Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівського базару в особі директора [PERSON] та його заступника [PERSON] в якому просив (після змін та доповнень): -зобов?язати директора ринку та його заступника прийняті усі необхідні заходи з приводу утримання собак на ринку (собака на прізвисько «Рижий» бігає по ринку, виділити кошти на утримання собак, в робочі дні базару прив?язувати собак, заключити договір з місцевою санепідемстанцією); -стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4200 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 22.05.2017 року на Олександрівському ринку його укусила ринкова собака по кличці «Білка». Через дві доби йому зателефонував санітарний лікар та повідомив, що у даної собаки виявлено сказ. Коли звернувся до директора ринку з проханням надати фінансову допомогу на лікування, останній відмовив та повідомив, що собака не його. Однак, на ринку всім відомо, що зазначена вище собака проживала на ринку та охороняла його територію з охоронцями, у неї було облаштовано своє місце. За місяць до події, заступник директора ринка пропонував керівнику зробити прививки собакам, але він не відреагував. Через укус собаки йому була спричинена матеріальна шкода, яка полягає у здійсненні витрат на лікування в розмірі 4200 грн., а також він зазнав моральної шкоди. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що після укусу собакою змінився його стан здоровя - не зважаючи на інтенсивне лікування протягом 5-ти місяців, він став значно погіршуватися. Він боїться за наслідки цієї травми. Після повідомлення його про те, що собака хвора на сказ він злякався, що може померти, так як лікарі пояснили, що наслідки можуть бути непередбачувані. Розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. відповідає його моральним стражданням та глибині душевних переживань за його життя. У судовому засідання позивач та його представник змінені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач суду пояснив, що він реалізовує на Олександрівському ринку товар. 22.05.2017 року, перебуваючи на Олександрівському ринку та здійснюючи реалізацію товару, його покусала собака по кличці «Білка», яку щоразу бачив на ринку. Зазначив, що відповідачі, будучи службовими особами ринку, допустили недбалість. Він звернувся до служби ветеринарної медицини та повідомив, що його покусала собака. [PERSON] повідомила, що даною собакою вони займаються вже три дні і її хтось отруїв, також рекомендувала йому звернутися до лікарні. У неділю дана собака покусала ще трьох осіб. Він поїхав до лікарні в м. Черкаси, де йому зробили укол та рекомендували приглянути за собакою. Якщо вона помре, її необхідно надати на проведення аналізів. У понеділок йому зателефонували та повідомили, що собака мала сказ. Він відразу звернувся до лікарні, йому призначили лікування, а з м. Києва прислали вакцину. Згодом він звернувся до керівника ринку з метою вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої собакою ринку, але питання вирішено не було. Він звернувся до поліції, працівником поліції було проведено допит свідків, а про результати його звернення йому не повідомили. Те, що собака проживала на території ринку та була у його власності, так як охороняла територію ринку, підтверджують фотографії, акт обстеження та показання свідків. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Вищевказана собака не є службовою собакою, не належить ринку та йому особисто. Він є фізичною особою-підприємцем і територія ринку ним орендується, тобто у його власності не перебуває. Також, він орендує самі приміщення під торгівлю і не відповідає за земельну ділянку. Він має охоронців, які працюють через охоронну фірму. Територія ринку огороджена. Пояснив, що на територію ринку забігають собаки, які проживають на території селища. Коли він почав орендувати ринок, дав наказ, щоб усіх собак, які до цього проживали на території ринку, вивезли; ним не відводилося місце для їх проживання. Щодо відповідача [PERSON] пояснив, що він не є його заступником, а працював завідуючим господарством та був звільнений ще у 2016 році. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вони із [PERSON] не можуть нести відповідальності за безпритульних собак. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що працював заступником директора Олександрівського центрального ринку до червня 2016 року. Директором давалася йому вказівка про вивезення усіх собак, які до цього проживали на території ринку, з її території, що було здійснено. Після звільнення постійно відвідує ринок. У будні дні собак на ринку не має, а в дні торгівлі забігають, так як підприємці їх годують, в тому числі годували собаку по кличці «Білка». До моменту його звільнення собаки не здійснювали охорону ринку. Також по справі були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює завідуючою лабораторії експертиз на ринку. У суботу на території ринку побачила хвору собаку і зробила їй укол, так як мала підозру, що її отруїли. У неділю вона вийшла на роботу на ринок. До неї зайшов позивач та повідомив, що його покусала собака. Коли вона побачила дану собаку, то зрозуміла, що остання може бути хвора на сказ, так як мала характерні ознаки. Після цього, сповістила керівництво ветеринарної лікарні. Поки приїхав лікар ветеринарної лікарні, собака померла. Вона помістили її до ящика та накрила. У понеділок відвезли собаку до лабораторії, а вже у вівторок їх сповістили про те, що собака дійсно хвора на сказ. При попередньому директорі на ринку знаходилися та проживали собаки. Коли керівником став [PERSON], була дана вказівка працівникам про вивіз з території ринку безпритульних собак. Собаки заходять на територію ринку у дні торгівлі, де їх підгодовують підприємці, але на території ринку собаки не живуть. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює реалізатором на ринку. Вказала, що собака останні 7-8 місяців проживала за територією ринка, кормили її люди. До цього вона була привязаною на ринку, у неї була будка. Вона особисто бачила як собака по кличці «Білка» укусила позивача. Після того дізналася, що у неї виявлено сказ. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її батьком. Вона бачила собаку по кличці «Білка» на ринку постійно, вони (в тому числі і вона) її підкормлювали. У 2016 році, у будень день, коли вони приїздили до ринку у вечірній час, їм відчиняв ворота ринку охоронець біля якого перебувала зазначена собака. Вона не бачила як собака укусила позивача. Чи давав якісь вказівки [PERSON] відносно собак, їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є тестем. Позивач казав, що його покусала собака по кличці «Білка», яка часто бігала на ринку. Після події дізналися, що собака була хвора на сказ. Позивач лікувався. Рік тому, коли приїздили на ринок у вечірній час у будень день, охоронець відчиняв ворота і дана собака була біля нього на території ринку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював на ринку охоронцем. Собаки заходять на територію ринку у дні торгівлі, оскільки підприємці їх підгодовують і собаки звикли до цього. Відповідач [PERSON] не давав вказівок відносно собак щодо їх утримання на території ринку. Коли прибирали сміття з території ринку, вони ловили та вивозили собак, але вони поверталися. Собака по кличці «Білка» народилася від безпритульної собаки «Матільди». Територію ринку з собакою по кличці «Білка» не охороняв. Він підписував список, складений позивачем для того, як пояснив йому останній, щоб санстанцією були вчинені дії відносно безпритульних собак, так як його укусила собака. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знає, що на території ринку проживали собаки, вони були темної та світлої масті, стояли дві будки. Одна з собак була на привязі. Він вважає, що собаки належать ринку так як вони були привязані. Йому невідомо про те, хто кормив собак, доглядав, лікував. Як укусила на ринку позивача собака особисто не бачив. Пояснив, що собаку по кличці «Білка» він не знав та йому не відомо де вона проживала та кому належала. Заслухавши пояснення сторін у справі та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2017 року позивач, знаходячись на території Олександрівського районного ринку, зазнав нападу собаки по кличці «Білка», яка вкусила його за ногу. Внаслідок нападу собаки, позивач звернувся до травматологічного пункту КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР, де йому було проведено огляд та обробку рани, накладено асептичну повязку та рекомендовано зявитися в поліклініку до лікаря хірурга; ППС 3000 МЕ в наявності не було, було введено АДП-М1, ОС 303024; встановлено діагноз інфікована укушена рана середньої третини правого стегна. У подальшому з 23 по 26 травня 2017 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в даному закладі, що підтверджується медичними довідкою та випискою. Курс щеплення закінчено 20.06.2017 року (а.с. 4, 5, 13). На придбання медичних препаратів за призначенням лікаря він витратив кошти, розмір яких підтверджується наявними у справі фіскальними чеками аптечних закладів на суму 3786, 76 грн. (а.с. 6). Відповідно до звіту про результати дослідження патологічного/біологічного матеріалу № 1171 від 23.05.2017 року у собаки встановлено захворювання на сказ (а.с. 3). Актом епізоотичного обстеження від 21-24 травня 2017 року, скріпленим підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що на Олександрівському ринку, в період 21 травня 2017 року, собака білої масті, що підгодовувалася підприємцями і навідувалася на територію ринку в дні торгівлі, несподівано почала нападати на людей. Було нанесено покуси кільком особам, яких було інформовано про необхідність звернутися до лікарні. Представниками державної служби ветеринарної медицини собаку було ізольовано та поставлено під нагляд з обіду 21.05.2017 року (вона вела себе смирно, з клінічними ознаками отруєння). В ніч на 22 травня собака загинула без явних клінічних ознак властивих сказу. Труп тварини був доставлений в Олександрівську районну державну лабораторію ветеринарної медицини, де проведено відбір мозку і направлено в Кіровоградську РДЛВМ та 23 травня 2017 року згідно звіту про результати дослідження патологічного матеріалу за №1171 від 23.05.2017 року отриманий позитивний результат на сказ. Відразу після отримання результату в телефонному режимі спеціалісти Держпродспоживслужби та районної лікарні, відшукали постраждалих, якими виявилися жителі м. Сміла та м. Черкаси і повідомлено про результати досліджень. Вже потім стало відомо ще про одну постраждалу людину, яка була ослинена даною собакою це [PERSON], завідуюча лабораторії ВСЕ на ринку, яка надавала допомогу даній собаці при отруєнні, бо всі симптоми виражені як при отруєнні собаки. В телефонному режимі постраждалі особи повідомили, що відвідали поліклінічні відділення в своїх містах, де їх відповідно розпочали лікувати. Одночасно спеціалістами ветеринарної медицини розпочато заходи згідно діючої інструкції «Про заходи щодо профілактики та боротьби зі сказом тварин». Було проведено дезінфекцію місця, де було ізольовано тварину (примітивно сконструйоване накриття), а також спалені примітивні накриття для собак. Проведено умертвіння собаки, яка тісно контактувала з загинувшою собакою, але ще не проявила клінічних ознак, труп спалено. Було дано розпорядження керівництву ринку щодо недопущення на територію безпритульних та бродячих тварин (а.с. 7). Позивач з 21.04.2005 року безстроково має третю групу інвалідності загального захворювання (а.с. 14, 15). Таким чином встановлено, що дійсно 22 травня 2017 року позивач, знаходячись на території Олександрівського районного ринку по вул. Риночна, 3, в смт. Олександрівка, Кіровоградської області, зазнав нападу собаки по кличці «Білка», яка вкусила його за ногу. Він проходив лікування та купував медикаменти, що також підтверджується матеріалами справи. Внаслідок вказаної події зазнав матеріальної та моральної шкоди. Він звертався до відповідача [PERSON], який є директором ринку, з приводу відшкодування йому шкоди, так як собака належала ринку, але відповідач відмовився відшкодовувати. Вказана обставина сторонами не оспорювалася, тобто є доведеною. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу (далі ЦК) України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 3\~\~ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування\~не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного звязку та вини заподіювача. Згідно розяснень, які викладені в\~п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.\~\~ Відповідно до роз?яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов?язковому з?ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв?язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивач вказує на те, що собака по кличці «Білка» проживала на території ринку та була у його власності, так як охороняла територію ринку з охоронцями, що підтверджується фотографіями, поясненнями свідків та іншими матеріалами цивільної справи. Відповідно до ст. 180 ЦК України, тварини є особливим обєктом цивільних прав; на них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. Згідно ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (далі Закон), собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях вважаються безпритульними і підлягають вилову. У разі відмови особи, у якої безпритульна тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено. Відповідно до ст. 12 Закону, шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну\~\~ юридичної особи\~твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Згідно п. 44 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено: встановлення згідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях. Аналогічні вимоги викладені у ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Отже, безпритульні тварини, на яких юридичною чи фізичною особою не оформлено право власності у порядку, встановленому законом, перебувають у власності територіальної громади, на території якої їх знайдено. Довідкою Олександрівського районного управління Держпродспоживслужби підтверджується, що до повноважень служби ветеринарної медицини, а саме Олександрівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, не входить в обовязки догляд за безпритульними тваринами. Дані тварини, згідно з законодавством, являються під опікою місцевих органів влади та комунальних служб (а.с. 77). Позивачем предявлено позов до Олександрівського базару в особі директора\~[PERSON] та його заступника [PERSON] Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та орендує приміщення з земельною ділянкою по вул. Ринкова (колишня Жовтнева), 3 в смт. Олександрівка, Кіровоградської області, що підтверджується договорами оренди та, відповідно до рішення Олександрівської селищної ради № 83 від 27.06.2013 року мають статус «Ринку» (а.с. 74-76, 78-81). Відповідач [PERSON] з 10.09.2013 року працював у фізичної особи- підприємця [PERSON] завідуючим господарства та 30.06.2016 року був звільнений за згодою сторін, що підтверджується трудовою книжкою останнього (а.с. 33-34). Судом оглянуто матеріали кримінального провадження № 12017120310000375 по факту жорстокого поводження з твариною, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, досудове розслідування якого здійснювалося Олександрівським ВП Знамянського ВП ГУНП в Кіровоградській області. З вказаних матеріалів встановлено, що до Єдиного реєстру досудового розслідування 15.06.2017 року внесено відомості на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 1 ст. 299 КК України, а саме, що в ніч з 24.05.2017 року по 25.05.2017 року невстановлена особа, перебуваючи на території Олександрівського центрального ринку, що розташований по вул. Ринкова, 3 в смт. Олександрівка Кіровоградської області вчинила знущання над твариною (собакою), вчинена з хуліганських мотивів. Під час досудового розслідування були допитані свідки. З протоколів допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що на території Олександрівського ринку у дні торгівлі перебуває велика кількість собак, яких підгодовують підприємці та люди. Наприкінці травня 2017 року одна із собак білого кольору вкусила підприємців, в тому числі [PERSON] та [PERSON], та після цього випадку у неї було виявлено сказ. Про відстріл собак на території ринку з вогнепальної зброї не чули. Також з протоколів допитів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що вони мали контакт з даною собакою (були ослинені нею). Крім того, вони пояснили, що з собакою білого кольору вони часто бачили поруч собаку жовтого кольору, що контактувала з нею. Про відстріл собак на території ринку в ніч з 24 на 25 травня 2017 року повідомила [PERSON], яка чула лай собаки жовтого кольору по кличці «Лайка» та постріл на території ринку. З її пояснень встановлено, що вона цих собак з малку кормила на протязі 8-ми років та вважала їх своїми; собаки останній час проживали на території ринку, так як не було притулку на території району. За наслідками розслідування кримінального провадження слідчим 30.06.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення. Згідно висновку № 1213 про результати розгляду звернення від 01.06.2017 року, вбачається, що 01.06.2017 року до Олександрівського ВП Знам?янського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява [PERSON] про те, що 22.05.2017 року на території Олександрівського ринку його покусала скажена собака. Під час проведення перевірки встановлено, що звідки взялася собака невідомо, оскільки вхід на територію ринку вільний. На підставі викладеного перевірку по даному факту було закінчено у зв?язку з відсутністю кримінального чи адміністративного правопорушення. Також з матеріалів даного висновку № 1213 були оголошені пояснення [PERSON] та [PERSON] з яких вбачається, що собака по кличці «Білка» проживала не території ринку, її там підгодовували, вона бігала до німецьких домів, де її також підгодовували. Враховуючи вищевикладене, а саме: пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], матеріали цивільної справи та доводи сторони позивача, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено підстав відповідальності за укус собакою позивача саме відповідачами [PERSON] та [PERSON] Зокрема, вимоги до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки останній на момент події укусу собакою позивача взагалі не працював на Олександрівському ринку (а.с. 34-35). Відповідач [PERSON] не являється власником Олександрівського ринку, він лише орендує його територію; доказів того, що власником собаки, яка укусила позивача, є саме [PERSON] суду не надано, так само як доказів того, що [PERSON] повинен нести за неї відповідальність, передбачену ст. 1187 ЦК України. Крім цього, у судовому засіданні не доведено того, що дії відповідача [PERSON] були неправомірними з приводу укусу собакою позивача, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв?язок, а також не знайшла свого підтвердження вина зазначеної особи, так як суд не погоджується з твердженнями позивача, що собака по кличці «Білка» була службовою собакою ринку. Так, твердження позивача про те, що вина відповідача [PERSON] полягає у тому, що він надав наказ своїм охоронцям відвязати собак і перестати їх кормити, є безпідставними, оскільки відповідач не зобов?язаний утримувати на території ринку собак, яких він не відносить до службових собак, а вважає безпритульними. Надані позивачем суду фотографії не підтверджують факт проживання собаки по кличці «Білка» на території ринку. З поданих фотографій вбачається наявність невеликої собаки чорно-коричневого кольору, що знаходиться біля металевої конструкції. Також надано фото, на якому зображено пластмасову миску, яка знаходиться на землі біля кирпичної споруди. Проте вставити фактичне місце розташування даних обєктів з даних фотографій не вбачається можливим, тобто, що це саме є територія ринку. Крім того, з поданих фотографій не вбачається того, що собака знаходиться на привязі. А тому, дані докази судом не можуть бути взяті до уваги (а.с. 59-61). Список громадян, працюючих на Олександрівському базарі, які підтверджують, що собака по кличці «Білка» жила постійно на базарі, охороняла базар, поданий позивачем та скріплений підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд не може взяти до уваги з наступних підстав. Свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні вказав, що підписував список складений позивачем для того, щоб санстанцією були вчинені дії відносно безпритульних собак. Собаки, що проживали на базарі, як зазначено в списку, не значить, що вони здійснювали охорону. Крім того, [PERSON] пояснював, що позивач не повідомляв його про те, що він підписується саме з приводу проживання собаки на території ринку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на момент укусу, собака на території ринку не проживала. Позивач не клопотав про виклик і допит громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якості свідків, щоб з?ясувати за що вони ставили свої підписи (а.с. 58). Свідки [PERSON] та [PERSON] вказували на те, що бачила собаку по кличці «Білка» на ринку постійно, вона її підкормлювала, а рік тому, коли приїздили на ринок у вечірній час у не торговий день, бачили як охоронець відчиняв ворота і дана собака була біля нього на ринку. Однак, дані покази не підтверджують того, що собака була службовою собакою на ринку, здійснювала охорону території ринку та перебувала у власності ринку. Навпаки, свідок [PERSON] та інші підприємці сприяли постійному потраплянню на ринок безпритульних собак. Крім того, актом епізоотичного обстеження від 21-24 травня 2017 року, скріпленим підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та на який посилається позивач, підтверджується, що на Олександрівському ринку знаходилася собака, яка нападала на людей, була білої масті, підгодовувалася підприємцями, і навідувалася на територію ринку в дні торгівлі. Було дано розпорядження керівництву ринку щодо недопущення на територію безпритульних та бродячих тварин. Тобто, даним актом навпаки підтверджується факт належності собаки по кличці «Білка» до безпритульних собак, яка навідувалася на територію ринку у дні торгівлі, так як її підгодовували підприємці. Викладені в акті обставини також були підтверджені показами відповідачів, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які, як вже зазначалося, вказували на те, що собаки перебували на території ринку у дні торгівлі, їх підгодовували підприємці, але вони не були службовими собаками. Свідок [PERSON], крім того, вказав, що територію ринку з собакою по кличці «Білка» не охороняв, службових собак на території ринку не було. Отже, показами відповідачів та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які узгоджуються з актом епізоотичного обстеження, матеріалами кримінального провадження № 12017120310000375 та іншими матеріалами цивільної справи, встановлено, що собака по кличці «Білка» не була службовою собакою Олександрівського ринку, не утримувалася ними та не перебувала у їх власності. Суд також не бере до уваги показання письмові пояснення громадян [PERSON] та [PERSON], які оголошувалися у судовому засіданні з матеріалів перевірки по зверненню [PERSON], оскільки вони не допитувалися у судовому засіданні, а позивач повідомив, що вони відмовилися від явки до суду та дачі показань з приводу належності собаки по кличці «Білка». Крім цього, [PERSON] у своїх поясненнях зазначала, що собака по кличці «Білка» постійно бігала до німецьких домів де її підгодовували, тобто вказана собака мала вільний доступ до та з території ринку, змінювала своє місце перебування з необхідністю годуватися. Дана обставина підтверджує те, що зазначена собака не перебувала у розпорядженні ринку, її працівники (охоронники) ринку не годували та не утримували для охорони ринку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також не підтвердив факту постійного перебування та проживання собаки по кличці «Білка» на території ринку. Окрім того, суд позбавлений можливості зобов?язати директора ринку та його заступника прийняті усі необхідні заходи з приводу утримання собак на ринку, у зв?язку з відсутністю на території ринку службових собак, не перебуванням у трудових відносинах між собою директора ринку та його заступника, а також у зв?язку з тим, що відповідач [PERSON] лише орендує територію ринку, а не являється його власником. Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб?єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб?єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред?явленим позовом. Судом встановлено, що Олександрівський базар в особі директора [PERSON] та його заступника [PERSON], не є належними відповідачами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред?явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов?язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз?яснено, що пред?явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до роз?яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Пред?явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред?явити позов до належного відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи позивачу та його представнику розяснювалося судом про те, що предявлення позову до неналежного відповідача може бути підставою для відмови у позові. Однак, позивач та його представник вказали, що вказані позивачем відповідачі є належними відповідачами у справі, так як собака не була безпритульною, а належала ринку. Враховуючи викладене та те, що суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи і сторона позивача у судовому засідання вважає, що ними залучені належні відповідачі у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позов пред?явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Outcome: dismissed