Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та зміну розміру аліментів, встановлення порядку спілкування з дитиною. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 29 січня 2010 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції волинської області, актовий запис № 51. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що подружнє життя не склалося через легковажене відношення відповідача до сімейних обовязків, ведення спільного господарства та виховання дитини. Рішенням суду, за позовом [PERSON] було встановлено режим окремого проживання та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 450 грн. З часом стосунки налагодились та сімейні стосунки відновились, однак примирення не дало тривалого позитивного результату. На даний час сімя існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Розмір аліментів, присуджений попереднім рішенням суду на даний час є недостатнім, не відповідає встановленому прожитковому мінімуму, а тому підлягає збільшенню. Оскільки, примирення між сторонами не можливе, просить шлюб розірвати, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, встановити порядок спілкування та побачень батька з сином відповідно до визначеного графіка та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 16.11.2015 року, за заявою позивача вимоги щодо встановлення порядку спілкування відповідача з неповнолітнім сином, залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Зазначили, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак зважаючи на те, що матеріальний стан позивача покращився, вона тепер працює, а відповідач, навпаки, втратив роботу, заперечують щодо збільшення розміру аліментів. Погоджується сплачувати 500 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 050460 вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 29 січня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 51 (а.с. 5). Зі свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, дійшли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 травня 2012 року ухвалено стягувати з відповідача в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.03.2012 року (а.с. 11,12). Статтею 180 СК України установлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, позивач [PERSON] не працювала. На даний час позивач офіційно працевлаштована, працює майстром виробничого навчання в медичному училищі. Відповідач, навпаки, з часу ухвалення рішення, втратив роботу, має мінливий дохід, офіційно не працює Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоровя позивач суду не представила. Погіршення свого матеріального стану позивач мотивує зростанням прожиткового мінімуму на дитину. Однак, у постанові Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України підкреслює, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Разом з тим позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів слід відмовити. Крім того, з відповідача в користь позивача слід частково стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі, встановленому для немайнових позовів станом на день звернення з позовом.

Outcome: partial