Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частки у праві спільної часткової власності, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа № 330/201 6/1 3-ц за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частки майнового комплексу в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на будівлі, та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, виділення майна в натурі, припинення права спільної часткової власності. Під час розгляду вищевказаної цивільної справи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було подано заяву про зменшення позовних вимог за зустрічною позовною заявою, в підтвердження якої надано Договір дарування частки у праві спільної часткової власності від 10.11.2013 року (далі - Договір дарування), укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний). Відповідно до п. 1 Договору дарування, Дарувальник безоплатно передає, а Обдаровуваний приймає у власність частку у майні, яке належить на праві спільної часткової власності. Згідно п. 2.2. Договору дарування, розмір належної Дарувальнику частки у майні становить - 7,29 % (сім цілих двадцять дев'ять сотих відсотків). Відповідно до п. 2.1. Договору дарування, під майном в цьому договорі розуміється рухоме та нерухоме майно, виділене з майна колишнього КСП «Південний» (Запорізька область, Якимівський район, село Давидівка) та передане групі громадян в кількості 19 осіб. Перелік майна визначений у додатку № 2 до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, який був укладений 05.01.2002 наступними громадянами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та зареєстрований Давидівською сільською радою 06.02.2002 року. Згідно з п. 2.3. Договору дарування, частка у майні, що відчужується, належить Дарувальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №538, спадкова справа № 33 за 2006 рік. Так, дійсно 05.01.2002 року співвласники майна колишнього КСП «Південний» уклали Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності (далі - Договір), який 22.01.2002 року був зареєстрований Давидівською сільською радою Якимівського району Запорізької області в Журналі реєстрації договорів про спільне володіння, користування і розпорядження майном, оренди, купівлі-продажу, схову, безоплатного користування за № 4. В Додатку № 3 до зазначеного Договору закріплений Список співвласників майна із зазначенням розміру часток у майновому комплексі, згідно якого [PERSON] є власником частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %. [INFO] року [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина, в тому числі, і на його частку, що знаходиться у спільній частковій власності. 13.04.2006 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], яке зареєстровано в реєстрі за №538, спадкова справа № 33 за 2006 рік. Згідно зазначеного свідоцтва від 13.04.2006 року [PERSON] є спадкоємцем на цілу частку майна громадянина [PERSON], який помер [INFO] року, на яке видане це свідоцтво та яке складається з: земельної ділянки площею 12,98 га, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-ЗП №-008185, виданого Давидівською сільською радою Запорізької області 25.04.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №-855. Таким чином, з аналізу Договору дарування частки у праві спільної часткової власності від 10.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 538, випливає, що [PERSON] не є власником частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, який за життя належав [PERSON]. Відповідно, сторони зазначеного Договору дарування незаконно послалися в тексті цього договору на свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року, як на підтвердження належності Дарувальнику ([PERSON]) на праві приватної власності частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, а отже останній не мав права укладати зазначений Договір дарування з [PERSON] та безоплатно передавати йому у власність ті майнові права, які йому не належать. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 2 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Таким чином позивач просить визнати недійсним Договір дарування частки у праві спільної часткової власності від 10.11.2013 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), який зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду письмові заперечення в яких зазначено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] з позовом не згодні з наступних підстав. 10 листопада 2013 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування частки у праві спільної часткової власності, предметом якого є частка у майні, яке виділене з майна колишнього КСП «Південний» (Запорізька область, Якимівський район село Давидівка) та передане у спільну часткову власність групі громадян в кількості 19 осіб. Співвласники з метою юридичного оформлення отримання майна у спільну часткову власність і визначення правового режиму даного майна 05 січня 2002 року уклали між собою Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності (далі за текстом - Договір). Договір був зареєстрований Давидівською сільською радою. Майно, яке є предметом Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном від 05.01.2002 року, було виділене групі співвласників рішенням загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Південний» від 28.02.2001 року. Рішення зборів співвласників майна колишнього КСП «Південний» від 05.07.2001 року і від 28.11.2001 року, оформлені відповідно протоколами № 2 і № 3, підтвердили передачу групі власників майнових паїв у спільну часткову власність майна колишнього КСП «Південний» на загальну суму 177 930,00 гривень. Згідно Додатку № 1 до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном останній уклали 19 осіб, в тому числі і [PERSON]. До Договору додається перелік майна, виділеного з пайового фонду в спільну часткову власність (Додаток № 2) та список співвласників майна з вказанням розміру часток у майновому комплексі (Додаток № 3), згідно з яким [PERSON] належить частка у розмірі 7,29%, вартістю 12 978,00 гривень. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] 13.04.2006 та зареєстрованим в реєстрі за № 538 (спадкова справа № 33 за 2006 рік), на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем на цілу частку майна гр.[PERSON], який помер [INFO] року, є син - [PERSON]. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. В силу ст.178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об'єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об'єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об'єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об'єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно зі ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Отже, частка у праві спільної часткової власності не підпадає під заборону, встановлену ст. 1219 ЦК України. Крім того, частка у праві спільної часткової власності, яка належала [PERSON], є майновим правом, яке не обмежене у цивільному обороті і може вільно відчужуватися в порядку спадкування та, відповідно, бути предметом договору дарування. Цей факт позивачем не спростовується. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Таким чином, оскільки [PERSON] є спадкоємцем всіх прав та обов'язків померлого [PERSON], [PERSON] також успадкував частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на майно за Договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном від 05.01.2002 року в розмірі 7,29%, вартістю 12 978,00 гривень. Відповідно до приписів ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому нормами цивільного законодавства не встановлений обов'язок спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину на частку у праві спільної часткової власності (майнові права). Не визначені нормами цивільного законодавства і правові наслідки неотримання свідоцтва про право на спадщину у виді втрати права на спадщину. 2. В позові зазначено, що на момент смерті [PERSON] був власником частки майнового паю у КСП «Південний». Це твердження не відповідає дійсності та спростовується приписами законодавства. Відповідно до п.п. 13, 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» (з послідуючими змінами і доповненнями) майновий пай документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Порядок видачі, обліку та погашення свідоцтв на право власності на майновий пай члена КСП регламентується Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177 та листом Міністерства аграрної політики України від 05.05.2001 № 37-25-3-11/3923. При видачі майна власнику в натурі підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акту приймання-передачі майна вилучає і гасить Свідоцтво шляхом діагонального закреслення лицьової сторони, нанесенням запису «Анульовано» і засвідчення підписом керівника та печаткою підприємства. Одночасно підприємство правонаступник (користувач) повідомляє про факт анулювання сільську раду та передає їй погашене свідоцтво та копію акта приймання-передачі майна. Сільська рада на підставі цих документів робить відмітку про отримання майна в натурі у Книзі обліку та у списку осіб, які мали право на майновий пай реорганізованого КСП і на основі якого видано Свідоцтво. Отже, після виділення з пайового фонду колишнього КСП «Південний» майна в натурі групі співвласників, свідоцтва про право власності на майновий пай (майнові сертифікати) були вилучені та анульовані. Таким чином, майновий пай, як об'єкт цивільних прав та обов'язків, існує до виділення в натурі майна з пайового фонду реорганізованого КСП. 3. Підставою для визнання договору дарування недійним у позові зазначена ч.5 ст.203 ЦК Україні, згідно з якою правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому позов не містить обґрунтування, чому саме позивач вважає, що договір дарування не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме на перехід від дарувальника до обдаровуваного права власності на частку у майні, яке залежить на праві спільної часткової власності. 4. Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Зі змісту позовної заяви не вбачається, які права та законні інтереси позивача порушує оспорюваний договір дарування. Статтею 60 ЩІК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факти, викладені в позовній заяві, та додані письмові докази не доводять недійсності оспорюваного договору дарування. Таким чином просять у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору - дарування частки у праві спільної часткової власності від 10.11.2013 року - відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник позивача зазначила, що [PERSON] не претендує на належну [PERSON] частку майнового паю у розмірі 7,29%, а вважає, що сім»я [PERSON] повинна оформити зазначену частку відповідно до вимог закону, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку майнового паю в КСП «Південний», так як після померлого [PERSON] залишилися спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], та хто з них буде володіти часткою і в якому розмірі, нікому не відомо. Та на теперішній час у сім»ї [PERSON] відсутні будь-які документи, які б підтверджували належність саме їм належну [PERSON] частку майнового паю у розмірі 7,29%, а це безпосередньо стосується майнових прав [PERSON] при вирішенні спору про виділ частки майнового комплексу в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на будівлі, майно, яке знаходиться у спільному володінні, розпорядженні та користуванні. Представник відповідача [PERSON] за довіренністю, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що оспорюваний договір дарування ніяким чином не порушує права та законні інтереси позивача, та позивач [PERSON] не має ніякого права на належну [PERSON] частку майнового паю у розмірі 7,29%, це стосується лише сім»ї [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив звернути увагу суду на наступне. Відповідно до п.212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Під час отримання свідоцтва про право на спадщину він повідомив нотаріуса про наявність у спадкодавця ([PERSON]) частки у праві спільної часткової власності на підставі Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном від 05 січня 2002 року. Нотаріус роз'яснив, що зазначене майнове право [PERSON] не підтверджено окремим документом. При цьому право на майновий пай у пайовому фонді колишнього КСП «Південний», яке підтверджувалося свідоцтвом про право власності на майновий пай (майновим сертифікатом), припинилося внаслідок виділення майна в натурі групі співвласників (учасників Договору від 05 січня 2002 року) та вилучення (анулювання) майнових сертифікатів. Письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у справі спільної часткової власності на підставі Договору від 05 січня 2002 року він не вимагав, оскільки вважав, що відмова нотаріуса ґрунтується на приписах законодавства. Позовні вимоги [PERSON] не визнає з підстав, викладених вище та зазначених у наданих письмових запереченнях проти позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 05.01.2002 року (а.с. 7-8), співвласники майна колишнього КСП «Південний» уклали Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, який 22.01.2002 року був зареєстрований Давидівською сільською радою Якимівського району Запорізької області в Журналі реєстрації договорів про спільне володіння, користування і розпорядження майном, оренди, купівлі-продажу, схову, безоплатного користування за № 4. В Додатку № 3 до зазначеного Договору закріплений Список співвласників майна із зазначенням розміру часток у майновому комплексі, згідно якого [PERSON] є власником частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, про що не заперечували сторони в судовому засіданні та зазначене підтверджується наданими доказами (а.с. 27-35, 46-48). [INFO] року [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина, в тому числі, і на його частку, що знаходиться у спільній частковій власності. 10 листопада 2013 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування частки у праві спільної часткової власності, предметом якого є частка у майні, яке виділене з майна колишнього КСП «Південний» (Запорізька область, Якимівський район село Давидівка) та передане у спільну часткову власність групі громадян в кількості 19 осіб (а.с. 10). Відповідно до п. 1 Договору дарування, Дарувальник безоплатно передає, а Обдаровуваний приймає у власність частку у майні, яке належить на праві спільної часткової власності. Згідно п. 2.2. Договору дарування, розмір належної Дарувальнику частки у майні становить - 7,29 % (сім цілих двадцять дев'ять сотих відсотків). Відповідно до п. 2.1. Договору дарування, під майном в цьому договорі розуміється рухоме та нерухоме майно, виділене з майна колишнього КСП «Південний» (Запорізька область, Якимівський район, село Давидівка) та передане групі громадян в кількості 19 осіб. Перелік майна визначений у додатку № 2 до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, який був укладений 05.01.2002 наступними громадянами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та зареєстрований Давидівською сільською радою 06.02.2002 року. Згідно з п. 2.3. Договору дарування, частка у майні, що відчужується, належить Дарувальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №538, спадкова справа № 33 за 2006 рік (а.с.9, 91-108). Згідно зазначеного свідоцтва від 13.04.2006 року [PERSON] є спадкоємцем на цілу частку майна громадянина [PERSON], який помер [INFO] року, на яке видане це свідоцтво та яке складається з: земельної ділянки площею 12,98 га, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-ЗП №-008185, виданого Давидівською сільською радою Запорізької області 25.04.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №-855, частка на майновий пай у КСП «Південний» в зазначеному Свідоцтві на право на спадщину не зазначена, тобто право на отримання цієї частки у [PERSON] не виникло. Нотаріусом в зв'язку з відсутністю підтверджувального документу на майнове право [PERSON] на частку майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, не було внесено до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року, виданого на ім»я [PERSON] та є інші спадкоємці на цю частину спадщини, відповідно до листа Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області (а.с.81). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Посилання [PERSON], що він є спадкоємцем всіх прав та обов'язків померлого [PERSON], та посилання, що [PERSON] також успадкував частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на майно за Договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном від 05.01.2002 року в розмірі 7,29%, вартістю 12 978,00 гривень, є безпідставними, відсутні будь-які докази щодо цього твердження. Відповідно і Договір дарування від 10 листопада 2013 року, який був укладений між [PERSON] і [PERSON] про дарування частки у праві спільної часткової власності є недійсним, так як [PERSON] не є власником частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, який за життя належав [PERSON]. Відповідно, сторони зазначеного Договору дарування незаконно послалися в тексті цього договору на свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року, як на підтвердження належності Дарувальнику ([PERSON]) на праві приватної власності частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, при цьому не врахувавши участь та побажання ще одного спадкоємця, [PERSON], яка відповідно до довідки Давидівської сільської ради, наданої на запит суду, за своєю заявою до сільради просила надати майновий сертифікат її померлого чоловіка [PERSON] для оформлення спадщини (а.с.84). Той факт, що вона також є спадкоємцем після померлого [PERSON] підтверджується заявою самих відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.82). Щодо посилання відповідачів на той факт, що в позові зазначено, що на момент смерті [PERSON] був власником частки майнового паю у КСП «Південний» та це твердження не відповідає дійсності та спростовується приписами законодавства, а саме відповідно до п.п. 13, 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», зазначаючи, що після виділення з пайового фонду колишнього КСП «Південний» майна в натурі групі співвласників, свідоцтва про право власності на майновий пай (майнові сертифікати) були вилучені та анульовані, при цьому не надали жодного документу, який би підтверджував надалі належність зазначеної частки майнового паю у КСП «Південний» розміром 7,29 % саме [PERSON] на праві приватної власності, як зазначено ним в Договорі дарування, окрім довідки виконкому Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, відповідно якої свідоцтво на право власності на майновий пай члена КСП «Південний» (майновий сертифікат) при видачі майна в натурі групі співвласників були вилучені та анульовані правлінням виробничого кооперативу «Південний» (а.с.49), але при цьому не зазначені прізвища пайщиків, майнові сертифікати яких були вилучені та анульовані. Відповідно до листа Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області (а.с.81) свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Південний», виданий на ім.»я [PERSON] було видано [PERSON] для оформлення спадщини, згідно її заяви від 22.05.2007 року (а.с.84). Щодо посилання представника відповідача [PERSON], що позивач не є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням зазначеного спірного правочину, та зі змісту позовної заяви не вбачається, які права та законні інтереси позивача порушує оспорюваний договір дарування, слід зазначити, що позивачем доведено, що підтверджується матеріалами справи, що відповідно до п. 1 Договору дарування, Дарувальник безоплатно передає, а Обдаровуваний приймає у власність частку у майні, яке належить на праві спільної часткової власності. Згідно п. 2.2. Договору дарування, розмір належної Дарувальнику частки у майні становить - 7,29 %. Відповідно до п. 2.1. Договору дарування, під майном в цьому договорі розуміється рухоме та нерухоме майно, виділене з майна колишнього КСП «Південний» (Запорізька область, Якимівський район, село Давидівка) та передане групі громадян в кількості 19 осіб. Перелік майна визначений у додатку № 2 до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, знаходиться у спільній частковій власності, який був укладений 05.01.2002 року та позивач [PERSON] є одним із власників, майно яких знаходиться у зазначеній спільній частковій власності. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 2 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. На підставі викладеного,

Outcome: approved