Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, а також визнання права власності на частину спадкового майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його діду [PERSON] та бабі [PERSON], на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS]. За життя дід [PERSON] склав заповіт від 01.06.1993 року, яким заповів все своє майно йому. [INFO] дід помер, після його смерті відкрилася спадщина на його Ѕ частину житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що після смерті діда він був неповнолітній та не знав про наявність заповіту, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом в шестимісячний термін він не звертався. Його батькам також не було відомо про існування заповіту, тому і вони в його інтересах не зверталися із заявою про прийняття спадщини. Вказує, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки з народження та до 2000 року проживав разом з дідом та своїми батьками по [ADDRESS]. 12.09.1997 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, що складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] за законом по 1/6 частині дружині померлого [PERSON] та сину померлого [PERSON] Також, [PERSON] 12.09.1997 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на Ѕ частину в спільному майні подружжя, а саме частину згаданого будинку. 12.09.1997 року [PERSON] вчинила заповіт, яким все своє майно заповіла сину [PERSON], останній після її смерті ([INFO].) є спадкоємцем за заповітом її частки спірного майна. 01.03.2001 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] після смерті діда [PERSON] 06 березня 2001 року [PERSON], державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 4\\6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS]. Стверджує, що оскільки дід [PERSON] виявив бажання заповісти йому свою 1/2 частину спірного будинку і він, вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом, то вищеописані свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] та [PERSON] є недійсними. Саме тому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.1997 року, видане Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, [PERSON] на 1/6 спадкового майна що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, в частині 1/18 частки житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.997 року, видане Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, [PERSON] на 1/6 частину спадкового майна, після смерті [PERSON]. померлого [INFO], що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2001 року, видане, Малітовською Т.М. державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.03.2001 року, видане, Малітовською Т.М. державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] у вигляді 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] в частині 1/18 частки будинку; та визнати за ним право власності на 7/18 частини цього ж житлового в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що її довірителем не пропущений строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в їх задоволенні просив відмовити, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву та запереченні. Крім того просив застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності та зазначив, що копія дубліката заповіту містить запис про дату його видані позивачу нотаріусом Малітовською Т.М. - 12.01.2005року. В рішенні Заставнівського районного суду від 11.02.2003 року у справі №2-1/2003 вказано, що [PERSON] звертався до суду як власник будинку [ADDRESS], що успадкував цей будинок після смерті батьків. Копії оспорюваних позивачем свідоцтв про право на спадщину подавались як додатки в обґрунтування позову [PERSON] Оскільки [PERSON] брав участь в розгляді судом тієї справи та просив надати йому можливість подати зустрічний позов - йому було відомо хто успадкував цей будинок та на підставі яких документів [PERSON] його успадкував та володіє ним. А тому посилання представника позивача, що позивачу не було відомо про свідоцтва про право на спадщину, які він намагається оспорити в даній справі не заслуговують на увагу. Отримавши 12.01.2005 року дублікат заповіту [PERSON], позивач вже міг мати чітке уявлення щодо того, кого вважати можливим порушником його прав як потенційного спадкоємця. Заслухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована, проте задоволенню не підлягає з огляду нищенаведеного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2011 року (а.с. 7). Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS]. Вказане спадкове майно померлий [PERSON] заповів позивачу, що видно із заповіту (а.с. 6). На момент відкриття спадщини, тобто станом на [INFO], позивач [PERSON], [INFO] був неповнолітнім, що видно з копії його паспорта (а.с. 5). Його батько - [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] по місцю відкриття спадщини де проживав разом із сім'єю, тобто із позивачем, що вбачається із довідки (а.с. 38). Крім того на момент відкриття спадщини і на даний час позивач зареєстрований по [ADDRESS], що вбачається з відмітки в його паспорті (а.с. 5). Позивач на момент відкриття спадщини від неї не відмовився, його батьки в його інтересах також не вчиняли дій, що свідчили б про відмову позивача від спадщини, він був пов'язаний із спадкодавцем [PERSON] спільним побутом, тісними родинними стосунками, проживав по місцю відкриття спадщини, а отже суд вважає, що позивач прийняв спадщину після смерті дідуся [PERSON]., померлого [INFO]. Наведене вбачається з матеріалів спадкової справи №178/1997, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 33-46). Як вбачається із матеріалів спадкових справ, що витребувані судом, 12 вересня 1997 року Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину дружині померлого [PERSON]. Спадкове майно складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS], належної [PERSON], померлого [INFO] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Заставнівської міської Ради народних депутатів від 24 липня 1996 року та на Ѕ частку, цього ж будинку, як частку в спільному майні подружжя (а.с. 40 зворот, 42). Відповідачу [PERSON] 02.03.2001 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS], належної [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 45 зворот). Таким чином, відповідачу [PERSON], а також [PERSON], після смерті, відповідно батька та чоловіка, [PERSON], як спадкоємцям останнього за законом, було видано свідоцтво про право власності на весь житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що видно з вищевказаних свідоцтв. Судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була бабусею позивача [PERSON] Остання, 12.09.1997 року, вчинила заповіт, яким все своє майно заповіла сину - відповідачу по справі [PERSON] (а.с. 49 зворот). 06 березня 2001 року [PERSON], державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] (а.с. 52). Таким чином, відповідачем [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON], як їх сином та спадкоємцем їх майна за законом та заповітом, було успадковано 5/6 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], що видно з вищевказаних свідоцтв та спадкових справ, заведених щодо майна [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 33-52). Суд звертає увагу, що 1/6 частина спірного будинку на даний час не успадкована. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. [PERSON], який помер [INFO] виявив бажання заповісти позивачу свою 1/2 частину спірного будинку, і в силу ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР позивач вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з часу її відкриття незалежно від того, коли вона була фактично прийнята. Дане положення, яке існувало в ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР і відтворене в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, має винятково важливе значення для охорони законних прав спадкоємця. Більше того на момент прийняття спадщини позивач був неповнолітнім та не міг захистити свої права особисто. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що належна спадкодавцеві [PERSON], померлому [INFO] 1/2 частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], що складає спадкову масу, була заповідана позивачу [PERSON] і спадкоємці майна померлого [PERSON], [PERSON] та [PERSON], через наявність такого заповіту, спадкове майно у вигляді 3/6 частини цього будинку успадкували незаконно, з порушенням норм цивільного законодавства УРСР, що було чинне на момент відкриття спадщини, тобто на [INFO], їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом та за заповітом, то такі свідоцтва підлягають скасуванню. У відповідності до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина,батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки вжитку. Виходячи із даної норми закону, дружина померлого спадкодавця [PERSON], яка була на час відкриття спадщини пенсійного віку, незалежно від змісту заповіту спадкує 2/3 частки від тієї частини, яку вона спадкувала за законом, тобто 2/3 частини від 1/6 частки будинку та господарських будівель, тому обов'язкова частка [PERSON] складає 1/9 (2/18) частки від житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. Тому, враховуючи викладене, свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.1997 року, видане [PERSON] на 1/3 частину будинку та господарських будівель є недійсним в частині 2/9 частки спірного будинку. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.03.2001 року, видане Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] є недійсними в повному обсязі. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2001 року, видане державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями і побутовими спорудами по [ADDRESS] є недійсним в частині 1/18 частки будинку. Разом з тим, згідно ст. ст. 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст.ст. 253-255 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Частинами 1, 4 ст. 261 та ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. На виконання вищевказаних вимог закону суд приходить до висновку, що представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні доведений той факт, що позивач [PERSON] довідався про наявність заповіту та отримав інформацію про ймовірне порушення своїх прав в строки, що виходять за межі строку позовної давності встановленого для даного кола правовідносин. З вказаних підстав в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 253-257, 260-261, 267, 1268, 1301 ЦК України, ст.ст. 535, 548, 549 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed