Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду із даними позовом. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що 02.06.1993 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у Мостиському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області за актовим записом № 33 (повторне свідоцтво про шлюб серії 1 - СГ № 294713). Від шлюбу дітей не має Спільне життя не склалося, вони люди різного характеру, у них протилежні погляди на життя. У 2000 році відповідачка виїхала за кордон на роботу в Італію де і перебуває по даний час. Вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явивсь про дату і час розгляду справи, з огляду на положення ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомлявся належно. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 02.06.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ №294713, у Мостиському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за актовим записом №33. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сімї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати ; формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, позивач не бажає їх поновляти, подальше сімейне життя подружжя і примирення неможливе та шлюб існує формально, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який заперечував щодо примирення та наполягав на розірванні шлюбу. За таких обставин, з врахуванням зібраних доказів, повно та всебічно зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, обставини життя подружжя, суд вважає, що шлюб слід розірвати.

Outcome: approved