Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його дід - [PERSON], який за життя на підставі рішення виконкому Т.Реметівської селищної ради депутатів трудящих №29 від 22 квітня 1977 року побудував житловий будинок [ADDRESS], однак не отримав правовстановлюючі документи до нього. Після смерті [PERSON] відповідно до ст.ст.529, 549 ЦК Української РСР спадщину за таким, як спадкоємці першої черги, прийняли його дружина [PERSON], 1902 року народження, та дочка [PERSON], 1935 року народження (тітка позивача), які на момент смерті спадкодавця проживали у спадковому будинку. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину за нею відповідно до ст.ст.529, 549 ЦК Української РСР прийняла [PERSON]. Однак остання померла [INFO]. Він, у свою чергу, прийняв спадщину за покійною [PERSON], оскільки проживав разом з нею на день її смерті та на даний час продовжує проживати у спадковому будинку. З метою оформлення права на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не з'явився, подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає повністю. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Тур'я-Реметівською селищною радою Перечинського району Закарпатської області 10 вересня 1983 року, актовий запис №41. Також встановлено, що за життя [PERSON] на підставі рішення виконкому Т.Реметівської селищної ради депутатів трудящих від 22 квітня 1977 року №29 побудував житловий будинок [ADDRESS] З довідки Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району №13/02-29 від 25 листопада 2014 року вбачається, що на момент смерті [PERSON], який помер [INFO] та в строк до 10 березня 1984 року у будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], 1902 року народження, [PERSON], 1935 року народження, та [PERSON], 1961 року народження. Отже, [PERSON] та [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) вважалися такими, що прийняли спадщину у вигляді даного житлового будинку, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступили в управління та володіння даним спадковим майном,. Разом з цим встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Тур'я-Реметівською сільською радою Перечинського району Закарпатської області [INFO], актовий запис №41, а [INFO] померла і [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Тур'я-Реметівською селищною радою Перечинського району Закарпатської області 16 жовтня 1992 року, актовий запис №49. Крім цього встановлено, що на момент смерті [PERSON], яка померла [INFO] та в строк до 16 квітня 1993 року у будинку [ADDRESS] був зареєстрований позивач [PERSON], 1961 року народження, що стверджується довідкою Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №13/02-29 від 25 листопада 2014 року. Таким чином, позивач [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS], оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а інших спадкоємців не було. Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори №74/01-16 від 08 квітня 2015 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS] Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст.529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], оскільки протягом шести місяців після смерті останньої фактично вступив в управління та володіння даним спадковим майном, однак у нього існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved