Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ГУ НП у Львівській області, яким просить стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди та понесені на правову допомогу витрати. Свої вимоги мотивує тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн через те, що він 27.08.2020 року о 16:30 год. по вул.Бандери, 2А в м.Червонограді керував автомобілем марки «Toyota», р.н. [NUMBER] , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів та посвідчення водія категорії «В», чим порушив п. 2.1 «а», 2.1 «г» ПДР. Однак рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2021 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] ч.1 ст. 126 КУпАП закрито, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн., в задоволенні решти вимог відмовлено. В зв`язку з незаконним притягнення до адміністративної відповідальності та з посиланням на норми матеріального права та судову практику просить стягнути на його користь моральну шкоду. Ухвалою від 13.05.2021 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.06.2021 року. Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи через відрядження судді Рудакова Д.І., справу передано на розгляд судді Дем`яновській Ю.Д., яка ухвалою від 17.06.2021 року прийняла таку до свого провадження та призначила підготовче судове засідання на 16.08.2021 року. 16.08.2021 року та 18.08.2021 року надійшов відзив проти позову, яким відповідач заперечив проти заявленого позову посилаючись на безпідставність такого та недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди, зокрема відсутність висновку психологічної експертизи щодо розміру спричиненого морального страждання. Ухвалою від 27.09.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позові. Будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що дії поліцейських при притягненні його до адміністративної відповідальності були незаконними, оскільки вони спочатку не представились, не забезпечили йому можливість отримати правову допомогу, поводили себе зверхньо, зухвало, упереджено та порушили його права як громадянина України, оскільки обов`язком поліцейських є служіння народу України, а тому бажає, щоб розмір спричиненої моральної шкоди компенсував йому витрати, які позивач поніс на правову допомогу в зв`язку з оскарженням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності , участь в судових засіданнях, просить задовольнити позов повністю. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача заперечив проти позовних вимог, вказав, що позивачем не доведено розміру спричиненої моральної шкоди та відсутнє підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між дією працівників поліції та завданою моральною шкодою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн через те, що він 27.08.2020 року о 16:30 год. по вул.Бандери, 2А в м.Червонограді керував автомобілем марки «Toyota», р.н. [NUMBER] , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів та посвідчення водія категорії «В», чим порушив п. 2.1 «а», 2.1 «г» ПДР. Однак рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2021 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] ч.1 ст. 126 КУпАП закрито, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн., в задоволенні решти вимог відмовлено. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що предметом заявленого позову є відшкодування моральної шкоди, Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. За ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, що викладені у постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1167, ч.1 ст.1177 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Протиправність дій працівників поліції при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р встановлена рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2021 року, а відтак повторному доведенню не підлягає. Однак, саме на позивача покладено обов`язок довести наявність моральної шкоди та підтвердити факт та величину заподіяних моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру належними та допустимими доказами, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Позивач вказує, що розмір морального відшкодування ним визначений виходячи з понесених витрат на правову допомогу та необхідністю оскаржувати дії працівників поліції. Інші мотиви та правове обґрунтування позову зводиться до посилань на норми законодавства та правові позиції Верховного Суду, однак жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість розміру саме заявленої до відшкодування суми позивачем не надано, хоча саме на позивачеві покладено тягар доказування цих обставин. Крім цього, суд звертає увагу, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2021 року вирішено питання судових витрат, в тому числі і питання понесених витрат на правову допомогу. Разом з тим, суд вказує, що сам по собі факт визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та скасування такої, без конкретизації в чому саме полягала моральна шкода, унеможливлює стягнення такої. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а відтак до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed