Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Козівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Підвенно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07 жовтня 1999 року, зареєстрованого Покропивнянською сільською радою Козівського району Тернопільської області, актовий запис №2, недійсним з моменту його укладення, тобто з 07.10.1999р., та скасування актового запису у Книзі реєстрації актів про шлюб. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що на момент реєстрації шлюбу позивач не знав та не був повідомлений про те, що відповідач має наявну хворобу, а саме з 1995 року перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, та відповідно до виписки з історії хвороби №09620 від 12 листопада 2018 року відповідачу встановлено діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії. Розгорнуті тоніко - клонічні судоми (5-8 в місяць) зміни особи, які сягають рівня деменції. Також рішенням Тернопільського міськраойнного суду Тернопільської області від 24 лютого 2011 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року вирішено госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Визнання шлюбу недійсним є підставою для анулювання актового запису щодо укладення шлюбу і виданого свідоцтва про шлюб. Посилаючись на наведене та положення ч. 3 ст. 39, ч. 1 ст. 40, п. 3 ч. 1 ст. 41 Сімейного кодексу України, просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 жовтня 2020 року на 11 год. 45 хв. У зв`язку з неявкою відповідача та її законного представника підготовче судове засідання відкладено на 19 листопада 2020 року на 12 год. 00 хв. 11 листопада 2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Козівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Підвенно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійщла про розгляд справи без участі представника третьої особи. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, розпочато судовий розгляд. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив, що на момент укладення шлюбу він не знав про наявність у [PERSON] психічних розладів, і про їх наявність вона сама мабуть не знала, оскільки хвороба, на яку вона хворіє, є прихованою і проявляється з часом. Поступово стан дружини погіршувався і в подальшому вона визнана недієздатною. Близько 10 останніх років він з дружиною не проживає, переважно перебуває за кордоном. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Крамар У.П. пояснила, що вважає надані позивачем докази достатніми для того, щоб визнати шлюб недійсним з моменту його укладення на підставі норм Сімейного кодексу України. У судовому засіданні законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснила, що вона просить вирішити питання про розірвання шлюбу і проти визнання його недійсним не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 07 жовтня 1999 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №2 Покропивнянською сільською радою Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Як убачається з виписки з історії хвороби №09620, [PERSON] з 08 жовтня 2018 року по 12 листопада 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в 5 псих. відділенні ТОККПНЛ. [PERSON] встановлено діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії. Розгорнуті тоніко - клонічні судоми (5-8 в місяць) зміни особи, які сягають рівня деменції. З анамнезу захворювання вбачається, що вперше епіднапад у [PERSON] стався у 1986р. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2011 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено їй опікуна - [PERSON] . У мотивувальній частині рішення зазначено, що відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 645 від 01.11.2010р. [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року вирішено госпіталізувати [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради в примусовому порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, судом установлено, що оспорюваний шлюб між сторонами був зареєстрований 07 жовтня 1999 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , оскільки норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Згідно зі ст. 45 КпШС України, якою визначено підстави і порядок визнання шлюбу недійсним, шлюб може бути визнаний недійсним у разі порушення умов, встановленихстаттями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 КпШС України для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Згідно зі ст. 16 КпШС України шлюбний вік встановлюється у 18 років для чоловіків і в 17 років для жінок. Відповідно до ст. 17 КпШС України не допускається укладення шлюбу: 1) між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі; 2) між родичами по прямій висхідній і низхідній лінії, між повнорідними і неповнорідними братами й сестрами, а також між усиновителями і усиновленими; 3) між особами, з яких хоча б одна визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби або недоумства. З набранням чинності Сімейного кодексу України перелік підстав визнання шлюбу недійсним розширено. Зокрема, статтею 38 цього кодексу передбачено, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22 («Шлюбний вік»), 24-26 («Добровільність шлюбу», «Одношлюбність», «Особи, які не можуть перебувати у шлюбі між собою») цього Кодексу. Відповідно до ст. 39 СК України недійсним є шлюб, який: 1) зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі ; 2) зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою ; 3) зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. Стаття 40 СК України визначає підстави, з яких шлюб визнається недійсним за рішенням суду, зокрема: 1) шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства ; 2) шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя ; 3) шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Частиною 1 статті 41 СК України визначені підстави, з яких шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, зокрема якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 41 СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Кодекс про шлюб та сім`ю України таких підстав, як визнання недійсним за рішенням суду шлюбу, зареєстрованого без вільної згоди жінки або чоловіка, зокрема коли в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, та можливість визнання шлюбу недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків, не передбачав. Відтак, норми Сімейного кодексу України, якими з 01 січня 2004 року встановлено підстави визнання недійсним за рішенням суду шлюбу, зареєстрованого без вільної згоди жінки або чоловіка, зокрема коли в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними (ч. 1 ст. 40) та можливості визнання недійсним за рішенням суду шлюбу, зареєстрованого з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків (п. 3 ч. 1 ст. 41), до спірних правовідносин застосовуватись не можуть. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що на момент укладення шлюбу 07.10.1999р. [PERSON] хворіла на тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків, знала, що хворіє на таку хворобу, і приховала зазначений факт. Як пояснив сам позивач у судовому засіданні, про наявність хвороби [PERSON] мабуть не знала, оскільки хвороба, на яку вона хворіє, є прихованою і проявляється з часом. Доводи представника позивача про те, що у виписці з історії хвороби [PERSON] зазначено, що вперше епіднапад у неї стався у 1986р., не доводять вищезазначених обставин, оскільки відомостей про перший напад замало, щоб стверджувати про наявність у [PERSON] станом на 07.10.1999р. тяжкої хвороби, а також те, що, знаючи про неї, вона приховала це від позивача. Втім, дослідження наявності/відсутності зазначених обставин для вирішення спору між сторонами значення не мають, оскільки, як уже зазначалося, норми Сімейного кодексу України, які розширили перелік підстав, за наявності яких за рішенням суду шлюб визнається чи може бути визнаний недійсним, набрали чинності більш як через 4 роки після укладення шлюбу між сторонами. На момент укладення шлюбу [PERSON] не була недієздатною, вона визнана такою за рішенням суду після спливу 11 років від дати укладення шлюбу. Будь-яких мотивів, з яких позивач бажає визнати недійсним шлюб, який тривав більше 20 років, окрім як відповідних положень Сімейного кодексу України, позивач не навів. Інші обставини, на які посилався позивач у судовому засіданні, зокрема такі як те, що він вже близько 10 років не проживає з [PERSON] , можуть бути підставою позову про розірвання шлюбу між сторонами, однак такої вимоги позивач не заявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Також суд критично оцінює наявну в матеріалах справи заяву [PERSON] про визнання позову, яка надійшла засобами поштового зв`язку, оскільки [PERSON] визнана недієздатною за рішенням суду від 24 лютого 2011 року. Законний представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не змогла пояснити походження цієї заяви, вказавши спочатку, що [PERSON] сама її написала, оскільки вміє писати, то пізніше ствердила, що вона, [PERSON] , її писала, а [PERSON] - лише підписувала, то вказувала про те, що звернулася за допомогою до сусідів, оскільки комп`ютерної техніки вона вдома не має та не вміє нею користуватися, відтак ця заява була виготовлена зі сторонньою допомогою, чиєю саме - вона не пригадує, а підписана [PERSON] . Зміст заяви [PERSON] пояснити суду не змогла. З рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2011 року чітко вбачається, що [PERSON] визнано недієздатною у зв`язку з тим, що висновком судово-психіатричної експертизи підтверджено, що вона не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. За таких обставин заява [PERSON] про визнання позову не може бути взята судом до уваги. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Недійсний шлюб відповідно до вимог Сімейного кодексу України тягне правові наслідки, передбачені статтями 45, 46 цього Кодексу, та може суттєво вплинути на майнові права подружжя. За вказаних обставин, беручи до уваги, що норми Сімейного кодексу України, якими обгрунтовано позовну заяву, до спірних правовідносин не застосовуються, визнання позову в судовому засіданні законним представником відповідача суперечить вимогам закону, позов [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Козівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Підвенно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07 жовтня 1999 року, зареєстрованого Покропивнянською сільською радою Козівського району Тернопільської області, актовий запис №2, недійсним з моменту його укладення, тобто з 07.10.1999р., та скасування актового запису у Книзі реєстрації актів про шлюб до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed