Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до КС «Соколов» та просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду в розмірі 101520,00 грн.. Ухвалою суду від 01.07.2021 позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення зазначених в ній недоліків. Позивачем на виконання ухвали надана позовна заява (виправлена), якою просить стягнути з КС «Соколов» на його користь заборгованість в розмірі 37047,00 грн. та просить визнати кредитний договір КС «Соколов» нікчемним, як такий, що суперечить законодавству. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, та просить стягнути з КС «Соколов» на свою користь матеріальні збитки в розмірі 74094,00 грн. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 22.05.2010 року він отримав кредит в КС «Соколов» на суму 20000,00 грн.. Під час користування кредитом, позивач сплачував відсотки в розмірі 10% на місяць. 20.11.2010 позивач погасив частину кредиту в розмірі 10000,00 грн, та надалі сплачував відсотки в розмірі 1000,00 грн. на місяць. 21.02.2011 позивачем погашено ще 1000,00 грн боргу, а 12.03.2011 сплатив 20000,00 грн. та погасив кредит в КС «Соколов». Як зазначив позивач, згодом він помітив, що він не тільки розрахувався за договором позики з КС «Соколов», переплатив, посилаючись на те, що залишок боргу станом на 21.02.2011 складав 9000,00 грн., а за 18 днів відсотки склали: 900 : 30 х 18 =540,00 грн., та при закритті кредиту 12.03.2011 він повинен був заплатити 9540,00 грн. а не 20000,00 грн.. Тобто ним переплачена сума кредиту на 10460,00 грн. Крім того, позивач вказав, що 23.06.2010 при сплаті щомісячних відсотків, в касі КС «Соколов», бухгалтер нарахувала йому штраф за прострочення платежу в розмірі 300,00 грн., отже позивач вважає, що ним була сплачена завищена сума з урахуванням помилково нарахованого штрафу, яка складає 10760,00 грн.. Визначаючи суму переплачених ним коштів КС «Соколов», позивач посилається на те, що офіційний курс НБУ станом на 12.03.2011 складав 7,9 грн., а 07.07.2021 27,2 грн., отже, позивач просить стягнути з КС «Соколов» заборгованість в розмірі 37047,00 грн. а також визнати кредитний договір КС «Соколов» нікчемним, та таким, що суперечить законодавству. Ухвалою суду від 16.06.2021 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Також, позивачем надана заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 200% від суми збитків, в розмірі 74094,00 грн. Представником відповідача КС «Соколов» надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги сторона відповідача не визнає, посилаючись на відсутність обґрунтування, а також надана заява про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду 16.07.2021 з позовом про стягнення збитків по кредитному договору №135 від 22.05.2010, тобто поза межами строку позовної давності. Позивачем до суду надана заява про поновлення строку розгляду справи, в якій зазначив, що після закриття кредиту в КС «Соколов», 12.03.2011, в порушення існуючих, усних, домовленостей, [PERSON] , 04.05.2011 надав кредит не йому, а матері позивача, [PERSON] в сумі 55000,00 грн., приблизно в розмірі заборгованості КС «Соколов» позивачу після закриття кредиту, оскільки п. 11 Договору, сторона, яка припустилась помилки, сплачує другій стороні штраф в розмірі 100% від суми кредиту. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача КС «Соколов» до судового засідання не з`явилась, та надала заяву , якою просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, та розгляд справи провести за її відсутності. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного Кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2\~ст.1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1\~ст. 1049 Цивільного Кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 22.05.2010 між Кредитною спілкою «Соколов» та [PERSON] був укладений кредитний договір №135, відповідно до якого, останній отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. За користування кредитними коштами, позичальником сплачувались проценти відповідно до умов договору. 12.03.2011 [PERSON] повністю повернув кредит. Строк дії договору №135 від 22.05.2010 було встановлено до 22.05.2011, додаткової угоди між сторонами укладено не було. Відповідно до ч. 1\~ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. У відповідності до ст.ст.256,\~257 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до наданих суду доказів строк позовної давності не переривався і не зупинявся. Також, позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку розгляду справи. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, як зазначає ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі Фінікарідов проти Кіпру). Один з елементів гнучкості позовної давності закладений у ч. 5 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Водночас законодавство не містить переліку поважних причин пропуску позовної давності та не деталізує безпосередньо процедуру застосування вказаної норми.\~ У постанові\~Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~30.01.2019\~у справі\~№706/1272/14-ц колегією суддів в частині застосування приписів частини п`ятої статті 267 ЦК України зауважено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункти 23.6., 23.7. постанови). Позивачем [PERSON] не наведено жодної об`єктивної, незалежної від позивача підстави, яка б унеможливлювала або істотно утруднювала своєчасне подання позову до суду. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності суд враховує, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк, тому підстави для поновлення такого строку, зазначені позивачем, поважними, суд не визнає. Отже, позовна заява [PERSON] до КС «Соколов» подана до суду 18.06.2021, тобто після спливу строку позовної давності. Згідно до\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, враховуючи, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed