Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] Львівської державної нотаріальної контори, в якому просить суд зобовязати [PERSON] Львівську державну нотаріальну контору внести зміни до: свідоцтва від 11.05.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданого [PERSON] Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно [PERSON], який помер 26.05.2006 року, шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував [PERSON], як спадщину за законом, на одну другу частку в спадщині та видавши [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - одну другу житлового будинку за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин, вул. Без назви, 48, що належала померлому [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою (оригінал свідоцтва про право на спадщину 14.02.1992 року посвідчений Пустомитівською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1- 436); свідоцтва від 25.09.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданого [PERSON] Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно [PERSON], який помер 26.05.2006 року, шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував [PERSON], як спадщину за законом, на одну другу частку в спадщині та видавши [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 4 082,86 грн. недоотриманої пенсії, котра належала померлому [PERSON]. Визнати безпідставною та протиправною відмову відповідача [PERSON] надати згоду на внесення змін до свідоцтва від 11.05.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік) та свідоцтва від 25.09.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданих [PERSON] Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно [PERSON], який помер 26.05.2006 року. Судові витрати розподілити в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Свої вимоги мотивує тим, що 12.07.2006 року [PERSON], який був батьком відповідача [PERSON], видано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що перший був власником будинку за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин, вул. Без назви, 48. 11.05.2007 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] (батька [PERSON]) є його син відповідач [PERSON], спадкове майно складається з будинку за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин, вул. Без назви, 48. 25.09.2007 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого слідує, що спадкоємцем майна [PERSON] (батька відповідача [PERSON]) є його син відповідач [PERSON], спадкове майно складається з недоотриманої пенсії за період з 2004 року по 2006 рік в сумі 5 165,72 грн. 26.05.2010 року судом ухвалено рішення, яким визначено [PERSON], позивачу у справі, додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер 26.05.2006 року тривалістю в три місяці. На підставі згаданого судового рішення позивач в межах визначеного йому судом додаткового строку, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, а відтак вчинив передбачені законом дії, які свідчать про прийняття спадщини. На заяву позивача від 09.07.2010 року нотаріальної дії нотаріусом вчинено не було. У вересні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] у якому просив визнати недійсним в частині 1 / 2 свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом. Заочним рішенням суду від 07.12.2012 року позов задоволено повністю. Рішенням апеляційного суду, з покликанням на ст. 1300 ЦК України, заочне рішення суду першої інстанції від 07.12.2012 року скасовано, у задоволенні позову позивачу відмовлено. 29.09.2015 року позивач скерував на адресу відповідача [PERSON] звернення, в якому просив останнього на підставі ст. 1300 ЦК України надати згоду на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 11.05.2007 року та 25.09.2007 року. Відповідне поштове відправлення було вручене відповідачу 01.10.2015 року, проте досі залишено без задоволення. За наведеного, враховуючи відсутність згоди відповідача [PERSON] на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом позивач просить його позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак його представником [PERSON], через канцелярію суду 01.04.2016 року, було подано заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та позов просить задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоч і були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте останнім, 04.03.2016 року було подано письмові заперечення на позовну заяву у яких вважає, що позивачем безпідставно визначено [PERSON] відповідачем по справі (неналежний відповідач), виходячи з наступного. Право на звернення до суду з позовом виникає у особи у звязку з порушенням, оспорюванням чи не визнанням її права. Жодна норма законодавства України не зобов'язує [PERSON] надавати згоду на внесення змін до свідоцтва на право власності на спадщину. Доказів того, що [PERSON] оспорює чи не визнає право позивача на спадщину, позивач не надав, оскільки їх не існує. З цього випливає, що дії або бездіяльність [PERSON] ніяк не можуть впливати на обсяг прав позивача чи їх реалізацію, а тому процесуальний статус [PERSON], як відповідача, вказаний невірно. Крім того, [PERSON] не отримував від позивача або від іншого відповідача жодних повідомлень щодо внесення змін до свідоцтва про право власності на спадщину. Заявою від 05.02.2016 року [PERSON] надав суду докази свого постійного проживання у [PERSON], що міститься у матеріалах справи. Позивач вказує, 01.10.2015 року він спрямував до [PERSON] звернення щодо внесення змін до свідоцтва про право власності на спадщину та воно було вручено. Проте, позивач не вказує, кому саме було вручено звернення, та чи вручено воно саме [PERSON], а останній не отримував звернення та не розписувався за його отримання. Позивач не надав суду доказів того, що відповідач [PERSON] Львівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу в задоволенні його заяви про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а тому відсутні підстави позову як захисту порушеного права. Позивач також не надав доказів направлення [PERSON] на адресу його постійного проживання ([PERSON]) будь-яких повідомлень стосовно предмету спору з боку позивача або іншого відповідача. Позивач вказує, що він звернувся до [PERSON] Львівської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва на право власності на спадщину за законом 09.07.2010 року, але ніяких дій не було вчинено. До суду позивач звернувся у січні 2016 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Таким чином, у позивача не виникло права на звернення до суду, підстави та докази для задоволення позовних вимог відсутні. Позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим просить застосувати позовну давність та повністю відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача [PERSON] Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте 10.03.2016 року на адресу суду від останнього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог своєї позиції не висловив. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.05.2007 року державним нотаріусом [PERSON] Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕО №680666, спадкова справа 646 за 2006 рік, з якого вбачається, що спадкоємцем чайна [PERSON], який помер 26.05.2006 року, є його син, відповідач у справі [PERSON], спадкове майно складається з будинковолодіння №48 по вул. Без назви в с. Черепин, Пустомитівський р-н, Львівська обл. Встановлено, що 25.09.2007 року державним нотаріусом [PERSON] Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКА 159615, спадкова справа №646/06, з якого слідує, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер 26.05.2006 року, є його син, відповідач у справі [PERSON], спадкове майно складається з недоотриманої пенсії за період з 02.08.2004 року по 31.05.2006 року в сумі 8 165,72 грн. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2010 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили, (ухвалою суду 21.06.2010 року виправлено описку щодо дати його постановлення з 29.04.2010 року на 26.05.2010 року), [PERSON], що є позивачем у справі, визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], [INFO], який помер 26.05.2006 року, тривалістю у три місяці з дня набрання законної сили цим рішенням суду. У межах визначеного рішенням суду трьохмісячного строку для прийняття спадщини [PERSON] 09.07.2010 року подав заяву №935 до [PERSON] львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], [INFO], спадкова справа №646/06. Оскільки державним нотаріусом не було вчинено дій з видачі свідоцтва про право на спадщину, то він у вересні 2011 року звернувся із позовом в суд до свого брата, [PERSON], третьої особи [PERSON] Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним в частині 1 / 2 свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на спадкове майно після смерті батька сторін [PERSON], яке видане нотаріусом [PERSON] львівської державної нотаріальної контори 11.05.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за №1128. Пустомитівським районним судом Львівської області 07.12.2012 року було ухвалено заочне рішення у вказаній справі, згідно якого позовні вимоги задоволено. В подальшому, заочне рішення суду першої інстанції, після залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, в загальному порядку оскаржив відповідач [PERSON]. З цього приводу 18.11.2013 року Апеляційним судом Львівської області прийнято рішення, згідно якого апеляційну скаргу задоволено, заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні, застосовуючи норми ст.1301 ЦК України, не врахував наявність спеціальної норми, зокрема ст.1300 ЦК України, котра поширюється на спірні правовідносини та підлягає застосуванню. Крім того, [PERSON] доказів відмови іншого спадкоємця [PERSON] від внесення змін у видане на його імя свідоцтво про право на спадщину за законом не надав, а при розгляді справи у суді апеляційної інстанції відповідач не заперечив права позивача на частку у спадковому майні по смерті батька, а тому, є підставними доводи апеляційної скарги, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус діяв у відповідності до закону. Наведені обставини підтверджуються рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року по справі № 1316/1752/11, яке не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що клопотання, заявлене представником відповідача [PERSON] [PERSON] щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки з моменту, від якого позивач [PERSON] довідався про порушення свого права щодо спадкування майна після смерті батька, останній здійснював захист свого порушеного права шляхом звернення із відповідною заявою у нотаріальну контору, а в подальшому і шляхом звернення в суд із іншим позовом, що свідчить про періодичне переривання позовної давності, строк якої, визначений ст.257 ЦК України, до звернення в суд із цим позовом, не сплив. 29.09.2015 року позивач скерував на адресу [PERSON] звернення, в якому просив останнього на підставі ст. 1300 ЦК України надати згоду на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 11.05.2007 року та 25.09.2007 року. Відповідне поштове відправлення було вручене 01.10.2015, проте досі залишено без задоволення. Згідно з ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що позивач звертався до нотаріальної контори у визначені законом строки для прийняття спадщини після смерті батька, також звертався до відповідача [PERSON], який є іншим спадкоємцем спадкового майна, зі зверненням про надання згоди на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, проте це не призвело до жодних результатів, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги про внесення зміни до свідоцтва від 11.05.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік) та свідоцтва від 25.09.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданих [PERSON] Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно [PERSON], який помер 26.05.2006 року, підставні та підлягають до задоволення. Позовна вимога про визнання безпідставною та протиправною відмову відповідача [PERSON] надати згоду на внесення змін до вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом, є безпідставною та задоволеною судом бути не може, оскільки ЦК України, зокрема його ст. 16, не передбачає такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання безпідставними та протиправними дій чи бездіяльності осіб. Крім цього, у матеріалах справи такої відмови не міститься. Згідно ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 551,20 грн. Відповідно до п.13 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено три позовні вимоги немайнового характеру, за кожну з них слід сплатити 551,20 грн. судового збору, а в сумі за подачу даного позову до суду 1\~653,60 грн. Згідно квитанції №13488052-1 від 21.12.2015 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6\~577,20 грн., а тому,

Outcome: partial