Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2016 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що з часу ухвалення рішення витрати на утримання доньки значно зросли, на теперішній час дитина навчається в загальноосвітньому навчальному закладі, окрім цього законодавством було збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 50 відсотків прожиткового мінімуму. Позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У підготовче засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином, не зявилася, надала заява про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. просить стягнути з відповідача на її користь, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON], у підготовче засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, на фіксуванні судового процесу не наполягає. У звязку із неявкою всіх учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуванні судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], виданого 07 серпня 2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 786, батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. На підставі свідоцтва про зміну імені від 11 квітня 2015 року, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 26, прізвище [PERSON], змінено на [PERSON]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2016 року, розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], зменшено до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року (набув чинності 08 липня 2017 року) внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки на підставі рішення суду від 01 листопада 2016 року у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не відповідає встановленому законодавством на момент розгляду та вирішення справи мінімуму. Відповідно до ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно із\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи, що позивач, мати неповнолітньої дитини, займається її вихованням, повністю утримує дитину, а відповідач, батько дитини надає матеріальну допомогу, проте не регулярно та не у повному обсязі, враховуючи, що розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення суду від 01 листопада 2016 року не відповідає передбаченому законодавством мінімуму на одну дитину, та не може забезпечити у повній мірі гармонійний розвиток дитини, суд вважає вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів з дня предявлення позову з 04 липня 2018 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Тому в цій частині вимог необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial