Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до [PERSON], який діє від імені [PERSON] та просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та його донька [PERSON] не проживають у зазначеному житловому приміщенні з грудня 2016 року. 14 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Враховуючи значення даної справи для сторін та обраний позивачем спосіб захисту встановлено, що дану справу доцільно вирішити у спрощеному позовному провадженні. Під час розгляду позивач [PERSON] підтримав вимоги вказуючи на обставини викладені у позові. Крім того надав заяву [PERSON] та [PERSON], а також заяву [PERSON], адресовану суду, посвідчену консулом Посольства України в Канаді, про обізнаність у даній справі та їх позицію у ній. З урахуванням зазначеного судом проведено розгляд даної справи у відсутність відповідача, який діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що [PERSON], є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вищезазначену квартиру підтверджується договором купівлі- продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. 18.01.2000 року. [PERSON], якій є сином позивача та його дружина [PERSON] були зареєстровані у вказаній квартирі, але як стверджує позивач фактично не проживають в ній з грудня 2016 року і були зняті 29.09.2017 року з реєстрації місця проживання на підставі заяв про зняття з реєстрації місця проживання, поданих позивачем, як їх представником. Вказані обставини підтверджуються копіями довіреністей виданих в м. Оттава Канада 02 серпня 2017 року та посвідченими консулом Посольства України у Канаді. Проте їх донька [PERSON], [INFO], залишилась зареєстрованою у вказаній квартирі хоча фактично виїхала з матір'ю та батьком по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини знайшли своє підтвердження у наданих до суду заявах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, підтверджені показами допитаної в якості свідка дружини позивача [PERSON] Таким чином, батьки дитини [PERSON], а саме: батько [PERSON] та мати [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням у зв'язку із зняттям з реєстрації за вказаного адресою. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх врегульовано ст. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Реєстрація [PERSON], [INFO], в квартирі яка належить позивачу на праві власності, обмежує його в праві розпорядження своєю власністю, оскільки відповідно до відповідно до Інструкції про порядок проведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5, за наявності реєстрації місця проживання в будинку неповнолітньої дитини, позивач не може укладати правочин щодо цього нерухомого майна без відповідної згоди на це органу опіки та піклування. Зняття з реєстрації не порушує прав неповнолітньої дитини, оскільки вона фактично проживає за іншою адресою. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що члени сім'ї позивача, а саме його син [PERSON], дружина сина [PERSON], та їх діти [PERSON] та [PERSON], проживали та були зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. Проте у зв'язку з виїздом до Канади були зняті з реєстрації за вказаною адресою, окрім [PERSON], [INFO] та проживають в Канаді м. Монреаль. За місцем проживання діти, в тому числі [PERSON], забезпечені належними побутовими умовами. Отже за домовленістю між власником житла та членами його сім'ї [PERSON] проживала та була зареєстрована до виїзду в іншу місцевість разом з батьками. За викладених обставин вимоги позивача слід задовольнити, оскільки обставини на які він посилався на обгрунтованість своїх доводів знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: approved