Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині та визнання права власності, просить усунити відповідача [PERSON] від спадкування обов'язкової частки у розмірі 1/10 частки спадкового майна та визнати за нею право власності на 1/10 частин спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 5,96 га, розташованої на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району, яка належала спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO], залишивши на її користь заповіт від 12.03.2008 р., яким заповіла їй усе своє майно. [PERSON] спадщину прийняла, подавши до нотаріуса, у встановленому порядку заяву про прийняття спадщини за заповітом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], крім [PERSON] і [PERSON] є також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім позивачки спадщину прийняв також її рідний брат - спадкоємець [PERSON], інші спадкоємці у встановлений законом строк спадщину не прийняли. Відповідно до рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2014 року відповідач [PERSON], незалежно від змісту заповіту має право на обов'язкову частку у спадщині, а саме на 1/10 частку вказаної земельної ділянки, але на думку позивачки він має бути усунений від права на обов'язкову частку у спадщині, так як він не приймав участь в матеріальному утриманні своєї матері в період своєї непрацездатності, не приймав участі в догляді за хворою матір'ю, не цікавився станом її здоров'я та не вчиняв інших дій щодо утримання та надання допомоги, байдуже віднісшись до стану здоров'я своєї матері, уникав своїх обов'язків, передбачених законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Також пояснила, що її мама [PERSON] з 1996 року до дня її смерті мешкала біля неї. Вона особисто допомагала своїй матері і в лікарні, і вдома, тому як остання з причин погіршення стану здоров'я потребувала стороньої допомоги. Кожного дня позивач надавала їй необхідну допомогу, купувала одяг, готувала їжу, займалася пранням, постійно скупувала ліки. Відповідач за весь час, починаючи з 1995 року по день смерті спадкодавця, в період часу якої здоров'я [PERSON] поступово погіршувалося, виникали все інші захворювання та їх ускладнення, в останній рік життя, а саме в 2010 році у [PERSON] було виявлено онкологічне захворювання, не запропонував своєї допомоги, не надавав коштів на її лікування та утримання, не надав коштів на поховання своєї матері, усі витрати понесла вона. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання. Заперечень проти позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав. Згідно ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. З оглянутого свідоцтва про смерть від 02.08.2010 р. вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). З оглянутого Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] вбачається, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 5,96 га, розташована на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.17-18). Згідно заповіту, нотаріально посвідченого 12.03.2008 р. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрованого у Спадковому реєстрі за № 44228052, [PERSON] заповіла позивачці [PERSON] усе своє майно, даний заповіт не оспорювався і не скасовувався (а.с.13). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2014 року за [PERSON] визнано право власності на 9/10 часток спадкового майна після смерті [PERSON] - земельної ділянки площею 5,96 га, розташована на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 28.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 331 (а.с.22-25). Допитані свідки [PERSON] і [PERSON] суду повідомили, що померлу [PERSON] за її життя доглядала позивачка, забезпечуючи її харчуванням, лікуванням, житлом, вони систематично навідували її та бачили усе на власні очі, відповідача [PERSON] біля [PERSON] вони ніколи не бачили, й остання не повідомляла їх про те, що він її доглядає. Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі поданих сторонами і всебічно, повно та об'єктивно з'ясованих в судовому засіданні доказів встановлені наступні обставини. Земельна ділянка, яка є предметом спору, площею 5,96 га, розташована на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району, належала [PERSON] на праві приватної власності. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO], у зв'язку з чим після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить спірна земельна ділянка. Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є особи першої лінії споріднення - позивач [PERSON], відповідач [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні встановлено і визнається сторонами коло спадкоємців за законом їх є п'ятеро осіб - позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Як роз'яснюється в п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, до яких слід також віднести спадкоємців, що відмовилися від прийняття спадщини; не прийняли спадщину; усуненні від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення. Тобто, при обчисленні розміру обов'язкової частки враховуємо всіх спадкоємців за законом, які могли спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. В судовому засіданні встановлено що, заяву про прийняття спадщини за заповітом подала позивачка [PERSON], та відповідач [PERSON], подав заяву про прийняття спадщини на обов'язкову частку у спадщині. Інші спадкоємці у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подавали, а тому відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину. Відповідно ч. 5 ст.1224 ЦК України, на підставі якої позивач вважає за необхідне усунути від права на спадкування за законом відповідача, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З аналізу даної норми Закону слід зробити висновок, що це правило поширюється на всіх спадкоємців, зокрема й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Таким чином, для задоволення позовних вимог судом, необхідно встановити ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. З медичної картки стаціонарного хворого № 7522 [PERSON] вбачається, що [PERSON] знаходилася на лікуванні в терапевтичному відділенні з 03.12.2007 року по 19.12.2007 року з діагнозом хвороба шлунку, оперативне втручання. Згідно з виписки медичної картки стаціонарного хворого № 2037 [PERSON] вбачається, що [PERSON] знаходилася на лікуванні в неврологічному відділенні з 12.04.2010 року по 29.04.2010 року з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, надшлуночкова екстрасистолія, гіпертонічна хвороба ІІ ст.2 ризик 4. При надходженні у лікарню скаржилася на нестійкий АТ, головний біль, біль в серці, слабкість, порушення пам'яті, задишку. Після проходження лікування, її стан незначно покращився, але збереглися болі в поперековій ділянці з ірадіацією в ліву ногу, через які важко ходити. Відповідно до статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно із ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як роз'яснено в п.6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду та піклування. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Позивач стверджувала, що відповідач не дбав про матір, не доглядав її та не надавав їй допомоги, якої вона потребувала, на підтвердження чого надала вищезазначені докази, натомість відповідачем не подано жодних доказів на спростування цих обставин. Отже, відповідач протягом тривалого часу допускав ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, яка її потребувала. Зокрема, таке ухилення полягало в умисній бездіяльності відповідача, що спрямована на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення відповідача, пов'язане з винною його поведінкою, оскільки він усвідомлював свій обов'язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій. Додатково обставина ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавиці підтверджується скасування нею заповіту на користь відповідача і складення заповіту на користь позивачки. А тому, враховуючи те, що за життя [PERSON] відповідач ухилявся від виконання обов'язку по утриманню та наданню допомоги своїй рідній матері, яка потребувала догляду та допомоги за станом здоров'я, то відповідно до ст.1224 Цивільного кодексу України він не має права на спадкування спадщини своєї матері [PERSON] та повиннен бути усунутий від права на спадкування. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачкою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved