Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПрАТ «ДТЕК [PERSON] Донбасу» про стягнення заборгованості з заробітної плати, відпустки, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, посилався на те, що він з 13.10.2006 року по 15.03.2017 року працював у відповідача проходчиком під землею. 15.03.2017 року він був звільнений з роботи, що підтверджується копією трудової книжки, однак всупереч вимог\~ст. 116 КЗпП України\~відповідач не провів із ним повного розрахунку в день звільнення, зокрема не виплатив заробітну плату за березень 2017 року в сумі 7223,00 гривень, і заробітну плату при звільненні у розмірі трьох окладів 43337,73грн. та компенсацію за 60 днів невикористаної відпустки в сумі 20304,60 гривень, а тому на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2017 року по день винесення рішення, станом на день подання позову 11.07.2017р. середній заробіток складає 56339,40 гривень (із розрахунку 722,30 гривень середньоденного заробітку х 78 робочих днів затримки розрахунку).У зв'язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за березень 2017 року в сумі 7223,00 гривень, заробітну плату при звільненні у розмірі трьох окладів 43337,73грн., компенсацію за 60 днів невикористаної відпустки в сумі 20304,60 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2017 року по день винесення рішення та судові витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.09.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від відповідача копію заяви про звільнення та дату останнього розрахунку по заробітній платі при звільненні [PERSON], довідку про середньоденну заробітну плату за два останні місяці роботи [PERSON] 23.11.2017 року до суду надані відповідачем письмові заперечення, згідно яких останній позбавлений можливості надати письмові докази через незаконний захват підприємства сторонніми особами. До суду представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Представник відповідача\~\~[PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою справу просив розглянути у його відсутність, заперечував проти задоволення позову [PERSON] з підстав, викладених у письмових запереченнях, оскільки виробничі потужності відповідача, а саме шахти з видобування вугілля знаходяться за адресою Донецька область, Хрестівка (до 2016 року м. Кіровське). У звязку із взяттям у 2014 році під контроль м. Кіровське незаконним збройним формуванням, відповідачем було змінено реєстрацію на: Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна. З метою притягнення третіх осіб до відповідальності за вчинення дій спрямованих на неправомірне втручання в діяльність\~\~ПрАТ «ДТЕК [PERSON] Донбасу» та привласнення його майна, відповідачем 15.03.2017 року було подано до Національної поліції України заяву про порушення кримінального провадження за ознаками злочину передбаченого\~ст. 206 КК України. 18.03.2017 року було відкрито кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування. Оскільки з 13.03.2017 року відповідач за відсутності своєї вини втратив контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин, саме і з цього часу відповідач позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому грошові коштів, оформлення трудової книжки та ін. Таким чином відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13.03.2017 року продовжують порушувати вимоги діючого законодавства України вже відносно до його працівників. Позивач стверджує, що його було звільнено з підприємства 15 березня 2017 року, тобто звільнення було проведено діючим на той час керівника підприємства [PERSON], який знаходився безпосередньо на підприємстві, тобто на окупованій території м. Хрестівка (м. Кіровське), відповідно і наказ про звільнення видано безпосередньо на ПрАТ «[PERSON] КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ» м. Хрестівка (м. Кіровське), яке станом на 15.03.2017 року вже перебувало під контролем незаконних збройних формувань,а тому такий наказ є недійсним і не створює правових наслідків. Крім того, всі здійснені позивачем розрахунки його позовних вимог ґрунтуються не на доказах, а на припущеннях, що\~є неприпустимим і на підставі яких, суд не має правових підстав для винесення законного та обґрунтованого рішення, тому у задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити з наступних підстав. Судом згідно з трудовою книжкою ДН № 331572 встановлено, що13.10.2006 року [PERSON] був прийнятий у ПрАТ«ДТЕК [PERSON] Донбасу»за переводом проходчиком пятого розряду з повним робочим днем під землею ( а.с. 8). Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Оскільки факт наявності невикористаних днів щорічної відпустки, як і сам факт звільнення позивача та не проведення з ним розрахунків заперечувався відповідачем, вказані обставини підлягають доказуванню у розглядуваній справі. Однак суду не надано належних та допустимих доказів. Згідно з витягом із кримінального провадження № 12017100000000152 за ч. 3 ст. 206 КК України «Протидія законній господарській діяльності» 18 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що у період з 13 березня 2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності ПрАТ «ДТЕК [PERSON] Донбасу», шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяжень на майно, що належить товариству, захоплення майнового комплексу за адресою: Донецька область м. Кіровське, чим заподіяно майнової шкоди у великому розмірі (а.с. 40). Згідно\~ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч.1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої\~ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. Згідно\~ст. 83 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України «Про відпустки»\~передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України,в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до п. 1.6.\~наказу Держкомстату України від 28.09.2005 р. №286 «Про затвердження Інструкції зі статистики кількості працівників»\~до первинної облікової документації підприємства, установи, організації (далі - підприємства) належать: накази (розпорядження) про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору; накази (розпорядження) про надання відпустки; табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості, платіжні відомості. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується\~наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма №П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Отже, табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України, наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч. 2\~ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно зі\~статтею 1 цього Закону\~період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 р. № 428-р7 затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До цього переліку внесені місто Кіровське Донецької області. Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2372/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (акти тероризму на території Донецької області, у тому числі у м. Хрестівка (до 2016 року Кіровське), які на поточну дату продовжують діяти і дату їх закінчення встановити неможливо.) Фактично з 13.03.2017 року ПрАТ «ДТЕК [PERSON] Донбасу» втратило контроль та доступ до своїх виробничих потужностей в тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками. Вказане зневіювало можливість виконати ПрАТ «ДТЕК [PERSON] Донбасу» зобовязання перед працівниками згідно ст.\~47,\~83,\~115,\~116 КзпП України. Отже якщо виконання такого зобовязання унеможливлено впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зокрема актами тероризму на територіях Донецької та Луганської областей, що перебувають під контролем незаконних збройних формувань, то вина такого підприємства у невиконанні зобовязань передбачених ст.\~47,\~83,\~115,\~166 КЗпП України, відсутня. (а.с. 52-74). Таким чином, у трудових правовідносинах між відповідачем ПАТ «ДТЕК [PERSON] Донбасу» та його працівниками, зокрема [PERSON] з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК [PERSON] Донбасу» обєктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливостей виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача. Щодо наданої позивачем суду фотокопії своєї трудової книжки з записом про його звільнення 15.03.2017р. за підписом начальника відділу адміністрування персоналу [PERSON] необхідно зазначити наступне. У якості доказу позивач надав суду не завірену належним чином копію своєї трудової книжки з записом про його звільнення від 15 березня 2017 року в той час коли підприємство підпорядковано третім особам, які призначені у порядку не передбаченому законом. Крім того, заявляючи позовні вимоги позивач надав індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України щодо заробітної плати [PERSON] від 06.06.2017 року, які містять відомості щодо заробітної плати, але не містять інформації про кількість відпрацьованих позивачем робочих днів, і не містять структурі заробітної плати. Вищевказані форс-мажорні обставини унеможливили перевірку наявності заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Враховуючи вищевикладене,\~і те,\~що факти\~наявності або\~відсутності заборгованості\~у відповідача\~перед позивачем\~не доведені позивачем по справі, з урахуванням того, що судом були прийняти відповідні заходи щодо встановлення вказаних фактів, проте їх наявність або відсутність судом не встановлено, як і наявність вини відповідача у порушення трудового законодавства перед позивачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується нормами\~ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в позові йому відмовлено, то на підставі частин 6 та 7\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне компенсувати витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed