Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.1997 року належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак фактично за місцем реєстрації не проживають з жовтня 2016 року. Реєстрація відповідачів призводить до порушення прав позивача, як власника, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, … з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від неї на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Відповідачі в судове засідання не з`явилися про час, місце і дату судового засідання були повідомлені належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідачів неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є власником будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.1997 року/а.с.8/ Як вбачається з довідки, виданої головою квартального комітету № 102 від 22 січня 2019 року, відповідача по справі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте з 10 жовтня 2016 року не проживають у вказаному будинку/а.с.7/. Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 3937 від 22 липня 2019 року відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] а.с.22/ Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 3938 від 30 липня 2019 року відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В силу того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно ч. 5 ст.\~263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1\~ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, відповідачі в житловому будинку не проживають з 10 жовтня 2016 року по теперішній час, їх речей та іншого майна в будинку немає, кошти за комунальні витрати вони не сплачують, вимог щодо проживання у вказаному будинку не пред`являють. Враховуючи вищевикладене, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим,\~що у свою чергу приводить до порушення прав позивача та перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню житлового приміщення, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved