Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 01.02.2013 року за договором позики передав відповідачу гроші в сумі 2400 доларів США, та 3950 гривень, які останній зобов'язався повернути до 01.05.2014 року із виплатою 3% річних. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його власноручно написаною розпискою. Свої зобов'язання щодо повернення коштів [PERSON] не виконав. На основі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 46130 грн. та судові витрати понесені по справі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання повністю підтримали вимоги викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказував на те, що він позичав не всю суму у доларах, а позичав еквівалент у гривнях. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено, що на позичальника покладається обов'язок повернення позикодавцю позики у такій же сумі грошових коштів, які були передані позичальнику позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені укладеним договором. Судом встановлено, що 01.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується копією власноручно написаною відповідачем розпискою, з тексту якої вбачається, що позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 2400 доларів США та 3950 гривень строком до 01.05.2014 року з виплатою 3% відсотків річних. Згідно комерційного курсу валют АТ «Райффайзен Банк Аваль», станом на 26.12.2014 року 2400 доларів США в гривневому еквіваленті становить 39 672 гривень, тому загальна сума позичених коштів становить 43 622 грн., а 3% річних - 2 508 грн. Таким чином, загальна сума боргу складає 46130,00 гривень. Як встановлено в судовому засіданні відповідач взяті на себе грошові зобов'язання щодо повернення позики не виконав, що визнається сторонами процесу. Суд відхиляє посилання відповідача, що він позивач гроші у гривнях, а не доларах, оскільки вони нічим не підтвердженні. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано. А відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими і такими, що мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 15, 16, 204, 218, 526, 527, 530, 536, 610, 612, 625, 1046-1049, ЦК України та

Outcome: approved