Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та повідомив, що 03.03.2020 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 39200 грн. як позику, строком до 01.09.2020 року. У визначені строки та на день звернення до суду борг не був повернутий. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 39200 грн., а також 389,85 грн. - 3% річних, 1097,60 грн. - інфляційних втрат, всього 40687,45 грн., а також судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслано відповідачу [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 03.03.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 39200 грн. як позику, строком до 01.09.2020 року. У визначені строки та на день розгляду справи судом борг не був повернутий. Позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надсилалася претензія від 12.10.2020 року про погашення заборгованості за договором позики від 03.03.2020 року, яка залишилися без реагування (а.с. 9-10), незважаючи на її отримання боржником. Ці факти встановлені судом та ніким не оспорюються. У порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем розраховано 3% річних у розмірі 389,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 1097,60 грн., які підлягають стягненню. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі та слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за Договором позики від 03.03.2020 року у розмірі 39200 грн., а також 389,85 грн. - 3% річних, 1097,60 грн. - інфляційних втрат, всього 40687,45 грн. Крім того, відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 840,80 грн. судового збору, та 4000 грн. витрат на правничу допомогу (витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. - за участь у судових засіданнях, згідно розрахунку суми гонорару (а.с. 14), стягненню не підлягають, оскільки розгляд справи проводився у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) осіб).

Outcome: approved