Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за договором купівлі-продажу від 12.05.2015 року він продав відповідачу інженерну споруду - закриту трансформаторну підстанцію ЗТП-13-4 вартістю 25000 грн., яка розташована за адресою: [ADDRESS], а також інженерну споруду - комплектну трансформаторну підстанцію КТП вартістю 20000 грн., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач у повному обсязі виконав зобов'язання за договором, а саме: передав відповідачу майно в належному стані та в обумовлений договором строк. Відповідач же порушив свої обов'язки щодо оплати отриманого у власність майна, оскільки на виконання умов договору не здійснив жодного платежу. Разом з тим, відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року та акту приймання-передачі майна від 12.05.2015 року, право власності на спірне майно перейшло до відповідача. Пунктом 7.3 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання стороною умов цього договору, інша сторона має право звернутись до суду з вимогою про розірвання цього договору та вимагати приведення сторін договору у первісний стан (повернення права власності на майно та/або повернення грошових коштів). Тому, оскільки позивач не отримав кошти за договором, він просить суд договір купівлі-продажу від 12.05.2015 року розірвати і визнати за ним право власності на спірне майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але звернувся із клопотанням, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ст.247 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку з тим, що визнання позову відповідачем у повному обсязі суперечить вимогам чинного цивільного законодавства, ухвалою від 19.04.2018 року суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами не оспорюється і наявною у матеріалах справи копією договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року підтверджується, що 12.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно із п.1.1 якого продавець зобов'язався продати, а покупець на умовах цього договору - прийняти та оплатити майно згідно з додатком №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Відповідно до п.2.2 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року загальна вартість майна, що продається за цим договором, визначається сторонами в додатку №1 до договору. Ціна за майно, що продається за цим договором, є твердою і не підлягає зміні. Згідно із п. 3.1 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року передача майна здійснюється за Актом приймання-передачі (додаток №2), протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору. Право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна. Відповідно до п. 3.2 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року оплата за отримане майно здійснюється покупцем на умовах розстрочення платежу та здійснюється протягом шести місяців, починаючи з місяця, в якому укладено цей договір, рівними платежами (частинами) не пізніше 30 числа кожного місяця. Згідно із п. 4.1 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Із копії додатку №1 до договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що предметом вказаного договору є: 1) інженерна споруда - закрита трансформаторна підстанція ЗТП-13-4 (код 2224.3 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вартість ЗТП-13-4 становить 25000 грн. Коротка характеристика ЗТП-13-4: зовнішні і внутрішні стіни будівлі ЗТП цегляні, двері металеві, покрівля перекрита залізобетонним перекриттям, обладнання включає трансформатор силовий типу ТМ - закриту трансформаторну підстанцію ЗТП-13-4, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (560кВа, Гост 401-41, вес 2880, Тип ТДМ568, рік 1976), розподільчий пристрій 10 кВт, розподільчий пристрій 0,4 кВт, роз'єднувач РЛНД-20; 2) інженерна споруда - комплектна трансформаторна підстанція КТП (код 2224.3 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вартість КТП становить 20000 грн. З копії Акту приймання-передачі майна від 12.05.2015 року, який є додатком №2 до договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що продавець передав, а покупець прийняв у власність майно, яке є предметом договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року. Майно передане в стані, придатному для подальшої нормальної експлуатації. Покупець набув право власності на майно під час підписання цього акту відповідно до п. 3.1 і претензій щодо якості майна не має. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України). Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2. ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-75цс13. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на виконання умов договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року позивачем було передано відповідачеві закриту трансформаторну підстанцію ЗТП-13-4 та комплектну трансформаторну підстанцію КТП, після підписання Акту приймання передачі майна від 12.05.2015 року відповідач набув право власності на це майно, однак, у передбачений п. 3.2 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року строк він не оплатив вартість придбаного майна. Факт нездійснення оплати за придбаний товар відповідач не спростував і жодних доказів з даного приводу до суду не надав. Зважаючи на те, що позивач внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року не отримав протягом 6 місяців, починаючи з місяця, в якому укладено цей договір, рівними платежами (частинами) кошти у загальній сумі 45000,00 грн., на отримання яких він мав законні сподівання розраховувати, а також враховуючи, що право власності на майно, яке було предметом договору, перейшло до покупця з моменту підписання Акту приймання-передачі майна від 12.05.2015 року, що з урахуванням наведених вище вимог чинного законодавства є істотним порушенням цього договору, а також враховуючи, що станом на час розгляду даної справи вказаний договір є чинним, вимоги позивача про розірвання вказаного договору є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У той же час, вирішуючи заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на закриту трансформаторну підстанцію ЗТП-13-4 та комплектну трансформаторну підстанцію КТП, суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно із ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У той же час, відповідно до п. 7.3 договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року стони не мають права на односторонню зміну умов цього договору або його одностороннє розірвання. В разі невиконання або неналежного виконання стороною умов цього договору, інша сторона має право звернутись до суду з вимогою про розірвання цього договору та вимагати приведення сторін договору у первісний стан (повернення права власності на майно та/або повернення грошових коштів). Тобто, за умовами договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року позивач набув право у випадку неналежного виконання відповідачем умов договору вимагати повернення права власності на майно, яке було предметом вказаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Із матеріалів справи судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 12.05.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], судами недійсним не визнавався і його недійсність законом прямо не встановлена. У той же час, із долученої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу №25/09-06 від 25.09.2006 року судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Пологівський Агротехсервіс» (далі - «Власник мереж») в особі голови правління [PERSON] та приватний підприємець [PERSON] (далі - користувач) уклали договір про таке: власник мереж передав у власність, а користувач прийняв наступне майно: 1) закриту трансформаторну підстанцію ЗТП-13-4, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (560кВа, Гост 401-41, вес 2880, Тип ТДМ568, рік 1976); 2) комплектну трансформаторну підстанцію КТП, яка розташована за адресою: [ADDRESS], і зобов'язується сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі. Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу №25/09-06 від 25.09.2006 року право власності на майно переходить до користувача з моменту підписання сторонами цього договору. Окрім того, між відкритим акціонерним товариством «Пологівський Агротехсервіс» в особі голови правління [PERSON], громадянином України [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель майнового комплексу від 21.09.2006 року, предметом якого були нежитлові будівлі майнового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Копія вказаного договору долучена до матеріалів справи. При цьому, як вбачається із копії Акту прийому-передачі від 21.09.2006 року, який є додатком до Договору купівлі-продажу нежитлових будівель майнового комплексу, закрита трансформаторна підстанція ЗТП-13-4 та комплектна трансформаторна підстанція КТП, громадянину України [PERSON] у власність не передавалися. Наведене свідчить про те, що власником закритої трансформаторної підстанції ЗТП-13-4 та комплектної трансформаторної підстанції КТП на момент укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був не громадянин України [PERSON], а приватний підприємець [PERSON] Окрім того, факт перебування вказаного майна саме на балансі ПП [PERSON] підтверджено також долученими до матеріалів справи копіями листа ПП [PERSON] голові правління відкритого акціонерного товариства «Пологівський Агротехсервіс» від 15.11.2006 року, Акту про пломбування елементів розрахункового засобу обліку електричної енергії від 01.06.2007 року, Акту прийняття розрахункового засобу обліку від 01.06.2007 року, Письмового повідомлення № 5S від 25.06.2007 року, Акту розподілу меж обслуговування електроустановок по балансовій належності № 26 від 30.03.2007 року, Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін № 100/11 від 15.06.2011 року, Акту обстеження №48/С-133 від 04.06.2007 року. Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім того, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, оскільки на підставі долучених до справи документів судом було встановлено, що власником закритої трансформаторної підстанції ЗТП-13-4 та комплектної трансформаторної підстанції КТП на момент укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був саме приватний підприємець [PERSON], суд не вбачає правових підстав для визнання після розірвання вказаного договору права власності на це майно за громадянином України [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі має бути стягнуто з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тобто у сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial