Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Мирноградської міської ради про визнання прав забудовника на спадкове майно, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного будинку, яку вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але на своє ім`я не оформила. Будинок належав [PERSON] на підставі дозволу на виробництво робіт від 13.07.1964року, виданого відділом комунального господарства Ново-Економічної міської ради депутатів трудящихся, яким йому було дозволено будівництво нового будинку зі зносом старого на земельній ділянці по [ADDRESS] зі строком закінчення робіт 22.04.1967року. Документи про надання земельної ділянки на будівництво та документи на підтвердження введення будинку в експлуатацію відсутні. Після смерті [PERSON] він фактично прийняв спадщину, яка складається з зазначеного будинку, так як постійно проживав зі спадкодавцем як на час відкриття спадщини, так і продовжує жити в цьому будинку зараз. 19.03.2019 року, маючи рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, він звернувся до Мирноградської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, проте в видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, який підтверджував би право власності на cпадковий будинок, так як своє право власності на будинок [PERSON] за життя не зареєстрував. Оскільки відсутність правоустановлюючого документу на спадковий будинок не дозволяє йому оформити спадщину, позивач просить суд визнати за ним права забудовника на житловий будинок [ADDRESS] з відповідними надвірними спорудами та побудовами згідно технічного паспорту. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просив суд позовну заяву задовольнити. Відповідач і треті особи, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Проти заявлених позовних вимог жодна із сторін не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.16-21). Після їх смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] збудував на підставі дозволу на виробництво робіт від 13.07.1964року, виданого відділом комунального господарства Ново-Економічної міської ради депутатів трудящихся, яким йому було дозволено будівництво нового будинку зі зносом старого на земельній ділянці по [ADDRESS] ( натепер [ADDRESS] ) зі строком закінчення робіт 22.04.1967року (а.с.22). Згідно довідки Бюро технічної інвентаризації Мирноградської міської ради та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ) відсутні. Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої суду Мирноградською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася (а.с.70). Згідно встановлених судом обставин дружина померлого [PERSON] - [PERSON] як на час смерті чоловіка, так і після продовжувала проживати в зазначеному будинку. З нею у вказаному будинку з 2005року по день її смерті проживав онук - позивач [PERSON] , що встановлено рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2018 року (а.с.26,27). Згідно довідки Мирноградської міської нотаріальної контори від 02.05.2019 року, після смерті [PERSON] спадкова справа №81/2019 відкрита за заявою онука [PERSON] №156 від 19.03.2019 року про прийняття спадщини. Інформація про інших спадкоємців відсутня. Треті особи [PERSON] і [PERSON] на спадкове майно не претендують. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 21.03.2019 [PERSON] на підставі п.п. 4.12, 4.15, 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документу на підтвердження права власності на житловий будинок спадкодавця (а.с.30). Підставою набуття права власності [PERSON] на зазначений будинок позивач зазначає дозвіл на виробництво робіт, виданий на його ім`я 13.07.1964року відділом комунального господарства Ново-Економічеської міської ради депутатів трудящих на будівництво нового будинку на своїй земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] зі зносом старого будинку з встановленням терміну закінчення будівельних робіт 22.04.1967року. З зазначеного дозволу вбачається, що його видано на підставі рішення №8 від 22.04.1964 року про надання ділянки-виробництво будівельних, санітарно-технічних і спеціальних робіт з будівництва, що значаться в генеральному плані, узгодженому з відділом комунального господарства. Саме рішення не збереглося, право власності на житловий будинок не зареєстроване. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.331 ЦК України право власності на ново створене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно технічного паспорту, виготовленого за замовленням позивача [PERSON] , житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ), під літерою А-1 збудований у 1955році, А1-1прибудова, а-1тамбур, Пг-1 погріб, Б-1 сарай - в 1975році, В-1 гараж, №2 хвіртка, №3 огорожа - в 1980 році, Д1- гараж - в 1985році, а2-1 навіс - в 1987році, В-1 навіс - в 1990році (а.с.23-25). Набуття права власності на будинок на час його возведення регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатації. Такі документи, як встановлено в ході судового розгляду, відсутні. Разом з тим згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» житловий будинок А-1, прибудова А1-1, тамбур а-1, сарай Б-1, гараж Г-1, гараж Д-1, побудовані до 05 серпня 1992року, не є самочинними і дозволу не потребують. Тому за наявності рішення про відведення [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків у безстрокове користування, паспорту будівництва позивач міг би оформити спадщину після смерті [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, як встановлено судом, такі документи відсутні, будинок не був прийнятий в експлуатацію, право власності на нерухоме майно в органах технічної інвентаризації зареєстроване не було, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно за ст.ст.177, 190 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, інше майно, результати робіт, послуги, майнові права, тощо. Відповідно до ч.1 ст.178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі здійснення будівництва згідно із законом та смерті забудовника, всі його права та обов`язки як забудовника, входять до складу спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно за п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Приймаючи до уваги наведене та враховуючи, що визнання права власності в порядку спадкування на спірний будинок за відсутності на нього правоустановлюючих документів виключається, суд вважає за можливе з метою захисту прав позивача, як єдиного спадкоємця, що відповідно до закону прийняв спадщину, визнати за ним майнові права забудовника як такі, що входять до складу спадщини. На підставі ст.ст.177, 178, 182, 190, 331, 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: approved