Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, відповідно до якого просить стягнути на його користь: незаконно утримані кошти в розмірі 5262,63 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 52620,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.12.2010 року між ним та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір за яким його було прийнято на посаду керівника відділу охорони обєктів південного напрямку департаменту охорони обєктів дирекції з безпеки, а 26.08.2014 року наказом №188-к звільнено у звязку зі скороченням штату. На період дії трудових відносин на умовах оренди відповідач використовував його автомобіль [NUMBER]. Заправка автомобіля паливом здійснювалась за рахунок відповідача, з лімітом 250 літрів щомісячно. За твердженням відповідача він нібито не повернув підприємству смарт-карту для заправки бензином та продовжував її використовувати, але це не відповідає дійсності, оскільки під час звільнення вказану карту він повернув відповідачу. За наказом №252 від 2.10.2014року, після звільнення, відповідач незаконно стягнув з нього 5262,63 грн., шляхом утримання із заробітної плати, у розмірі середньомісячної заробітної плати. У лютому 2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Машівського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення з нього залишку завданої шкоди в розмірі 2500,65 грн. Рішенням вказаного суду від 11.03.2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу» було відмовлено в задоволені позову. Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу КП «Компанія «Вода Донбасу» задоволено частково, скасовано рішення місцевого суду та ухвалене нове про відмову в задоволені позову. Зазначене свідчить про те, що відповідач при звільненні не провів з ним остаточного розрахунку, а тому за ст.116 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на його користь незаконне утримання у розмірі 5262,63 грн. В судове засідання позивач не зявився надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідач КП «Компанія «Вода Донбасу» в судове засідання не зявився, надав суду заву про розгляд справи у його відсутності. В наданих суду запереченнях на позовну заяву та письмових поясненнях позов не визнав посилаючись на наступні обставини. До моменту розірвання трудових відносин, з метою вирішення службових завдань, за позивачем відповідно до наказу від 21.06.2013 року №172/1, на підставі договору оренди, був закріплений автомобіль марки CHERY SOR 7130S21, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був власністю [PERSON] Заправка автомобіля паливно-мастильними матеріалами здійснювалася за рахунок відповідача з лімітом 250 літрів на місяць, з використанням [PERSON] №150040141. В день звільнення [PERSON] не повернув [PERSON] та використовуючи її на автозаправках незаконно отримав бензин марки А-95 в обсязі 449,9 літрів на суму 7763,28 грн. Рішенням відповідача №252 від 20.10.2014 року з [PERSON] була стягнута завдана матеріальна шкода, із 7763,28 грн. - 5262,63 грн, які не перевищують середньомісячного заробітку позивача і складаються із грошових коштів відповідача не сплачених позивачу за лікарняними у розмірі 2044,11 грн. та грошових коштів у розмірі 3218,52 грн., які надійшли із Фонду соціального страхування на рахунок відповідача з приводу тимчасової втрати працездатності позивача. Вважає, що на даний час наказ КП «Компанія «Вода Донбасу» не оскаржений позивачем, він діє, тому наведене утримання є законним. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 52620,30 грн., вони не підлягають задоволенню, оскільки на час його звільнення відповідач здійснив позивачу можливі виплати, але повністю розрахунок не проведено внаслідок настання форс-мажорних обставин для відповідача, що підтверджується висновками Донецької торгово-промислової палати. Неявка в судово засідання позивача та представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Наказом КП «Компанія «Вода Донбасу» №301-к від 24.12.2010 року укладено безстроковий трудовий договір за яким [PERSON] було прийнято на посаду керівника відділу охорони обєктів південного напрямку департаменту охорони обєктів дирекції з безпеки, а 26.08.2014 року наказом №188-к звільнено у звязку зі скороченням штату. (а.с.2,3) Із Наказу КП «Компанія «Вода Донбасу» №252 від 20.10.2014 року вбачається, що [PERSON] в день звільнення - 26.08.2014 року не повернув відповідачу [PERSON] та використовуючи її на автозаправках незаконно отримав бензин марки А-95 в обсязі 449,9 літрів на суму 7763,28 грн., внаслідок чого відшкодування завданої шкоди, в межах середньомісячної заробітної плати у розмірі 5262,63 грн. покладено на [PERSON], шляхом утримання із його заробітної плати, на підставі ст.ст.130,132,136 КЗпП України. (а.с.4) У лютому 2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Машівського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення з [PERSON] залишку завданої шкоди в розмірі 2500,65 грн. В цій справі остаточним рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області позивачу КП «Компанія «Вода Донбасу» відмовлено в задоволені позову. (а.с.7-8) Наведеним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, встановлені наступні обставини щодо перебігу подій зазначених в наказі КП «Компанія «Вода Донбасу» №252 від 20.10.2014 року, а саме: - враховуючи те, що спір не пов'язаний з трудовою діяльністю [PERSON], то застосування до спірних правовідносин трудового законодавства є безпідставним, мова може йти про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави; - всупереч вимогам ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, КП «Компанія «Вода Донбасу» не було доведено факту безпідставного отримання бензину саме позивачем [PERSON]; - як вбачається з наказу в.о. генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» про звільнення [PERSON] від 26.08.2014 року та обхідного листа, останній здійснив повний розрахунок з роботодавцем; - відсутність в обхідному листі графи щодо повернення [PERSON] не вказує на те, що вона не була повернута КП «Компанія «Вода Донбасу» ; - факт використання [PERSON] №150040141 після припинення трудових відносин між КП «Компанія «Вода Донбасу» та [PERSON] не підтверджує, що вона була використана саме останнім; - доказування позовних вимог КП «Компанія «Вода Донбасу» ґрунтується на припущеннях, що не відповідає вимогам ч.4 ст.60 ЦПК України, які за вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Отже судовим рішення встановлена відсутність причетності [PERSON] щодо використання [PERSON] після звільнення. За довідкою КП «Компанія «Вода Донбасу» від 20.01.2016 року №03/02/62, при звільнені [PERSON] за лікарняними листами: - відповідач КП «Компанія «Вода Донбасу» повинно було сплатити позивачу 4504,77 грн., фактично сплатило 2460,66 грн., залишок, що складає 2044,11 грн. був утриманий за наказом КП «Компанія «Вода Донбасу» №252 від 20.10.2014 року; - відповідач КП «Компанія «Вода Донбасу» повинно було сплатити позивачу 3218,52 грн. грошові кошти отримані тільки 17.01.2015 року з Фонду соціального страхування, які були утриманні за наказом КП «Компанія «Вода Донбасу» №252 від 20.10.2014 року. Наведені обставини вказують на те, що КП «Компанія «Вода Донбасу» безпідставно, отже незаконно утримує грошові кошти у розмірі 5262,63 грн. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Згідно «Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 року N 439, що діяв на час звільнення [PERSON] : 1.Цей Порядок визначає умови та розмір оплати власником або уповноваженим ним органом перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві (далі - дні тимчасової непрацездатності), за рахунок коштів підприємства, установи, організації чи фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників. 2. Оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. 3.Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності. Відповідно до\~Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування» з 1 січня 2011 року роботодавець повинен відкрити спеціальний розрахунковий рахунок, виключно для перерахування коштів для оплати лікарняних листів з Фонду соціального страхування. Для того, щоб соцстрах перерахував із цього приводу гроші для оплати лікарняного листа, підприємство зобов'язане подати до фонду відповідну заявку. І лише після здобуття коштів від Фонду соціального страхування роботодавець оплачує лікарняний лист. За платіжним дорученням №6001 від 17.01.2015 року Фонд соціального страхування перерахував КП «Компанія «Вода Донбасу» грошові кошти для оплати лікарняних листів [PERSON] За наведеними обставинами суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача незаконно утриманих коштів в розмірі 5262,63 грн. підлягають задоволенню, оскільки шляхом дослідження в судовому засіданні належних та допустимих доказів встановлені обставини, що вказують на порушене право позивача щодо отримання цих коштів. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 52620,30 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення суду. Разом з тим слід зазначити, що за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 3 липня 2014 року за №2005 встановлено, що внаслідок проведення антитерористичної операції 10.06.2014 року на Семенівській ділянці Словянського району пошкоджена насосна станція, загинули працівники КП «Компанія «Вода Донбасу», 11.06.2014 року із-за надзвичайної ситуації був зупинений канал СДД, внаслідок чого зупинена подача води промисловим підприємствам, зменшена подача питної води до населених пунктів. Усунути пошкодження не вбачається можливим із-за бойових дій, загрози життю працівників. Отже з 19.06.2014 року для КП «Компанія «Вода Донбасу» підтверджено факт настання форс-мажорних обставин, які станом на 3.07.2014 року продовжують існувати. Згідно Сертифікатів Торгово-промислової палати України від 25.11.2014 року №№ 1735,1736 Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили для КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України. На момент видачі сертифікатів обставини непереборної сили тривають починаючи з 10.06.2014 року. Згідно розрахунку збитків від руйнування та пошкодження основних фондів і знищення майна КП «Компанія «Вода Донбасу» внаслідок надзвичайної ситуації, яка виникла у ході проведення бойових дій у Донецькій області, загальна сума витрат на відновлення становить -104,2 млн. грн. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що затримка виплати [PERSON] належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася не з вини КП «Компанія «Вода Донбасу». За таких обставин у позові [PERSON] до КП «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виплати слід відмовити. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем повинен був сплачений судовий збір у сумі 578,83 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 5262,63 грн. *100% : 57882,93 грн. ціни позову = 9,09%), тобто 9,09 % від ціни позову (9,09 % *578,83 грн. :100%), що складає 52,62 грн.

Outcome: partial