Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №10 по провулку Редутному в місті Кременчуці. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок №10 по провулку Редутному в місті Кременчуці. В зазначеному житловому будинку зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON] та син [PERSON] Однак, відповідач [PERSON], [INFO], фактично не проживає у зазначеному будинку з 2005 року, знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажає. Позивач зазначає, що [PERSON] участі у сплаті комунальних послуг не приймає, та його реєстрація у будинку перешкоджає його власнику скористатися правом отримання субсидії та нарахування пільг. За викладених обставин позивач і вимушений звернутись до суду із позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок №10, розташований по провулку Редутному в місті Кременчуці Полтавської області на підставі договору дарування від 13 жовтня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за номером 3 -3996. Право власності позивача на зазначений будинок підтверджується також записаом в технічному паспорті на нього. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки, виданої 20 червня 2018 року за вих.№31/33 ТОВ «Місто для людей Кременчук», за адресою: місто Кременчук, провулок Редутний, будинок 10, зареєстровані: [PERSON], [INFO], з 06 жовтня 1978 року, [PERSON], [INFO], з [INFO], [PERSON], [INFO], з [INFO], [PERSON], [INFO], з 11 лютого 2016 року, [PERSON], 30 листопада 2016 року з 07 грудня 2016 року. Згідно записів, які містяться в домовій книзі будинку №10 по провулку Редутному а місті Кременчуці, за цією адресою зареєстрований [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача [PERSON], [INFO] за зазначеною вище адресою підтверджується також повідомленням Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №8157/01-27 від 08 листопада 2018 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі за адресою: місто Кременчук, провулок Редутний, будинок 10, Полтавська область, не проживає. \~ \~ \~ \~Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 20 червня 2018 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON], [INFO], не проживає у [INFO] з 2005 року по теперішній час; акт підписаний фахівцем [PERSON] \~ \~ \~ \~Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останнього на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON], будучи зареєстрованим у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує його права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає з 2005 року. Згідно із частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач, [PERSON], зареєстрований у [INFO], власником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному будинку з 2005 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад один рік без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], у звязку з чим вони підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду згідно квитанції №1 від 21 червня 2018 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved