Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом в подальшому уточненим до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Об'єднана територіальна громада села Степанці Канівського району Черкаської області в особі Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу на підставі права власності належить 15/16 квартири [ADDRESS]. Відповідачу на підставі права власності належить 1/16 квартири [ADDRESS]. Дана квартира складається з 3-х житлових кімнат (площею 12,2 кв.м., 12,2 кв.м., 6 кв.м. відповідно), кухні (площею 3,8 кв.м.), коридору (площею 8,8 кв.м.), вбиральні (площею 1,2 кв.м.) та ванної кімнати (площею 2,6 кв.м.). Загальна площа квартири складає 57,0 кв.м. - з них житлова: 30,4 кв.м., підсобна: 23,6 кв.м. З урахуванням вказаних площ, відповідачу може належати 1/16 частини загальної площі квартири, що загалом складає 3,5625 кв.м. (57,0/16). З них 1/16 частини житлової площі складає 1,9 кв.м. (30,4/16), 1/16 частини підсобної площі складає 1,475 кв.м. (23,6/16). З моменту отримання 1/16 частини квартири у власність (з 16.11.2017) відповідач до цього часу питання про його вселення чи визначення порядку користування не піднімав, як і не брав участі у витратах на управління та збереження спільного з позивачем майна, оскільки забезпечений житлом. Розміри кожної з кімнат перевищують належну відповідачу частку у праві спільної часткової власності - жодне окреме приміщення квартири не може бути надане відповідачу в одноосібне користування. Припинення права відповідача на належну йому 1/16 частку в спільній частковій власності на квартиру не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки відповідач з моменту набуття права власності на частку у спільній квартирі в ній не проживав, та не користувався нею, оскільки був і залишається забезпеченим житлом, а сума належної йому частки є незначною. Просить суд припинити право власності [PERSON] на його частку у спільному майні, а саме: 1/16 частину квартири [ADDRESS], зі сплатою йому грошової компенсації у розмірі 8431,00 грн. - розміру застави, який внесено на депозитний рахунок суду; визнати за [PERSON] право власності на 1/16 частину квартири [ADDRESS], внаслідок припинення права власності на вказану частку [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов не визнають (а.с.96). Також до суду відповідач надав відзив в якому заперечував проти позову та пояснив, що він є інвалідом і обмежений можливостями забезпечувати себе матеріально. Позивач житлом забезпечена і з моменту набуття права власності в квартирі не проживала, вона була і залишається забезпечена житлом у іншому населеному пункті (а.с.46-48). Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Судом встановлено згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 95071355 від 19.08.2017 7/16 частин квартири [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.26) та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110842029 від 17.01.2018 8/16 частин квартири [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.27). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 16.11.2017 вбачається, що 1/16 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.29). Отже позивач [PERSON] є власником 15/16 частини квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є власником 1/16 частини даної квартири. В судовому засіданні встановлено, що ніякої домовленості між співвласниками квартири про виділення в натурі часток в спільній частковій власності не було. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. З пояснень учасників процесу та письмових матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування квартирою [ADDRESS] є неможливим. Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 960/1576/18-23 від 03.01.2019 вбачається, що: 1. Частка розміром 1/16 квартири [ADDRESS] є не значною відносно зазначеної квартири, оскільки частка в розмірі 1/16 є не достатньою для задоволення вимог ДБН В.2.-15-2005 «Житлові будинки». 2. Частка розміром 1/16 квартири [ADDRESS], шляхом виділення [PERSON] окремої житлової кімнати з ізольованим входом не може бути виділена в натурі, оскільки виходячи з умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, не можливо виконати вимоги пунктів: - 2.21, 2.22 (таблиця 1), 2.24, 2.26, 2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; - 8.10, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»; - 6.28, 6.29 ДБН В.2.5-20-2001 «Газоснабжение». 3. В технічному розумінні поділити квартиру [ADDRESS], шляхом виділення [PERSON] 1/16 частки даної квартири, що становить 3,5625 кв.м. (57,0/16), з них 1/16 частина житлової площі складає 1,9 кв.м. (30,4/16), 1/16 частини підсобної площі складає 1,475 кв.м. (23,6/16) та шляхом облаштування окремого входу не можливо, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, не можливо виконати вимоги пунктів: - 2.21, 2.22 (таблиця 1), 2.24, 2.26, 2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; - 8.10, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»; - 6.28, 6.29 ДБН В.2.5-20-2001 «Газоснабжение». 4. Дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент проведення експертизи складає 134892 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто дві) грн. та відповідно вартість 1/16 частки даної квартири складає 8431 (вісім тисяч тридцять одна) грн. (а.с.132-141). У судовому засіданні, судом встановлено, що позивачем внесено вартість 1/16 частки квартири [ADDRESS] на депозитний рахунок суду у розмірі 8431,00 грн., як компенсацію вартості 1/16 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13 висловлена правова позиція про те, що аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Також, під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Частина квартири, що належить відповідачу не може бути виділена, оскільки в порівнянні з часткою позивача є незначною. Крім того суд вважає, що сторони не зможуть спільно користуватись квартирою, а припинення права відповідача на 1/16 частку квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім'ї, оскільки, як вбачається з довідки Виконавчого комітету Степанецької сільської ради об'єднаної територіальної громади Черкаської області № 159 від 28.02.2018, за відповідачем [PERSON] рахується житловий будинок № 6 по вулиці 1 Травня в селищі Степанецьке, Канівського району, Черкаської області (а.с.72). За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. Як встановлено судом, Позивачем внесено грошові у розмірі 8431,00, як компенсацію вартості 1/16 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. Припинення права відповідача [PERSON] на частку в спільному майні жодним чином не завдасть йому істотної шкоди, оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, він за це отримає грошову компенсацію. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Позивачем заявлено до стягнення 5400,00 грн. витрат на правничу допомогу. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що [PERSON], скористалася своїм правом на правову допомогу, та уклала договір з адвокатом, в якому зазначено обсяг та форми надання правової допомоги та визначено, що година робочого часу адвоката складає 600,00 грн. Як вбачається з детального опису робіт виконаних адвокатом від 31.01.2019, ним були виконані наступні роботи: - попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 2 год. - 1200,00 грн.; - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 2 год. - 1200,00 грн.; - підготовка процесуальних документів (вчинення окремих процесуальних дій) - 3 год. - 1800,00 грн.; - участь у судових засіданнях - 2 год. - 1200,00 грн. Суд, дослідивши даний розрахунок, вважає, що попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин та вивчення та правовий аналіз матеріалів справи є тотожними поняттями, а тому підлягає до стягнення одна з даних послуг. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, та у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають наступні витрати: витрати на проведення експертизи в сумі 9295,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4200,00 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved