Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказувала, що за період шлюбу сторони набули спільне майно і прохала визнати за нею право власності на: Ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1491 га для ведення особистого селянського господарства; Ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (двадцять вісім літ. «А»), який в цілому складається з житлового будинку А-1, загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м, літньої кухні літ.Б, сараю літ.Б1, сараю літ.б, погреба літ.б 1, бані літ.Д,д, гаража літ.Г., сараю літ.В, погреба літ.в, сараю літ.Ж, вбиральні літ.Е, колодязя №1, воріт, хвіртки №2, огорожі №3,4. Стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати в розмірі 12268,4 грн., які складаються з: 768,4 - судовий збір, 5000,00грн. - витрати на професійну. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 березня 2002 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який зареєстрований Надержинщинською сільською радою Полтавського району, запис за №3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12.03.2002 року. Прізвища після одруження чоловік - [PERSON], дружина - [PERSON] (а.с.7). За період шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 01.07.2005 року (а.с. 8-10), за спільні кошти подружжя, було набуто земельну ділянку площею 0,40 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель для ведення особистого підсобного господарства та житловий будинок з надвірними будівлями, шо знаходиться в [ADDRESS] (двадцять вісім літ. «А»), який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 16,8 кв.м, літньої кухні літ.Б, сараю літ.Б 1, сараю літ.б, погреба літ.б 1, бані літ.Д,д, гаража літ.Г., сараю літ.В, погреба літ.в, сараю літ.Ж, вбиральні літ.Е, колодязя №1, воріт, хвіртки №2, огорожі №3,4. Земельна ділянка площею 0,40 (сорок сотих частин) га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства та житловий будинок з надвірними будівлями складається з двох частин, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1491га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Титульним власником зазначеного майна було вказано Відповідача, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №10595569 від 11.05.2006 року , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 131728557 від 23.07.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 131748905 від 23.07.2018 року (а.с. 9-12). Шлюб між сторонами не розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ч.3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно позиції Верховного суду (постанова від 07.11.2018 року справа №405/2391/15-ц ) тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Ціна позову складається із ринкової вартості Ѕ частки майна, на яке претендує Позивач, а саме: Згідно висновку звіту №НБЧНГЮ596323 від 01.03.2019 року про експертну грошову оцінку житлового будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість будиноку з господарськими будівлями становить - 85100,00грн. (а.с.13). Згідно висновку звіту №ЕМВДЮМ914967 від 01.03.2019 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість земельної ділянки становить - 37300,00грн.(а.с.14). Згідно висновку звіту №АНЛУЦЦ494628 від 01.03.2019 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], , що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість земельної ділянки становить - 12400,00грн. (а.с.15). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на її користь 5000,00грн. - витрати на професійну правничу допомогу, 6500,00грн.- витрати на залучення спеціаліста. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розрахунок витрат на правничу допомогу наведений в матеріалах справи (а.с. 26-29). Витратина залучення спеціаліста, а саме щодо проведення оцінки майна також знайшли своє підтвердження (а.с.16-17). А тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved