Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Шишацької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Зокрема, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення підсобного господарства площею 0,60га яка належала померлій на підставі рішення Жоржівської сільської ради від 29.03.1995 року. Позовні вимоги обґрунтував неможливістю оформити право на спадщину в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку на ім`я спадкодавця. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі. 19 березня 2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заяв по суті справи від сторін не надходило. Позивач в судове засідання не з`явився, уповноважив на представлення своїх інтересів - адвоката Василенко А.П. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи від нього не надходило. В зв`язку з цим, суд відповідно до норм ст. 280 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. [INFO] в смт. Шишаки Полтавської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 березня 2016 року (а.с.8). Згідно довідки Шишацької селищної ради від 07.02.2020 № 02-25/335 на момент смерті [PERSON] проживала одна по [ADDRESS] (а.с.7). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 03.10.1966 (а.с.6). З матеріалів спадкової справи № 76/2016 щодо майна померлої [PERSON] , яка заведена та ведеться приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Макаренко Н.О., судом встановлено, що померла [INFO] склала заповіт за яким заповідала все своє майно сину [PERSON] (а.с.32). Останній вчасно прийняв спадщину, подавши 22.09.2016 відповідну заяву нотаріусу (а.с. 27) та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна (а.с. 50-51). В той же час постановою нотаріуса Макаренко Н.О. від 22 січня 2020 року № 33/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку площею 0,60га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с. Жоржівка Шишацького району Полтавської області. Постанова мотивована відсутність правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки на ім`я спадкодавця (а.с.13). Як встановлено судом з архівного витягу № 01-45/11 виданого 21.01.2020 Архівним відділом Шишацької РДА рішенням № 2 Жоржівської сільської ради народних депутатів Шишацького району Полтавської області від 29 березня 1995 року безкоштовно у приватну власність [PERSON] передані земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25га, для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60га (а.с.10). Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] - начальник земельного відділу виконкому Шишацької селищної ради пояснив, що згідно вимог земельного законодавства, чинного на час винесення вищевказаного рішення, сільськими радами спочатку приймались рішення про передачу земельних ділянок у власність, а вже після виготовлення відповідної земельної документації видавався Державний акт про право власності на землю. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст. 17 ЗК України від 18 грудня 1990 року, чинного на час прийняття вищевказаного рішення у редакції на момент прийняття рішення, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ст. 56 ЗК України 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Відповідно до ст. 67 ЗК України 1990 року громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара. 26 грудня 1992 року Кабінетом Міністрів України прийнято Декрет «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92, яким сільським, селищним, міським Радам народних депутатів наказано забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Цим же декретом зупинено дію ст. 23 ЗК України 1990 року про те, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Вказаний Декрет втратив чинність лише 04.10.2006 року на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V. Абзац. 2 п.1 Розділу Х «Перехідні Положення» ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення № 2 Жоржівської сільської ради народних депутатів Шишацького району Полтавської області від 29 березня 1995 року є достатньою підставою для визнання за позивачем на підставі ст. 392 ЦК України права власності на спірну спадкову земельну ділянку з подальшою реєстрацією за ним право власності на неї на підставі відповідної технічної документації із землеустрою. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Як вбачається з листа Держкомзему України від 05.04.2002 року № 14-22-4/2080 поняття «особисте підсобне господарство» (ст. 56 Земельного кодексу України від 18.12.1990) та «особисте селянське господарство» (ст. 33 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р.) за змістом тотожні, а тому у своєму рішенні суд вважає необхідним зазначити цільове призначення спірної земельної ділянки відповідно до чинного ЗК України. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем переплачено суму судового збору, оскільки ціну позову ним помилково визначено у розмірі 185400 грн., замість 18540 грн. (6000 кв.м. х 3.09. грн ) (а.с. 12). Таким чином позивач сплатив судовий збір у розмірі 1854 грн. замість належного 840,80 грн. Суд вважає необхідним повернути позивачу суми переплаченого судового збору в розмірі 1013,20 грн. (1854-840,80). Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягнені понесених ним судових витрат з відповідача - суд вважає необхідним віднести їх на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved