Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON] вказавши в ньому, що 17.06.2014\~ року сторони уклали шлюб, від даного шлюбу в сторін дітей\~ не має. Зазначає, що з відповідачкою він фактично не проживає вже декілька років, відносини як між чоловіком та дружиною у них відсутні, спільний побут і господарство не ведуть, причиною розлучення вказує втрату почуттів один до одного і відсутність взаєморозуміння та єдність думок, поглядів на життя.\~ Тому позивач прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати, оскільки він носить формальний характер, примирення між ними не можливо, просить, розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його\~ відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду клопотання про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] \~ від 14.02.2017 року сторони уклали шлюб зареєстрований 17.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції,\~ актовий запис № 829. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які не бажають подальшого перебування у шлюбі, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved