Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON]І, [PERSON], діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], з тих підстав, що вони більше 6 місяців без поважних причин не проживали у [INFO] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON] про\~усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення їх у вказану квартиру та про встановлення порядку користування квартирою, з тих підстав, що вони проживали і зареєстровані у спірній квартирі, але [PERSON] їх у квартиру не пускає. Тому просили усунути перешкоди у їхньому користуванні квартирою шляхом вселення у квартиру [ADDRESS] та визначити порядок користування, за яким виділити у користування в спірній квартирі [PERSON] ізольовану кімнату площею 12,7 кв.м., а в користування [PERSON] та [PERSON] з неповнолітньою донькою дві суміжні кімнати площею 17,1 та 7,3 кв.м. У судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 2005 року, оскільки після смерті своєї дружини вселився до квартири своєї співмешканки [PERSON] і проживає у вказаній квартирі навіть після її смерті. Також вказав, що [PERSON] з їх неповнолітньою донькою у звязку з бойовими діями біля м. Маріуполя виїхала до своїх родичів у Російську Федерацію. Повернулася у вересні 2015 року і заселилася в будинок своєї матері за адресою: м. Маріуполь, провулок Новий, будинок 18, де і живе по теперішній час. Просив визнати відповідачів втратившими право користування спірною квартирою та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі з 2005 року, але з поважних причин, оскільки в 2005 році позивач його побив, завдавши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості, після чого не пускає його до квартири. Також вказала, що відповідачка [PERSON] у вересні 2014 року у звязку з початком АТО на території м. Маріуполя за сумісним рішенням з чоловіком, змушена була поїхати задля забезпечення безпеки неповнолітньої доньки, до своїх родичів у Російську Федерацію, а коли через рік повернулася, позивач не впустив її в квартиру, оскільки вже заселив у спірну квартиру свою співмешканку [PERSON], з якою взяв шлюб 18.02.2017 року. Тому просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON]\~про\~усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру, про визначення та встановлення порядку користування квартирою задовольнити, виділивши їм з донькою та [PERSON] у користування дві суміжні кімнати площею 17,1 та 7,3 квадратних метри, та вселивши їх у спірну квартиру. 3-ті особи до суду не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Заслухавши позивача, його представника [PERSON], представника відповідачів [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], втратившими право користування спірною квартирою задоволенню не підлягають, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON]\~про\~усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру, про визначення та встановлення порядку користування спірною квартирою підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду. Відповідно до ордеру № 4833 від 01.11.1976 року, квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на родину у складі чотирьох осіб. Основний наймач квартири [PERSON] померла 21.02.1991 року. Квартира не приватизована, на сьогодні в ній зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх донька - [PERSON], [INFO], що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.06.2007 року (а.с.75-76 ) та особовим рахунком на квартиру (а.с.111). Також встановлено, що з 2005 року у спірній квартирі [PERSON], не проживає, оскільки 12.03.2005 року позивач у спірній квартирі побив його, завдавши численні гематоми грудини та переломи пяти ребер, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджується постановою слідчого Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області від 12.09.2017 року про закриття провадження по кримінальній справі у звязку зі спливом строку давності для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності (а.с. 161). Крім того, вказані обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що бачили побитого [PERSON], який пояснив, що син побив його та вигнав з квартири. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин і вважає необхідним відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання [PERSON] втративши право користування спірною квартирою. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] [INFO], є пенсіонером, іншого житла не має, на даний час, після смерті його співмешканки [PERSON] (а.с. 62) фактично проживає з чужими людьми, а його син один проживає в спірній трьохкімнатній квартирі та без згоди відповідачів заселив у дану квартиру свою співмешканку [PERSON], яка має власну квартиру, яку здає в оренду. Також судом встановлено, що у вересні 2016 року дружина позивача - [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], за згодою позивача, у звязку з проведенням на території м. Маріуполя АТО, задля безпеки неповнолітньої доньки тимчасово виїхала до своїх родичів у Російську Федерацію, що підтверджується нотаріальною заявою позивача про надання ним згоди саме на тимчасову поїздку його доньки до Російської Федерації та повернення її до України, з метою відвідування рідних у супроводі матері (а.с. 70). Після повернення [PERSON] з донькою у м. Маріуполь восени 2015 року, [PERSON] до спірної квартири їх не пустив, заселивши без їхньої згоди свою співмешканку [PERSON], що не заперечував у судовому засіданні сам [PERSON] Вказаний висновок суду також підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] які підтвердили вищевказані обставини. Окрім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що в позовній заяві про розірвання шлюбу в жовтні 2015 року вказав місце проживання [PERSON] у спірній квартирі, що свідчить про визнання ним права користування [PERSON] спірною квартирою. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] з поважної причини тимчасово виїжджала зі спірної квартири до Російської Федерації, а після повернення в м. Маріуполь не проживала в ній через перешкоджання позивачем, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову про визнання відповідачки [PERSON] з неповнолітньою донькою права користування спірною квартирою. При цьому суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON],про те, що [PERSON] та [PERSON] добровільно виселилися зі спірної квартири та не живуть в ній без поважних причин, оскільки їх показання спростовуються вищевказаними доказами. Відповідно до вимог ст. 104 ЖК Україничлен сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, з яких кімната площею 12,7 кв.м. ізольована, а дві кімнати площею 17, 1 та 7,3 кв.м. суміжні. Відповідно до технічного паспорту спірної квартири, загальна житлова площа спірної квартири становить 37,1 кв.м. (12,7+17,1+7,3), (а.с. 177). В даній квартирі зареєстровані та мають право користування позивач, його батько відповідач [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] Таким чином доля кожного із вказаних осіб в житловій площі спірної квартири становить 37,1 кв.м. : 4 = 9, 28 кв.м. Тому виділення [PERSON] в користування ізольованої кімнати площею 12,7 кв.м. не порушує його житлових прав. Оскільки представник [PERSON] та [PERSON] не заперечувала проти виділення їм у користування двох суміжних кімнат площею 17,1 та 7,3 кв.м., суд вважає можливим визнати саме такий порядок користування спірною квартирою, залишивши приміщення загального користування: коридор площею -6,3 кв. м, туалет площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м, кухню площею 9,5 кв.м. у спільному користуванні сторін. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] та\~ [PERSON] судовій збір в розмірі 1280 грн. по 640 грн. кожному та витрати на юридичну допомогу\~ на користь [PERSON] 1500 гривень з урахуванням складності справи та витраченого часу адвоката.

Outcome: approved