Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся за захистом свого права до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності відповідача на 1\\3 частки від 14\\25 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірної будівлі та споруд в м. Тернополі по вул. Південній, 3, та визнання за позивачем права власності на дане спірне майно. Позов мотивує тією обставиною, що між позивачем та відповідачем, котрі є співвласниками спірного будинковолодіння, постійно виникають суперечки з приводу права на спірне майно, яке відповідач успадкував після смерті батька, однак не здійснює догляд за майном, не проживає в ньому, взагалі усунувся від будь яких розмов щодо узгодження проведення ремонтних робіт, що загрожує цілісності будинку в цілому; при цьому частка відповідача в майні є незначною, спільне користування часткою будинку є неможливим та припинення права власності відповідача не завдасть йому істотної шкоди, оскільки позивач має інше місце проживання та отримає компенсацію вартості спірної частки в майні, у випадку задоволення вимог позивача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити з зазначених у позові підстав. Відповідач забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, а надалі заперечив проти задоволення позовних вимог за ознакою відсутності доказів неможливості поділу спірного будинковолодіння в натурі. 17.09.2016 року відповідач зареєстрував клопотання про розгляд справи за власної відсутності. Всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини. 23 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування 11/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до даного Договору [PERSON] подарувала, а позивач, як Обдарований, прийняв у дар 11/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за №3, яка розташована по вулиці Південній в місті Тернополі. На підставі даного Договору, 21 липня 2005 року Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації видало реєстраційне посвідчення в якому зазначалося, що 11/25 частин житлового будинку №3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд по вулиці Південній в м. Тернополя зареєстровано за [PERSON]. Також був виготовлений Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №3 по вул. Південній з реєстровим номером 2118 за яким визначено, що [PERSON] володіє часткою, що становить 11/25, а [PERSON] є власником 14/25 частки даного житлового будинку. Даний технічний паспорт був виготовлений станом на «22» липня 2005 рогу. Надалі, 16.03.2015 року помер батько позивача [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 листопада 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON], зазначається, що спадкоємцями майна гр. [PERSON] є його: син - [PERSON] (Позивач), [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO] - 2/3 часток, у тому числі 1/3 частки, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON], син - [PERSON] (Відповідач), [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO] - 1/3 частки. Спадщина, на яку в указаних частках, було видане вищезазначене Свідоцтво про право на спадщину, складається з 14/25 часток житлового будинку з надвірною будівлею та спорудами №3, що знаходиться по вулиці Південній в м. Тернополі. Відтак позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки від 14/25 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. Оскільки [PERSON] володів 11/25 частками житлового будинку, тому після прийняття спадщини за законом йому стали належати 20/25 частки від 25/25 часток житлового будинку з надвірною будівлею та спорудами №3, що знаходиться по вул. Південній в м. Тернополі. Таким чином нескладно вирахувати, що у відповідача, як іншого спадкоємця [PERSON], виникло право власності на спадкове майно в розмірі 5/25 частин від 14/25 часток спірного майна. В частині будинку по вул. Південній, 3 в м. Тернополі проживають позивач з своєю сімєю з 1991 року і їх частина будинковолодіння є гарно доглянутою та збереженою, натомість, як встановлено судом з показів свідків [PERSON] та [PERSON], батько сторін спору жив в іншій половині спірного будинку помер та залишив за собою комунальні борги; відповідач, успадкувавши після смерті батька незначну частку в будинковолодінні, натомість тривалий час не проживає в [INFO] і не має наміру там проживати, на звернення відповідача про здійснення спільного ремонту спадкового майна, відповів, що не має наміру ним (майном) користуватися та нести на його утримання якісь витрати, має намір власну частку в майні продати, однак його (відповідача) не влаштовує запропонована позивачем ціна. Окремо [PERSON] суду показав, що близько року тому він був особисто свідком перемовин сторін спору щодо ціни продажу спірної частки в будинку, успадкованої відповідачем після смерті батька. Вирішуючи спір суд зазначає, таке. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права . Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою (ч.1 ст. 358 ЦК України). Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновком про вартість майна від 12.11.2015 року, виготовленого оцінювачем ТОВ «Орієнтир Реформа», 14/25 часток житлового будинку з надвірною будівлею та спорудами, що складає 76, 7 кв.м, розташованого за адресою: м. Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Південна,3, визначено, що ринкова вартість 1/3 частки від 14/25 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірної будівлі та споруд, спадкоємцем якої є [PERSON], становить 236 160 ( двісті тридцять шість тисяч сто шістдесят) гривень. Відтак можливо математично обрахувати площу 1\\3 від 14\\25 часток: 76, 7 кв.м *5\\25 = 15,32 кв.м. На розяснення судом представнику відповідач, в засіданні 02.06.2016 року, про право на звернення з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення вартості спірного майна, представник відповідача попросив про оголошення перерви для підготовки відповідного клопотання, однак в подальшому в судові засідання не зявлявся, жодних клопотань про призначення судової експертизи суду не надавав. Оскільки обовязок доказування покладається на кожну із сторін спору, судом презюмується ціна спірного майна, визначена наданим стороною позивача вище згадуваним висновком про вартість від 12.11.2015 року, виготовленим оцінювачем ТОВ «Орієнтир Реформа», зміст якого не спростовано стороною відповідача. Вартість спірного майна, в сумі 236\~160 гривень, й метою компенсації втрат під припинення права власності, стороною позивача внесено на р.р.37319038003454 Територіального управління ДСА України у Тернопільській області МФО 820172 код одержувача 26198838 банк одержувача Держказначейська служба України м. Київ, що стверджується оригіналом квитанції від 16.09.2016 року за №0.0.618606677.1 Разом з тим, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи № 6-68ЦС14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Суд зазначає, що істотною є шкода, що виражена для особи у значних втратах як майнового, так і немайнового характеру (морального, психологічного, тощо); у значних негативних наслідках, що можуть накласти відбиток на все наступне життя людини (розрив родинних звязків, руйнація відчуття домівки, сімейного гнізда, втрата певних сімейних цінностей, реліквій, розрив напрацьованих на даному місці звязків з друзями, іншими людьми, тощо). Із змісту довідки АДБ ДМСУ від 23.09.2016 року вбачається, що відповідач у справі має зареєстроване місце проживання в [INFO], що кореспондується з показами свідків [PERSON] та [PERSON]. котрі суд у повідомляли, що тривалий проміжок часу, понад десять років, відповідач не проживає в м. Тернополі по вул. Південній, 3 в м. Тернополі, як висловився свідок «з того часу, як він (відповідач) пішов в зяті». Окрім цього сам відповідач в запереченнях не зазначає будь яких обставин заподіяння йому якоїсь істотної шкоди припиненням права його власності на частку в спірному майні. Аналізуючи докази в їх сукупності, на думку суду, припинення права власності на спірну частку в майні відповідача, не завдасть останньому істотної шкоди, адже спірна частка в майні є незначною, [PERSON] має постійне зареєстроване місце проживання за іншою адресою в м. Тернополі по вул. Загребельній, 26, й у будинку по вул. Південній, 3 не проживає протягом тривалого проміжку часу, а відтак припинення права власності його на частку не призведе до руйнації у відповідача почуття домівки. Зазначене в цілому дозволяє суду зробити висновок про доцільність задоволення позову.

Outcome: approved