Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб на стороні відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя його батько [PERSON] працював у сільському господарстві та отримав право на земельну частку (пай) на території Красноколядинської сільської ради та на його ім'я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 12 жовтня 200 року. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька відкрилась спадщина за законом, в тому числі і на земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем за законом, і прийняв спадщину - вступив в управління і володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку. Тому позивач [PERSON] просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], та визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб в підготовче судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, розглянувши визнання відповідачем - Красноколядинським старостинським округом Талалаївської селищної ради - позову [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, поскільки позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2002 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки Красноколядинського старостинського округу Талалаївської селищної ради № 22 від 11.01.2018 року [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS]. (а.с.8). Згідно довідки Красноколядинського старостинського округу Талалаївської селищної ради № 23 від 11.01.2018 року [PERSON] поховав свого батька, після його смерті здійснював догляд за будинком, обробляв земельну ділянку (а.с.9). Факт наявності у спадкодавця спадкового майна підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 12.10.1999 року, згідно з яким [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Красноколядинське» розміром 5,4 в умовних кадастрових гектарах (а.с.11). Листом державного нотаріуса Талалаївської районної ДНК від 03.09.2015 року [PERSON] повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.14). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 09 липня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] вважати недійсним (а.с.15). Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 25.07.2016 року вартість земельної частки (паю) згідно сертифікату серії [NUMBER], що належала [PERSON] станом на 21.10.2002 року становила 43 731, 31 грн. (а.с.12). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи вимогу позивача про встановлення факту прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Спадкодавець [PERSON] помер у 2000 році, тобто під час дії ЦК УРСР, положення якого необхідно застосовувати до даних правовідносин. Статтею 549 УК УРСР передбачено визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, йдеться про те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянуто судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджується той факт, що [PERSON] після смерті [PERSON] поховав його та фактично вступив в управління спадковим майном, встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як надасть йому можливість оформити спадщину у передбаченому законом порядку після смерті батька, іншим шляхом це встановити неможливо, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Розглядаючи позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер у 2000 році, тобто до вступу в дію Цивільного кодексу України. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що хоча спадкодавець і померла в 2000 році, тобто спадщина після його смерті відкрилась до набрання чинності ЦК України. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно ч.1 ст. 549 ЦК У PCP (1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно 529 ЦК УРСР (1963 року) позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Так як спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), дане право на даний час залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом [PERSON], то до позивача, як спадкоємця, переходить право на прийняття спадщини, зокрема і на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю за життя згідно сертифікату серії [NUMBER]. Таким чином, поскільки матеріалами справи підтверджено той факт, що спадкодавець у встановленому законом порядку за життя набув право на земельну частку (пай), дане право було ним оформлене належним чином, але залишається не успадкованим, суд приходить до висновку, що до позивача [PERSON] переходить це право на дану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні і належним чином обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved