Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] Земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, знаходиться у спільному користуванні позивача та відповідачки, яка проживає у житловому будинку [ADDRESS] Позивач зазначає, що відповідачка побудувала біля свого будинку прибудову, внаслідок чого зробила неможливим під'їзд до його будинку, посередині двору викопала стічну яму для сміття, та склала будівельні матеріали. Відносно відповідачки Адміністрацією Корабельного району було винесено попередження від 16.08.2013 р. про необхідність прибрати будівельні матеріали з прилеглої території. Побудовані відповідачкою господарські споруди перешкоджають позивачу здійснювати догляд та ремонт стін його будинку. Через неможливість в позасудовому порядку досягнути згоди з відповідачкою щодо спільного користування земельною ділянкою, що розташована за вищевказаною адресою, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом. Після уточнень позовних вимог, позивач просив суд: -визначити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] за додатковим варіантом висновку земельно-технічної експертизи від 02.05.2018 р., розробленого експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області [PERSON] У судове засідання по справі позивач та його представник не з'явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали відповідно до останньої редакції позовної заяви. Відповідачка у судове засідання за час розгляду справи неодноразово не з'являлася, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, за її клопотанням судові засідання з різних причин неодноразово відкладалися. Поважних причин, які б перешкоджали розгляду справи, судом наразі не встановлено. Зі згоди представника позивача, суд розглядає справу у порядку заочного провадження, на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міськради № 253 від 22.07.1988 р. у користування [PERSON] та [PERSON] була виділена земельна ділянка, площею 946 кв.м., із яких: 800 кв.м. у постійне користування та 146 кв.м. у тимчасове користування (а.с. 24). [INFO]. померла [PERSON], після смерті якої її онук, позивач по даній справі - [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.04.2006 р., видане державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Іваненко С.В. за реєстр. № 377/2001. Згідно цього свідоцтва позивач отримав у спадщину 47/100 частин житлового будинку разом із господарськими і побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Із матеріалів інвентарної справи на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.04.2009 р. за [PERSON] було визнано право власності на самочинно побудовані господарські та побутові споруди за вищевказаною адресою, зокрема, на літню кухню літ. «Е», тамбур літ. «Ж» та збільшення житлової площі у будинку. В подальшому, рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 1892 від 25.09.2009 р. належній позивачу частині житлового будинку по [ADDRESS] була надана нова адреса: [ADDRESS]. Рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 2138 від 27.11.2009 р. було оформлено за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Б» загальною площею 23 кв.м. та житловою площею 17,4 кв.м. та господарські та побутові будівлі і споруди, що розташовані по [ADDRESS] Після цього позивач отримав свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 07.12.2009 р. (а.с. 8), яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.12.2009 р. Із копії договору купівлі-продажу від 28.09.1988 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Бойко Л.Л. (а.с. 82-83) вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] належні останньому 53/100 частин житлового будинку разом із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. 22.07.1999 р. помер [PERSON], що підтверджується наявною у матеріалах цивільної справи копією свідоцтва про смерть (а.с. 58). Із копії спадкової справи № 481/2006, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], вбачається, що на випадок своєї смерті він залишив заповіт, посвідчений 16.06.1999 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 676. Згідно вказаного заповіту [PERSON] заповів своєму синові - [PERSON] усе належне йому на момент смерті майно, у тому числі, житловий будинок по вул. [ADDRESS] В установлений законом строк [PERSON] прийняв спадщину, зокрема, належні спадкодавцю 53/100 частин житлового будинку [ADDRESS] Крім нього, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала дружина померлого, відповідачка по даній справі - [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом видано не було. [INFO] помер [PERSON] Із копії спадкової справи № 67/2015, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], вбачається, що на випадок своєї смерті він заповіту не залишив, із заявою про прийняття спадщини звернулась його мати, відповідачка по даній справі - [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги. Наявність інших спадкоємців за законом першої черги судовим розглядом не встановлено. На час розгляду судом даної цивільної справи відповідачка спадщину не оформила. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 ЗК України, відповідно якої землекористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо. Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачкою постійно виникають конфлікти з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм житлові будинки, і в позасудовому порядку вони не можуть досягнути згоди щодо користування нею. Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Судом встановлено, що сторони по даній справі є користувачами спірної земельної ділянки, та власниками житлових будинків [ADDRESS] (позивач) та [ADDRESS] Розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації № 197-р від 21.05.2016 р. «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків», вулиця [ADDRESS] у м. Миколаєві була перейменована у вулицю [PERSON]. Відповідно до статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житлові будинки, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року. При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 15.05.17 № 6-841цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., яка набрала чинності з 15.12.2017 р.), - учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов'язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Із додаткового варіанту висновку земельно-технічної експертизи від 02.05.2018 р., розробленого експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області [PERSON] за замовленням позивача, вбачається, що фактична загальна площа спірної земельної ділянки становить 951 кв.м., що перевищує площу земельної ділянки, виділеної попереднім власникам будинків рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міськради № 253 від 22.07.1988 р. , - 946 кв.м., і розходження у більшу сторону складає 5,0 кв.м. На земельній ділянці розташовані належні сторонам будівлі і споруди, зокрема: Позивачу [PERSON] із часткою 47/100 частин належить: -житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою літ. «б» в складі квартири №2 загальною площею забудови 33,30 кв.м.; -літня кухня літ. «Е» площею 17,60 кв.м.; -тамбур до літньої кухні літ. «Ж» площею 2,5 кв.м.; -сарай літ. «З» площею 5,80 кв.м. Загальна площа земельної ділянки під забудовами складає - 59,20 кв.м. Відповідачці [PERSON] із часткою 53/100 частин належить: -житловий будинок літ. «А» з прибудовами літ. «а, а?» загальною площею забудови 64,14 кв.м.; -котельня літ. «О» площею 3,5 кв.м.; -сарай з погребом літ. «В, Впд» площею 11,80 кв.м.; -сарай літ. «Г» площею 6,70 кв.м.; -вбиральня літ. «Р» площею 1,0 кв.м. Загальна площа земельної ділянки під забудовами складає - 87,14 кв.м. Експерт зазначає, що згідно ідеальних часток, сторонам належать наступні площі земельних ділянок: -[PERSON] із часткою 47/100 частин - 444,62 кв.м.; -[PERSON] із часткою 53/100 частин - 501,38 кв.м. Відповідно до даних геодезичної зйомки, виконаної ФОП [PERSON] (додаток № 2 до даної експертизи), - спірна земельна ділянка має форму неправильного багатокутника, захищеного з усіх боків фізичними межами (огорожами). На земельну ділянку існує один в'їзд з боку [ADDRESS] (вул. [ADDRESS]), через металеві ворота шириною 3,1 м., з шириною проїзду 2,23 м., які знаходяться в загальному користуванні співвласників. Експертом пропонується виділити у користування позивача [PERSON] частину земельної ділянки, прилеглої до житлового будинку літ. «Б-1» та надвірних господарських будівель і споруд, а також частину земельної ділянки під городом вздовж лівої бокової частини, зокрема: під будівлями - 59,20 кв.м. і під інд.землею - 354,0 кв.м., у тому числі під городом - 280,84 кв.м. Всього площа земельної ділянки, що пропонується виділити позивачу становитиме - 413,20 кв.м. У користування відповідачки [PERSON] експерт пропонує виділити частину земельної ділянки в фасадній частині, прилеглій до житлового будинку літ. «А» та надвірних господарських будівель і споруд, а також частину земельної ділянки під городом вздовж правої бокової частини, зокрема: під будівлями - 87,14 кв.м. і під інд.землею - 378,80 кв.м., у тому числі під городом - 222,86 кв.м. Всього площа земельної ділянки, що пропонується виділити у користування відповідачці становитиме - 465,94 кв.м. При цьому варіанті ділянка загального користування сторін становитиме - 66,86 кв.м. За такого варіанту сторони фактично будуть користуватися такими земельними ділянками: -[PERSON] - 444,62 кв.м., що відповідає ідеальній частці 444,62 кв.м.; -[PERSON] - 501,38 кв.м., що відповідає ідеальній частці 501,38 кв.м. Графічний порядок користування спірною земельною ділянкою зображений в додатку № 1 до додаткового варіанту висновку земельно-технічної експертизи від 02.05.2018 р. Суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги і визначити порядок користування спірною земельною ділянкою саме за цим варіантом експертизи, оскільки він відповідає ідеальним часткам співвласників, та вимогам ст. 106 ЦПК України. Доказів, які б спростовували висновки суду, судовим розглядом не встановлено. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по справі у вигляді - 730,80 грн. судового збору.

Outcome: approved