Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, що був зареєстрований 14 жовтня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 452 та стягнути з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 14 жовтня 2011 року вона з [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилась донька - [PERSON] . Спільне життя у них з відповідачем не склалося через постійні сварки та непорозуміння. З травня 2018 року подружжя припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, мешкають окремо. Будь - яке налагодження сімейних стосунків на думку позивача неможливе. Після розірвання шлюбу донька буде проживати з позивачем, спору щодо поділу майна з відповідачем не має. Ухвалою від 05 вересня 2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 6813/19-вх від 25.09.2019 року, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, просить слухати справу за її відсутності, строк на примирення не надавати (а. с. 22). Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального законодавства України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 6812/19 - 19 вх від 25.09.2019 року, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, у тому числі щодо стягнення понесених позивачем по справі судових витрат на правову допомогу та сплату судового збору, просив справу розглядати за його відсутності, строк на примирення не надавати (а. с. 20). Положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2011 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що 14 жовтня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 452 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 13 червня 2013 року (а. с. 5). Судом було встановлено, що подружжя сімейно - шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, з травня 2018 року кожен живе самостійним життям, на поступки примирення сторони не згодні. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Таким чином, можливість припинення браку на підставі волевиявлення кожного з подружжя являється проявом принципу свободи браку і рівності подружжя. Оскільки вступ до браку здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частина 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, враховуючи заяви учасників про бажання розірвати шлюб, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України - особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] , про що зазначила у своєму позові. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір, який дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осібвстановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (абзацу 2 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону країни «Про судовий збір»). Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України № 2629-VІІІ від 23.11.2018 року «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 1921 гривня, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, виходячи з розрахунку: 1762 гривень х 0,4 = 768 гривень 40 копійок, що підтверджується квитанцією № 0.0.1435659324.1 від 14.08.2019, виданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до квитанції б/н від 12 серпня 2019 року вбачається, що позивачем до юридичної консультації Орджонікідзевського району міста Харкова було сплачено 1000 гривень 00 копійок за підготовку цивільної справи (а.с. 8). Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Одночасно з цим частини 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначають, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач [PERSON] у своїй заяві повідомив суд, що не заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 1000 гривень 00 копійок, які були понесені позивачем. Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у сумі 1000 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved