Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.01.2012 р. В своїй заяві посилався на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.12.2012 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики визнана мирова угода, укладена сторонами, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 24.12.2012 р. Через неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди, позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Сторожинецького управління юстиції. 07.03.2014 р. старшим державним виконавцем Пух М.Г. відділу державної виконавчої служби Сторожинецького управління юстиції відкрито виконавче провадження. 21.05.2014 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. 18.06.2014 р. ухвалою апеляційного суду Чернівецької області апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.05.2014 р. представника [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці залишено без змін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.07.2014 р. заява [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволена. 27.08.2014 р. ухвалою апеляційного суду Чернівецької області відхилено апеляційну скаргу [PERSON] Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.07.2014 р. залишено без змін. 09.12.2014 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців задоволено позов [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 323750 грн., три відсотки річних, у розмірі 8195 грн. та 3320 грн. судового збору. 12.02.2015 р. апеляційним судом Чернівецької області рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.12.2014 р. скасоване. Відповідно до умов мирової угоди відповідач зобовязався не пізніше 26.12.2013 р. повернути позивачу 199500 грн., що еквівалентно 25000 доларів США. Однак, після укладення мирової угоди і до сьогодні відповідач не виконав узяті на себе зобовязання. З цієї причини позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує наступним. Згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок. Мирова угода це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода. До мирової угоди застосовуються основні вимоги та загальні правила Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 208 ЦПК України, ухвала є формою судового рішення. У разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди, інше сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Відповідно до ст.ст. 11, 202 ЦК України, затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 3. Мирової угоди визначено, що у випадку повернення коштів у національній валюті, сума коштів повертається в еквіваленті до курсу долара США на час їх передачі [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відтак, на думку позивача, з відповідача слід стягнути заборгованість в розмірі 672135 грн., що еквівалентно на час звернення до суду 25000 доларам США. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Виходячи з того, що відповідач прострочив виконання умов мирової угоди починаючи з 27.12.2013 р. і до сьогодні не виконує їх, позивач вважає за потрібне змінити порядок виконання мирової угоди з добровільного на примусовий. Просив ухвалити рішення, яким спонукати до виконання умов мирової угоди [PERSON], шляхом стягнення коштів на користь [PERSON] в розмірі 672 135 (шістсот сімдесят дві тисячі сто тридцять пять) гривень, що еквівалентно на час звернення до суду 25 000 (двадцять пять тисяч) доларам США та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені по справі судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві, а також на письмові пояснення та правову позицію Верховного суду України, долучені до матеріалів справи (а.с. 78-82). Зокрема, з приводу заявленого представником відповідача клопотання про закриття провадження у вказаній справі, з посиланням на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12.02.2015 р., представник позивача пояснила, що предметом спору було стягнення з [PERSON] боргу за договором позики. Апеляційним судом Чернівецької області скасовано рішення першої інстанції з підстав неправильності застосування статей 1046-1050 ЦК України при вирішенні спору. Апеляційний суд прийшов до висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами, положення про позику не застосовуються. У вказаному рішенні, і це зазначено у позові, який наразі розглядається, є вказівка, що укладена мирова угода це правочин, отже до нього застосовуються загальні правила Цивільного кодексу, що стосуються зобов`язань. Звернувшись із позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди, позивач мав намір реалізувати надане нормами матеріального законодавства право на виконання боржником взятого на себе зобов`язання згідно умов мирової угоди. Всупереч вказаному, представник відповідача стверджує, що вказане рішення ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. На думку представника позивача, представник відповідача вводить суд в оману. Представник відповідача вже заявляв клопотання про закриття провадження у справі № 727/9340/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В рішенні апеляційного суду Чернівецької області від 12.02.2015 р., на висновки якого посилається представник відповідача, у закритті справи йому відмовлено. На даний час судом розглядається справа за іншим предметом спонукання до виконання умов мирової угоди. Просила суд відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, з наведених вище підстав і задовольнити позов. Представники відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки суд не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Крім того, представник відповідача направив через канцелярію суду клопотання про закриття провадження у справі, з посиланням на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, стверджуючи що є чинним рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12.02.2015 р., ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с. 71-76). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.12.2012 р. по цивільній справі № 2-376/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, визнано мирову угоду, укладену сторонами про наступне: 1. Сторони по даному спору досягли угоду, що по розписці від 15.05.2006 року, в частині предявлення позову, а саме отримання в позику 40 000 (сорока тисяч) доларів США, що становить за курсом Національного банку України 319 560 (триста девятнадцять тисяч пятсот шістдесят) грн., що поверненню [PERSON] підлягає 199 500 (сто девяносто девять тисяч пятсот) грн., що еквівалентно 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. 2. [PERSON] зобовязується не пізніше 26 грудня 2013 року повернути [PERSON] 199 500 (сто девяносто девять тисяч пятсот) грн. що еквівалентно 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. 3. [PERSON] не заперечує, щоб [PERSON] не пізніше 26 грудня 2013 року повернув [PERSON] 199 500 (сто девяносто девять тисяч пятсот) грн. що еквівалентно 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. У випадку повернення коштів у національній валюті гривні, сума коштів повертається в еквіваленті до курсу долара США на час їх передачі [PERSON] Повернення [PERSON] коштів, підтверджується власноручно написаною розпискою останнього. 4. Сторони досягли згоди, що суд не знімає арешт на майно, яке було по даному позову арештоване в порядку забезпечення виконання позовних вимог, до повного погашення боргу по даній мировій угоді, а саме сплаті [PERSON] [PERSON] - 199 500 (сто девяносто девять тисяч пятсот) грн. що еквівалентно 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. 5. [PERSON] в порядку забезпечення виконання боргу по даній мировій угоді залишає заставу [PERSON] належну йому на праві власності відповідно до державного акту від 28 квітня 2004 року виданого Панківською сільрадою земельну ділянку, а також споруду, бар, яка розташована на даній земельній ділянці, зобовязується вищезазначену земельну ділянку та споруду на ній не відчужувати до погашення боргу в повному обсязі, у випадку відчуження вищезазначеного майна даний правочин вважатиметься недійсним і може бути оспорений в судовому порядку (а.с. 12). Після сплину строку виконання умов мирової угоди, а саме після 26.12.2013 р., позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців із заявою про видачу виконавчого листа. 13.02.2014 р. Шевченківським районним судом м. Чернівців по цивільній справі № 2-376/12 видано виконавчий лист (а.с. 13). 07.03.2014 р. постановою ВП № 42441559 старшого державного виконавця ВДВС Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області [PERSON] відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією постанови (а.с. 14). 21.05.2014 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 15). 18.06.2014 р. ухвалою апеляційного суду Чернівецької ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці залишено без змін (а.с. 16-17). 16.07.2014 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено заяву [PERSON] про визнання виконавчого листа № 2-376/12 таким, що не підлягає виконанню (а.с. 18). 27.08.2014 р. ухвалою апеляційного суду Чернівецької області відхилено апеляційну скаргу [PERSON] Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.07.2014 р. залишено без змін (а.с. 19-20). 09.12.2014 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців задоволено позов [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 323750 грн., три відсотки річних, у розмірі 8195 грн. та судового збору в сумі 3320 грн. (а.с. 21-24). 12.02.2015 р. рішенням апеляційного суду Чернівецької області рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.12.2014 р. в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 323750 грн. та судового збору в сумі 3320 грн. скасоване. В позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів відмовлено. З приводу заявленого представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі № 727/9340/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, апеляційний суд Чернівецької області у своєму рішенні від 12.02.2015 р. зазначив, що «відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутись до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі». Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно Правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. № 6-342цс15, «Відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Системний аналіз частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України, пункту 2 частини другої статті 17, статті 18, пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову. Для застосування передбаченої пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі» (а.с. 80-82). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, «Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів». Спірні правовідносини в цій справі є похідними від правовідносин у справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, але вони не є тотожними у зв'язку з відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, а саме тотожної підстави позову. У цій справі підставою позову є невиконання стороною однієї з умов мирової угоди в частині зобов'язання відповідача повернути [PERSON] 199 500 (сто девяносто девять тисяч пятсот) грн. що еквівалентно 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. У справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, підставою позову було стягнення боргу за договором позики. Виходячи з викладеного, а також враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає необґрунтованим клопотання представника відповідача, з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України і не вбачає підстав для закриття провадження по даній справі. Відповідно до ст. 208 ЦПК України, ухвала є формою судового рішення. У разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди, інше сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Відповідно до ст.ст. 11, 202 ЦК України, затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, «1. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. 2. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом». Положення вказаної норми Цивільного Кодексу закріплена в п. 3 [PERSON] угоди, згідно якої у випадку повернення коштів у національній валюті, сума коштів повертається в еквіваленті до курсу долара США на час їх передачі [PERSON] Відтак, на думку суду, з відповідача слід стягнути заборгованість в розмірі 672135 грн., що еквівалентно на час звернення до суду 25000 доларам США. Відповідач прострочив виконання умов мирової угоди починаючи з 27.12.2013 р. і до сьогодні не виконує, що є підставою для спонукання відповідача до їх виконання. Згідно ст. 59 ЦПК України, «2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу». Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди задовольнити. Спонукати [PERSON] до виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.12.2012 р. по цивільній справі № 2-376/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в розмірі 672 135 гривень, що еквівалентно на час звернення до суду 25 000 доларам США. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 551,21 грн. судового збору та витрати, понесені позивачем по оплаті заяви про забезпечення позову, в розмірі 275,61 грн. Всього стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 826,82 грн. судових витрат (а.с. 2, 68). На підставі викладеного,

Outcome: approved