Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, [PERSON], на його користь заборгованість на загальну суму 59 992 грн. 94 коп., з яких 6 783 грн. 02 коп. - 3 % річних та 53 209 грн. 92 коп. - інфляційні витрати; стягнути з відповідача на його користь вартість судових витрат. Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі заочного рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2014 року з [PERSON] стягнуто на його користь суму боргу в розмірі 128 526 грн. 39 коп. У зв'язку із відсутністю у відповідача належного йому на праві власності майна, грошових коштів, виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення суду, було повернуто без виконання. У зв'язку із тим, що позивачу не повернута сума боргу, останній вважає, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, сутність яких полягає у відшкодуванні його матеріальних витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, розмір яких складає 59 992 грн. 94 коп. У зв'язку із викладеними обставинами позивач і вимушених звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду , не надав до суду пояснень про причини неявки. Згідно зі статтею 224 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, ретельно вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 26 грудня 2014 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області, яке набрало законної сили 21 лютого 2015 року, ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 15 червня 2011 року в загальній сумі 127 253 грн. 85 коп. Згідно із частиною 3 статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлений факт укладання між сторонами договору позики та, відповідно, виникнення правовідносини з приводу виконання умов цього договору. За приписом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу Украйни встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі зазначеного вище рішення, Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області 17 березня 2015 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 127 253 грн. 85 коп., який складається із основного боргу в розмірі 90 000 грн. 00 коп., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 24 386 грн. 31 коп., інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 8 010 грн. 00 коп., процентів в розмірі 4 857 грн. 54 коп. та про стягнення судового збору в розмірі 1 272 грн. 54 коп. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений виконавчий лист перебував на виконанні в органах Державної виконавчої служи та 21 червня 2016 року його було повернуто на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Таким чином, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання [PERSON] свого зобов'язання, що випливає з договору позики, укладеного між ним та [PERSON] Відповідно до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення відсотків, пені, збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня повного розрахунку. Так, згідно наданого позивачем розрахунку боргу, в період з 21 лютого 2015 року, тобто з дати набрання законної сили рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2014 року, по 24 листопада 2016 року, становить 6 783 грн. 02 коп. - 3 % річних, та 53 209 грн. 92 коп. - сума інфляційних витрат, а всього 59 992 грн. 94 коп. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань, що випливають з договору позики, враховуючи те, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення відсотків, пені, збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня повного розрахунку, приймаючи до уваги відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат в загальному розмірі 59 992 грн. 94 коп. підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 88 Цивільно-процесуального Кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 599 грн. 91 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved