Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] міської ради, третя особа Четверта [PERSON] державна нотаріальна про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 08 серпня 2001 року Жовтневою районною адміністрацією м. Запоріжжя, видане свідоцтво № 381 про право власності на квартиру за адресою м. Запоріжжя, Олександрівська [ADDRESS] (стара назва Дзержинського), яке 17 серпня 2001 року було зареєстроване [PERSON] БТІ. Власниками вищевказаної квартири відповідно до свідоцтво № 381 від 08.08.2001р. вказані три особи: [PERSON], позивач, [PERSON], дружина позивача, [PERSON], мати позивача. 18.08.2010р. [PERSON], мати позивача, померла. 17.11.2010р. Четвертою [PERSON] нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 429 за 2010р. по смерті [PERSON] та 13.10.2017р. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та на грошові вклади. Разом з тим постановою Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори від 13.10.2017р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини за законом на 1/3 частку вищевказаної квартири через ненадання належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме через відсутність в оригіналі свідоцтва про право власності № 381 гербової печатки. З метою позасудового вирішення спору, позивач звертався до Районної адміністрації [PERSON] міської ради по Олександрівському району із запитом нотаріуса про видачу дублікату свідоцтва, в результаті чого був в усному порядку проінформований, що дублікат даного свідоцтва не можливо отримати по-перше так як видавник документу Жовтнева районна адміністрація [PERSON] міської ради припинений у 2012 році, а правонаступник відсутній, а по-друге видача дублікату здійснюється лише за умови звернення всіх співвласників квартири. З урахуванням того, що співвласник [PERSON] померла, отримати дублікат не являється можливим. Також позивач звертався до Департаменту реєстраційних послуг [PERSON] міської ради щодо реєстрації права власності на зазначену квартиру за померлою матірю в результаті чого було отримано витяг про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 24.05.2017р. Але наявність реєстрації права власності за померлою все одно не дозволила отримати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, вирішити даний спір у позасудовому порядку, не представляється можливим, а вирішення питання оформлення спадщини по смерті матері на її 1/3 частку, можливий лише в судовому порядку. Відповідно до ст.1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини за умови чи із застереженням. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті, що випливає з положення норми ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Отже, 1/3 частка квартири матері, належить позивачу з часу її смерті, але оформити на неї правовстановлюючі документи він не може, що свідчить про невизнання та оспорювання його права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (Джержинського) у м. Запоріжжя як на спадкове майно на підставі спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 18.08.2010р. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 15.06.2018 року на 13 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду на 12.09.2018 року на 09 год. 00 хв. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явились. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на задоволені позову. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судове засідання не з*явилася. Надала суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що позовну заяву [PERSON] не визнає та просить відмовити у її задоволенні. Від державного нотаріуса четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори ГТУЮ в Запорізькій області [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносин. Правовідносини з приводу спадкування врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Судом встановлено, що 08 серпня 2001 року Жовтневою районною адміністрацією м. Запоріжжя, видане свідоцтво № 381 про право власності на квартиру за адресою м. Запоріжжя, Олександрівська [ADDRESS] (стара назва Дзержинського), яке 17 серпня 2001 року було зареєстроване [PERSON] БТІ. Власниками вищевказаної квартири вказані три особи: [PERSON], позивач, [PERSON], дружина позивача, [PERSON], мати позивача. 18.08.2010р. [PERSON] померла. Померла була матірю позивача, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 429 від 17.11.2010р. 17 листопада 2010 року державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори [PERSON], заведена спадкова справа № 429 за 2010 рік по смерті [PERSON] та 13 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Четвертої державної нотаріальної контори [PERSON], позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину по смерті матері у звязку з відсутністю на правовстановлюючому документі гербової печатки. Згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Жовтнева районна адміністрація [PERSON] міської ради припинена у 2012 році, правонаступники відсутні. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87937634 від 24.05.2017р. право власності на квартиру за адресою м. Запоріжжя. [ADDRESS] було зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35118282 від 11.05.2018р. Департаменту реєстраційних послуг [PERSON] міської ради. \~ \~ \~ \~Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: свідоцтвом від 08.08.2001 року з відміткою про реєстрацію БТІ 17.08.2001 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] від 18.08.2010 року; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2010 року; листом ТОВ «ЗМБТІ» №12407 від 03.11.2016р.; довідкою Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори від 14.04.2018р.; витягом від 24.05.2017; матеріалами спадкової справи №429/2010 зареєстрованої після померлої [PERSON]; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2017 року; Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті, що випливає з положення норми ч.2 ст. 1220 ЦК України. Згідно частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1-2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування» визначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.». «За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.». «Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.». Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦК України, доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1,2 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вказує ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів, а також інших випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи надані позивачем належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved