Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яка діє в своїх та інтересах малолітнього [PERSON] за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. В обгрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані але не проживають з 2014 року - [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] . У добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялися, факт реєстрації відповідачів за зазначеною адресою створює для позивача ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку у зазначеному будинку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх та інтересах малолітнього [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Органу опіки та піклування Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області Кас`яненко П.П., який діє на підставі довіреності (а.с. 26), в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Так, зокрема, встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.04.2010, та витягом з Державного реєстру від 21.10.2020 за № 27716913 ( а.с. 7). З довідки № 99 від 16.12.2020 виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (а.с. 11), вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з 13.03.2013 в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають на території Попівського старостинського округу з березня 2014 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає по місцю реєстрації в будинку [ADDRESS] більше шести місяців, що підтверджується дослідженими по справі доказами, то є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (малолітня особа), визнається місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Системний аналіз ст. ст. 29 та 31 ЦК України дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, оскільки на час вирішення спору [PERSON] втратила право на користування житловим будинком, тому відповідно не має такого права і її малолітній син [PERSON] , [INFO] . Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Відповідно до частин 1, 2статті 11 Закон України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. Таким чином, у суду є підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , оскільки, вони без поважних причин відсутні за вказаною адресою з березня 2014 року по теперішній час, тобто, понад шість місяців. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється підставі судового рішення, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померло. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем реєстрації. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved