Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, вказуючи, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває у шлюбі, зареєстрованому 05 грудня 2015 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №59. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з відповідачкою. Причиною того, що їхня сім`я розпалася, є та обставина, що відповідачка порушила подружню вірність. Із вказаних причин з 14 лютого 2020 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. У зв`язку із обставинами, що склалися у їхній сім`ї, збереження шлюбу позивач вважає недоречним, а призначення будь-яких строків для примирення - недоцільним. Зважаючи на викладене, позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 05 грудня 2015 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №59. Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, однак, у дане судове засідання вони не з`явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі, у якій вказала, що після розірвання шлюбу бажає собі залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачкою не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст.12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 05 грудня 2015 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, про що складений актовий запис №59, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05 грудня 2015 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2016 року Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Із позовної заяви вбачається, що у сім`ї склалися не нормальні відносини, сторони не розуміють одне одного по більшості питань сімейного життя, відсутня спільна ціль у шлюбі, взаємоповага та любов, подружжя проживає окремо, шлюбні стосунки припинені з лютого 2020 року, вони спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що подружжя не виявило бажання зберегти сім`ю, враховуючи волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, та волевиявлення відповідачки, яка позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, що є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. Тому суд приходить до висновку, що подальше сімейне життя неможливе і шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка [PERSON] , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, виявила бажання після розірвання шлюбу залишити собі прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved