Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за договором позики в сумі 227000 грн., три проценти річних від простроченої суми за повні 2011 - 2012 рр. та 10 місяців 2013 року в сумі 19295 грн., 2463 грн. судового збору і 1147 грн. витрат на правову допомогу, всього 249905 грн. [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики недійсним правочином, стягнення судових витрат в сумі 2270 грн., третя особа: нотаріус Сахновщинського районного нотаріального округу [PERSON] Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. Всі надали заяви про слухання справи у їх відсутність, позивач та його представник про підтримання свого позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову, відповідач та його представник про відмову у задоволенні первинного позову та про задоволення зустрічного. Третя особа за зустрічним позовом нотаріус Сахновщинського районного нотаріального округу [PERSON] надала заперечення, просить розглянути справу у її відсутність, відмовити повністю у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, 23.03.2010 року між сторонами по справі укладений договір позики, що посвідчений нотаріально. Передача грошей за ним в сумі 227000 грн. відбулася до підписання договору. Згідно з умовами договору, відповідач зобов'язався повернути суму позики у строк до 01.12.2010 року, але у визначений термін цього не зробив. Прострочення повернення боргу станом на 01.10.2013 року складає повних 2 роки 10 місяців. Таким чином, просить стягнути з відповідача основну суму боргу 227000 грн., 3% річних від простроченої суми за повні 2011-2012 рр. та 10 місяців 2013 р. - 19295 грн., судовий збір - 2463 грн. та 1147 грн. витрат на правову допомога. Згідно із викладеними у зустрічній позовній заяві обставинами, між сторонами по справі в період з 2008 року по 2010 року виникли господарські відносини, щодо надання послуг з обробки землі, сільського господарювання, внаслідок чого вартість послуг наданих [PERSON], за домовленістю складає 227000 грн. В свою чергу, на початку березня 2010 року останній отримав від нього у користування земельну ділянку, вся вартість урожаю з цього поля за 2010-2012 роки отримувалась [PERSON], як взаємозалік за надання послуг. Цю домовленість [PERSON] запропонував оформити письмово, так 23.03.2010 року разом поїхали до нотаріуса в смт. Сахновщина, де і був оформлений договір позики. Посилається на те, що кошти за вказаним договором не передавались, оскільки не було реальної мети для цього, договір укладається за місцем проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлене договором. Розписки про передачу грошей він не писав. В своєму запереченні третя особа по зустрічній позовній заяві нотаріус Сахновщинського районного нотаріального округу [PERSON] зазначила, що надає згоду на участь у справі та повністю заперечує проти позовних вимог [PERSON], вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що між сторонами 23.10.2013 року був дійсно підписаний договір позики. Хоча чинним законодавством це не вимагається, проте за їх домовленістю, договір був нею посвідчений, зареєстрований у реєстрі. Тобто нею вчинена дія по посвідченню правочину (договору), а не по його укладенню. Договір позики є основною юридичною підставою підтвердження факту існування позикових відносин. При посвідченні договору відомостей про те, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, не міг керувати ними, не усвідомлював предмет та сутність правочину, його правових наслідків не має. На момент посвідчення договору [PERSON] та до моменту пред'явлення позову [PERSON] не звертався із заявами про неправильне розуміння природи договору позики, його наслідків. Крім того, посилається на те, що [PERSON] звернувся до суду після спливу трьох років, тобто після закінчення строків загальної позовної давності. Суд, виходить з того, що відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надали сторони під час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу вимог або заперечень, ст. 11 вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. До матеріалів справи по первинному позову надано копії паспорта та картки фізичної особи - платника податків позивача (а.с.4-5), копія договору позики від 23.03.2010 року про прийняття у власність грошових коштів в сумі 227000 грн., який є нотаріально посвідченим 23.03.2010 року (а.с.6), договір про надання правової допомоги (а.с.7) ті ін. До зустрічної позовної заяви додані копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивача та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с.30,31,32), копія зазначеного договору позики (а.с.33). Беручи до уваги вище викладене та дослідивши докази у справі, суд доходить висновку, що заявлений первинний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, які мають характер позики. Сторони не заперечили про це, однак, відповідач [PERSON] зазначає, що реальної передачі грошей не було. Положенням ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.4 ст.639 ЦК України якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладений з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. З наданих сторонами доказів вбачається, що договір позики укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, сторони про це не заперечили. Нотаріус Сахновщинського районного нотаріального округу мав правову підставу для його посвідчення. Матеріали справи не містять і стороною позивача по зустрічному позову доказів на підтвердження своїх вимог не надано. Всі інші докази які надані сторонами та містяться у матеріалах справи, ніякого доказового значення не несуть. Згідно вимог ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором. Згідно вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.2 Договору позичальник зобов'язується повернути Позичальникові таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором у строк до 01.12.2010 року. Крім того, п.5 вказує на те, що при неповерненні суми позики до вказаної дати Позикодавець вправі вимагати повернення позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми. Позивачем заявлено тільки про сплату йому 3% річних від простроченої суми. Враховуючи вище викладене ця сума підлягає стягненню з відповідача і становить: за повні 2011-2012 р.р. та 10 місяців 2013 року 19239 грн. (строк порушення зобов'язання склав 1034 днів (365 днів у 2011 році, 366 днів у 2012 році, та 303 дні у 2013 році), відповідно 3 відсотки річних склали (227000*1034*3%/366) =19239 грн.). За змістом ст. 12 ЦПК України правова допомога надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно зі ст. 1 цього закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач [PERSON] не надав суду належних доказів на підтвердження кількості часу, що витратив його представник під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, розрахунок не надав, в судових засіданнях був присутній 1 год. 24 хв. (а.с.34,67,92), що становить 682,08 грн. ((1218 грн.*40%/100%), (487,2*84/60)=682,08грн.)). Тобто заявлені витрати перевищують граничні розміри, а тому їх сума підлягає зменшенню. Посилання третьої особи на застосування позовної давності, не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, а відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, ця сума складає 2445 грн. Враховуючи висновок по суті вирішення зустрічного позову, судові витрати у даній випадку присудженню не підлягають. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial