Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 21.06.2019 року в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] , та просить становити факт, що має юридичне значення, а саме, що 26.10.2000 року предметом купівлі-продажу за договором №304-к укладеним на Одеській товарній біржі між продавцем [PERSON] та [PERSON] була 31/100 частина домоволодіння [ADDRESS] ; визнати дійсною угоду купівлі-продажу 31/100 частки домоволодіння [ADDRESS] ) укладену між [PERSON] та [PERSON] , від 26.12.2000 року на Одеській товарній біржі шляхом складання договору №304-К, та визнати за позивачкою право власності на 31/100 домоволодіння [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що 26.12.2000 року вона уклала на Одеській товарній біржі з відповідачем договір №304-К купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого придбала 31/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Зазначений договір було зареєстровано в Котовському БТІ інвентарна справа №20, сторінка 73, 82 ряд №2116. Рішенням виконкому Котовської міської ради народних депутатів №143 від 19.04.1990 року було перейменовано частину [ADDRESS] та з [ADDRESS] попередню нумерацію будівель на проспекту Котовському та частині [ADDRESS] , що залишилась. Отже, є необхідність встановити факт, а саме, що 26.12.2000 року предметом договору купівлі-продажу була 31/100 частина домоволодіння [ADDRESS] 2019 році вона дізналась, що наявні у неї документи про право власності на будинок не визнаються чинними, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Вказував, що дійсно 26.12.2000 року між ним та позивачкою було укладено на Одеській товарній біржі договір №304-К купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] . Вони дійшли згоди з усіх його істотних умов, обумовлена сторонами вартість відчужуваної частки нерухомого майна була сплачена йому позивачкою у повному обсязі, договір виконано повністю, претензій один до одного з приводу його виконання сторони не мають. Представник Подільської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 26 грудня 2000 року між [PERSON] як продавцем, який на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Котовської міської ради 10.08.1979 року був власником 31/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] як покупцем на Одеській товарній біржі було укладено договір №304-К купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п.1 договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 31/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.5 договору, 31/100 частки домоволодіння продані за 5000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору. За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін. Спірні правовідносини між сторонами виникли 26 грудня 2000 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Згідно із статтею 47 ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно встановлених фактичних обставин [PERSON] передав позивачу 31/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а позивач сплатила гроші за придбане домоволодіння. Даний договір зареєстровано в Котовському міжміському бюро технічної інвентаризації 23 січня 2001 року. За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено і підтверджено поясненнями сторін, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору №304-К купівлі-продажу нерухомого майна від 26 грудня 2000 року, оформленого на Одеській товарній біржі, дійсним. Щодо позовних вимог про встановлення юридичного факту, суд зазначає наступне. Як вже було зазначено, згідно п.1 договору №304-ккупівлі-продажу нерухомого майна від 26 грудня 2000 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 31/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, предметом спірного договору було домоволодіння саме за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial