Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в буд. [ADDRESS] та зняти відповідачку з реєстраційного обліку. Вимоги мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 28 січня 2014 року. Зазначає, що в будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , шлюб з якою розірвано 18 жовтня 2017 року. Відповідачка фактично не проживає в даному будинку з липня 2017 року, не сплачує комунальні послуги, не здійснює ремонт, тобто припинила виконувати обов`язки, як члена сім`ї. Ухвалою Чернігівського районного суду від 28 травня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою Чернігівського районного суду від 19 липня 2019 року ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач зазначила, що даний будинок вони з позивачем придбали в період шлюбу і вона є співвласником цього будинку. Вказує, що позивач створив нову сім`ю, з якою проживає у цьому будинку і тому чинить їй перешкоди у користуванні будинком. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 грудня 2011 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 2645 (а.с.31). У період шлюбу позивачем придбано житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку від 28 січня 2014 року. Право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-5, 15). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2017 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано (а.с.14). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду, позивач просив захистити його права як власника житлового будинку, шляхом визнання колишньої дружини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона не проживає за місцем реєстрації з власної волі. Позивач, зазначаючи про необхідність усунення перешкод у здійсненні права власності, вказував, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку носить формальний характер, позивач створив нову сім`ю, відповідач жодної участі у оплаті комунальних витрат спірного житлового приміщення не здійснює, що ускладнює утримання будинку, також позбавляє його права вільно розпорядитись своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем проживання члена сім`ї власника житла понад один рік, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. На підтвердження факту відсутності відповідача за адресою місця реєстрації позивачем надано акт Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 15 травня 2019 року про встановлення факту не проживання відповідача [PERSON] за зареєстрованою адресою, у будинок [ADDRESS] .с. 6,7). Зафіксовані обставини у вищезазначеному акті про непроживання відповідача з липня 2017 року за зазначеною адресою співпадають з поясненнями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитаних у судовому засіданні. Непроживання відповідача за місцем її реєстрації, як встановлено судом, пов`язано з конкретними життєвими обставинами, а не з суб`єктивною відмовою відповідача від свого права на проживання в спірному будинку. Причиною відсутності відповідача за вказаною адресою є неприязні стосунки з позивачем, внаслідок чого відповідач була позбавлена можливості вільно та безперешкодно користуватись будинком, а тому відсутні законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житлом. Отже, суд враховує поважність причини непроживання відповідачки у спірному житлі, його вимушеність, через необхідність уникнення конфліктних ситуацій в сім`ї, на яких наголошує відповідач [PERSON] у судовому засіданні, Конфлікт колишнього подружжя та наявність у них інших сімей унеможливив сумісне проживання сторін в одній квартирі, що змусило відповідача проживати в іншому місці. З викладеного вбачається, що відповідач не втратила інтересу до будинку, в якій зареєстровано її місце проживання, проте її непроживання в ній пов`язане з об`єктивними причинами, що не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому судом враховується також відсутність доказів існування у відповідача іншого житла, а задоволення вказаних вимог призведе до порушення права [PERSON] на житло, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed