Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 2005 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який на підставі рішення суду було розірвано 11 липня 2011 року. Позивач зазначав, що від шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Позивач вказував на те, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти стали проживати разом з відповідачкою, яка почала створювати штучні перепони стосовно нормального спілкування з дітьми. На даний час діти фактично виховуються дідом та бабою, тобто батьками відповідачки. Вона сама виїхала за кордон в невідомому йому напрямку і самоусунулася від участі у вихованні дітей. Позивач посилається на те, що він намагається налагодити нормальний зв'язок з дітьми, приймати участь у їх вихованні та утриманні для нормального розвитку та становлення і його права як батька сьогодні є порушеними. Тому він змушений звернутися до суду за відновленням свого права на спілкування з дітьми. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач після розлучення не приходив до дітей, щоб поспілкуватися з ними. Крім того він частково сплачує аліменти на їх утримання, про що свідчить довідка начальника відділу ДВС про заборгованість по аліментах в розмірі 10180,65 грн. станом на 01.07.2014 року. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що в дійсності позивач не проявляє своєї волі для того, щоб спілкуватися з дітьми. Крім того, в провадженні Великоберезнянського районного суду знаходилась цивільна справа за позовом позивача до відповідачки [PERSON] щодо оспорювання батьківства відносно старшої доньки [PERSON]. В позові він зазначив, що не являється біологічним батьком дитини. Однак, висновок експерта підтвердив, що [PERSON] є батьком дитини. Виходячи з таких дій позивача можна вважати, що він не хоче спілкуватися з дітьми. На підставі наведеного просить в позові відмовити. Представник служби у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації Шіпош І.І. позов визнала частково та пояснила, що комісією з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації від 25.11.2014 року надано висновок та запропоновано спілкування позивача з дітьми наступним чином: - кожної суботи першого тижня місяця та неділі другого тижня місяця з 10 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. з можливістю спільного відпочинку, прогулянок, поїздок, відвідування дітьми місця проживання батька; - кожного третього тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у неділю з можливістю спільного відпочинку, прогулянок, поїздок, відвідування дітьми місця проживання батька. Даний висновок вона підтримує та просить визначити саме такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача з неповнолітніми дітьми. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ствердили, що позивач не навідувався до дітей ні до школи, ні до дитячого садочка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 24 листопада 2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС Великоберезнянського районного управління юстиції. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, за взаємною згодою сторін діти залишились проживати з відповідачем. - Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації від 25.11.2014 року надано висновок та запропоновано спілкування позивача з дітьми наступним чином: кожної суботи першого тижня місяця та неділі другого тижня місяця з 10 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. з можливістю спільного відпочинку, прогулянок, поїздок, відвідування дітьми місця проживання батька; - кожного третього тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у неділю з можливістю спільного відпочинку, прогулянок, поїздок, відвідування дітьми місця проживання батька. Вказаний висновок органу опіки та піклування ніким не оспорювався, з визначеними способами участі у вихованні дітей сторони погодилися. Відповідачем в судовому засіданні визнається факт, що мали місце факти порушення прав позивача на спілкування з дітьми, оскільки були випадки, коли вона не дозволила йому забирати дитину з собою та спілкуватися з ними з певних причин. Відповідно до ст.153 СК України батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Будь-яких випадків, які б свідчили про встановлення обмеження позивача на спілкування з дітьми, судом не встановлено. Згідно ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158 СК України передбачає, що за заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Як зазначено вище, органом опіки та піклування визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька, з цього питання прийняте відповідне рішення. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Даною статтею також передбачено право суду визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини, однак під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Оскільки органом опіки та піклування прийнято рішення з врахуванням всіх зазначених обставин, дане рішення ніким не оскаржувалося, суд приходить до висновку про недоцільність визначення будь-яких інших способів участі батька у вихованні дитини. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позивач має право спілкуватися зі своїми малолітніми дітьми. Таким чином, позов в частині усунення позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми у дні, встановлені рішенням органу опіки та піклування з врахуванням погодженого ними часу, підлягає до задоволення. При цьому, не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо встановлення спілкування з дитиною без присутності матері дітей, ночівлею у позивача та зобов'язання відповідача повідомляти позивача за два дні до дня зустрічі з дочками надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання , проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін повідомити про це позивача на наступний день з дня настання таких обставин. Вищевказані вимоги нічим не обґрунтовані та безпідставні, в судовому засіданні позивачем на їх підтвердження не надано жодного доказу. На підставі викладеного та

Outcome: partial