Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому вказав, що 10 жовтня 1994 року померла його матір, [PERSON], яка на день смерті проживала в [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що зазначений будинок відносився до колгоспних дворів і до його складу входила та була головою [PERSON]. Позивач прийняв спадщину, оскільки проживав разом з нею на момент смерті, інші спадкоємці відсутні, позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі в звязку з тим, що право власності на вищезазначений житловий будинок не зареєстровано за померлою, в зв'язку з чим просив суд визнати належним житловий будинок з господарськими спорудами № 117 по вул. Щорса, 117 в місті Кілія Кілійського району Одеської області за [PERSON], яка померла 10.10.1994 року та визнати за ним право власності на вказаний будинок в порядку спадкування. На призначену дату розгляду справи позивачем було надано заяву, відповідно до якої він підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідача Кілійська міська рада, повідомлена належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, заяви про розгляд справи у відсутність представника не надходило. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ ЯР № 899298 виданим гор. Кілія Рай Бюро Загс Одеської області [PERSON] народився 08.06.1958 року, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Смерть [PERSON], який помер 22.10.1971 року підтверджується свідоцтвом про смерть серії VIII- ЧК № 461855 виданим Кілійським р/в ЗАГС Одеської області 23.10.1971 року. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 886 від 31.08.1988 року посвідченого начальником Ізмаїльського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 6758 від 31.08.1988 року, [PERSON] належав весь житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами по вул. Щорса, 177 в місті Кілія Кілійського району Одеської області. Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів № 372 від 23.12.1999 року про передачу земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] було передано у власність земельна ділянка площею 0, 25 га. по вул. Щорса, 117 в місті Кілія Кілійського району Одеської області. Відкриття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 10.10.1994 року підтверджується свідоцтвом про смерть сер. І-ЖД № 360001, повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області 14.11.2013 року на підставі актового запису про смерть № 268. Згідно довідки № 16 від 12.11.2013 року виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради до складу колгоспного двору на 16.04.1991 року, який знаходиться за адресою: вул. Щорса, 117 в місті Кілія Кілійського району Одеської області входила і була єдиним членом [PERSON]. Відповідно довідки № 14491 від 20.11.2013 року виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради [PERSON] на день смерті проживала за адресою: [INFO] разом зі своїм сином [PERSON]. За даними технічної інвентаризації, проведеної Кілійським районним бюро технічної інвентаризації від 30.09.2013 року, житловий будинок № 117 по вул. Щорса в м. Кілія Одеської області, в цілому складається з: літ. «А» житлового будинку, літ. «Б», « В» - літньої кухні, літ. «Г» - лазні, літ. «Д», «Е», «Ж» - комори, літ. «З» - сараю, літ. «И» - вбиральні, літ. 1-5-І - надвірних споруд, фактично розташований на земельній ділянці 2285 кв.м., в тому числі під забудовою - 190 кв.м. Згідно повідомлення Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області за № 402/01-16 від 05.05.2014 року, після смерті [PERSON], померлої 10.10.1994 року, спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін ( 6 місяців з дня відкриття спадщини) до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час виникнення майнових прав, власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Стаття 101 ЦК України закріплювала право громадянина мати в особистій власності житловий будинок. В п. 9 Постанови Пленуму від 04.10.1991 р. за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок2, Верховний Суд України розяснив, що право власності на житловий будинок, побудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятій в експлуатацію, виникає з моменту його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України, в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. За таких обставин, з огляду на норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, [PERSON] належав весь житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: місто Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Щорса, 117 як голові робочого двору, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може, оскільки реєстрація права власності за життя спадкодавця проведена не була. Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. В ході дослідження обставин справи судом зясовано, що спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] відсутні, позивач, який є спадкоємцем за законом після смерті матері згідно ст. 1261 ЦК України, у встановленому порядку відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, інші спадкоємці за законом відсутні, однак позивач не має можливості оформити її в нотаріальному порядку, на підставі чого суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а право позивача на спадщину підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, в звязку з чим задовольняє позов.

Outcome: approved