Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнювався в ході судового розгляду справи, до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, третя особа - ПАТ «Просто-Страхування». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.12.2019 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , порушивши правила дорожнього руху, здійснила зіткнення з належним йому автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, що належить позивачу, зазнав механічних пошкоджень. Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2020 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 23369,82 гривень, вартість відновлювального ремонту складає 38281,98 гривню, вартість послуг оцінювача склала 1300,00 гривень. Страхова компанія відшкодувала 22436,64 гривень. Загалом на ремонт автомобіля було витрачено 36492,00 гривні. Сума недоотриманих коштів за ремонт автомобіля складає 14055,36 гривень, які відповідач у добровільному порядку відшкодувати відмовляється. Окрім матеріальної шкоди, позивачу була завдана також моральна, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням автомобіля і неможливості його використання у роботі, порушенні внаслідок неможливості користуватися автомобілем життєвого укладу його сім`ї, а звідси і розлади у ній. Моральну шкоду позивач оцінив у 8000,00 гривень. Враховуючи викладене, з урахуванням поданих уточнень (а.с.108-120, 150-162), позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: залишок вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 14055,36 гривень, збитки, завдані внаслідок витрат, пов`язаних із здійсненням оплати послуг оцінки автомобіля, у розмірі 1300,00 гривень, завдану моральну шкоду у розмірі 8000,00 гривень, та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 гривня. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву (а.с.89-93) і відзив на уточнену позовну заяву (а.с.128-142), за якими вона повністю заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування зазначила, що її цивільно-правова відповідальність застрахована і саме страховик повинен відшкодувати матеріальну шкоду позивачу та інші витрати, які пов`язані з визначенням його розміру. Також позивачем не надані належні та допустимі засоби доказування щодо спричиненої матеріальної шкоди. Так, позивачем не надано висновку експертизи на підтвердження завданої матеріальної шкоди, а надані рахунки і квитанції до прибуткового касового ордеру такої шкоди не доводять. Щодо моральної шкоди, то вона є недоведеною і необґрунтованою. Позивач і його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В попередніх судових засіданнях позивач і його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та надали відповідні пояснення. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Представник третьої особи - АТ «Просто-страхування» - у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. У наданому до суду клопотанні щодо позовних вимог зазначив, що АТ «Просто-страхування» виконала свої зобов`язання відповідно до умов договору (а.с.82). Суд, заслухавши сторін і їх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] , виступає [PERSON] (а.с.72). Зі змісту ст.1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність пов`язана із використанням транспортних засобів, і шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням (абз.3 п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року). Відповідно до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2020 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з описовою частиною зазначеного судового рішення, 14.12.2019 року, о 07-00 годині, [PERSON] , у м.Запоріжжя по вул.Парамонова 10, керуючи транспортним засобом, рухаючись заднім ходом, не впенилася у безпечності маневру та скоїла зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені (а.с.15-17). Отже, відповідач [PERSON] є відповідальною особою за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки під її керуванням. За змістом ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На виконання зазначеної вимоги закону [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу. Так, відповідно до Полісу № АО 1982824 у період часу з 17.10.2019 року по 16.10.2020 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в страховій компанії АТ «Просто-страхування» (а.с.53). Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таким чином, судом встановлено, що 14.12.2019 року за участю водія транспортного засобу «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої застрахована у АТ «Просто-страхування», та водія [PERSON] стався страховий випадок, у результаті якого останньому були спричинені матеріальні збитки, пов`язані із пошкодженням його автомобіля. Наявність факту дорожньо-транспортної пригоди та спричинення шкоди третім особам є підставами для вирішення питання щодо відшкодування шкоди, завданою джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із відповіддю на запит суду і доданих до неї копій страхових актів і платіжних доручень, загальний розмір страхового відшкодування по даному страховому випадку склав 22436,64 гривень (а.с.173-177). Зі слів позивача та його представника, на теперішній час автомобіль відремонтовано. На підтвердження дійсно понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля надано такі докази: -квитанція до прибуткового касового ордера № 0303-01 від 03 березня 2020 року про сплату ФОП [PERSON] 21976,00 гривень за видатковою накладною № 030301 від 03.03.2020 року за запасні частини (а.с.186-187); -квитанція до прибуткового касового ордера № 56 від 21 березня 2020 року про сплату ФОП [PERSON] 14516,00 гривень відповідно до заказу-наряду № 2000001560 від 19 грудня 2019 року, рахунку № 03/21/0001 від 21 березня 2020 року та акту № 03/21/0002 здачі-прийняття робіт від 21 березня 2020 року (а.с.188-191). Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 23369,82 гривень, вартість відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових складає 38281,98 гривню, вартість послуг оцінювача склала 1300,00 гривень (а.с.25-52). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхової виплати. За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У постанові Верховного суду від 19.09.2018 року у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди. Згідно з приписами ст.ст.1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої йому в даній ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків. Щодо розміру відшкодування, на отримання якого має право позивач, суд виходить з такого. Позивач як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої їй шкоди. Майновою шкодою є, зокрема, завдані потерпілій особі матеріальні збитки (витрати на усунення шкоди). Одним з видів визначення майнової шкоди є проведення експертної оцінки розміру шкоди, яка визначається спеціалістом, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначається наперед за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, і може бути визначена з урахуванням зносу транспортного засобу, та/або без урахування зносу. Другим видом визначення заподіяної шкоди є обчислення реально понесених потерпілою особою матеріальних збитків, тобто дійсних витрат на відновлення пошкодженого майна (реальні збитки). Реальними збитками є матеріальні витрати потерпілого, які він вимушений понести і вже поніс для відновлення пошкодженого майна, і які б він не ніс у разі, якби майно не було пошкоджене. Оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування йому збитків (понесених ним витрат на ремонт), і такі збитки (витрати) підтверджені наданими платіжними документами, то суд виходить з того, що позивач має право на відшкодування дійсно понесених ним витрат, без урахування зносу автомобіля, оскільки такі витрати пов`язані саме з відновленням пошкодженого автомобіля до стану, що існував до пошкоджень, і такі витрати є обґрунтованими, пов`язаними з пошкодженнями, отриманими в ДТП. Не встановлено конкретно недобросовісності позивача чи завищення понесених витрат. Так, перелік ремонтних робіт, зазначених в наданому позивачем акті виконаних робіт, повністю збігається з описом пошкоджень (в протоколі огляду пошкодженого транспортного засобу), що виключає можливість ремонту, не пов`язаного з пошкодженнями в ДТП. Обґрунтованість вартості ремонту, оплаченого [PERSON] , також підтверджується і автотоварознавчим дослідженням, проведеним позивачем, за яким вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу) визначена з абсолютно незначною розбіжністю в сумі. Так, згідно з наданим позивачем платіжним документом (витрати на ремонт) оплачена ним вартість ремонту становить 36492,00 гривні, а відповідно до Звіту про оцінку автомобіля вартість відновлювального ремонту - 38281,98 гривню. Таким чином, позивач має право на отримання відшкодування дійсно понесених ним витрат (реальних збитків) в сумі 36492,00 гривні. За такого ж нормативного обґрунтування підлягають також відшкодуванню і понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1300,00 гривень. Щодо меж відповідальності заподіювача шкоди і його страховика, суд виходить з такого. У відповідача як заподіювача шкоди виникло перед позивачем деліктне (не договірне) зобов`язання по відшкодуванню завданої ним шкоди, яке існує у нього до повного виконання даного зобов`язання - тобто до повного відшкодування завданої шкоди, в тому числі всіх збитків, пов`язаних з усуненням шкоди, у даному випадку всіх витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля. У страховика водія на підставі укладеного договору страхування на користь третьої особи (потерпілого) виникло зобов`язання відшкодувати завдану страхувальником шкоду на умовах і в межах, передбачених договором страхування і спеціальним законом, що регулює даний вид страхування. І розмір таких договірних зобов`язань страховика є меншим за розмір зобов`язань заподіювача шкоди перед потерпілим. За умовами страхування цивільно-правової відповідальності, страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду потерпілому за страховим випадком в розмірі завданої шкоди з врахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, і в межах, що не перевищує визначену договором страхову суму. В частині, непокритій страховим відшкодуванням, здійсненим з урахуванням меж відповідальності страховика за договором, зобов`язаним перед потерпілою особою є заподіювач шкоди (відповідач) - з підстав, передбачених статтею 1194 ЦК України. Враховуючи, що згідно зі страховими актами і платіжними дорученнями загальний розмір страхового відшкодування по даному страховому випадку склав 22436,64 гривень, різниця між страховим відшкодуванням і фактично понесеними витратами на ремонт автомобіля складає 14055,36 гривень (36492,00 - 22436,64 = 14055,36). За наведеного вище, повністю спростовуються доводи відповідача і його представника щодо обов`язку саме страховика відшкодовувати завдану внаслідок ДТП матеріальної шкоди та належності і допустимості доказів понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля. З урахуванням відсутності відповідних клопотань і не надання власного дослідження щодо вартості завданого матеріального збитку внаслідок ДТП з боку відповідача, суд вважає наданий позивачем Звіт № 282 про оцінку автомобіля належним і допустимим доказом. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. На підтвердження завдання моральної шкоди позивачем надано звукозапис телефонної розмови між позивачем і відповідачем, в процесі якої позивач намагається вирішити питання у добровільному порядку, на що відповідач відповідає, що буде вирішувати питання через страхову компанію чи суд. Вбачається, що даний доказ не може свідчити про завдання шкоди позивачу, адже вміщує за змістом лише бесіду щодо вирішення питань, пов`язаних із ДТП. Інших доказів на підтвердження завдання моральної шкоди позивачем не надано. Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок ДТП і вирішення питання щодо відшкодування шкоди у судовому та позасудовому порядку йому завдано моральної шкоди. На підставі викладеного, суд вбачає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як судом задоволена вимога позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за вимогу майнового характеру у сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial