Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом в якому зазначив, що під час перебування в шлюбі із відповідачем сторонами у справі була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу від 12 травня 1996 року та 18 вересня 1999 року. У червні 2014 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира шлюб між сторонами був розірваний. Посилаючись на те, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України майно, яке було придбано подружжям під час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності просить суд визнати вказану квартиру по просп. Миру в м. Житомирі спільною сумісною власністю громадян [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 20 жовтня 2014 року звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в якій просила суд визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної часткової власності, а саме, визнати за нею право власності на 3/4 частини спірної квартири, а за відповідачем [PERSON] - право власності на 1/4 частину квартири. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що квартира по просп. Миру була придбана нею та рідною сестрою в 1996 році за кошти, одержані від продажу належної їм квартири [ADDRESS], і відповідач за зустрічним позовом жодних коштів для придбання квартири по просп. Миру в 1996 році не вкладав. Однак визнала, що частина спірної квартири, що була викуплена у її сестри в 1999 році була дійсно придбана за спільні кошти подружжя, а тому [PERSON] має право на 1/4 вказаної квартири. [PERSON] та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вимоги за зустрічним позовом визнали частково, просили поділити квартиру по 1/2 її частини кожній із сторін. [PERSON] визнав, що в 1996 році спірна квартира була придбана його колишньою дружиною [PERSON] та її рідною сестрою в рівних частках та з часом у 1999 році сторони по справі викупили 1/2 частини сестри відповідача за первісним позовом. Натомість заперечив, що в придбання цієї квартири у 1996 році він не вкладав жодних коштів пояснивши, що кошти на придбання квартири як в 1996-му, так і в 1999-му році давали його батьки. [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за зустрічною позовною заявою та просили відмовити повністю в задоволенні первісного позову. [PERSON] визнала, що спірна квартира на час розгляду справи належить їй на праві приватної власності. Пояснила, що придбати квартиру їй у 1996 році порекомендував свідок [PERSON], який на той час займався бізнесом і бажав придбати отриману нею та її сестрою [PERSON] у спадок квартиру по [ADDRESS]. Укладання договорів купівлі-продажу квартир по вул. Київській та просп. Миру відбулось в один і той же день, і посвідчені вони були нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Сєтаком В.Я. Таким чином фактично відбувся обмін квартирами. Ніяких спільних коштів у 1996 році, за словами [PERSON], достатніх для придбання квартири сторони не мали, зважаючи на їх вік на той час, а тому посилання відповідача за зустрічним позовом про придбання квартири у 1996 році за спільні кошти є безпідставним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік в 1996 році продав квартиру [ADDRESS] і вона пам'ятає, що дивитись квартиру перед її продажем приходили [PERSON] та її сестра. Свідок [PERSON] вказав, що в 1996 році придбавав квартиру по [ADDRESS] під торгівельний магазин за 10 000 доларів США. В тій квартирі на той час проживала [PERSON] Також вказав, що займався продажем квартири по вул. Київській [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі приходить до наступного висновку. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2014 року у справі №295/6391/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] був розірваний шлюб між сторонами по справі, якій було укладено 05.11.1994 року (а.с. 10). Зазначені обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, а тому вони не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.05.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Сєтаком В.Я., [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (а.с. 4-5). Як вбачається із договору купівлі-продажу частини квартири від 18.09.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №4406, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). Сторони визнають, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] була придбана у [PERSON] за спільні кошти подружжя, а тому ця обставина так само в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Статтею 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири по просп. Миру та підлягає застосування до спірних правовідносин, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Так само згідно ст. 16 Закону України «Про власність» в редакції 1996 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні за змістом положення містять норми статтей 60 та 70 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 112 ЦК УРСР 1963 року розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, а також вимоги ст.ст. 22, 28 КпШС України, відсутність достатніх та належних доказів щодо джерел походження коштів, за які була придбана спірна квартира у 1996 році, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги за первісним та зустрічними позовами частково, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та

Outcome: partial