбі. Спільної заяви батьків, заяви батька до органів РАЦС при реєстрації народження дитини подано не було, а тому запис про батька дитини був проведений згідно ст. 135 СК України ( а.с. 17). Відповідно до частини другої статті 125 CК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно із статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності.

Outcome: approved