Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові, в якому просить стягнути заподіяну йому моральну шкоду в сумі сто тисяч гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у вересні 1964 р. на заводі «Львівсільмаш», де він працював, [PERSON] отримав виробничу травму, про що було складено відповідний акт форми Н-1 від 09.09.1964 р. Внаслідок цього йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказав, що після 2005 р., тобто після припинення ним трудової діяльності, у нього виникли правові підстави для відшкодування заподіяної нещасним випадком шкоди. Проте, незважаючи на неодноразові звернення позивача із письмовими заявами про призначення та здійснення йому страхових виплат в зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, відповідач постійно, неправомірно відмовляє йому, посилаючись на відсутність оригіналів документів, поданих позивачем. Зазначив, що з даного приводу звертався неодноразово до суду та органів прокуратури. Відтак, вказав, що відповідач не призначає йому страхових виплат внаслідок нещасного випадку, в зв'язку з чим він зазнає сильних душевних страждань, просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100 тисяч гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позові, просив позов задовольнити. Представники відповідача Вітко І.Б. та Вахула Г.Й., які діють на підставі довіреностей від 15.12.2015р. та21.04.2016р. відповідно в судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю посилаючись на подані письмові заперечення. Додатково представник Вітко І.Б. зазначив, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди спричиненої йому тим, що відповідач безпідставно не призначає йому страхових виплат є надуманою та необґрунтованою, оскільки відповідач неодноразово роз'яснював позивачу про необхідність надання документів, передбачених ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», про що також вказано і в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014р., залишеній без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України віл 09.06.2015 р., на яку позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Просять в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно положень ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 серпня 1964 року по 22 жовтня 1970 р. працював на заводі «Львівсільмаш», що стверджується копією трудової книжки /а.с.17/ та, згідно копії акта № 82, 08 вересня 1964 р. під час проходження інструктажу стався нещасний випадок /а.с.16/, внаслідок чого 29.09.2015 р. йому безтерміново присвоєно ІІІ групу інвалідності /а.с.35/ З долучених до матеріалів справи копій документів вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача про призначення та здійснення йому страхових виплат внаслідок нещасного випадку, який мав місце 08.09.1964 р./а.с.36,53, 65-66/, нащо отримував письмові відповіді про необхідність надання [PERSON] документів, які б відповідали вимогам ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» /а.с.23,38,45,46/ Крім цього, як вбачається з поданих заперечень на позовну заяву, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями документів, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові було проведено ряд заходів щодо отримання документів, вказаних у ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та необхідних для призначення та здійснення страхових виплат позивачу, зокрема шляхом скерування запитів на ім'я директора ВАТ заводу «Львівсільмаш», голови Залізничної МСЕК, до Пенсійного фонду Залізничного району м. Львова, державного архіву Львівської області. Також відповідач звертався до Головного управління Держпраці у Львівській області про зобов'язання роботодавця - завод «Львівсільмаш», проведення перегляду нещасного випадку, що мав місце 08.09.1964 р. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, на даний час позивачем [PERSON] не подано до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові документів, які відповідають вимогам ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б вказували на те, що позивачем оскаржувалось та було визнано у встановленому законом порядку неправомірним рішення відповідача про відмову [PERSON] у призначенні страхових виплат до того часу, коли заявник подасть документи передбачені ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до роз'яснень даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відтак, для стягнення моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов, як наявність вини заподіювача шкоди та протиправність його дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою та вина в заподіянні шкоди. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем недоведено наявність винної, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями /бездіяльністю/ та моральною шкодою, на яку вказує позивач, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed