Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна, який обґрунтовує тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, з 15.01.1972 р. але в останній час в сім'ї виникло непорозуміння та постійні сварки, що призвели до припинення шлюбних стосунків, сім'я розпалась та поновленню не підлягає. Крім цього, в період шлюбу з відповідачем ними було набуто спільне майно, а саме: житлова квартира [ADDRESS]; дачний будинок, в [ADDRESS]; автомобіль «ВАЗ21212», д.н.з. [NUMBER], 1987 р.в.; автомобіль «ЗАЗ Славута1.2», д.н.з. [NUMBER], 2006 р.в., які вона просить розділити між ними та залишити відповідачу дачний будинок та два автомобілі, а в її власність передати квартиру в м. Харкові по вул. Єлізарова, 4. В ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, та остаточно просила визнати право сумісної власності за нею та відповідачем на набуте в шлюбі майно та залишити відповідачу дачний будинок, автомобіль «ЗАЗ Славута» і 12 частину квартири [ADDRESS] та у її власність виділити автомобіль «ВАЗ21212» і 12 частину квартири [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Так, не заперечував проти розірвання шлюбу, виділення у його власність дачного будинку, автомобіля «ЗАЗ Славута», однак, заперечував проти виділення 12 квартири [ADDRESS] на користь позивачки, вказуючи на те, що ця квартира є його власністю яку він отримав у спадок після смерті матері. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частина 1 ст. 60 цього Кодексу передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в суді, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.01.1972 р. який був зареєстрований в Сіверськодонецькому міському РАГС Ворошиловоградської області, про що зроблено актовий запис № 43 та видане свідоцтво, серії[NUMBER]. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Відповідно до вимог Сімейного кодексу України зокрема ст.ст. 60-61, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя при розподілі цього майна є рівними, що встановлено статтями 69-70 СК України. Так, згідно листа реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області № 149 від 22.10.2013р., (а.с.50) вбачається, що реєстрація права власності або іншого речового права на нерухомий об'єкт, розташований за адресою: [ADDRESS], не проводився, а тому суд приходить до висновку, що сторонами не доведено наявність вказаного майна, а вимоги щодо визнання права власності на будівельні матеріали сторонами не заявлялися, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім цього, позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів щодо позовних вимог про розподіл автомобілів «ВАЗ21212», д.н.з. [NUMBER], 1987 р.в. та «ЗАЗ Славута1.2», д.н.з. [NUMBER], 2006 р.в., а в судовому засіданні позивачкою взагалі не доводилось, що вказане майно придбане в період шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач, а тому зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позовна вимога стосовно розподілу майна подружжя в частині розподілу житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягає, враховуючи свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.01.1986 р. (а.с.37-38), згідно якого [PERSON] є спадкоємцем після смерті його матері [PERSON] та є спадкоємцем її майна яке складається з паєнакопичення у житлово-будівельному кооперативі «Холодногірський» на квартиру [ADDRESS], квитанції № 16 від 25.09.1974 р. (а.с.39) про виплату пайового внеску [PERSON] (матір'ю відповідача) та свідоцтва про право на власність від 22.03.2012 р. (а.с.40) згідно якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], та згідно положення ст. 57 Сімейного Кодексу України та є особистою приватною власністю відповідача набуте ним в період шлюбу, але в порядку спадкування. На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: partial