Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки при звільнені. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 2000 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом №1-к від 04 січня 2021 року його було звільнено внаслідок невідповідності стану здоров`я. На час звільнення належна позивачу сума до виплати склала 55026,34 гривень, проте у день звільнення не була виплачена. Станом на день подання даної позовної заяви залишок невиплаченої [PERSON] заробітної плати складає 39140,10 гривень. Тому, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати та його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, середньоденна заробітна плата позивача становить 429,66 гривень, а затримка належних останньому сум при звільненні за період з 04 січня 2021 року по 17 травня 2021 року, включно, 147 робочих днів, отже розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову складає 93142,14 гривень. З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: заборгованість із заробітної плати у сумі 37140,10 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Від відповідача на адресу суду 17 червня 2021 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року, надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що [PERSON] було звільнено з підприємства наказом №1-к від 04 січня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 55026,34 гривень. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Коштами від реалізації була сплачена заборгованість з виплати заробітної плати за листопад-грудень 2019 року у порядку черговості виникнення заборгованості із заробітної плати. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. Окрім цього, відповідач зазначає, що позивачем було допущено помилку при розрахунку середнього заробітку за затримку сплати боргу при звільнені, а точніше, в позовній заяві вказано, що затримка розрахунку - 147 днів, при цьому позивача було звільнено наказом від 4 січня 2021 року №1-к, отже затримка розрахунку на день подачі заяви становить 89 робочих днів. Окрім цього, відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 27-28). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 11 квітня 2000 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 03 січня 2021 року наказом № 1-к від 04 січня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-10). Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1701 від 15 червня 2021 року при звільненні [PERSON] нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 68479,91 гривень, належна сума до сплати у січня 2021 року становила 55026,34 гривень, з них: - 09.02.2021 року виплачено 3257,57 гривень згідно платіжного доручення №38 від 09.02.2021 року; -31.03.2021 року виплачено 5240,19 гривень згідно платіжного доручення №1026 від 31.03.2021 року; -12.05.2021 року виплачено 9035,15 гривень згідно платіжного доручення №130 від 12.02.2021 року. Окрім того, не сплачена заробітна плата за жовтень 2020 року у сумі 1646,73 гривень. Станом на 04 червня 2021 року невиплачена сума складала 39140,16 гривень (а.с. 34). Відповідно до виписки з рахунка клієнта № 319536-2021/0511 в період з 03.08.2020 по 11.05.2021 року [PERSON] була виплачена заробітна плата 09.02.2021 року у сумі 3257,57 гривень та 31.03.2021 року у сумі 5240,19 гривень (а.с. 12-14). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року, від 19 жовтня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 30, 31, 32, 33). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум у розмірі 55026,34 гривень, остаточний розрахунок з позивачем до теперішнього часу не було здійснено, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданої до суду довідки №1701 від 15 жовтня 2021 року, виданої ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та підтверджено відповідачем у наданому суду відзиві, сума, яка належала позивачу на час звільнення становила 55026,34 гривень, яка була частково сплачена підприємством згідно платіжних доручень №38 від 09 лютого 2021 року, №1026 від 31 березня 2021 року та №130 від 12 травня 2021 року. Так, розмір невиплачених [PERSON] при звільненні грошових коштів на час розгляду справи становить 39140,16 гривень (55026,34 грн. - 3257,57 грн. - 5240,19 грн. - 9035,15 грн. = 37493,43 грн. + 1646,73 грн. (не сплачена заробітна плата за жовтень 2020 року) = 39140,16 грн.), тому, на виконання вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, ці кошти підлягають стягненню з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача, а вимоги позову в даній частині - задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Як вбачається з позову, позивач зазначає, що його середньоденна заробітна плата складає 633,62 гривні, але з наданої до суду від відповідача довідки №1701 від 15 червня 2021 року, вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] складає 429,66 гривень. Суд, при розрахунку компенсації середнього заробітку, бере до уваги данні з довідки №1701 від 15 червня 2021 року, оскільки позивачем не надано жодного доказу або документа з якого вбачається сума його середньоденного заробітку у розмірі 633,62 гривні. Суд, погоджуючись з відповідачем щодо допущеної помилки позивача, при розрахунку середнього заробітку за затримку сплати боргу при звільнені, та беручи до уваги, що затримка становить 91 робочий день, виходить з наступного. Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 04 січня 2021 року по 17 травня 2021 року, включно, становить 39099,06 гривень (91 робочих дні х 429,16 гривень = 39099,06 гривень). Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема розмір належної до сплати позивачу при звільненні від роботодавця суму - 39140,16 гривень, час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку про очевидну співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 39099,06 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанції №51 від 25 травня 2021 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 931,42 гривень. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 390,99 гривень (39099,06 грн.* 931,42 грн. / 93142,14 грн. = 390,99 грн.). Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у сумі 908 гривень, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial