Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Вікторійське хлібоприймальне підприємство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення належних виплат та моральної шкоди . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 травня 2008 року був прийнятий на посаду інженера з ремонту на даному підприємстві. Згідно наказу від 29 липня 2013 року, за його згодою, було переведено на посаду оператора обробітку зерна. 15 травня 2014 року звільнено з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним та безпідставним, а тому звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач пояснив, що причини його звільнення наведені в наказі від 15 травня 2014 року не відповідають дійсним обставинам. Так, 24 березня 2014 року йому та ще двом працівникам [PERSON] та [PERSON] старшим майстром [PERSON] було дано завдання прибрати склад з-під зерна та пилу, під час робочого дня в склад зайшов заступник директора [PERSON], який зробив зауваження, що вони не працюють , а відпочивають. Позивач намагався пояснити, що вони працюють і до кінця робочого часу завершать роботу. 28 березня 2014 року головний інженер [PERSON] написав на нього доповідну, що він 24 березня 2014 року простоював на робочому місці. Не погоджуючись з даною доповідною відмовився дати письмове пояснення, оскільки вважає, що трудову дисципліну не порушував. А тому [PERSON] упереджено висловився щодо його звільнення. З 14 квітня 2014 року по 14 травня 2014 року перебував у черговій відпустці. 15 травня 2014 року він був звільнений з роботи. В зв'язку з незаконним звільненням йому спричинено моральні страждання, погіршився стан здоров'я, оскільки він є інвалідом другої групи, а тому просить позовні вимоги задовольнити, визнати незаконним, та скасувати наказ від 15 травня 2014 року, поновити на займаній посаді, стягнути компенсацію за невикористані дні відпустки, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку-25 календарних дні просить позовні вимоги задовольнити, в частині поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку, моральної шкоди просить відмовити. Зазначивши, що позивач працюючи оператором обробітку зерна неналежно виконував свої трудові обов'язки, не зробив належних висновків після вжиття до нього заходів дисциплінарного стягнення 18 грудня 2013 року, оскільки допустив попадання забрудненого ячменю на автомобілі, в результаті чого зерно не було прийнято вантажоутримувачем ПАТ «Славутський солодовий завод», за що отримав догану. Підставою звільнення позивача з роботи слугувала службова записка головного інженера [PERSON] від 24 березня 2014 року про невиконання покладених на нього зобов'язань прибрати склад з-під насіння. Заслухавши пояснення сторін, свдків, дослідивши надані докази, матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу від 15 травня 2014 року, із змісту якого встановлено, що позивач неналежно виконував свої трудові обов'язки, не зробив висновків після вжиття до нього заходів дисциплінарного стягнення. 18 грудня 2013 року на нього було накладено дисциплінарне стягнення за невиконання покладених на нього обов'язків, допустив попадання забрудненого ячменю на автомобілі, що транспортувались в ПАТ «Славутський солодовий завод». 24 березня 2014 року йому, та ще двом працівникам підприємства [PERSON] та [PERSON] було дано завдання прибрати склад з-під зерна. Оськільки протягом робочого дня [PERSON] не виконав дане завдання, його було звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він прийнятий на посаду оператора обробітку зерна, фактично працює робітником, він, та інші працівники щоранку одержують завдання по прибиранню складських приміщень, території підприємства, загрузки зерна у вагони та інше. З посадовою інструкцією оператора оброблення зерна він не ознайомлений. 24 березня 2014 року працювали колективно, він з [PERSON] вивозив залишки зерна, а [PERSON] підмітала склад. Заступник директора [PERSON] зайшов в склад, коли вони присіли відпочити та зробив їм зауваження. [PERSON] намагався пояснити, проте він не став його слухати. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює головним інженером, в його обов'язки входить щоранку давати завдання операторам обробітку зерна. Так, 24 березня 2014 року він дав наряд працівникам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прибрати склад з-під зерна. Від заступника директора [PERSON] дізнався, що [PERSON] не виконав поставленного йому завдання в зв'язку з чим він подав письмову доповідну на ім'я генерального директора ПрАТ «Вікторійське хлібоприймальне підприємство» про порушення позивачем трудової дисципліни та складено акт про відмову останнього дати письмове пояснення щодо даного проступку. Вважає, що даним проступком підприємству істотної шкоди не завдано. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює старшим майстром, 24 березня 2014 року в зв'язку з відсутністю [PERSON] він розпорядився щодо прибирання складського приміщення. Свідок [PERSON], заступник генерального директора пояснив, що оператори обробітку зерна працюють відповідно по нарядах, які щоденно дає головний інженер. При перевірці 24 березня 2014 року складу, де працював [PERSON] та інші працівники було встановлено, що працівники в робочий час не працювали, на його зауваження [PERSON] не реагував. На підприємстві розроблені виробничі інструкції, з якими ознайомлено працівників. Оскільки [PERSON] систематично порушував трудову дисципліну, на усні зауваження не реагував, свої обов'язки не виконував, а тому його неодноразово було попереджено про можливе звільнення. Встановлено, що між адміністрацією підприємства та позивачем виникали конфліктні стосунки, намагання зі сторони адміністрації позбавитись небажаного працівника, про що і слугує наказ від 07 квітня 2014 року згідно якого [PERSON] було запропоновано пройти медичний огляд на предмет спроможності виконувати обов'язки оператора обробітку зерна. З пояснень позивача встановлено, що медичний огляд працівники підприємства проходять щороку в серпні місяці, який ним було пройдено. З копій медичних довідок встановлено, що він придатний для роботи за професією оператор. В силу п.3 ст.40 КЗпП України систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, тому при звільненні працівника з підстав передбачених цією нормою закону, відповідач повинен навести конкретні факти допущенного позивачем порушення ним трудових обов'язків. Встановлено, що з посадовою інструкцією оператора оброблення зерна, затвердженою 13 серпня 2013 року [PERSON] не був ознайомлений, про що стверджує відсутність його підпису, правила внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві відповідачем на вимогу суду не надано, що суд розцінює про їх відсутність. А тому невиконання ним обов'язків, які виходять за межі трудових, або не випливають з трудового договору, не можуть вважатись порушенням трудової дисципліни. Застосовуючи крайній захід, як звільнення позивача з роботи, відповідачем не враховано положення ч.3 ст.149 КЗпП України, згідно якої при обрані виду стягнення власник, або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненного проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідачем не доведено, що повторне порушення трудової дисципліни було істотним, і для підприємства наступили тяжкі наслідки. За таких обставин суд вважає, що наказ від 15 травня 2014 р. про звільнення з роботи [PERSON] слід визнати недійсним та поновити його на роботі з 15 травня 2014 року. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяці, що передували його незаконному звільненню в розмірі 5915 грн. 01 коп. ( без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). Крім того, згідно довідки ПрАТ «Вікторійське хлібоприймальне підприємство» від 01 липня 2014 року вбачається, що позивачу підлягає стягненню компенсація за невикористану ним відпустку в кількості 25 календарних днів в сумі 2082 грн. 75 коп. Також відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин суд вважає, що з врахуванням порушення законних прав позивача внаслідок незаконного звільнення, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і додаткових зусиль для організації свого життя, моральна шкода, заподіяна позивачу підлягає відшкодуванню та стягненню на його користь з відповідача в сумі 2000 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені ним на оплату правової допомоги в сумі 2100 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial