Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненим іпотечний договір № 877-095І від 16.09.2005 року укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 877-095И від 16.09.2005 року, посвідченого нотаріусом Приазовської районної нотаріальної контори [PERSON] за номером 2363; скасувати обтяження з домоволодіння по вул. Калініна, б. 103 в смт. Приазовське Запорізької області, накладене на підставі іпотечного договору № 877-0951 від 16.09.2005 року укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 877-095И від 16.09.2005 року, посвідченого нотаріусом Приазовської районної нотаріальної контори [PERSON] за номером 2363, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 25788006 від 16.09.2005 року та виключити з Державного реєстру речових прав нерухоме майно запис про іпотеку № 25788077 від 16.09.2005 року та запис про реєстрацію обтяження № 25788006 від 16.09.2005 року. Позов обґрунтований тим, що 16.09.2005 року між позивачем і відповідачем ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», укладено кредитний договір № 877-095И, відповідно до умов якого позивач отримала від банку у кредит грошові кошти в сумі 50\~000 грн. зі сплатою 13 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.09.2020 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 16.09.2005 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки. Також, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 16.09.2005 року між сторонами був укладений також іпотечний договір № 877-095І, згідно з яким позивачка передала в іпотеку банку будинок № 103 по вул. Калініна в смт. Приазовське Запорізької області. На підставі зазначеного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про іпотеку № 25788077 від 16.09.2005 року та запис про обтяження № 25788006 від 16.09.2005 року. В пункті 17 Договору іпотеки зазначено, що він діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобовязань за кредитним договором. У звязку з неналежним виконання зобовязань за кредитним договором банк звернувся з позовом до суду і рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19.03.2012 року у справі № 2-60/2012 стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 877-095И у загальному розмірі 51193,62 грн., та 511,94 грн. судового збору. 25.01.2018 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у звязку з фактичним повним виконанням. Звернувшись до суду з позовом, банк скористався своїм правом дострокового стягнення відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.4 кредитного договору, чим змінив строк виконання зобовязання. Жодних додаткових вимог банку за весь час з моменту ухвалення судом рішення, позивачу не надходило. Проте, на початку травня 2018 року позивачкою отримано лист від банку, яким відповідач повідомив її про реалізацію права вимоги за договором іпотеки на аукціоні 12.06.2018 року, внаслідок існуючої заборгованості за кредитним договором в розмірі 423\~824,22 грн. станом на 01.03.2018 року. Таким чином, незважаючи на припинення зобовязання за кредитним договором, закінчення строку, на який майно передавалось іпотеку та припинення договору іпотеки, запис про накладення заборони відчуження нерухомого майна досі не скасований. У звязку з цим, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 16.05.2018 року задоволено заяву про забезпечення позову, а саме заборонено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» вчиняти дії з відчуження домоволодіння № 103 по вул. Калініна в смт. Приазовське Запорізької області, або прав на нього, яке є предметом іпотечного договору № 877-095І від 16.09.2005 року. Ухвалою судді від 17.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження. Позивач в судове засідання не зявилась, від її представника - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, надіслав суду відзив на позов. У відзиві на позов відповідач позов не визнав, зазначив, що кредитний договір від 16.09.2005 року № 877-095И не припинився, так як чинне законодавство не повязує припинення зобовязання із постановлення судового рішення чи відкриття виконавчого провадження, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків. Так, станом на 25.06.2018 року заборгованість позивача за кредитним договором складає 111\~322,94 грн., з яких: 53771,43 грн. сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 8053,18 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 71,71 грн. сума строкової заборгованості по відсоткам; 6723,49 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам; 25410,00 грн. сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 71064,56 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам. Тому, ухвалене рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин, і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє банк права на отримання процентів і пені. Враховуючи наявність заборгованості за кредитом, іпотечний договір не може вважатись припиненим. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 16.09.2005 року між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено кредитний договір № 877-095И, відповідно до умов якого позивачка отримала від банку кредит в сумі 50\~000 грн. 00 коп. зі сплатою 13 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту до 16.09.2020 року. Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору, кредитні кошти отримані для придбання позичальником будинку № 103 по вул. Калініна в смт. Приазовське Запорізької області. Згідно з договором купівлі-продажу від 16.09.2005 року, позивачка придбала у власність житловий будинок № 103 по вул. Калініна в смт. Приазовське Запорізької області. 16.09.2005 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 877-095И, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед банком за належне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. 16.09.2005 року між позивачкою і банком укладений іпотечний договір № 877-095І, згідно з яким з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивачка передала в іпотеку банку будинок № 103 по вул. Калініна в смт. Приазовське Запорізької області. Відповідно до пункту 4 Іпотечного договору, забезпечення виконання зобовязань розповсюджується на повернення позичальником суми кредиту в розмірі 50\~000,00 грн., процентів, комісійної винагороди та неустойки, а також відшкодування збитків. На підставі Іпотечного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про іпотеку № 25788077 від 16.09.2005 року та запис про обтяження № 25788006 від 16.09.2005 року, які є чинними і на даний час, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123473899 від 11.05.2018 року. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19.03.2012 року у справі № 2-60/2012 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 877-095И у загальному розмірі 51193 грн. 62 коп., з яких: 41303,51 грн. сума основного боргу; 1802,66 грн. сума відсотків; 1320 грн. сума комісії; 6767,45 грн. сума пені, а також судовий збір 511,94 грн. Згідно з постановою державного виконавця від 25.01.2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-60/2012 виданого 03.05.2012 року про стягнення з [PERSON] і [PERSON] суми 51705,56 грн. закінчено у звязку з фактичним повним виконанням. Листом від 24.04.2018 року банк повідомив позивачку, що право вимоги за кредитним договором № 877-095И буде виставлено для продажу на відкритих торгах і заборгованість за кредитним договором станом на 01.03.2018 року складає 423\~824,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 8053,18 грн., заборгованість за процентами 6421,71 грн., заборгованість за комісіями 24090,00 грн., заборгованість за штрафами і пенями 348194,47 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст.\~1050\~ЦК України\~визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком . Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України, зобов'язання\~припиняється частково\~або у\~повному обсязі\~на підставах,\~встановлених договором\~або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-118цс16, іпотека припиняється\~в разі\~припинення основного\~зобов'язання,\~зокрема,\~на підставі\~виконання.\~При цьому\~законодавство не\~вимагає від\~іпотекодавця будь-яких\~дій,\~пов'язаних\~з припиненням\~іпотеки оскільки\~іпотека,\~за відсутності\~іншої обґрунтованої\~заборгованості припиняється\~за фактом\~припинення виконанням\~основного зобов'язання.\~Отже,\~за відсутності\~обґрунтованої заборгованості\~позичальника та\~вимог кредитора\~на момент\~виконання рішення\~суду про\~дострокове стягнення\~заборгованості та\~припинення у\~зв'язку\~із цим\~основного зобов'язання\~іпотека припиняється. Враховуючи предявлення відповідачем позову до боржників про дострокове стягнення кредитних коштів, нарахованих відсотків, комісій та неустойки, тим самим банк на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 09.09.2015 року справа № 6-933цс15, та правовій позиції Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року справа № 220/328/16-ц. Здійснення повного виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом підтверджено постановою державного виконавця від 25.01.2018 року, та будь-якими іншими доказами не спростовано. Банком не було надано будь-яких доказів про наявність інших судових рішень, виконавчих документів або незакінчених виконавчих проваджень, повязаних із виконанням зобовязань за кредитним договором № 877-095И від 16.09.2005 року. Так само, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження заборгованості позивача на момент виконання рішення суду, а також заявлення ним вимог про погашення такої заборгованості. Наведені банком у відзиві суми заборгованості суд не приймає до уваги оскільки вони не підтверджені і ґрунтуються на припущеннях. Так, зазначена сума основного боргу по кредиту в загальному розмірі 61\~824,61 грн. (53771,43 грн. сума строкової заборгованості та 8053,18 грн. сума простроченої заборгованості) перевищує суму стягнуту і виплачену за рішенням суду в розмірі 51193 грн. 62 коп. (з якої 41303,51 грн. сума основного боргу), а також, навіть суму кредиту отриману за кредитним договором в розмірі 50\~000 грн. Суми зазначених банком відсотків та комісії не підтверджені, оскільки наданий розрахунок охоплює період з 2005 по 2018 роки, тобто в тому числі період, за який вже проведено стягнення за рішенням суду. Крім того, суд звертає увагу, що нарахування відсотків за кредитом може бути здійснено банком тільки в межах строку дії договору. Наведена позиція відповідає правовому висновку [PERSON] Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12 (пункти 48-54). Суму нарахованої банком пені суд не бере до уваги, оскільки вона нарахована на непідтверджені суми основного боргу і відсотків. Також, суд звертає увагу, що в листі від 24.04.2018 року банк повідомив позивачку, що її заборгованість складає 423 824,00 грн., а у відзиві зазначив суму 111 322,94 грн., що свідчить про невизначеність з боку банку щодо наявності заборгованості і її розміру. З урахуванням відсутності будь-яких доказів заборгованості позивача за кредитом перед банком, та наявності доказів повного погашення боргу в порядку примусового виконання рішення суду, суд приходить до переконання про підтвердження припинення кредитного договору і договору іпотеки, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 року справа № 6-118цс16. За таких умов суд констатує відсутність законних підстав для обмеження права позивачки на розпорядження належним їй будинком, і вважає, що таке право має бути поновлено шляхом скасування відповідних записів у державному реєстрі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved