Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бастіон Сервіс» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 4822,00грн. та моральної шкоди в розмірі 1894,00 грн. В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 27.01.2016 року був прийнятий у ТОВ «Бастіон Сервіс» на посаду контролера. 15.03.2016 року був звільнений за власним бажанням згідно ст.. 38 Кодексу законів про працю. Проте при його звільненні не в повній мірі розрахувались з ним по заробітній платі. В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги та проси суд стягнути з відповідача 2000,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що з позивачем вони розрахувались в день звільнення, надавши при цьому всі підтверджуючи документи. Суд заслухавши всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, оцінивши всі наявні докази в сукупності та давши їм належну оцінку, вважає що в задоволенні позову необхідно відмовити, в звязку з недоведеністю позову з наступних підстав. Так, згідно копії трудової книжки позивач [PERSON] 27.01.2016 року був прийнятий на роботу контролером відокремленого структурного підрозділу контролю обєктів нафтогазової галузі, та був звільнений з роботи за власним бажанням з 15.03.2016 року ( а.с.9). Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівниковійого середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача надав докази того, що позивачу [PERSON] було проведено всі належні при звільненні виплати, ніяких заборгованостей по виплатам не має. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положенням ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачем доведено та документально підтверджено факт виплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі, то в задоволенні позову необхідно відмовити. За таких підстав, не підлягають задоволенню позовні вимоги і про стягнення моральної шкоди, яка відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодується власником або уповноваженим ним органом працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed