Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом до відповідача [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працюючи в АТП Чернівецького тролейбусного управління, у вересні 1999 року, позивачу була виділена кімната у відомчому гуртожитку, який розташований по [ADDRESS]. В подальшому вказаний гуртожиток був визнаний приміщенням спільного заселення і дозволена приватизація кімнат. Квартирі яку займав позивач, було присвоєно номер [ADDRESS]. В 2007 році вищевказану квартиру позивач приватизував, в зв»язку з чим Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 28.12.2007 року видано свідоцтво на право власності. 01.08.2012 р. право власності зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації. Таким чином вказана квартира з 2007 року, належить позивачу на праві приватної власності, він зареєстрований за вказаною адресою, про що, серед іншого, вказує відмітка в паспорті. Однак як зазначає позивач, він не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, у зв»язку з наступними обставинами. А саме, квартири у вищевказаному будинку, згідно планування, розташовані секціями, тобто в одній секції дві окремі кімнати, загальні кухня та коридор. Поряд з позивачем, в квартирі [ADDRESS] проживає громадянин [PERSON] з сім»єю. Після розподілу квартир [PERSON], звернувся до позивача з пропозицією придбати його квартиру, з метою створення для себе окремої 2-х кімнатної квартири. При цьому попросив до моменту оформлення договору купівлі-продажу дозволити йому проживати з квартирі позивача. На той час, у зв»язку із сімейними обставинами, позивач в основному проживав в селі у родичів, в квартирі позивач рідко появлявся, тому прийняв пропозицію сусіда і дав свою згоду на проживання в спірній квартирі за умови, що він буде оплачувати комунальні послуги. Разом з тим, договору купівлі-продажу не відбулось, [PERSON] з сім»єю до даного часу проживає в квартирі позивача, виселятись та вивозити свої речі - не бажає. На неодноразові звернення щодо звільнення квартири відповідач не реагує, тим самим своєю неправомірною поведінкою перешкоджає позивачу розпоряджатись своїм майном. Як вказує позивач, за його зверненням до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області було проведено перевірку, в ході якої факт проживання відповідача в квартирі позивача підтверджено і зобов'язано його усунути для позивача перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення. Разом з тим, грубо нехтуючи правами позивача, відповідач [PERSON] до даного часу з квартири позивача не виселився, свої речі не вивіз, а змінивши замок на дверях надалі перешкоджає позивачу проживати в його помешканні. Тому позивач вважає, що оскільки відповідач [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] без належних на те правових підстав і тим самим своїми протиправними діями чинить позивачу перешкоди - його необхідно зобов'язати усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом звільнення спірного приміщення від речей, та забезпечення позивачу, як власнику квартири, вільного доступу та можливістю вільно нею розпоряджатись. На основі викладеного позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні належною позивачу на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод в проживанні в спірній квартирі, звільнити квартиру та вивести свої речі. Позивач в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що працюючи в АТП Чернівецького тролейбусного управління, у вересні 1999 року, [PERSON] була виділена кімната у відомчому гуртожитку, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з протоколу засідання профкому від 29.09.1999 р. ( а.с 9). В подальшому вказаний гуртожиток був визнаний приміщенням спільного заселення і була дозволена приватизація кімнат. Квартирі яку позивач займав було присвоєно номер [ADDRESS]. В 2007 році вищевказану квартиру позивач приватизував, в зв»язку з чим Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 28.12.2007 року видано свідоцтво на право власності. ( а.с. 10). 01.0 8.2012 р. право власності зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації про що вказує витяг. ( а.с. 11). Таким чином вказана квартира, з 2007 року, належить позивачу на праві приватної власності, позивач зареєстрований за вказаною адресою, про що, серед іншого, вказує відмітка в його паспорті ( а.с. 8). Однак як встановлено судом, позивач не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, у зв»язку з тим, що [PERSON] разом з сім»єю проживає в квартирі позивача, виселятись та вивозити свої речі - не бажає. На непоодинокі звернення позивача щодо звільнення квартири відповідач не реагує, тим самим своєю неправомірною поведінкою перешкоджає позивачу розпоряджатись своїм майном. З даного приводу позивач звертався з заявою до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області, в ході проведеної перевірки був встановлений факт проживання відповідача в квартирі позивача, підтверджено і зобов'язано його усунути позивачу перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення. ( а.с. 12). Відповідно до статей 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Згідно з ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі Закону та за рішенням суду. Згідно зі ст.66 Конституції України та ст.3 Цивільно-Процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом звернутись до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 Цивільного Кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та припинення дії яка порушує право. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 150 Житлового Кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічна норма міститься в ч.1 ст.383 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення прешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved