Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровані вона, [PERSON] , її мати [PERSON] , та відповідач [PERSON] . Відповідач, який зареєстрований за вищезазначеною адресою, більше трьох років\~\~\~ фактично в житловому будинку не проживає та не з`являється. Відповідач втратив право на користування будинком через його відсутність без поважних причин понад один рік. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за даною адресою, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, чим порушуються її права як власника, тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та надати право примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а.с.59). Відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі (а.с. 60). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 37-40). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в м.Кролевець Сумської області, актовий запис №110 (а.с. 45). Згідно з записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , в житловому будинку за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] ,\~ з 25.09.08 року (а.с. 41-43). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживає та не з`являється понад три роки,\~ житлово-комунальні послуги він не сплачує, заходів по утриманню будинку вживати не бажає. Факт тривалого не проживання відповідача в будинку [ADDRESS] підтверджується довідками голови вуличного комітету Ткаченко О.І. від 01.01.2016р., від 01.07.2016р., від 01.01.2017р., від 01.07.2017р., від 01.01.2018р., від 01.07.2018р., від 01.01.2019р. (а.с.21-27). Від відповідача не надійшло заперечень та спростувань щодо вказаних обставин. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Суд не вбачає з боку уповноваженого органу, яким є Кролевецький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Сумській області, порушення, невизнання або оспорювання прав [PERSON] щодо зняття з зареєстрованого місця проживання відповідача. З цих підстав в частині позовних вимог про надання права примусово зняти з реєстрації [PERSON] як проживаючого в будинку необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial