Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 2000 дол. США, моральної шкоди в сумі 20\~000 грн., витрати по сплаті судового збору 740грн., витрати на правову допомогу 2000 грн., зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що 11.08.2015р. відповідач взяв в нього в борг 2000 дол.США, що підтверджується розпискою, однак, до даного часу борг не повернув, не дивлячись на прохання позивача. Позивач є пенсіонером, часто хворіє, отримує невелику пенсію, що вимусило його звернутися до суду. 18 травня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду подати відзив на позовну заяву. Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву. Позивач та його представник в судове засідання надали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягали, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, оголошенням на сайті суду. Судова кореспонденція, яка направлена відповідачу, була повернута до суду, у звязку зі спливом строку зберігання. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься розписка від 11 серпня 2015 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 2000 дол. США та зобовязався повернути за вимогою, тобто в розписці не встановлено конкретного строку повернення позики. Окрім того, в матеріалах справи відсутня вимога позикодавця про повернення позики. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Тлумачення частини першої статті 1049 ЦК свідчить, що за відсутності домовленості позикодавця та позичальника про строк повернення позики, або при визначенні його моментом пред'явлення, позика має повертатися після спливу тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги позичальнику. У випадку якщо позикодавець звертається до суду, не здійснивши пред'явлення вимоги позичальнику на підставі частини першої статті 1049 ЦК, то відсутній обов'язок позичальника повернути позику і відповідно не може відбутися порушення прав позикодавця. Тобто, в такій ситуації строк виконання зобов'язання не настає, а тому не може мати місця й порушення зобов'язання позичальником щодо повернення позики. За таких обставин у задоволенні позову про стягнення суми боргу слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди як не мотивовані та необґрунтовані. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на нього та поверненню йому не підлягають. На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed