Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, з урахуванням уточнених позовних вимог, з позовом до ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС», в якому просив суд стягнути з відповідача кошти в розмірі 89663,48 грн., з яких: 33708,20 грн. кошти, сплачені за попереднім договором від 01.06.2018 р., 55618,20 грн. - пеня, 337,08 послуги банку під час зарахування платежу. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 01 червня 2018 року між ним та ТОВ «ТРАСТМОТОРС» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0157, за яким сторони зобов'язались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, модель Ларгус, 2015 року випуску, на умовах попереднього договору. Згідно з пунктом 1.5 попереднього договору сторони зобов'язались укласти основний договір 06 червня 2018 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на п'ятий день після придбання транспортного засобу, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. На виконання умов пункту 2.1 попереднього договору від 01.06.2018 року позивач здійснив оплату відповідачу коштів в сумі 33708 грн. 10 коп. та сплатив банківську комісію в сумі 337, 00 грн. Станом на 06.06.2018 року (передбачену попереднім договором дату укладення основного договору) основний договір між сторонами укладено не було. Жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі на адресу позивача від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись. Ухвалою судді від 23.08.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.09.2018 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Від представника позивача в судове засідання надійшла заява про підтримання позову, проханням його задовольнити, слухати справу без її участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Враховуючи, що причина неявки представника відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.2018 року між сторонами укладено попередній договір №0157 купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.8-9). Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.5 попереднього договору сторони зобов'язалися 06.06.2018 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки ВАЗ, модель Ларгус, 2015 року випуску, який продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцю. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцю, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. На виконання п.2.1 попереднього договору на підтвердження своїх дійсних намірів на укладення основного договору позивач здійснив оплату авансу на розрахунковий рахунок відповідача в розмірі 33708,10 грн., що підтверджується квитанцією № ПН2305 від 01.06.2018 р. (а.с.10). Так, статтею 635\~ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно ч. 1 ст. 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 526, 629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. З матеріалів справи вбачається, що у встановлений у попередньому договорі строк, сторони основний договір не уклали, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.06.2018 року та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору. Оскільки, укладання основного договору між сторонами у майбутньому є неможним у зв'язку з тим, що позивач втратив довіру до відповідача, він наполягає на поверненні сплаченого ним авансу у розмірі 33708 грн. 10 коп. Так, відповідно до частини 1 статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст. 1214\~ЦК України випливає, що норми ст.\~1212\~ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. В порушення зазначених норм закону відповідач на час розгляду справи добровільно не повернув позивачу безпідставно набуті ним грошові кошти. Враховуючи те, що зобов'язання між позивачем і відповідачем за попереднім договором на день розгляду справи є невиконаним через винну поведінку відповідача, суд вважає, що грошові кошти в сумі 33708 грн. 10 коп., сплачені позивачем на користь відповідача в якості авансу за попереднім договором, є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу. Крім цього, оскільки відповідач не виконав свої зобовязання на дату укладання основного договору (06.06.2018 р.) та протягом 55 днів з моменту отримання вимоги, а саме 21.06.2018 р. не виконав свої зобовязання згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», з нього підлягає стягненню пеня в розмірі 3% вартості роботи (послуги) за кожен день прострочення. Виходячи з того, що відповідач отримав лист позивача з вимогою про повернення коштів за невиконану роботу 21.06.2018 р. та за цей час не повернув кошти, з нього підлягає стягненню пеня в розмірі 55618, 20 грн. з урахуванням наступного: час не повернення коштів 55 днів (з 21.06.2018 р. по 15.08.2018 р.), сума невиконаних зобовязань 33708,20 грн., пеня 3%, розрахунок: 33708,20 : 3% *100 = 1011,24 грн. сума пені за день; 55*1011,24 = 55618,20 грн. Крім цього, з ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» на користь позивача підлягає стягненню 337,80 грн. комісії послуг банку за перерахування платежу в розмірі 33708,20 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, повязаними з порушенням їх прав. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову і його позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави також судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved