Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Яромир-Агро», третя особа: державний реєстратор реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, Сидоренко Р.М., про визнання недійсним договору оренди землі. Зазначає, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, він є власником земельної ділянки площею 4,430 га, що розташована на території Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області (за межами населеного пункту), цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказує, що 01.03.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі, за умовами якого він передав, а відповідач прийняв земельну ділянку у платне користування строком на 5 років. Зазначає, що договір було укладено з грубим порушенням законодавства щодо оренди землі, чинного на момент укладення, а саме: договором оренди землі, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки взагалі не передбачено, у зв'язку з чим стверджує, що договір має бути визнаний недійсним. На підставі викладеного, просить визнати недійсним договір оренди землі від 01.03.2011 року, укладений між ним та ТОВ «Яромир-Агро», що зареєстрований 14.07.2011 року відділом Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 532080004000136. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку. Третя особа державний реєстратор Реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, Сидоренко Р.М., у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказує, що реєстраційна служба у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, в частині відсутності у договорі оренди землі однієї із істотних умов, передбачених цією статтею, що є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі, а також для визнання договору недійсним, відповідно до закону дотримується його вимог та відмовляє у реєстрації договорів оренди землі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст. ст. 1-3 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач має у власності земельну ділянку площею 4,430 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 053245, виданого 11.06.2004 року головою Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області на підставі розпорядження № 64 від 25.03.2004 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5320881900:00:002:0061 (а.с. 6). У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 01 березня 2011 року між позивачем та ТОВ «Яромир-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстровано 14.07.2011 року у Відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 532080004000136 (а.с. 10-11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди однієї із істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. т. 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Як вбачається із змісту спірного договору оренди, укладеного 01.03.2011 року між позивачем із ТОВ «Яромир-Агро», у ньому відсутня така істотна умова як «умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 02.12.1998 року «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі», відсутність у договорі оренди однієї з умов, передбачених в цих нормативних актах, є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України у справі № 6-104ц11 за заявою 93 осіб про перегляд рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року, дійшов висновку про наступне: в силу частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, в тому числі і умови, що визначені законом як істотні. Істотні умови договору оренди землі встановлені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У разі відсутності в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних його умов такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (постанова ВСУ від 06.02.2012 року). Таким чином, підписаний позивачем договір оренди землі не передбачає всіх істотних умов, обов'язковість яких чітко визначена статтею 15 Закону України «Про оренду землі». Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та, у відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», спірний договір оренди підлягає визнанню недійсним. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на судовий збір, понесені ним при подачі позовної заяви до суду. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України, ст. 1-3, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч.ч. 1, 5 ст. 6, ст. 13, ст. 15-17 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, Постановою КМУ № 273 від 25.12.1998 року «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі», Постановою Верховного Суду України по справі № 6-104ц11 від 06.02.2012 року,

Outcome: approved