Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління служби безпеки України в Полтавській області, Державної казначейської служби України, в якому прохав визнати незаконними дії (бездіяльність) Управління служби безпеки України в Полтавській області у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 27.12.2017 та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральної шкоди у сумі 50 076 грн. В обґрунтування скарги вказав, що органом досудового розслідування визначено слідчий відділ УСБУ в Полтавській області у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання слідчими Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявським В.Ю. та Федь М.М. ухвал Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.05.2017 та від 15.09.2019, якими зобов`язано вчинити слідчі та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 12015170240000964. Постановами від 08.02.2018, 06.04.2018, 25.05.2018, які в подальшому були скасовані слідчим суддею, йому було безпідставно відмовлено у визнанні потерпілим. Зазначив, що ним подано скаргу на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час розслідування кримінального провадження, його представником подана заява про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, подано клопотання про визнання його потерпілим, результат розгляду яких йому невідомий. Правовою підставою для задоволення позову зазначає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду», норми ст. ст. 1176, 1177 ЦК України. Вказує, що внаслідок вказаного кримінального правопорушення йому спричинено моральної шкоди, як втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних йому незаконними діями чи бездіяльністю. Його порушені права не поновлено, порушення закону не припинено, досудове розслідування у кримінальних провадженнях проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність посадових осіб УСБУ в Полтавській області. Змушений у судовому порядку захищати свої права, що забирає у нього час, шкодить здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких необхідні додаткові зусилля та час. Постійно перебуває у напруженому психологічному стані, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння. Розмір шкоди у сумі 50 076 грн. обґрунтовує розміром мінімальної заробітної плати, яка становить 4 173 грн. за 12 місяців. Ухвалою суду від 31 січня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача УСБУ в Полтавській області надійшов до суду відзив, в якому представник прохає у позові відмовити у повному обсязі, зазначає, що [PERSON] не довів, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 382 КК України, йому спричинено моральної шкоди. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000415 від 26.12.2017 здійснюється відповідно до вимог КПК України. Постанови органів прокуратури та органу досудового розслідування про відмову у залучення потерпілого не скасовані. Посилання позивача на не проведення його допиту не відповідає дійсності, оскільки його допитано як свідка 25.05.2018. Протягом листопада -грудня 2018 жодних звернень від [PERSON] не надходило. Крім того, на даний час не існує жодного рішення, яким би визнано винними осіб, на яких посилається позивач, а тому його твердження, що через систематичну бездіяльність не проводиться досудове розслідування, що викликає у нього дискомфорт та почуття несправедливості, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. Також позивачем не надано доказів щодо систематичної бездіяльності посадових осіб УСБУ в Полтавській області та не зазначено, з якого часу вона почалася. [PERSON] не надано доказів завдання йому шкоди і він не є потерпілим по кримінальному провадженню № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ч.3 ст. 382 КК України. Також відсутні підстави для відшкодування шкоди у відповідності до Закону № 266, оскільки позивач не має відповідного статусу у зазначеному кримінальному провадженню, а також стосовно нього не проводилися відповідні процесуальні дії (повідомлення про підозру, ухвалення судових рішень тощо). Враховуючи, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, а орган досудового розслідування діяв у межах повноважень, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається. Позивач [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що кримінальне провадження № 42017170000000415 внесено до ЄРДР 26.12.2017 на даний час не закрито. Ним подано скаргу на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування до Прокуратури Полтавської області 17.12.2018 року, результат розгляду якої невідомий. Також його представник подала заяву про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 11.12.2018, яка проігнорована. Вважає, що є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, однак постійно виносяться постанови про відмову у залученні його до участі у справі в якості потерпілого. Протягом 2017-2019 років УСБУ в Полтавській області так і не зверталося до суду із заявами про роз`яснення ухвал слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області, а тому твердження про їх неконкретизований зміст є безпідставним. Висновки відповідача щодо відсутності у нього моральної шкоди є завчасними та не відносяться до його компетенції. Прохав позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позові. Представник відповідача УСБУ в Полтавській області Мосейчук Т.А. проти задоволення позову заперечував, підтримав заперечення викладені у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с.113). Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.12.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 19.12.2017, постановленої за заявою [PERSON] , до ЄРДР за № 42017170000000415 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 382 КК України (а.с.27). Підслідність вказаного кримінального правопорушення була визначена постановою заступника прокурора Полтавської області від 01.02.2018 за УСБУ в Полтавській області, кримінальне провадження прийнято останнім 07.02.2018 (а.с.28) за фактом невиконання слідчими Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявським В.Ю. та Федь М.М. ухвал Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.05.2017 (справа № 532/668/17) та від 15.09.2019 (справа № 532/1417/17), якими зобов`язано вчинити слідчі (розшукові) та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 12015170240000964 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 лютого 2018 року скасовано постанову прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування слідчими органів прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції Мандича С.М. від 08.02.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.7). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 08 травня 2018 року скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Савченка М.А. від 08.04.2018 про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.8-9). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 червня 2018 року скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Савченка М.А. від 25.05.2018 про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.10-11). До позовної заяви [PERSON] додав заяву від 16.11.2018 до слідчого УСБУ в Полтавській області про залучення в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.6). 17.12.2018 року позивач звертався зі скаргою до Прокуратури Полтавської області, в якій прохав прокурора надати обов`язкові вказівки щодо строків вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень (а.с.5), доказів одержання якої останнім не надав. Представник заявника - адвокат [PERSON]. 11.12.2018 зверталася до слідчого в ОВС УСБУ в Полтавській області із заявою про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження (а.с.3). Проте, із довідки виданої УСБУ в Полтавській області від 06.02.2019 за вих. № 1300 вбачається, що за даними режимно-секретного відділу в період з листопада по грудень 2018 року звернень, клопотань, скарг тощо від імені [PERSON] та безпосередньо щодо залучення в якості потерпілого по кримінальному провадженню до УСБУ в Полтавській області не надходило (а.с.34). Про ненадходження до СВ УСБУ в Полтавській області клопотання [PERSON] від 16.11.2018 у період з 16.11.2018 по 06.02.2019 про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 свідчить довідка УСБУ в Полтавській області від 06.02.2019 за вих.. № 66/6/13-411 (а.с.34). До відповіді на відзив позивач надав копію ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2019 року, якою скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Савченка М.А. від 02 січня.2019 про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 26.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України (а.с.44). У судовому засіданні був допитаний в режимі відео конференції свідок [PERSON] , який показав, що перебував в одній камері із [PERSON] два роки та спостерігав, як бездіяльність служби безпеки у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи спричинила йому моральної шкоди. [PERSON] постійно отримував відмови у проведенні процесуальних дій і кожен документ викликав психологічні розлади. Він вживав пігулки, погано спав, звертався до психолога. Через бездіяльність його стан сильно змінювався. Ствердив, що саме у зв`язку із розслідуванням цієї справи йому спричинено моральної шкоди. Як вбачається із письмових пояснень [PERSON] від з позивачем тривалий час перебуває у одній камері і йому відомо, що УСБУ в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000000415. Через систематичну бездіяльність посадових осіб та неналежне досудове розслідування, через порушення прав і закону посадовими особами УСБУ в Полтавській області у [PERSON] виник дискомфорт та почуття несправедливості, оскільки люди, які вчинили кримінальне правопорушення не покарані, а він змушений захищати свої права у судовому порядку. Це забирає у нього багато часу, завдає шкоди здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких потрібен час і зусилля, він змушений відмовлятися від побачень із рідними, телефонних дзвінків та прогулянок. У [PERSON] з`являються щоденні думки та спогади про небажання відповідних осіб УСБУ в Полтавській області виконувати свої обов`язки, з`явилися насторога, емоційна тривога та тілесні реакції, знижений настрій та порушений сон (а.с.117). У письмових поясненнях суду [PERSON] пояснив, що перебуває в одній камері із [PERSON] із 2014 року, а тому достовірно засвідчує, що бездіяльність посадових осіб УСБУ в Полтавській області у кримінальному провадженні № 42017170000000415 останньому спричинена суттєва як моральна так і фізична шкода. Внаслідок прийняття неправомірних рішень протягом 2017-2019 років [PERSON] змушений направляти постійно відповідні заяви та клопотання до слідчого відділу та оскаржувати їхні дії та бездіяльність у суді. Це впливає на стан загального самопочуття та здоров`я, погіршення настрою, дратівливість, постійні нервування, емоційність, психологічний дискомфорт. У нього часто виникає головний біль, зубний біль, біль у серці, розлади шлунку, порушення сну. Також постійне складання процесуальних документів у даному провадження та оскарження неправомірних рішень у судах порушує його звичайний спосіб життя. У нього відсутній час для відпочинку, побачення із рідними, прогулянок. Відновлення його прав забирає час, завдає шкоди здоров`ю, порушує життєві зв`язки , чим йому спричинена моральна шкода. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує вчиненням кримінального правопорушення, систематичною бездіяльністю посадових осіб УСБУ в Полтавській області під час розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, у кримінальному провадження № 42017170000000415 від 26.12.2017, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого щодо відмови у задоволенні його клопотань про визнання його потерпілим з огляду на їх скасування слідчим суддею, недотримання розумних строків під час досудового розслідування, про що було подано скаргу, не розгляд його чергового клопотання про залучення як потерпілого та клопотання представника про ознайомлення з матеріалами справи. Однак вказані обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави про задоволення скарг [PERSON] на постанови слідчого про відмову у визнанні його потерпілим свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України. Подача позивачем скарги на адресу прокуратури Полтавської області щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000000415, подача чергового клопотання про визнання його потерпілим від 16.12.2018 року на ім`я слідчого УСБУ та подача його представником заяви про ознайомлення з матеріалами криміанльного провадження не доводить неправомірності дій відповідача. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1176 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками УСБУ в Полтавській області моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності одного з обв`язкових елементів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди як протиправність дій заподіювача. Таким чином, правові підстави для застосування норм статті 1176 ЦК України та визнання дій (бездіяльності) відповідача незаконними та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17. Крім того, безпідставним є посилання позивача, як на правову підставу для задоволення позову, на п.3 ч.3 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, згідно якого підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Вказаним Законом (частина 1 статті 1, пункт 5 статті 3, частини 1, 5, 6 статті 4) встановлено, що моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону). Згідно частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6 статті 1176 ЦК). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава відповідає за завдану громадянину моральну шкоду лише у разі, якщо така шкода стала наслідком вчинення саме процесуальних дій відповідних органів, які обмежують права громадян. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК). Суд вважає, що доводи позивача, з якими він пов`язує виникнення моральної шкоди та її розмір, не є підставою для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частин 2, 6, 7 статті 1176 ЦК України, а обраний ним у звязку з такими діями спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права. Також не можуть бути застосовані до даних правовідносин вимоги ст. 1177 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом. [PERSON] потерпілим не визнаний, крім того, на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної систематичної бездіяльності посадових осіб УСБУ в Полтавській області Полтавській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017170000000415 від 27.12.2017, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для визнання їх дій (бездіяльності) неправомірними та відшкодування заявленої позивачем шкоди. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13 ч.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed