Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав і свої вимоги мотивує тим, що з 11 липня 2008 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 червня 2012 року стягнуто аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, до повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З січня 2013 року відповідач не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Дитина перебуває на диспансерному обліку, потребує постійного лікування. Відповідач станом на липень 2018 року має заборгованість по аліментам в сумі 41831 грн.. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON], її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задоволити, слухати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, про що свідчить його письмова заява від 09.01.2019 року. Представник 3-ї особи: [PERSON] в письмовій заяві позовні вимоги підтримала повністю. Суду 11.01.2019 року надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO]. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини: що позивач [PERSON] з 11 липня 2008 року перебувала в шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.15). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 червня 2012 року стягнуто аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, до повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копією рішення (а.с.16). З січня 2013 року відповідач не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Дитина перебуває на диспансерному обліку, потребує постійного лікування. Відповідач [PERSON] станом на липень 2018 року має заборгованість по аліментам в сумі 41831 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.12-13). Дитина проживає з матір'ю за адресою : [ADDRESS] (а.с.11). З довідки Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №22 імені Ігоря Гольченка Сумської міської ради від 26.11.2018 року №242 вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається у 4-Г класі школи. Батько з приводу навчання сина з класним керівником та вчителями не спілкується, не бере участі у вихованні дитини (а.с.35). Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO]. Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує письмову заяву батька дитини [PERSON], яку він надав 09.01.2019 року і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В даній ситуації суд, уважно дослідивши доводи та аргументи позивачки, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Будь-яких доказів того, що батько піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. Матеріальним забезпеченням дитини останні 6 років займається мати дитини. На думку суду, поведінка відповідача, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704 грн.80 коп. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved