Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, з тих підстав, що в його приватній власності знаходиться житловий будинок за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 36529705 від 04.12.2012 року. Цей будинок він отримав у дар від своєї матері [PERSON] за договором дарування від 28.12.2011 року. [NUMBER] його мати померла, що стверджується свідоцтвом про смерть останньої серії [NUMBER] від 17.01.2014 року. Однак, крім вищевказаного житлового будинку у власності його матері знаходилися земельні ділянки, загальною площею 0,85 га, як вбачається з Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 043522, виданого 11.04.2001 року. Так, зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,40 га, з яких згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: 0, 25 га - з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0, 15 га - для ведення особистого селянського господарства. За життя мати склала заповіт, посвідчений секретарем Лютянської сільської ради 13.03.2006 року, у відповідності до якого заповіла йому земельні ділянки, вказані у згаданому вище Державному акті на право приватної власності на землю. Вказує, що проживаючи разом з матір'ю на день її смерті, він вступив в управління спадковим майном. Разом з тим, він отримав відмову нотаріуса в оформленні спадщини через неможливість визначення конфігурації земельних ділянок на місцевості, так як об'єднані дві земельні ділянки під літерою Д5 в Державному акті мають два різні цільові призначення. Саме тому нотаріус запропонував йому реалізувати своє право на ці земельні ділянки в судовому порядку. За таких обставин, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і на земельну ділянку, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS], як таким, що набув право власності на житловий будинок, без зміни їх цільового призначення. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. - 2 - Лютянський сільський голова також у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій не заперечив проти задоволення позову та просив розглянути справу без участі їх представника. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що стверджується Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 36529705 від 04.12.2012 року. Згідно договору дарування від 28.12.2011 року, він отримав цей будинок у дар від своєї матері [PERSON]. Свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] підтверджується той факт, що останній являється сином дарувальника [PERSON] [NUMBER] мати позивача померла, що встановлено на підставі її свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2014 року. Однак, як вбачається з Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 043522, виданого 11.04.2001 року, у власності померлої [PERSON] знаходилися земельні ділянки, загальною площею 0,85 га. Також встановлено, що вищевказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,40 га, з яких згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки за №№ НВ-2100637362014, НВ-2100637382014 від 21.08.2014 року відповідно: 0, 25 га - з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0, 15 га - для ведення особистого селянського господарства. На день своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Лютянської сільської ради Шоляк Г.І. 13.03.2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 51, яким заповіла своєму синові [PERSON] (позивачеві) належні їй земельні ділянки, вказані у згаданому вище Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 043522 від 11.04.2001 року. Позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину за померлою, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і на даний час є єдиним спадкоємцем відкритої спадщини. Обставин, які вказували б, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Разом з тим, нотаріус відмовив позивачеві в оформленні правовстановлюючого документа на вказані земельні ділянки на його ім'я через неможливість визначення конфігурації цих земельних ділянок на місцевості, так як ці об'єднані дві земельні ділянки під літерою Д5 в Державному акті мають два різні цільові призначення. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. - 3 - Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України). З огляду на зазначені обставини справи, враховуючи відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту спадкового права позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved