Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий фонд»; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, про визнання права власності. У своєму позові позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру № 122, загальною площею 95,9 кв.м., в будинку № 14 по вулиці Сировця (проспект [PERSON]) в м.Камянське Дніпропетровської області з подальшою реєстрацією. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.02.2007 року придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий фонд» нежитлове приміщення, загальною площею 53,6 кв.м. в будинку № 14 по вулиці Сировця та було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2007 року, про що було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Він під час користування нерухомим майно додав сходи та площа на даний час склала 95,9 кв.м. Враховуючи, що він є єдиним власником нерухомого майна та може використовувати своє майном на свій розсуд, ним було зроблено невелике переобладнання, яке не вплинуло на права третіх осіб. У судове засідання позивач, представник відповідача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради не зявились, надали суду листи, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, представник відповідача та представник третьої особи не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником нежитлове приміщення, загальною площею 53,6 кв.м. в будинку № 14 по вулиці Сировця в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що вбачається з договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.02.2007 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий фонд» та [PERSON], посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу 19 лютого 2007 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.04.2007 року. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] під час користування нерухомим майном приміщенням № 122 в будинку № 14 по вулиці Сировця м.Дінпродзержинська додав сходи та площа на даний час склала 95,9 кв.м. Судом встановлено, що позивач є єдиним власником нерухомого майна та може використовувати своє майно на свій розсуд, а тому ним було зроблено невелике переобладнання, яке не вплинуло на права третіх осіб, та згідно до висновку Державного проектного Інституту «Дніпродзержинськцивільпроект» обєднання нежитлових приміщень є продовженням приміщення № 122 та є єдиним цілим, експлуатація надбудови на 6 поверсі можлива тільки разом з нежитловим приміщенням № 122, при цьому планувальна структура нежитлових приміщень, наявність комунікацій дозволяють при виконанні незначного обсягу робіт використовувати дане приміщення під нежитлову квартиру. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст.150 Житлового Кодексу України передбачено, що Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст.6 Житлового Кодексу України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенні. Враховуючи викладене та

Outcome: approved