Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] та зареєстрований Вишгородським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області за актовим записом №130. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02 червня 2018 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] . Після укладення шлюбу дружина прийняла його прізвище « [PERSON] ». Від спільного життя подружжя дітей не має. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені остаточно з квітня 2020 року, причиною чого стало те, що вони з дружиною мають різні погляди на життя, в сім`ї часто виникали непорозуміння, які призвели до втрати почуттів любові та поваги. Позивач вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. За викладених обставин позивач і звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі поданих ними клопотань та письмових матеріалів справи. Приймаючи до уваги клопотання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02 червня 2018 року у Вишгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом №130, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно - сімейних відносин не підтримує, фактично шлюбні стосунки припинені. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін; приймаючи до уваги думку відповідача, яка позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого ним при подачі позову до суду згідно квитанції №0.0.1768050953.1 від 15 липня 2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на його користь з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved