Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON], 1982 року народження, який народився в м. Суходольськ Луганської області, аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня реєстрації позову до повноліття дитини; розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.07.2008 відділом ДРАЦС Новопсковського РУЮ у Луганській області, актовий запис №32. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, починаючи з 12.07.2008. Шлюб у неї та відповідача перший. Від шлюбу є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Разом з відповідачем вони не проживають три роки. Причиною розірвання шлюбу стало те, що у відповідача на даний час є інша сім'я, там народилась дитина, близьких стосунків вона з ним не підтримує, поведінка відповідача привела до того, що сумісне життя стало неможливим. Подальше подружнє життя суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя є, але буде виділений в окреме провадження. Позивач не працює, відповідача матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому вона звертається до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, в своїй позовній заяві просить справу розглядати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним, через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», на веб-порталі «Судова влада України», причини не явки суду не повідомив, заяв про розгляд справ без його участі не надавав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 12 липня 2008 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 14 червня 2016 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 32. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 24 квітня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що неповнолітня дитина, [PERSON], 2009 року народження, перебуває на утриманні матері - позивача по справі, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області № 1015 від 13.04.2017. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції Закону № 2901-IV від 22.09.2005), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. 08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017. Даним Законом внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов пред'явлено до суду 18.04.2017. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, сторін, враховуючи те, відповідачем не надано заперечень на позовну заяву, та що позовну заяву було подано 18.04.2017, а з 09.07.2017 набрали чинності зміни до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а до цієї дати був визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму, суд дійшов до висновку, що з відповідача, [PERSON], необхідно стягнути аліменти на користь позивача, [PERSON], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з 18.04.2017 до 08.07.2017 не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 09.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття - не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимоги позивача [PERSON] про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.

Outcome: approved