Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси 28.12.2020 з позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітків (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 18.06.2011 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 585. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами не розірвано, проте вони як чоловік та дружина не проживають з березня 2020 року, не ведуть спільного господарства, не підтримують нормальні шлюбні відносини. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак суми, які він перераховує не є регулярними та фіксованими, а сплачуються ним в тому розмірі, в якому вважає за доцільне сам відповідач. Відповідач працює без офіційного працевлаштування та отримує нерегулярний та мінливий дохід, який витрачає на власні потреби. Також позивач зазначає, що як їй відомо, відповідач аліменти нікому не платить, стягнень за виконавчими документами відносно нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, тому вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.03.2021 через канцелярію суду відповідачам подано відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково, та просить визначити розмір стягуваних з нього аліментів у вигляді 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки в нього незадовільний стан здоров`я, наразі він оформлює документи на встановлення йому групи інвалідності, через поганий стан здоров`я не може працевлаштуватися та отримувати стабільний дохід. Також має обов`язок, в сину ч.1 ст. 202 СК України, по утриманню своєї матері, яка є пенсіонером за віком і з якою він разом проживає. На підтвердження зазначеного надав суду відповідні документи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, з урахуванням його позиції викладеної у наданому суду відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази надані сторонами по суті позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та визнається сторонами, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис 585 (а.с. 2). Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 34 (а.с. 3). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.01.2021 у справі № 711/8244/20, яке набрало законної сили 05.02.2021р., шлюб між сторонами розірвано. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу у не фіксованому розмірі на утримання сина. Однак позивач вважає, що вказаної матеріальної допомоги на утримання сина зі сторони відповідача недостатньо для належного утримання та гармонійного розвитку дитину, а тому звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року складає 2318 грн. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року - 2395 грн; з 1 липня 2021 року - 2510 грн; з 1 грудня 2021 року - 2618 грн. Визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, стан здоров`я і матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який не має інших осіб на утриманні, є працездатним. Під час\~судового розгляду\~судом встановлено,\~що відповідач\~має задовільний\~стан здоров`я,\~з огляду\~на захворювання\~суглобів ніг,\~що триває\~з 2012\~року,\~проте слід\~звернути увагу,\~що на\~даний час\~відповідач не\~є особою\~з інвалідністю\~внаслідок захворювання,\~а відтак\~є працездатною\~людиною,\~який не\~має на\~утриманні інших\~дітей.\~Також суд\~враховує,\~що відповідач\~немає офіційного\~місця працевлаштування,\~проте працює\~без офіційного\~працевлаштування та\~отримує нерегулярний\~та мінливий\~дохід. Разом з тим, суд критично сприймає посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває матір-пенсіонер, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на надані відповідачем докази. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 28.12.2020 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, позивач наполягає на задоволенні вимог і стягненні з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача. Суд вважає саме такий розмір стягуваних аліментів відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини та її гармонійного розвитку. Згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 840, 80 гривень до спеціального фонду Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved