Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], [INFO], зареєстрований 26.03.2011 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №126; після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Трофименко». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 26 березня 2011 року вона перебуває у шлюбу з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 04.01.2011року народження, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства на виховання дитини. Спільне господарство не ведеться з березня 2017 року. Збереження сімї не можливе та суперечить їхнім інтересам. Суперечки про місце проживання дитини і розподіл спільного майна немає. Неповнолітні син буде проживати з позивачем. Позивач у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 26 березня 2011 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 122078, виданим 26.03.2011 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 126. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №196984, виданим 20 січня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, відповідачем не надано заперечень проти позову, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 320 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320 грн.

Outcome: approved