Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн., моральну шкоду у розмірі 4000 грн. та судові витрати у розмірі 1229 грн., вказавши. Що на території Місківської сільської ради Сватівського району Луганської області склалася традиція, що худобу, яка належить громадянам сільської ради, по черзі випасають ці ж громадяни, беручи на себе повну відповідальність за збереження худоби від початку випасу та до передачі худобини кожному з її господарів. 21.11.2013 року, черга на випас припала відповідачам по справі [PERSON], [PERSON]. Вранці, вона передала відповідачам по справі корову для випасу, але у вечорі корову їй відповідачі не повернули. Відповідачі проявили халатність, загубили корову та залишили її на призволяще у полі. Коли вона задала питання відповідачам - «де корова?», останні віднеслись до неї неуважно та відмовилися навіть йти шукати корову по місцям випасу худоби. Мертву тварину знайшли тільки на слідуючий день 22.11.2013 року павшою. При здійснені розтину корови встановили, що вона загинула від асфіксії внаслідок гострої тимпанії рубця, яка розвинулася від з'їдання великої кількості корму, який легко бродить. Вага корови на момент смерті становила 450 кг., корова була дійною, приносила прибуток від реалізації молока. Згідно довідки, наданої начальником Управління агропромислового розвитку Сватівської РДА, вихід м'яса з однієї тушки середньо - вгодованої тварини становить 46%. Згідно довідки ТОВ «Сватівський ринок» на момент гибелі корови вартість яловичини на ринку у середньому становила 50 грн. за 1 кг.. Виходячи з цього позивач оцінила матеріальні втрати від загибелі корови у сумі 10000 грн.. Моральну шкоду позивач оцінює у 4000 грн., оскільки втрата корови заставила хвилюватися усю сім'ю, вона шукала корову усю ніч по місцям випасу у той час коли відповідачі спокійно відпочивали вдома, організовувала доставку та сплачувала за доставку трупу до місця проведення розтину, корова давала додатковий дохід для сім'ї від реалізації молока. Позивач та її представник під час судового засідання на позові наполягли, просять задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час судового засідання позов не визнала та суду пояснила, що вони з чоловіком у той день випасали приблизно 74 корови, з якими була і корова позивача. До села пригнали всіх корів. Відстань від їх двору до двору позивача приблизно 1 км, корову ніхто не зустрічав.. Відповідач [PERSON] під час судового засідання позов не визнав та суду пояснив, що корову, яка належала позивачу випасав разом з дружиною. Коли корова пропала, почали разом з позивачем її шукати. Знайшли на другий день. Підтвердив наявність вказаного позивачем звичаю випасання корів. Також вказав, що позивачу взамін загиблої корови пропонували іншу. Представник відповідачів під час судового засідання прохав суд відмовити позивачеві у його позовних вимогах у повному обсязі за їх безпідставністю. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю, а моральної шкоди - задовольнити частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується поясненнями сторін та свідків [PERSON], [PERSON] в с. Містки існує звичай по випасу корів по черзі, за усною домовленістю між господарями цих тварин. Особа, яка за чергою випасає корів, бере на себе зобов'язання про збереження ввірених їй на випас корів та повинна відповідати за них у відповідний день випасу. Фактично між жителями села було укладено усний договір випасу корів, за яким випасання корів здійснюється в порядку черговості самими власниками. Дані цивільні відносини регулюються звичаєм відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України, зокрема звичаєм ділового обороту. Саме звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Згідно з правилами ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Виходячи зі змісту ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добровільності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відносини жителів села Містки Сватівського району, де мешкають сторони, по збереженню та відповідальності за ввірених пастуху корів врегульовано їх договором заснованим на звичаї і такий договір не суперечить актам цивільного законодавства він є дійсним та підлягає застосуванню у спорі сторін. Тобто, відповідачі [PERSON] та [PERSON], взяли на себе обов'язок по випасу громадської череди, який сам по собі включає і обов'язок по збереженню худоби на час її випасу, яка була передана відповідачам позивачем, що було підтверджено в судовому засіданні. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Наявність вини у виді необережності у [PERSON] та [PERSON] проявилась завдяки недбалому контролі за поведінкою та наявністю палої корови, їх неуважності щодо кількості худоби при випасі та перегоні, що призвело до падіжу корови позивача, тобто є наявність обставин в їх сукупності: 1) наявність шкоди, 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди, 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, 4) вина ( умисел або необережність) ( ч.1 ст. 1166 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 ЦПК україни, при цьому, як передбачено в ч. 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність своєї вини у порушені зобов'язання відповідачі суду не довели. При вирішені питання щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, яка згідно ветеринарної картки та паспорту (а.с.7) є власником тварини, суд виходить з дійсних обставин справи та наслідків, що наступили та вважає за необхідне стягнути 10000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди позивачу, оскільки згідно патологоанатомічного розтину корови (а.с. 8), свідчень [PERSON], яка володіє інформацією щодо встановлення ваги палої корови, вага корови складала 450 кг., щодо довідки наданої начальником Управління агропромислового розвитку Сватівської РДА (а.с.10), та довідки наданої ТОВ «Сватівський ринок» на момент гибелі корови її вартість становить 10350 грн.( 450 Х46:100Х50 = 10350), й виходячи з положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а позивач заявила позовні вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10000 грн. і не змінювала їх. Щодо заподіяної моральної шкоди, то ч.1 ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.2 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Виходячи з характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідачів, що шкоду заподіяно з необережності, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 2500 грн., так як неправомірними діями відповідачів внаслідок порушення прав позивачу було завдано моральну шкоду, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо належного їй майна. Також, згідно з ст.. 79, 88 ЦПК України, враховуючи пропорційність щодо розміру задоволених позовних вимог належить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 395,85 грн.. Також необхідно повернути позивачу надмірно сплачені суми судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного

Outcome: partial