Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, зазначивши наступне. На підставі рішення ЗМР про надання житлової площі у гуртожитках № 311/2 від 22.07.2008 виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів м. Запоріжжя було видано [PERSON] ордер № 80 серії № Г від 06.08.2008 на право зайняття кімнати № 19, загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфіловців (наразі вул. [PERSON]), буд. 13, після чого він одразу вселився у зазначену кімнату и до сьогоднішнього дня продовжує проживати у ній. У звязку з чим, зазначив, що він понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно користується та володіє вказаним вище нерухомим майном, за свої особисті кошти утримує в належному стані зазначену кімнату, робить поточний ремонт, сплачує всі платежі за спожитті комунальні послуги. Також зазначив, що факт його постійного проживання у кімнаті № 19, що знаходиться у гуртожитку за адресою: м, Запоріжжя, вул. Михайла Гончаренка, буд. 13, встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у щівільній справі № 335/15229/14-ц від 03.02.2015, яким встановлено факт його постійного проживання у кімнаті № 19 у будинку 13 по вул. Панфіловців в м. Запоріжжі з серпня 2008 року по 03.02.2015, а тому вказана обставина має преюдиційне значення для вирішення вказаної цивільної справи і не потребує доказування. Враховуючи вищезазначені обставини, вважає, що у звязку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, що знаходиться у комунальній власності, у нього виникло право власності на вказаний обєкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України. У звязку з чим, просить визнати за [PERSON], право власності за набувальною давністю на кімнату № 19, що знаходиться у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Михайла Гончаренка, 13. Ухвалою суду від 14.12.2018 відкрито провадження по вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.01.2019 на адресу суду від представника відповідача Запорізької міської ради надійшов відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі. 05.02.2019 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивача [PERSON] не зявився, надав заяву, у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просить ухвалити рішення, з урахуванням викладених доводів у відзиві. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006 за № 66/2 прийнято до комунальної власності м. Запоріжжя обєкти житлового фонду від ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна, що підтверджується копією вказаного рішення та додатком, в якому зазначено перелік обєктів житлового фонду, зокрема гуртожиток по вул. Панфіловців (вул. [PERSON]), 13 у м. Запоріжжя. На підставі рішення ЗМР про надання житлової площі у гуртожитках № 311/2 від 22.07.2008, виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів м. Запоріжжя було видано [PERSON] ордер № 80 серії № Г від 06.08.2008 на право зайняття кімнати № 19, загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфіловців (вул. [PERSON]), буд. 13. Відповідно до рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/15229/14-ц) від 03.02.2015, встановлено факт постійного проживання [PERSON] у кімнаті № 19 у будинку 13 по вул. Панфіловців в м. Запоріжжі з серпня 2008 року по 03.02.2015. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта\~статті 344 ЦК України). Згідно Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке. Володіння є\~добросовісним, тобто на законних підставах. Цій умові відповідають випадки коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на\~праві власності\~іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України). Таким чином, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. При цьому необхідно враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В даному випадку позивач зазначає про передачу у власність громадян житлових приміщень в гуртожитках шляхом приватизації та про неможливість її здійснити стосовно спірної кімнати, оскільки він вже використав своє право на приватизацію житла. Таким чином позивач усвідомлював або повинен був усвідомлювати можливість набуття у власність спірного помешкання шляхом реалізації прав в порядку приватизації житлового фонду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, зокрема, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Оскільки позивач вселився у кімнату №19 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Михайла Гончаренка (Панфіловців), буд. №13 згідно ордеру від 04.08.2008 №80 серія Г, виданого на підставі рішення виконавчого комітету\~Запорізького міської ради від 22.07.2008 №311/2 і користується нею, як наймач, підстави для визнання права власності за набувальною давністю відсутні. Разом з тим, про відсутність підстав для визнання права власності на кімнату №19, що знаходиться у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфіловців ([PERSON]), 13 за [PERSON] за набувальною давністю, свідчить і те, що позивач протягом всього часу проживання у вказаній кімнаті знав, що володіє чужим майном та був обізнаний щодо власника зазначеного майна.

Outcome: dismissed