Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним тариф Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675), передбачений Додатком № 1 до Договору № 20 О.Я.-112к1 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.06.2015 року, на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова; визнати недійсним тариф Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675), передбачений Додатком № 2 до Договору № 20 О.Я.-112к1 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.06.2015 року, на послуги з вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова, заборонити Фірмі «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675) нарахування плати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова за тарифами/цінами, які не встановлені рішенням Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, починаючи з 01.06.2015 року; заборонити Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ (код ЄДРПОУ 14073675) нарахування плати за послуги з вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова, починаючи з 01.06.2015 року; стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675; місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Провіантська, будинок 3) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 72 126 (сімдесят дві тисячі сто двадцять шість) гривень 38 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 112 в корпусі 1 житлового багатоповерхового будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова на підставі Договору купівлі-продажу від 18.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за № 1434. Право власності зареєстровано 18.05.2015 року за № 9700194, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2015 року № 37671646. Після набуття права власності на нерухоме майно між [PERSON] (Споживачем) та ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (Виконавцем) було укладено Договір № 20 О.Я.-112к1 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.06.2015 року. Предметом Договору є надання Виконавцем послуг з утримання будинку № 20 по пров. Отакара Яроша в м. Харкові, належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, (далі - послуги), а Споживачем - своєчасної оплати цих послугу строки та на умовах, передбачених цим договором. Розмір плати по договору визначено п.1.3 Договору, за яким щомісячна плата складається з: 1.3.1. щомісячної плати за надані потуги і утримання Житлового будинку і належної до нього прибудинкової території та балансоутримання Житлового будинку І на дату укладення цього Договору становить 909 гривень 83 копійки; 1.3.2. вартості послуг водо-, електропостачання та водовідведення, яка розраховується згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку Споживача та діючих цін (тарифів); 1.3.3. вартості потуг її забезпечення опалення та підігріву води, як! розраховуються згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку споживача та діючих цін (тарифів)1, 1.3.4. вартості потуг [PERSON] забезпечення опалення місць загального користування, яка розраховується згідно даних споживання за показаннями будинкового засобу обліку та фактичних витрат Виконавця на їх надання пропорційно площі приміщення споживача. Додатком № 1 до вказаного Договору встановлено Калькуляцію тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ (пров. Отакара Яроша, 20, корпус № 1), за змістом якої тариф Виконавця на послуги з утримання житлового будинку складає 5, 244 грн. за 1 м2 загальної площі квартири № 112, в тому числі загальний тариф на обовязкові послуги - 3, 623 грн. за 1 м2 загальної площі квартири. Додаток № 2 до вказаного Договору передбачає Калькуляцію вартості вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому комплексі «Ультра» по провулку Отакара Яроша, 20 для власників житлових приміщень, за змістом якої: вартість 1 Гкал теплової енергії-359, 78 грн.; вартість підігріву 1 м.куб. води -17,99 грн.. Аналізована Калькуляція затверджена виключно Департаментом управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ. Встановлений фірмою «Т.М.М.» - ТОВ тариф на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова позивач вважає недійсним, виходячи з наступного. Пункт 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Отже, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій с житлово-комунальними послугами. За змістом пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 2) встановлення ціп/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону: 4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. В свою чергу, положення підпункту 2) пункту а) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законам, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Таким чином, можна зробити висновок, що до повноважень Виконавчого комітету [PERSON] міської ради належить встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по провулку Отакара Яроша, 20 в Шевченківському районі міста Харкова, а також визначення ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ виконавцем таких послуг. Абзацом 5 пункту 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869, передбачено, що послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Договір серед додатків не містить копії рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про встановлення тарифів та визначення Відповідача виконавцем таких послуг. За змістом [PERSON] департаменту [PERSON] міської ради від «22» лютого 2017 року № 1317/9-17 відповідно до інформації Департаменту економіки та комунального майна від 20.02.2017 року № 87/0/45-17 до Департаменту економіки та комунального майна від TOB «Т.М.М.» розрахунків та звернень стосовно встановлення тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території за вищевказаною адресою не надходило. Таким чином, Відповідачем в односторонньому порядку було затверджено тариф на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території без його встановлення Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, що суперечить вимогам пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» є актом цивільного законодавства, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Як наслідок, тариф на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова, в розмірі 5,244 грн., за 1 кв.м. загальної площі квартири, є недійсним правочином. Крім того, звертаємо увагу Суду на наступне. Затверджений Відповідачем тариф не було розраховано на основі економічно обґрунтованих планових (нормативних) витрат. За змістом абзацу 1 п. 2 Порядку формування тарифів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг, розрахованою на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість або єдиного податку. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Житлового кодексу Української PCP жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Посилаючись на вищевикладене, позивач вважає, що він не має можливості скористатись послугами іншого постачальника послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, як наслідок, виконує умови укладеного Договору, у звязку із чим Фірма «Т.М.М.» - ТОВ займає монопольне становище на ринку послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша. При цьому, позивач оплачує вартість послуг за тарифами, значно завищеними порівняно з тарифами, встановленими Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради. У звязку із порушенням Відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, [PERSON] звернувся до [PERSON] обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із Заявою про зловживання монопольним (домінуючим) становищем від 08.12.2016 року. [PERSON] обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.03.2017 року № 02-26/1-716 Позивача було повідомлено про те, що адміністративною колегією [PERSON] обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 02.03.2017 розпорядженням № 27-рп/к розпочато розгляд справи № 1/02-11-17у зв'язку із наявністю в бездіяльності ФІРМИ « Т.М.М.» ТОВ, яка полягає у нерозрахунку та неподанні до органу місцевого самоврядування економічно обґрунтованих витрат на надання власникам (наймачам) квартир та нежитлових приміщень Будинку послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій для встановлення тарифів на зазначені послуги, ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яка була б неможливою за умови існування значної конкуренції на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Встановлений фірмою «Т.М.М.» - ТОВ тариф на послуги з вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова має бути визнаний судом недійсним, виходячи з наступного. За змістом ст. 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до пункту 2.4. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 10.08.2012 року № 278, ліцензіати з постачання теплової енергії здійснюють її відпуск на потреби споживачів за тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. За змістом [PERSON] Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у Харківській області від «20» лютого 2017 року № 188/17 в Реєстрі субєктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється НКЕРКП, ФІРМА «Т.М.М.» ТОВ не значиться. Отже, ФІРМА «Т.М.М.» ТОВ не є ліцензіатом НКРЕКП і Комісія не має повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та підігріву гарячої води , а також здійснення контролю її діяльності. Положеннями пунктів 2.1. та 2.2. Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної пропозиції територіальних громад, затвердженого Наказом Мінрегіонбуду від 30.07.2012 року № 390, встановлено, що суб'єкти господарювання здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Протягом пяти робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу, уповноваженого встановлювати тарифи суб'єкти господарювання інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів за визначеними цим Порядком способами. Враховуючи зміст викладених нормативно-правових приписів, можна зробити висновок про те, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ: 1) протиправно здійснює господарську діяльність з надання послуг з опалення та підігріву гарячої води в житловому багатоповерховому будинку по провулку Отакара Яроша, 20, в Шевченківському районі міста Харкова; 2) самовільно, користуючись свої монопольним становищем, встановила завищені тарифи на опалення та підігрів води для споживачів - власників квартир у житловому будинку, без встановлення таких тарифів Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Отже, встановлений Відповідачем тариф на послуги з вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води у звязку із його невідповідністю положенням Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», от 203 ЦК України є недійним правочином У зв'язку із відсутністю у Фірми «Т.М.М.» - ТОВ законних підстав для встановлення тарифів на послуги з: утримання будинку і споруд та прибудикової території; вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води; в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова, сплачені Позивачем грошові кошти підсилають стягненню у повному обсязі, виходячи з такого. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тарифи, затверджені виключно Відповідачем, є недійсними правочинами у звязку із порушенням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших актів цивільного законодавства під час їх встановлення. Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за ціпами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Отже, грошові кошти, отримані Відповідачем від Позивача за послуги, розраховані на підставі недійсних тарифів, є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню [PERSON]. Аналогічного висновку дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 25.04.2012 року по справі № 6-45563св11, який зазначає: «... Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 200Н року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2008 року, за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» визнано недійсними та скасовано тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, встановлені ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», з 1 квітня 2006 року, та заборонено ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» нараховувати комунальні платежі за цінами, що не затверджені КМДА. Задовольняючи позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зобов'язуючи ТОВ «ПОРЯДОК. Управління та експлуатація нерухомості» повернути позивачам безпідставно набуті кошти, сплачені ними за тарифами, що визнані недійсними, суди виходили з того, що ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» не мало законних підстав для встановлення розміру оплати з використанням тарифів, визнаних недійними. Отже отримані ними кошти підлягають поверненню. Висновки судів є правильними, оскільки встановлені фактичні обставини справи, оцінені усі набуті у справі докази, правильно визначений характер правовідносин сторін, застосовані норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини... ». У звязку із викладеним, позивач вважає, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ зобовязана повернути [PERSON] безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів у розмірі 84 742 (вісімдесят чотири тисячі сімсот сорок дві) гривні 85 копійок, тобто за весь період виставлення рахунків за недійсними тарифами. Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є вичерпний перелік житлово- комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цим послуг, загальна вартість послуг. Положеннями абзацу 1 п. 1.2. Договору Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та наголосив, що дійсні тарифи не обґрунтовані та не погоджені, як того вимагає закон, із органом місцевого самоврядування, у звязку із чим відповідач безпідставно отримував від позивача кошти. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив про те, що відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004. N1875-ІV (в редакції, чинній на дату укладення договору між позивачем та відповідачем) (далі - Закон N1875-ІV) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов Договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Отже, як стверджує представник відповідача, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є окремим видом послуг, відмінним від комунальних. Відповідно до ст. 14 цього Закону, залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлового-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово- комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг встановлені ст.7 Закону № 1875-ІV. До повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону (п.2 ч.1). Згідно з ч.ч. 1 - 2 ст. 31 Закону N 1875-ІV порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. За змістом підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року М280/97-ВР (в редакції, чинній на дату укладення договору між позивачем та відповідачем) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Як було вище зазначено, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не віднесені до комунальних. Таким чином, повноваження органів місцевого самоврядування, щодо затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги визначаються виключно законом. При цьому, ні Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ні Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями затверджувати тарифи на послуги з ' утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім цього, за правилом ч.2 ст.13 Закону N1875-17 примірні переліки житлово- комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. «Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. N869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». До цього переліку входять: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення)» прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливової каналізації; дератизація, дезінсекція; обслуговування димовентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків); поливання дворів, клумб і газонів; прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами; експлуатація номерних знаків на будинках; освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води; енергопостачання ліфтів. Відповідно до п.25 «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. N869, вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Як вбачається із Додатку №1 до укладеного сторонами Договору №20 О.Я.-112к.1 про надання житлово - комунальних та інших послуг, відповідач надає позивачеві також додаткові послуги (щоденного вологого прибирання та охорони), які віднесені до третьої групи житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін) (ст.14 Закону N1875-17). При цьому, як Договір №20 О Я- 112к.1 від 01.06.2015., так і Додатки до нього підписані як відповідачем, так і позивачем. Відтак, підписанням Договору N920 О.Я.-112к.1 від 01.06.2015. та Додатку №1 із калькуляцією тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій сторони погодили їх надання за визначеним переліком та ціною. До того ж, позивач не надав доказів що тариф на послуги з утримання будинку №20 по пров. Отакара Яроша в м. Харкові розрахований не на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість, як того вимагає Закону N1875-IV та «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Не можна погодитись із твердженням позивача, що Додаток №1 із калькуляцією тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових є одностороннім правочином. Як сказано вище, не тільки договір, а й означений додаток підписаний обома сторонами. Тоді як, за визначенням ч.3 ст.202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Погоджена дія двох або більше сторін є дво- чи багатостороннім правочином (ч.4 ст.202 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Оскільки, послуги з утримання будинку №20 по пров. Отакара Яроша в м. Харкові були надані відповідачем та отримані позивачем, останній зобовязаний відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивач науважив, що з набуттям чинності з 01.07.2015. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» за згодою сторін визначається вартість послуг з управління багатоквартирним будинком та зазначається у договорі з управителем (ч.2 ст.11). Витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому, рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку №20 по пров. Отакара Яроша в м. Харкові відповідач був визначений управителем, що підтверджується протоколом від 30 червня 2016р. Таким чином, в разі визнання Додатку №1 до укладеного сторонами Договору №20 О.Я.-112к.1 недійсним, позивач зобов'язаний відшкодувати відповідачу вартість послуг з утримання будинку, яка визначається за згодою сторін. Навіть в разі визнання Додатку №1 до укладеного сторонами Договору №20 О.Я.- 112к.1 недійсним, мають застосовуватись наслідки, визначені ч.1 ст. 216 ЦК України. Відповідно до названої норми, правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою 61045, м. Харків, вул. О.Яроша, 20, копр. 1, кв.112 та, відповідно, споживачем послуг Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю. За договором № 20 О.Я.-112 к1 від 01.06.2015, укладеним між виконавцем, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, та споживачем, [PERSON], за п.1.1 Договору, предметом договору є надання виконавцем є надання Виконавцем послуг з утримання будинку № 20 по провул. Отакара Яроша в м. Харкові, належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, а Споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.1.2 названого Договору, виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за встановленими розцінками, затвердженими виконавцем. У законі України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги визначені як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Таким чином, суд погоджується із твердженням позивача про те, що Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю надає житлово-комунальні послуги, що спростовує заперечення відповідача в цій частині. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пп.2 п. «а» ч.1 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать питання про встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Статтею 31 закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. За частиною 1 названої статті, Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869. За п.2 названого порядку, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цих послуг базується на принципах нормативного регулювання за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку, відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. В ході розгляду справи встановлено, що Відповідачем нараховується плата за житлово-комунальні послуги за тарифами, не погодженими з органами місцевого самоврядування відповідно до Закону, проти чого не заперечували представники Відповідача в судовому засіданні. Позивачем надано лист [PERSON] обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вих. № 02-26/1-2139 від 13.07.2017), яким позивача повідомлено про розпочаток розгляду справи за його заявою про порушення відповідачем по даній справі законодавства про захист економічної конкуренції. Також стороною позивача надано до суду копію відповіді [PERSON] міської ради (вих.№5006/9-17 від 27.07.2017), відповідно до якого звернень та розрахунків тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для мешканців будинку № 20 по провулку Отакара Яроша (Житловий комплекс «Ультра») від фірми Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю не надходило і відповідно рішення про встановлення зазначених тарифів виконавчим комітетів [PERSON] міської ради не приймалось. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач нараховує плату за житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими ним самим самостійно як балансоутримувачем будинку. Між тим, перелік прав та обов'язків балансоутримувача визначений у ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і не містить права встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Таким чином, надаючи позивачам рахунки до сплати за економічно необґрунтованими і не затвердженими відповідно до законодавства тарифами, Відповідач порушує права позивачів, встановлені ст. ст. 20, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у звязку із чим вимоги позивача про визнання недійсними тарифів Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова, а також на послуги з вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова недійсним. За ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Суд погоджується із твердженням позивача щодо того, що грошові кошти, отримані Відповідачем від Позивача за послуги, розраховані на підставі недійсних тарифів, є безпідставно набутим майном, а тому сплачені кошти підлягає поверненню [PERSON]. Позовні вимоги про нарахування плати за послуги з вироблення 1 Гкал теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова, починаючи з 01.06.2015 року суд вважає необґрунтованими у звязку із наступним. За статтею 3 ЦК України, Загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст.16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Кожна сторона, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи неточність вимог позивача щодо заборони нарахування плати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку № 20 по провулку Отакара Яроша в Шевченківському районі міста Харкова за тарифами/цінами, які не встановлені рішенням Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, починаючи з 01.06.2015 року, яка може спричинити свавільне втручання у господарську діяльність відповідача, а також враховуючи те, що цим рішенням вирішено питання про стягнення із відповідача безпідставно отриманих від позивача коштів, такі вимоги задоволенню не підлягають. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судові витрати пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: partial