Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Абсолют Сервіс-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку, посилаючись на наступні обставини. 29.11.2019 року він був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Абсолют Сервіс-1» на посаду чергового пульта центрального спостереження. 14.03.2020 року він був звільнений з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України. З моменту звільнення і по теперішній час роботодавець не сплатив йому заробітну плату в розмірі 10597,59 грн. Вважає дії адміністрації відповідача незаконними, оскільки відповідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 10597,59 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 47838 грн. В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлені належним чином про час та дату розгляду справи. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була повідомлена належним чином про слухання справи, не сповістила про причини своєї відсутності, відзиву на позов не надала. Позивач не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Наказом від 28.11.2019 № 54 [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Абсолют Сервіс-1» на посаду чергового пульта центрального спостереження. У трудових відносинах з відповідачем [PERSON] знаходився до 14.03.2020 року. Наказом № 22 від 13.03.2020 року він був звільнений з підприємства за ст. 36 КЗпП України. При звільнені відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникам при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Всупереч вищезазначеній нормі закону відповідачем не було проведено розрахунок із позивачем при звільненні. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі № 39 від 26.05.2020 року станом на 26.05.2020 року ТОВ «Абсолют Сервіс-1» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 10597,59 грн. На теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідачем не сплачена. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Абсолют Сервіс-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 10597,59 грн. Крім того, відповідно до вимог статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Позивач, згідно з наданими уточненнями, просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку в сумі 47838 грн., виходячи з наступного розрахунку: 102 (кількість робочих днів) х 469 грн. (розмір середньоденної заробітної плати без утримання податків) = 47838 грн. Суд погоджується із даним розрахунком позивача та вважає його законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи, що при зверненні в суд з позовом позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 841 грн. (за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку), розподіл судових витрат слід проводити наступним чином: з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 841 грн., окрім того з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку. Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. На підставі статей 116,117 КЗпП України, та

Outcome: approved