Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , з участю третіх осіб без самостійних позовних вимог приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів Олександри Богданівни, [PERSON] про визнання недійсним договору міни від 17 серпня 2015 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Віврів Олександрою Богданівно, зареєстрований в реєстрі за №2394. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 17 серпня 2015 року був укладений договір міни між ним та [PERSON] , відповідно до якого позивач передав належні йому на праві власності Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] Ѕ частину земельної ділянки, на якій розташований будинок, а відповідач взамін передала позивачу у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказує, що зазначений договір укладений ним під впливом тяжких життєвих обставин і на вкрай невигідних умовах. Зазначає, що з 2014 року хворів онкологічним захворюванням та у зв`язку з хворобою та лікуванням йому були необхідні спокійні умови життя, уникнення сварок та конфліктів, натомість [PERSON] та її дочка [PERSON] , які після смерті його брата стали власниками Ѕ частини будинку по [ADDRESS] , влаштовували сварки, що негативно відбивалося на стані його здоров`я. Щоб уникнути сварок позивач [PERSON] був змушений здійснити міну частин належного йому житлового будинку та земельної ділянки на двокімнатну квартиру , належну [PERSON] . Позивач у позовній заяві вказує, що дана міна здійснена на невигідних для нього умовах, належна йому половина житлового будинку із будівлями та земельна ділянка, на якій вони розташовані вартували значно більше, ніж двокімнатна квартира у будинку старого типу. Після покращення здоров`я позивач зрозумів, що несправедливий, нерівноцінний договір міни підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 10 листопада 2020 було відкрито провадження у справі та було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до заперечень на позовну заяву, подану відповідачем [PERSON] , остання вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, спірний договір таким, що вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, який відповідає волі та дійсним намірам сторін, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що позивач та її покійний чоловік [PERSON] були спадкоємцями по Ѕ частині житлового будинку по [ADDRESS] . Оскільки її чоловік помер у 1999 році та не встиг отримати спадщину, спадкове майно Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки 20 жовтня 2004 року успадкувала дочка [PERSON] . В період з дня відкриття спадкової справи по 2015 рік позивач одноосібно проживав у вказаному будинку та чинив перешкоди, як в успадкуванні своєї частини [PERSON] , так і в користуванні вказаним майном. Відповідач вказала, що позивач запропонував обмін Ѕ частини будинку на двокімнатну квартиру та 17 серпня 2015 року між нею та позивачем укладено договір міни, згідно п.1 якого [PERSON] передає [PERSON] у власність належну йому на праві власності Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель та Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] , а вона взамін передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 цього договору сторони оцінили вартість Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] в розмірі 176404 грн., вартість Ѕ частини земельної ділянки 32847.42 грн., квартира [ADDRESS] оцінена сторонами в розмірі 239\~030 грн. У договорі позивач зазначив, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, договір не має фіктивного характеру та удаваного правочину, під час укладення договору позивач ствердив, що не має захворювань, що перешкоджають йому усвідомленню суті договору та позивач у договорі підтвердив, що договір не вчинявся під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Окрім цього, [PERSON] вказала, що хоч і в договорі зазначено, що міна проводиться без грошової доплати, нею оплачено ремонт в квартирі [ADDRESS] у сумі 3000 доларів США, встановлено індивідуальне опалення, оплачено вартість ремонтних робіт на суму 2000 доларів США та передано позивачу 5000 доларів США, за які він придбав гараж № [NUMBER] по вул. Лесі Українки в обслуговуючому кооперативі «Східний». На підставі вищевикладеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді позивача [PERSON] на заперечення відповідача [PERSON] позивач вказує, що відповідач та її дочка [PERSON] перебували за кордоном у республіці Іспанія, а тому твердження відповідача про те, що він одноосібно і неправомірно проживав у будинку по [ADDRESS] та чинив перешкоди, як у спадкуванні, так і в проживанні не відповідають дійсності. Позивач зазначив, що через систематичні сварки, конфлікти між ним та відповідачем та її дочкою, які повернулися з-за кордону, він був змушений здійснити міну належної йому частини будинку на квартиру. Вказав, що після здійсненої міни 2016 року відповідач та її дочка [PERSON] розмістила в мережі Інтернет оголошення про продаж вказаного будинку [ADDRESS] за 120 тис. доларів США, що підтверджує те, що міна була нерівноцінною, а тому просить суд вважати заперечення відповідача необґрунтованими та задовольнити позов про визнання договору міни недійсним. Як вбачається із заперечень на позовну заяву третьої особи [PERSON] , остання вказала, що позивач та її покійний батько [PERSON] були спадкоємцями по Ѕ частині житлового будинку по [ADDRESS] . Оскільки її батько помер у 1999 році та не встиг отримати спадщину, спадкове майно Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки 20 жовтня 2004 року успадкувала вона, що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 20 жовтня 2004 року. В період з дня відкриття спадкової справи по 2015 рік позивач одноосібно проживав у вказаному будинку та чинив перешкоди, як в успадкуванні своєї частини, так і в користуванні вказаним майном. [PERSON] зазначила, що позивач запропонував відповідачу [PERSON] обмін Ѕ частини будинку на двокімнатну квартиру та 17 серпня 2015 року між її матір`ю та позивачем укладено договір міни, згідно п.1 якого [PERSON] передає [PERSON] у власність належну йому на праві власності Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель та Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] , а відповідач взамін передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 цього договору сторони оцінили вартість Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] в розмірі 176404 грн., вартість Ѕ частини земельної ділянки 32847.42 грн., квартира [ADDRESS] оцінена сторонами в розмірі 239\~030 грн. У договорі позивач зазначив, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, договір не має фіктивного характеру та удаваного правочину, під час укладення договору позивач ствердив, що не має захворювань, що перешкоджають йому усвідомленню суті договору та позивач у договорі підтвердив, що договір не вчинявся під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Окрім цього, [PERSON] підтвердила, що хоч і в договорі зазначено, що міна проводиться без грошової доплати, відповідачем оплачено ремонт в квартирі [ADDRESS] у мусі 3000 доларів США, встановлено індивідуальне опалення, оплачено вартість ремонтних робіт на суму 2000 доларів США та передано позивачу 5000 доларів США, за які він придбав гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, третя особа [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, при прийнятті рішення просить застосувати позовну давність при вирішенні спору. У відповіді на відзив позивач [PERSON] вказав,що [INFO] помер його брат [PERSON] , який проживав з сім`єю та їхнім спільним батьком у половині будинку [ADDRESS] . Після смерті батька [INFO] [PERSON] та її дочка [PERSON] успадкували половину вказаного будинку. Із 2004 року по 2014 рік [PERSON] перебувала за кордоном. Повернувшись в Україну , вона подала до суду заяву про поділ спадкового майна та висунула пропозицію про продаж дому за ціною 90-100 тисяч доларів США. Однак, через те, що не вдалося продати вказаний будинок, [PERSON] запропонувала позивачу здійснити міну належної йому Ѕ частини будинку із земельною ділянкою на квартиру по [ADDRESS] . Вказує, що на той час він важко хворів. Через постійні конфлікти із [PERSON] стан здоров`я погіршувався та він погодився на запропоновану міну житлом, хоча це було вкрай невигідно для нього. Через агенцію нерухомого майна [PERSON] виставила вказаний будинок [ADDRESS] на продаж за 120 тис. доларів США, що на той час становило 350 тис. грн. Запропоновану йому для міни квартиру [ADDRESS] [PERSON] оцінила у 25 тис доларів США. Крім того, зазначає, що [PERSON] дала позивачу 8 тис. доларів США для встановлення автономного опалення та придбання гаража, всього сума становила 33 тис. доларів США. У той час загальна вартість будинку по [ADDRESS] становила 90 тис. доларів США, тобто, належна йому половина вартувала 45 тис. доларів США. Таким чином, [PERSON] повинна була доплатити позивачу ще 12 тис доларів США (45000-33000=12000), однак на його звернення про доплату вказаної суми [PERSON] відповідала категоричною відмовою. Вважає, що договір міни вчинений під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому просить позов задовольнити та договір міни визнати недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Шлапак М.Я. позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, визнати договір міни від 17 серпня 2015 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ваврів Олександрою Богданівною, зареєстрований в реєстрі за №2394 недійсним, оскільки він укладений у важких життєвих обставинах для позивача, зважаючи на те, що на той час він хворів та на вкрай невигідних умовах, під впливом тиску. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, де вказала, що просить суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначила, що отримала спадщину за законом на Ѕ частину будинку [ADDRESS] . у 2014 році повернулася з-за кордону і в 2015 році подала до суду позов про поділ будинку та земельної ділянки, після чого позивач запропонував їй здійснити міну належної йому частини будинку на квартиру з доплатою у сумі 2000 доларів США. Вказала, що насправді вони, хоч це і не було обумовлено умовами договору міни, доплатили позивачу 8000 доларів США. Стверджує, що позивач [PERSON] ніколи не перебував у важких життєвих обставинах, тому вважає, що немає жодних підстав для визнання договору міни недійсним. Окрім того, вказує, що на даний час зовнішній та внутрішній вигляд будинку [ADDRESS] значно покращився, а саме, здійснено надбудову та зроблено ремонт, на підтвердження вказаного факту надала фотокартки будинку під час здійснення міни та на даний момент. Третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. у судове засідання не з`явилася, подала письмові пояснення з приводу предмету позову, де одночасно вказала, що просить суд справу розглянути без її участі. З письмових пояснень третьої особи вбачається, що 17 серпня 2015 року нею було посвідчено договір міни, укладений між [PERSON] , та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належні йому на праві власності: Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Ѕ частку земельної ділянки, на якій вона розташована та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] взамін передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказала, що в серпні 2015 року до неї звернулися позивач та відповідач з метою посвідчення договору міни. Вона роз`яснила сторонам порядок укладення такого договору і його правові наслідки та визначила перелік документів, які потрібно додатково надати приватному нотаріусу для посвідчення договору. Зазначила, що нею було встановлено особи сторін та визначено обсяг їх цивільної дієздатності, встановлено дійсні їх наміри, а саме: провести міну нерухомого майна. Окрім того, сторони у договорі міни визначили вартість майна та нотаріус у письмових пояснення вказує на те, що відповідно до оціночної вартості майна вартість Ѕ частини будинку була меншою за вартість двокімнатної квартири, що спростовує твердження позивача про те, що нібито договір був укладений на вкрай невигідних умовах. Крім цього, [PERSON] зазначила, що долучена до позовної заяви медична документація не стосується періоду, коли був укладений договір міни від 17 серпня 2015 року. Приватний нотаріус Ваврів О.Б. вказала, що з моменту укладення сторонами договору міни минуло більше ніж 3 роки і строк позовної давності за вимогою про визнання договору недійсним вже минув та більші строки позовної давності на спірні правовідносини не поширюються. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію позивача, його представника, проаналізувавши письмові пояснення відповідача, а також пояснення третіх осіб, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з таких підстав. На підставі\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Ваврів Олександрою Богданівною, зареєстрований в реєстрі за №2394, відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належні йому на праві власності: Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Ѕ частку земельної ділянки, на якій вона розташована та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] взамін передає у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 вказаного договору сторони оцінюють вартість Ѕ частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] в розмірі 176404 грн., вартість Ѕ частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в сумі 32847.42 грн., квартиру [ADDRESS] в сумі 239\~030 грн. Міна проводиться без грошової доплати. Згідно п. 4 договору міни від 17 серпня 2015 року сторони у присутності нотаріуса стверджують одна одній, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, вони не визначені у встановленому порядку недієздатними, вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його по суті, вони вільно володіють українською мовою. Сторони заявляють, що цей договір не вчиняється під впливом тяжких для них обставин і на вкрай невигідних умовах. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2015 року [PERSON] набув у власність квартиру на 1 поверсі 5 поверхового будинку, яка скаладається з 2 житлових кімнат загальною площею 56.4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). Частина перша\~ст. 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Згідно\~ст.715 ЦК України\~за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Відповідно до\~ст. 716 ЦК України\~до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до\~ст. 673 ЦК України\~продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Таким чином, у правовідносинах міни за спірним договором позивач являється покупцем квартири [ADDRESS] та одночасно продавцем Ѕ частини будинку [ADDRESS] , тоді як відповідач продавцем квартири [ADDRESS] та покупцем Ѕ частини будинку [ADDRESS] Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідачем передано позивачу [PERSON] , а позивачем прийнято квартиру [ADDRESS] , а позивачем передано право власності на Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] та Ѕ частину земельної ділянки, в той же час відповідачем прийнято вищевказане нерухоме майно. Частиною 1\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частиною 1\~статті 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч.3\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У пунктах 7, 8 постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановленістаттею 203\~ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Під час укладання оспорюваного договору міни від 17 серпня 2015 року сторонами було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваного правочину недійсним, не знайшли свого підтвердження. Позов про визнання договору міни недійсними позивач пред`явив з підстав його вчинення при наявності тяжких життєвих обставин, які спонукали укласти оспорюваний ним договір на вкрай невигідних умовах. Однак, як вбачається зі змісту договору міни такий жодним чином не суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відповідно до умов договору сторони , в тому числі і позивач [PERSON] , підтвердили той факт, що на момент укладення даного договору він не вчиняється під впливом тяжких для них обставин і на вкрай невигідних умовах. Що стосується наявності тяжких обставин, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору міни недійсним, то їх існування не доведені стороною позивача, оскільки твердження [PERSON] про те, що він на той час хворів онкологічним захворюванням та іншими супутніми хворобами не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи, оскільки надані позивачем копії медичних документів (виписка з медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 5964, висновок консультанта) стосуються періоду, що настав після вчинення оспорюваного правочину у 2017 році. Копія медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , де вказано про наявність у 2015 році діагнозу цукровий діабет не може вважатися тяжкою обставиною та бути підставою для визнання договору міни недійсним. Щодо посилання позивача на те, що договір укладено на вкрай невигідних для нього умовах, суд звертає увагу та не, що відповідно до умов оспорюваного договору міни ринкова вартість Ѕ частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель та Ѕ частка земельної ділянки, які належали позивачу на момент укладення договору міни від 17 серпня 2015 року згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «МБТІ», була значно меншою ринкової вартості двокімнатної квартири, яку отримав позивач за вказаним обміном, що береться судом до уваги при вирішенні питання про визнання договору міни недійсним. Таким чином, жодних доказів, які б підтверджували існування підстав, встановлених законом, для визнання договору міни недійсним у зв`язку з вчиненням його під впливом важких обставин для позивача та на вкрай невигідних для нього умовах позивачем суду не надано, а тому заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним . Щодо застосування судом строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256\~ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності. Стаття 257\~ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовом про визнання договору міни недійсним позивач звернувся після спливу трирічного строку, клопотання про поновлення строку стороною позивача заявлено не було. Крім цього поважних причин пропуску строку позовної давності звернення до суду позивачем не наведено та судом в ході розгляду справи не здобуто. Аналізуючи зібрані докази по справі суд, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити не за пропуском строку позовної давності, а у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позов є необґрунтованим та безпідставним.

Outcome: dismissed