Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом про скасування свідоцтв на спадщину [NUMBER], [NUMBER], в якому в обґрунтування вимог вказував, що зазначені свідоцтва про спадщину за законом були видані на підставі правовстановлюючих документів, що підтверджували право власності спадкодавця, а саме: рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради № 199 від 18.09.1998 року та акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських споруд індивідуального забудовника, які були скасовані постановою Любашівського районного суду. [INFO] позивач [PERSON] помер, в зв»язку із чим по справі було залучено в якості позивача спадкоємицю [PERSON], яка 29 квітня 2015 року подала позовну заяву в порядку ст.31 ЦПК України та додатково в обґрунтування вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишився заповіт відповідно до якого відповідач не являється спадкоємцем будинку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Остапишена Л.С. в судовому засіданні позов визнала, погоджуючись із тим, що постановою суду правовстановлюючі документи на будинок скасовані та виявилося, що існує заповіт, тому дійсно свідоцтва про право на спадщину за законом підлягають скасуванню. Відповідач [PERSON] погодилася із думкою свого представника. Треті особи: Реєстраційна служба Любашівського районного управління юстиції про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується, листом /а.с.157/, заперечень по праві не надходило. Представник Любашівського районного бюро технічної інвентаризації Соколюк Л.І. в судовому засіданні просила даний спір вирішити на розсуд суду. Любашівська Державна нотаріальна контора згідно заяви просила справу розглянути у відсутність представника та просила суд прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. /а.с.139/. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Із свідоцтв про справо на спадщину за законом [NUMBER] та [NUMBER], які видані 01 грудня 1998 року, вбачається, що спадкоємцями на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO] являються в рівних долях його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] і [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] із господарськими будівлями, на земельній ділянці 1592 кв. м., належного померлому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, посвідченого Любашівською нотаріальною конторою , зареєстрованого в Любашівському бюро техінвентаризації 21.09.1998 року /а.с.29, . Як видно із витягу із реєстру прав власності , в Любашівському РБТІ зареєстровано право власності на успадкований будинок по 1/3 частині за [PERSON] на підставі виданого нотаріусом свідоцтва [NUMBER], за [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] та за [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] /а.с.101/ Частиною 1 ст.529 ЦК УРСР (1963 р., що діяв на час відкриття спадщини) визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування по закону має місце, якщо воно не змінено заповітом. Однак, як встановлено в судовому засіданні після смерті [PERSON] залишився заповіт відповідно до якого він заповідав належний йому житловий будинок із прилеглими господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS] у власність [PERSON] / який як було встановлено в судовому засіданні помер раніше заповідача) та [PERSON], яких зобов»язав надати право довічного проживання в цьому будинку [PERSON]. Грошові заощадження заповів [PERSON] /а.с.140/. Таким чином, при наявності заповіту, нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, як видно із рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради № 199 від 18 вересня 1998 року, тобто після смерті [PERSON], який помер [INFO], було затверджено акт прийомки будівлі в експлуатацію і визнано право власності на домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON], закріплено за домоволодінням земельну ділянку площею 1592 кв.м., визнано право власності на самовільно збудовані господарські будівлі та Любашівському районному бюро технічної інвентаризації доручено зареєструвати зазначені документи /а.с.30/ Постановою Любашівського районного суду від 27 березня 2013 року за позовом [PERSON] визнано протиправним та скасовано зазначене рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради, а також акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських споруд індивідуального забудовника № 1999 від 18.09.1998 р. Таким чином, правовстановлюючі документи , на підставі яких за покійним [PERSON] було зареєстровано в Любашівському РБТІ право його власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], судом скасовані. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи, що за життя [PERSON] був складений заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON], та виходячи з закріпленого законом пріоритету спадкування за заповітом, суд вважає, що відповідач [PERSON], на час відкриття спадщини належала до кола осіб, які мають право лише на обов'язкову частку у спадщині , яка залишилася після смерті батька, в той же час оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності [PERSON] на житловий будинок визнанні протиправними та скасовані, до того ж в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про визнання за нею права власності на спірне спадкове майно, а тому свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER], [NUMBER], які видані після смерті [PERSON] та відповідно в подальшому після смерті [PERSON], [NUMBER] яке видано 12 вересня 2012 року та є похідним від свідоцтв на спадщину, що були видані після смерті [PERSON], повинні бути визнані недійсними. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те , що суд повинен визнати також недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER] на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину успадкованого будинку, виходячи із слідуючого. Суд розглядає цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду, тому оскільки позивачем не було заявлено позовну вимогу про скасування свідоцтва [NUMBER] на підставі якого було зареєстровано право власності за [PERSON], зустрічний позов до суду відповідач не подавала, тому суд не вправі вирішувати питання щодо визнання недійсним зазначеного свідоцтва. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не є підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав, в зв'язку з чим необхідно скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, набуте на підставі спірних свідоцтв про право власності на спадщину за законом. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243 грн.60 коп., які поніс позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved