Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2008 року. В шлюбі 07.10.2010 року в них народився син [PERSON]. В квітні 2017 року через відсутність взаєморозуміння та сварки вони з дружиною припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Зазначаючи на тому, що їх сімя розпалась остаточно і сімейні стосунки відновленню не підлягають, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. В підготовчому судовому засіданні, проведеному за клопотанням сторін з розглядом справи пор суті відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, позивач підтримав свої вимоги і, обгрунтовуючи їх викладеними в позові обставинами та неможливістю відновлення сімейних стосунків, просив суд шлюб розірвати. Відповідачка вимоги про розірвання шлюбу підтримала, зазначала, що продовжувати сімейні стосунки з позивачем вона не бажає, так як їх сімя остаточно розпалась, а перебування в шлюбі буде лише перешкоджати їх особистим інтересам. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 318 (арк.спр. 6). Сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 7). Дитина перебуває на вихованні матері, спору щодо її виховання між сторонами не існує. Допомогу на утримання сина позивач здійснює за рішенням суду про стягнення з нього аліментів на користь матері дитини. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За частиною третьою статті 56 цього кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Як свідчать показання сторін, шлюбні відносини ними припинені в квітні 2017року і відновлювати їх жодна із сторін не прагне, вважаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Встановлені судом обставини та небажання сторін відновлювати сімейні стосунки дають суду підстави для висновку про неможливість подальшого збереження шлюбу, з огляду на що їх шлюб підлягає розірванню. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини і чоловіка та що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права або права їх дитини, судом не встановлено. Спору майнового характеру чи з приводу виховання дитини не встановлено. З огляду на це шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved