Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточним, до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування свого позову зазначив, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 24.01.2003 року. сімейні відносини з часом розладились і цей шлюб був розірваний 09.07.2013 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області. Рішення суду в апеляційному порядку не було оскаржено, а тому набрало законної сили в 2013 році. Після розірвання шлюбу у сторін виникли питання про поділ спільно набутого у шлюбі майна. Позивач вказує, що згідно ст. 72 СК України позови про поділ майна можуть бути подані протягом трьох років від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Даний строк у даному випадку відраховується фактично з дня винесення в липні 2013 року рішення суду про розірвання шлюбу, коли позивачем було запропоновано поділити спільно нажите майно житловий будинок, в якому він мешкає та присадибні земельні ділянки. Отже, позивач вважає, що строк подачі позову з вимогами про поділ майна ще не сплив. Спільним майном подружжя придбаним в 2005 році під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, був житловий будинок № 123 по вул. Леніна в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, незавершене будівництво житлового будинку, закладеного будівництвом в 2009 році за тією ж адресою зі ступенем готовності на даний час 32,7 %, а також земельна ділянка, виділена попередньому власнику для будівництва вказаного будинку. Договір купівлі-продажу зазначеної нерухомості було укладено тільки [PERSON], як покупцем та [PERSON], як продавцем. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15.05.2006 року у справі № 2-886 за 2006 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано дійсною укладену між ними угоду купівлі-продажу житлового будинку № 123 по вул. Леніна в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області. Цим же рішенням визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», що розташовані в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області по вул. Леніна, № 123. Вартісна оцінка земельних ділянок 0,02500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1000 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, а також незавершеного будівництва проведена субєктом оціночної діяльності ТОВ «Укртехнопром» - на підставі договору про проведення оцінки № 140728 від 28.07.2014 року. Відповідно до вказаного Звіту про оцінку майна Висновку про ринкову вартість обєкта оцінки ринкова вартість обєкта оцінки садиби, яка розташована на земельних ділянках для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га. розташованих по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області для визначення ціни позову при поділі спільного майна подружжя в судовому порядку визначена станом на 30.07.2014 року і складає 182147,00 гривень. Але позивач зазначає, що його позовні вимоги включають тільки наступне: · Будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а» - 9636,00 грн. (за даними БТІ); · Незавершене будівництво будинку літ. «Б» - 46147,00 грн.; · Земельної ділянки розміром 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд вартістю 102500,00 грн. А всього 158283,00 грн. Отже, позивач вважає, що ? частина майна, на яке ним заявлені права коштує 79141,50 грн. Після розірвання шлюбу позивач запропонував відповідачці поділити спільно нажите майно в добровільному порядку, але вона відмовляє йому в цьому. Також позивач зазначає, що відповідачка скористалась правом, наданим їй законодавством, і приватизувала тільки на своє імя присадибні земельні ділянки, які були надані первісному власнику для будівництва та обслуговування житлового будинку загальним розміром 0,3500 га. в тому числі 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1000 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, і тепер вона вважає, що приватизовані земельні ділянки є тільки її особистою приватною власністю. За зверненням відповідачки комісією з депутатів Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ще 03 жовтня 2007 року був складений акт обстеження обєкта нерухомості, яким житловий будинок літ. «А» та прибудова до нього літ. «а», що були придбані сторонами під час шлюбу, були визнані непридатними для проживання, такими, що не підлягають для відновлення до експлуатації в результаті довгого природного руйнування. На підставі вказаного акту від 03.10.2007 року відповідачка 06 жовтня 2014 року (вже під час розгляду справи в суді через 5 років після знесення будинку) надала Реєстраційній службі Запорізького районного управління юстиції запорізької області заяву про припинення права власності на вказану нерухомість, що зареєстрована за реєстраційним номером 8415293. В той же день таку реєстрацію було проведено. В результаті такої операції спільно придбане майно зникло, крім земельних ділянок. Якщо зникло право на виділення і отримання спільно нажитого майна в натурі, то позивач вважає, що все ж він має отримати ? частину в праві власності на це майно, яке існувало на час подання позову. За даними Картки погосподарського обліку на 2011-2015 рр., яка надана Новоолександрівською сільською радою 12.06.2014 року «знесений» житловий будинок існував, про що свідчить запис. Тобто, позивач вважає, що спірний житловий будинок до 06.10.2014 року існував «де-юре». Позивач також вважає, що аби будинок не був знесений і право власності на нього не було припинено 06.10.2014 року, то він отримав би ? частину цього будинку в натурі і ? частину земельної ділянки, яка надавалась для його обслуговування на підставі ст. 120 ЗК України. Той факт, що будинок не існує, не позбавляє позивача права на ? частину в праві спільної сумісної власності подружжя. Тому позивач змушений був звернутись до суду для вирішення питання щодо прав власності на земельні ділянки, оскільки вважає, що набуте під час шлюбу майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає розподілу у судовому порядку тоді, коли не було поділене в добровільному порядку, чим порушуються його майнові права. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення уточнених позовних вимог позивача та надали до суду свої заперечення проти позову. В своїх запереченнях представник відповідачки зазначає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем права на ? в праві спільної сумісної власності подружжя на придбаний під час шлюбу будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», вартістю 27073,50 грн., розташований в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області по вул. Леніна, № 123, не підлягають задоволенню, оскільки у 2006 році його було визнано таким, що є непридатним для проживання та таким, що не підлягає відновленню в наслідок тривалого природного руйнування. Таким чином на сьогодні право спільної сумісної власності як позивача та й відповідача на житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», вартістю 27073,50 грн., розташований в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області по вул. Леніна, № 123 є припиненим і відповідно відсутній предмет спору. Також відповідачка та її представник заперечували проти визнання за позивачем права на ? частину земельної ділянки посилаючись на те, що відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема земельна ділянка набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином відповідачка та її представник вважають, що земельна ділянка площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області є особистою власністю відповідачки та розподілу не підлягає. Також в запереченнях відповідачка та її представник посилаються на той факт, що позивач є іноземцем, а чинне законодавство не передбачає визнання (набуття) іноземцями права власності на земельні ділянки окрім способів, передбачених ст. 81 ЗК України, а саме, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності, у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. На думку відповідачки та її представника позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину в праві спільної сумісної власності подружжя на придбані під час шлюбу будівельні матеріали для будівництва будинку літ. «Б» вартістю 23073,50 грн., які знаходяться по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, як складова частина незавершеного будівництва готовністю 32,7% не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Будівництво спірного житлового будинку літ. «Б» ступенем готовності 32,7% є самочинним, оскільки він будувався без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, а будівництво розпочато на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. Також відповідачка вважає, що спірним є питання, які саме матеріали вартістю 23073,50 грн. використані для будівництва житлового будинку літ. «Б», який знаходиться по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, позивач хоче залишити собі. В судовому засіданні відповідачка визнала, що земельна ділянка спільна, але оскільки позивач вже продав одну земельну ділянку за її згодою, тому вона вважає, що дана спірна земельна ділянка повинна дістатись їх спільній з позивачем дитині. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.01.2003 року, сімейні відносини з часом розладились і цей шлюб був розірваний 09.07.2013 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області. Рішення суду в апеляційному порядку не було оскаржено, а тому набрало законної сили в 2013 році. Після розірвання шлюбу у сторін виникли питання про поділ спільно набутого у шлюбі майна. Згідно ст. 72 СК України позови про поділ майна можуть бути подані протягом трьох років від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Даний строк у даному випадку відраховується фактично з дня винесення в липні 2013 року рішення суду про розірвання шлюбу, коли позивачем було запропоновано поділити спільно нажите майно житловий будинок, в якому він мешкає та присадибні земельні ділянки. Отже, строк подачі позову з вимогами про поділ майна ще не сплив. Спільним майном подружжя придбаним в 2005 році під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, що не заперечується сторонами, був житловий будинок № 123 по вул. Леніна в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, незавершене будівництво житлового будинку, закладеного будівництвом в 2009 році за тією ж адресою зі ступенем готовності на даний час 32,7 %, а також земельна ділянка, виділена попередньому власнику для будівництва вказаного будинку. Вартісна оцінка земельних ділянок 0,02500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1000 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, а також незавершеного будівництва проведена субєктом оціночної діяльності ТОВ «Укртехнопром» - на підставі договору про проведення оцінки № 140728 від 28.07.2014 року. Відповідно до вказаного Звіту про оцінку майна Висновку про ринкову вартість обєкта оцінки ринкова вартість обєкта оцінки садиби, яка розташована на земельних ділянках для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га. розташованих по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області для визначення ціни позову при поділі спільного майна подружжя в судовому порядку визначена станом на 30.07.2014 року і складає 182147,00 гривень. Договір купівлі-продажу зазначеної нерухомості було укладено тільки [PERSON], як покупцем та [PERSON], як продавцем. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15.05.2006 року у справі № 2-886 за 2006 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано дійсною укладену між ними угоду купівлі-продажу житлового будинку № 123 по вул. Леніна в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області. Цим же рішенням визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», що розташовані в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області по вул. Леніна, № 123. Відповідачка скористалась правом, наданим їй законодавством, і приватизувала на своє імя присадибні земельні ділянки, які були надані первісному власнику для будівництва та обслуговування житлового будинку загальним розміром 0,3500 га. в тому числі 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1000 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області. За зверненням відповідачки комісією з депутатів Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області 03 жовтня 2007 року був складений акт обстеження обєкта нерухомості, яким житловий будинок літ. «А» та прибудова до нього літ. «а», що були придбані сторонами під час шлюбу, були визнані непридатними для проживання, такими, що не підлягають для відновлення до експлуатації в результаті довгого природного руйнування. На підставі вказаного акту від 03.10.2007 року відповідачка 06 жовтня 2014 року (вже під час розгляду справи в суді через 5 років після знесення будинку) надала Реєстраційній службі Запорізького районного управління юстиції Запорізької області заяву про припинення права власності на вказану нерухомість, що зареєстрована за реєстраційним номером 8415293. В той же день таку реєстрацію було проведено. В результаті такої операції спільно придбане майно зникло, крім земельних ділянок. За даними Картки погосподарського обліку на 2011-2015 рр., яка надана Новоолександрівською сільською радою 12.06.2014 року «знесений» житловий будинок існував, про що свідчить запис. Спірний житловий будинок до 06.10.2014 року існував «де-юре». Згідно наданого до матеріалів справи технічного паспорту складений станом на 05 вересня 2014 року вбачається, що житловий будинок літ. «А» за адресою вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області за даними ТОВ ЗМБТІ станом на 01.01.2013 року знесений. У вищезазначеному технічному паспорті відображено і самочинно недобудований житловий будинок літ. «Б» та прибудова до нього літ. «б». Відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Сторонами визнається той факт, що на даний час спірний житловий будинок літ. «А» та службова прибудова до нього літ. «а», за адресою вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області знищено, даний факт знищення зареєстровано в Реєстраційній службі Запорізького РУЮ. Таким чином, суд вважає, що на сьогодні право спільної сумісної власності як позивача так і відповідачки на житловий будинок літ. «А» та службову прибудову до нього літ. «а», за адресою вул. Леніна, № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області є припиненим і відповідно відсутній предмет спору. Стосовно позовних вимог щодо визнання за позивачем права на ? частину земельної ділянки та ? частину в праві спільної сумісної власності подружжя на придбані під час шлюбу будівельні матеріали для будівництва будинку літ. «Б» вартістю 23073,50 грн., які знаходяться по вул. Леніна № 123 в с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області, як складова частина незавершеного будівництва готовністю 32,7%, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що земельна ділянка розміром 0,2500 га. була надана рішенням сесії Новоолександрівської сільської ради № 33 від 09.02.2010 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, але на той час вже існував Акт обстеження нерухомості від 03.10.2007 року про непридатність будинку до експлуатації. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 4 даної статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Земельний кодекс України визначає, як виняток, що іноземні громадяни та особи без громадянства не можуть мати у власності землі сільськогосподарського призначення ч. 5 ст. 22 ЗК України. інших обмежень ЗК України не містить, а пп. «а» ч. 3 ст. 81 ЗК України містить необмежений перелік підстав придбання прав власності на земельні ділянки іноземцями, оскільки в ньому вказано «… іншими цивільно-правовими угодами». Статтею 57 СУ України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 61 СУ України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Незавершений будівництвом будинок зведено за час шлюбу, що дає можливість визнати його обєктом права спільної сумісної власності подружжя й частки такого майна є рівними. Припинення права позивача на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам. Незавершений будівництвом будинок розташований на земельній ділянці із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, тому зазначена земельна ділянка є обєктом спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу між подружжям у розмірі частки права власності в спільному майні будинку, оскільки будинок підлягає поділу.

Outcome: partial