Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що 09 січня 2013 року приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу [PERSON] був складений заповіт від імені дядька позивача [PERSON], [INFO], який мешкав по вул. Ватутіна, 28 в смт. Талалаївка, на користь відповідача [PERSON] Згідно із даним заповітом у випадку смерті заповідача спадкоємець успадковує все належне йому майно. Позивач вважає, що складений заповіт від імені [PERSON] повинен бути визнаний судом недійсним з наступних підстав. Позивачу відомо, що заповіт, який посвідчений 09 січня 2013 року від імені його дядька [PERSON], ним особисто не підписний та не прочитаний у звязку з його хворобою. Від його імені заповіт підписував запрошений ним мешканець м. Ромни [PERSON] та прочитаний запрошеними ним свідками [PERSON] та [PERSON] Позивач категорично заявляє, що його дядько [PERSON] в період посвідчення заповіту міг вільно читати та ставити свої підписи на документах. Він самостійно отримував пенсію, вчиняв особисті підписи у відомостях на отримання пенсії, читав періодичну пресу, яку йому приносили родичі і знайомі. Про те, що він разом із [PERSON] їздили в м. Ромни, дядько позивача нікому із родичів та знайомих не розповідав. Натомість він неодноразово телефонував своїм родичам та просив забрати його від [PERSON], так як той створює неспроможні для проживання умови. Цей факт виключає можливість вільного волевиявлення дядька позивача [PERSON] та відповідність його їх внутрішній волі. Крім того, у позивача, як у близького родича, викликає сумнів обставина та причина смерті його дядька, так як існує можливість того, що спадкоємець відповідач [PERSON] створював штучні умови для його смерті. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 9 січня 2013 року, складений та посвідчений приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу [PERSON] щодо спадкування [PERSON] належного йому майна. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили задовольнити, поскільки позивач дізнався про складання заповіту вже після смерті дядька, тому у нього виник сумнів щодо достовірності складання заповіту та відповідності змісту заповіту його волевиявленню. Так як позивачу достовірно відомо, що на час складання заповіту його дядько мав ясний ум і мав можливість читати і писати, але чомусь заповіт посвідчувався при свідках, читали і підписували заповіт інші люди. Він міг сам писати, але чомусь не зміг цього самостійно зробити, за нього зробили інші люди. Також [PERSON] на той час був травмований, у нього був перелом тазобедренного суставу і не міг самостійно передвигатися, а тим паче їхати в інший населений пункт до приватного нотаріуса складати заповіт, його не можна було перевозити, він постійно перебував у лежачому положенні. Тому позивач та його представник мають сумнів в тому, чи саме [PERSON] був у нотаріуса в м. Ромни коли посвідчували заповіт. Дружина [PERSON] [PERSON] померла у 2012 році і після її смерті він потребував догляду, у позивача не було можливості доглядати самому за дядьком і тоді відповідач [PERSON] попросився жити на квартиру до [PERSON] Іноді до нього приїжджали доглядати його родичі. При житті [PERSON] говорив рідним, що він хоче, щоб спадкоємцем після його смерті був син його племінника [PERSON] [PERSON]. Ніхто із рідних не знав про те, що [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, і суду показав, що до2001 року він проживав у селі Красний Колядин, у 2001 році я знайшов собі роботу в Талалаївці і в нього виникла необхідність у пошуку квартири. Люди йому підказали, щоб він звернувся до [PERSON], який проживав зі своєю дружиною [PERSON] по вул. Ватутіна, він звернувся до них і вони пустили його до себе на квартиру, він там проживав два роки і у них склалися дружні відносини. Потім розрахувався з роботи і чотири роки не проживав у Талалаївці. У 2008 році знову знайшов роботу у Талалаївці і [PERSON] пустив його на квартиру знову, прожив пару місяців, тоді [PERSON] сказала, що за станом здоровя вже не може тримати квартирантів, і він перейшов жити на іншу квартиру. У 2010 році одружився, про це дізнався [PERSON] і запропонував перейти жити до нього разом із сімєю, говорив, якщо він догляне його та [PERSON], вони заповідають своє майно, він відмовився. Коли померла дружина [PERSON], він неодноразово телефонував на роботу відповідачу і просив перейти жити до нього, так як від нього відмовились всі його родичі і немає кому за ним доглядати. 07 грудня 2012 року відповідач із сімєю перейшов до нього жити. Позивача племінника [PERSON] відповідач ніколи не бачив, але йому говорила дружина, що він іноді приходив до [PERSON], коли йому було щось потрібно, або грошей, або закурить. Один раз приходив син позивача [PERSON], взяв гроші у [PERSON] і більше не зявлявся. Через місяць після того, як відповідач переїхав жити до [PERSON], той сказав, що потрібно складати заповіт. Відповідач пішов в Талалаївську нотаріальну контору, але там відмовили, бо не було бланків і [PERSON] також звертався до нотаріуса і йому також відмовили. Тоді [PERSON] сам запропонував поїхати до нотаріуса в місто Ромни. Їхали в Ромни машиною відповідача, там на передньому сидінні багато місця, тому [PERSON] там розмістився з милицями, так як перед цим у нього був перелом тазобедреного суставу і він погано пересувався. До якого нотаріуса їхати, вони не знали, заїхали у першу попавшу нотаріальну контору в Ромнах, відповідачу допомагав його знайомий, так як [PERSON] був з милицями. Нотаріус попросила, щоб [PERSON] написав речення своєю рукою, але у нього дуже трусилася рука, він писав не розбірливо, тому нотаріус сказала, що не може складати заповіт без свідків, бо [PERSON] не може сам підписатися. Відповідач зателефонував одному знайомому чоловіку з Ромнів, у якого купував автомобіль, і він прислав свого сина, щоб той був свідком, інших свідків знайшов знайомий відповідача, що допомагав, і свідки прийшли до нотаріуса вже з паспортами та кодами, склали заповіт і всі поїхали додому. Після смерті [PERSON] всі організаційні питання вирішувались відповідачем, за свої кошти він здійснив поховання та поминальні обіди. Позивач був присутній на похороні та двох перших поминальних обідах, але ніякої допомоги в їх організації відповідачу не надавав. Крім того, ще за життя як [PERSON] так і його дружини, вони потребували догляду, звертались до жителів смт. Талалаївка через районну газету про те, щоб їх хтось доглянув із правом наслідування майна, так як нікому із рідних, в тому числі і племіннику [PERSON] - позивачу по справі [PERSON] вони не були потрібні. Третя особа приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу [PERSON] - в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких заповіт, посвідчений нею, відповідає волі заповідача. Поскільки волевиявлення заповідача було вільним, у неї, як у нотаріуса, під час посвідчення заповіту 09 січня 2013 року, не виникло ніяких підозр щодо психічних розладів [PERSON] та сумнівів щодо обсягу його цивільної дієздатності. На момент складання заповіту [PERSON] повністю усвідомлював значення своїх дій щодо призначення спадкоємцем [PERSON], добре все розумів, спілкувався на українській мові, волевиявлення його було вільним, відповідав на запитання нотаріуса, чітко і зрозуміло говорив, на кого саме та на яке майно він хотів скласти заповіт. Визначення обсягу цивільно дієздатності [PERSON] нотаріусом було здійснено за його паспортом. Поскільки форма заповіту передбачає не тільки власноручний підпис заповідача, а й власноручно написаний рукописний текст заповідача у вигляді «Заповіт на моє прохання записано нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос до його підписання, та підписаний мною особисто об __ год. __ хв. як такий, що повністю відповідає моєму волевиявленню». Писати даний текст потрібно було двічі на кожному примірнику заповіту. У звязку з поганим зором та похилим віком заповідач не зміг сам написати від руки даний текст та прочитати текст заповіту, тому на прохання заповідача в його та нотаріуса присутності текст заповіту вголос був зачитаний запрошеними ним свідками [PERSON] та [PERSON] до його підписання та підписаний від імені заповідача [PERSON] Їх особи було встановлено нотаріусом за їх паспортами. Підписи свідків при посвідченні заповіту виконувались кожним особисто в присутності нотаріуса та заповідача. Нотаріусом [PERSON] заповідачу [PERSON] було розяснено ст. 1254 ЦК щодо права на скасування та зміну заповіту у будь-який час, не зазначаючи при цьому причини його скасування чи зміни. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що вони проживають у м. Ромни і були свідками при посвідчені заповіту 09 січня 2013 року, їх попросив їх знайомий, вони погодились. Їхню особу нотаріус встановив згідно паспортів. Вони бачили, що дідусь погано ходив і був з милицями, але все, що відбувалось, він розумів, ніхто його ні до чого не примушував, у нього трусились руки і він сказав, що не може прочитати. Нотаріус зачитала йому вголос заповіт, він все зрозумів, свідки підписались, дідусь з усім погодився, після цього всі вийшли від нотаріуса. Свідок [PERSON] дав суду аналогічні покази, зазначивши, що його попросив знайомий з Талалаївка, що купляв у його батька машину, бути свідком при посвідчені нотаріусом заповіту і попросив знайти ще когось, хто би був свідком. Коли зачитували заповіт, то [PERSON] з усім погоджувався, у нього трусилися руки, він був похилого віку, але виглядав нормально, сам відповідав на питання нотаріуса. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає на [INFO], раніше проживала в с. Болотниця і працювала у дільничній лікарні медсестрою. Іноді її сусід [PERSON] просив зайти до них, щоб поміряти [PERSON] тиск чи дати якісь таблетки від головного болю, [PERSON] був чистий доглянутий. Свідку відомо, що часто викликати швидку допомогу, приїжджала дільничний лікар терапевт [PERSON] Також свідок бачила, що [PERSON] був в окулярах, іноді читав газети, у нього тряслись руки, але він все добре розумів, ніколи ні на кого не скаржився, по хаті пересувався на милицях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він тридцять років прожив по сусідству з [PERSON] і знав його дуже добре, останнім часом у [PERSON] почав підніматися тиск, він упав і поламав ногу; свідок бачив, як [PERSON] читав газети в очках, книгою телефонною користувався і самостійно телефонував, все розумів, що відбувалось. Останнім часом на квартирі у [PERSON] проживав [PERSON], догляд за ним був належний, у нього була окрема кімната, ліжко, телевізор, столик, куди йому їсти ставляли, стільці, радіо - все було необхідне для життя. Свідок також бачив. як до [PERSON] неодноразово приїжджала швидка допомога. Аналогічні покази суду дала і свідок [PERSON], зазначивши, що племінника [PERSON] вона ніколи у нього не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що до липня 2013 року вона працювала соціальним працівником і відвідувала сімю [PERSON] Спочатку відвідувала два рази на тиждень, а після того, як захворіла [PERSON], то відвідувала їх через день. Зі слів [PERSON] і [PERSON], [PERSON] по першому зову допомагав їм. Вони поважали [PERSON] і вважали його майже своїм сином, він постійно відвідував цю сімю і допомагав по господарству. [PERSON], сина племінника [PERSON], то свідок його не бачила. Він приходив після армії пару раз, і після цього візиту у [PERSON] піднімався тиск, а у [PERSON] на очах були сльози. Він приходив тільки за грошима, про це свідку вони самі це розповідали. Психічних вад у [PERSON] не було, він до останнього розмовляв на любу тему, згадував минуле, він памятав все, але у [PERSON] були проблеми з зором. Після того, як зробили операцію на очах, у нього почалися проблеми з тиском. Пізніше отримав травму ноги, а інших вад не було, читав він в окулярах, писати йому було важко, просив щоб хтось написав, а він словесно підтверджував; він міг передвигатися без сторонньої допомоги на милицях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] був чоловіком її двоюрідної тітки, знала вона його давно, так як часто ходила в цю сімю, дітей у них не було. За ними доглядали племінники з Києва та Запоріжжя. Коли вони поїхали, то рідні почали шукати, хто буде доглядати за [PERSON], спитали у відповідача [PERSON], але він відмовився. Тоді рідні попросили [PERSON], яка була знайома з [PERSON] і раніше працювала медичною сестрою, вона і ходила кожного дня і доглядала до того часу, поки не померла дружина [PERSON], потім почав ходити відповідач [PERSON], якого вирішила взяти на квартиру. Свідку було відомо, що квартиранти добре ставились до [PERSON], умови проживання були нормальні, у хаті було чисто, тепло, харчувався він окремо. Але через деякий час він засумував, а після новорічних свят зателефонував до свідка і сказав, що його залишили самого в хаті. На день [PERSON] свідок не могла додзвонитись до [PERSON], привітати його із святом, у відділі звязку їй сказали, що там телефон відключений. Тоді свідок сказала відповідачу, щоб він більше такого не робив. Через деякий час свідку повідомила [PERSON] про те, що їй зателефонував [PERSON] у чотири години ранку, дуже плакав, просив прийти до нього. Рідні ще тоді знали про заповіт і про те, що будинок відписаний [PERSON] Через деякий час свідок навідалась до [PERSON], він був в хаті сам, йому було погано, і свідок наполягла на тому, щоб [PERSON] відправили в лікарню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона знайома з [PERSON] дуже давно, з тих пір, коли вона працювала в Роменській ЦРЛ. Коли він та його дружина отримали травми і не могли пересуватися, то її попросили їхні родичі, щоб вона здійснювала догляд за ними. Вона ходила кожного дня до них додому до того часу, як померла [PERSON]. Потім до [PERSON] на квартиру прийшов жити [PERSON], після цього свідок вже не ходила і не доглядала за ним. Одного разу близько четвертої години ранку їй зателефонував [PERSON] і плакав у трубку, просив щоб я прийшла до нього, так як [PERSON] не той за кого себе видавав, вночі кричить, сердиться, що у нього сімя, маленька дитинка, а він йому ніхто. [PERSON] почав просити свідка, щоб вона знайшла [PERSON], сина [PERSON]. Коли вона прийшла до [PERSON], то він був якийсь заторможений, наче після наркозу, постійно повторював «я пропав, я пропав» Свідок поміряла тиск, пульс, рука у нього була синя, наче після крапельниці. Взагалі пересувався [PERSON] з її допомогою, вона підтримувала його, щоб він не впав, та як без сторонньої допомоги він не міг пересуватися, бо був слабкий, по хаті проходився на милицях. Останнім часом був у пригніченому стані, плакав, жалівся, що залишився сам, інколи вдома нікого немає, коли йому потрібна допомога. [PERSON] газети читав і їй розповідав про, те що читав, а коли нервувався, то руки у нього тряслись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює листоношею і обслуговувала [PERSON], приносила раз у місяць йому пенсію в обідній час. Коли приносила пенсію, то [PERSON] сам отримував її і сам розписувався, іноді купував у неї товар, пенсію свідок приносила прямо в хату Крім цього [PERSON] ще виписував газети і читав їх сам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає за межами області і була племінницею дружини [PERSON] [PERSON] та [PERSON] стали лежачими, то рідні вирішували питання - хто буде доглядати за ними. Сам [PERSON] хотів, щоб їх доглянув [PERSON], син його племінника [PERSON], але він був у армії на той час. До них ходила соціальний працівник та за окрему плату рідні попросили [PERSON], щоб вона щоденно доглядала за [PERSON] та [PERSON]. Потім рідні дізнались, що з [PERSON] на квартирі проживає [PERSON]. На [PERSON] свідок намагалася зателефонувати [PERSON], щоб привітати його, але чомусь не змогла це зробити. Як потім дізналися, у [PERSON] був відключений телефон. Свідку було відомо про те, що [PERSON] хотів заповісти своє майно сину свого племінника [PERSON] Рідні хотіли забрати його до себе, але він сказав, що хату не покине. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює у Талалаївській лікарні ветеринарної медицини головним бухгалтером з травня 2012 року, у них працює і [PERSON] Неодноразово на стаціонарний телефон бухгалтерії до [PERSON] телефонував якийсь дідусь, голос у нього був тихий і протяжний, він запрошував [PERSON] до телефону. Свідок поцікавилась у [PERSON] хто це телефонує, так як вирішила, що це його рідний дід. [PERSON] їй відповів, що це [PERSON] і він просить його перейти жити до нього і доглядати за ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знав [PERSON] двадцять пять років, вони дружили сімями і його дружина ходила доглядала за ними, коли [PERSON] та [PERSON] обоє були лежачі, про це попросили родичі [PERSON]. [PERSON] [PERSON] просив свідка відвезти його в с. Липове до племінника, але так і не змогли доїхати, бо [PERSON] не зміг довго сидіти у машині із-за болі у нозі, тому вимушені були повернутися додому. Одного разу вночі [PERSON] телефонував до його дружини [PERSON] і попросив, щоб вона прийшла до нього. Але на той час дружини не було вдома, бо вона їздила до дітей в Київ, а вже пізніше, коли приїхала додому, то пішла до [PERSON], він плакав і жалівся на [PERSON] Свідку було відомо, що [PERSON] проживав в окремій кімнаті, умови були нормальні, за життя [PERSON] був чесною та порядною людиною. Також свідку відомо про те, що [PERSON] продав свою машину, провів воду у будинок і хотів щоб, коли син його племінника [PERSON] повернеться з армії, то був хозяїном у його домі. Суд, заслухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 07 серпня 2013 року згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 225610 (а.с.11). Дане свідоцтво виписане на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 71 від 08.08.2013 року, виданого Талалаївською ЦРЛ [PERSON] (а.с.30). Та обставина, що відповідач [PERSON] здійснював поховання [PERSON] за власні кошти підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру від 08.08.2013 року на загальну суми у1800 грн. (а.с.31). Після його смерті заведена спадкова справа, що підтверджується повідомленням Талалаївської районної державної нотаріальної контори від 15.08.2014 року. Згідно копії спадкової справи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON], та спадкоємцем за заповітом [PERSON] (а.с.49-53). 09 січня 2013 року нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] від імені [PERSON] було посвідчено заповіт, згідно з яким спадкодавець призначив спадкоємцем всього його майна (як рухомого так і не рухомого) [PERSON], [INFO]. У звязку з хворобою заповідач не міг сам прочитати та підписати заповіт, тому на його прохання і в його присутності текст заповіту було підписано [PERSON], [INFO] та прочитаний запрошеними ним свідками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Заповіт до підписання зачитано зазначеними свідками вголос та підписано ними. Даний заповіт записано нотаріусом [PERSON] зі слів [PERSON], особи заповідача та свідків встановлено нотаріусом, їх дієздатність перевірено (а.с. 156-156 зв.). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 23 червня 2012 року та за 21 липня 2012 року від імені [PERSON] та його дружини були поміщені оголошення про те, що він і його дружина прикуті хворобою до ліжка і потребують догляду і тому вони звертаються до жителів району з проханням доглянути їх із правом наслідування будинку і майна, що їм належить (а.с.27-29). Крім того, судом за клопотанням представника позивача було призначено посмертну комплексну судову психолого психіатричну експертизу, яку проводив експертний підрозділ комунального лікувально профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня». Згідно акту (висновку) судово психіатричної експертизи № 768 від 16.12.2014 року членами комісії зроблено висновок про те, що у [PERSON] 09.01.2013року мав місце органічний розлад особистості внаслідок судинного захворювання головного мозку, який не сягав рівня деменції та не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання спірного правочину (а.с. 154-163). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1233-1235 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті та кожна особа може залишити за заповітом все своє майно або його частку одній або кільком особам, як таким, що входять, так і таким, що не входять у коло спадкоємців за законом. Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються положення про правочини та положення про недійсність правочинів, регламентовані ЦК України. Згідно з розясненнями постанови Пленуму верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» угода може бути визнана недійною лише на підставах і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статі 203 цього кодексу, а відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових насідків, що обумовлені ним. Таким чином, відсутність в особи на момент вчинення правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності є підставою для недійсності такого правочину. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Крім загальним положенням про правочини, заповіт, як особлива форма правочину, має відповідати також і спеціальним вимогам, встановленим цивільним законодавством до заповітів. Згідно ст. 1248 ЦК України заповіт посвідчується нотаріально. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам підписати та прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається при свідках і підписується за її дорученням та у її присутності іншою особою, що відповідає положенням ст.ст.1247, 1253 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як уже зазначалось, заповіт є правочином, тому на нього поширюються положення про правочин, зокрема і щодо його недійсності. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово - психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово психіатричної експерти, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Згідно з постановою ВСУ від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обовязковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь - які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченим цим Законом та іншими законами України. Позивачем не надано жодного доказу про абсолютну неспроможність спадкодавця [PERSON] у момент підписання ним заповіту, розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, судом не береться до уваги посилання позивача [PERSON] про те, що його дядько телефонував і просив забрати його від [PERSON], поскільки покази свідків [PERSON] і [PERSON] з цього приводу суперечливі, і тому суд не вважає дану обставину доведеною належними і допустимими доказами. Щодо інших підстав, з яких позивач просив суд визнати недійсним заповіт, а саме що нотаріусом було порушено процедуру посвідчення, що невідомо з яких підстав нотаріусом було зроблено висновок про неспроможність заповідача самостійно підписати заповіт, або те, що в м. Ромни у нотаріуса була зовсім інша особа, а не [PERSON] то позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх посилань, а рішення суду у відповідності до вимог ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. Проведеною по справ експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що у нього мав місце органічний розлад особистості внаслідок судинного захворювання головного мозку, який не сягав рівня деменції та не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України, поскільки в Ухвалах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня, 16 травня та 2 листопада 2011 року, постановлених у справах про подібні правовідносини, касаційний суд вказав, що підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Щодо посилань позивача на інші порушення, вчинені нотаріусом при складанні та посвідчені заповіту, то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1.8 Розділу 2 [PERSON] 3 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою особою, а пунктом 1.11 даного Порядку передбачено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. У оспорюваному заповіті нотаріусом була здійснена примітка про те, що у звязку з похилим віком та хворобою [PERSON] за його дорученням текст заповіту підписано [PERSON] у присутності запрошених свідків. Дане положення також регламентоване і в інших законодавчих актах, зокрема, відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі заповіту, значення своїх дій та чи може особа керувати своїми діями. Під час посвідчення правочинів, в тому числі, заповітів, визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть в них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом, вабо іншим документом, передбаченим ст. 43 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається при свідках. Із письмових заперечень приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала оспорюваний заповіт, вбачається, що на момент вчинення нотаріальної дії вона перевіряла особу і дієздатність [PERSON] і ніяких сумнівів з цього приводу у неї не було. Поскільки форма заповіту передбачає не тільки власноручний підпис заповідача, а ще і написання рукописно тесту на кожному примірнику, то нотаріусом на прохання заповідача текст заповіт убуло прочитано та підписано свідками, особи яких встановлювались нотаріусом за їх паспортами. Дані обставини були підтверджені і самими свідками посвідчення та підписання заповіту, даними ними в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не здобуто доказів того, що під час посвідчення заповіту приватним нотаріусом допускались порушення вимог діючого законодавства, що заповідач під час складення заповіту був неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними, що його волевиявлення було не вільним, тобто не здобуто жодної із підстав для визнання заповіту недійсним, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Положенням ст.ст. 27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. [PERSON] сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час укладення правочину [PERSON] його особа та його дієздатність була встановлена приватним нотаріусом, який посвідчив справжність вчинених ним дій, у судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили про те, що на момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача [PERSON] та третьої особи приватного нотаріуса [PERSON], порушено його спадкові права, а тому предявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed