Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех», [PERSON] служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним ,уточнив його,в обґрунтування позову позивач зазначив, що він уклав договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,6912 га (кадастровий №6320884500:02:002:0089), 30.07.2012 року з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «БКЗ-Інвест» терміном на 5 років, який відповідно до положень статті 20 ЗУ «Про оренду землі», чинної на момент укладання договору, договір оренди землі підлягав державній реєстрації. Договір оренди землі було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області 17.08.2012 року за №632088454000711. [PERSON] особисто не укладав договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчально виробничо-дослідний центр «Агротех», щодо надання в орендне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,6912 га (кадастровий №6320884500:02:002:0089). З ним не обговорювалися умови договору зі сторони представників ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех». Згідно матеріалів, які знаходяться в представленій реєстраційною службою Богодухівського районного управління юстиції Харківської області реєстраційній справі про реєстрацію речових прав на земельну ділянку, (кадастровий №6320884500:02:002:0089) договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех», щодо надання в орендне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,6912 га (кадастровий №6320884500:02:002:0089) від імені [PERSON] було підписано [PERSON], який здійснив його укладення на підставі довіреності, не маючи на це права. За свідченнями, наданими позивачем та його представником в судовому засіданні,яке відбулося раніше,вони заперечували факт уповноваження вказаної в довіреності особи на укладання договору оренди з відповідачем. Відповідно до змісту позовної заяви,виходячи з тексту довіреності, довіреній особі надавалось право узгоджувати проекти відведення земельної ділянки, розмежування, подавати та отримувати державний акт на право власності на земельну ділянку, замовляти та отримувати витяги, розписуватись в їх отриманні, отримувати різного роду технічну документацію, подавати та одержувати необхідні довідки, заяви, кадастрову довідку про відсутність обмежень та обмежень, довідку про юридичний статус ділянки, експертну (нормативну) грошову оцінку земельних ділянок, інші висновки, дозволи, рішення, довідки, розпорядження, витяги та документи, підписувати договори та угоди про розірвання, сплачувати належні з довірителя платежі. Права на укладання договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех», позивач за вказаною довіреністю не надав. З [PERSON] не обговорювалися умови, на яких має укладатися договір з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех». Про те, що від його імені договір оренди земельної ділянки укладений на 10 років з іншим орендарем. Позивач дізнався при ознайомленні з матеріалами реєстраційної справи, яка була надана суду. Вважає, що вказані в довіреності повноваження щодо підписання договорів та угод про розірвання, не визначають які юридичні дії має право вчиняти представник, які саме договори та угоди вона має право укладати чи розривати. Тому за вказаною довіреністю представник не мав права укладати договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех». Щодо договорів оренди землі, які укладені представником за довіреністю, такі договори, зокрема, можуть вважатися схваленими позивачем, у разі коли останній отримував орендну плату за землю від відповідача, такий висновок підтверджується судовою практикою, зокрема, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-18076св14 від 22.10.2014р. Позивачем не було здійснено подальшого схвалення дій представника щодо укладання договору оренди земельної ділянки, позивач не отримав орендну плату від ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех». Тобто [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех», як орендар, не здійснював перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за [PERSON], та не подав звітність про перерахування податку, як того вимагає чинне податкове законодавство України. Вказане вище дає підстави стверджувати, що позивач не знав про укладання від його імені спірного договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех», нею не було вчинено жодних дій, які б свідчили про подальше схвалення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» за 2015 рік, хоча йому пропонувалося її отримати. За таких обставин договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» може бути визнаний недійсним як такий, що не відповідає вимогам закону відповідно до ч.1 ст.241, статті 215,239 Цивільного кодексу України, просить суд визнати недійсним договір оренди землі №21-57 від 29.01.2014 року між [PERSON] та ТОВ «НВДЦ «Агротех» та скасувати рішення [PERSON] служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, (індексний №10444999), від 29.01.2014 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, (кадастровий №6320884500:02:002:0089), проведену за договором оренди землі №21-57 від 29.01.2014 року між ним та ТОВ «НВДЦ «Агротех», (ідентифікаційний код юридичної особи: 24342900). В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явилася надала суду заяву відповідно до змісту якої просила справу розглядати у її відсутність та у відсутність позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача [PERSON] служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився надав суду заперечення відповідно до змісту яких з позовом погодився частково та пояснив що вимоги [PERSON] визнати договір оренди землі №21-57 від 29.01.2014 року недійсним представник покладається на суд та просив вирішити дане питання відповідно до чинного законодавства. Щодо свого процесуального статусу у даній справі як відповідача- 2 заперечив, вважав необхідною участь реєстраційної служби в справі у якості третьої особи а не співвідповідача. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» в судове засідання не з'явився, надав заперечення відповідно до змісту яких просив в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити в повному обсязі мотивуючи тим, що звертаючись з позовом [PERSON] взагалі не зазначає, в чому полягає порушення його прав у зв'язку з фактичною відсутністю підпису в договорі оренди земельної ділянки. Більш того, зазначений договір його сторонами виконується у повному обсязі до цього часу і питань щодо належної його реєстрації до цих пір у позивача не виникало. Орендна плата виплачується вчасно, що підтверджується копією відомостей про отримання орендної плати. Вважає,що у позивача відсутні правові підстави визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області і ці права зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,6912 га, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0089, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 112338 від 28 січня 2008 року (витяг з держреєстру речових прав № 33204699 від 05 лютого 2015 року). Відповідно до матеріалів реєстраційної справи державної реєстрації речових прав на земельну ділянку позивача та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що ТОВ «НВДЦ «Агротех» є набувачем права оренди земельної ділянки [PERSON] на підставі договору оренди землі № 21-57 від 29 січня 2014 року та згідно із рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10444999 від 29 січня 2014 року. Дослідивши текст указаного договору, суд зясував, що за його положеннями позивач, як орендодавець, в особі представника [PERSON], надав, а ТОВ «НВДЦ «Агротех», як орендар, в особі директора [PERSON], прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0089, яка знаходиться на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області строком на 10 років. До договору доданий акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки, які також зі сторони орендодавця позивача підписані [PERSON] Встановлено, що [PERSON] уклав договір оренди землі з ТОВ «НВДЦ «Агротех» від імені позивача як його представник згідно із довіреністю [PERSON] від 26 вересня 2013 року, зареєстрованою в реєстрі за № 290. Указана довіреність видана позивачем на імя [PERSON] та посвідчена секретарем виконкому Кленівської сільської ради [PERSON] Встановлено, що позивач просив визнати недійсним вказаний договір оренди землі в силу того, що фактично він не відображає його волю та волевиявлення на передачу в оренду земельної ділянки ТОВ «НВДЦ «Агротех», так як [PERSON] за вказаною довіреністю не мав повноважень представника вчиняти правочини щодо розпорядження даною власністю позивача. Права на укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «НВДЦ «Агротех» , позивач за вказаною довіреністю не надавав. Відповідно до норм ст.ст.\~12,\~13,\~244 ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або законом, як сама особисто, так і через свого представника. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 202 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Договір оренди землі є правочином, який згідно із ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» укладається у письмовій формі, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 16 цього Закону передбачено, що укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Спірний договір оренди землі відносяться до правочинів, предметом яких є нерухоме майно. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 238 ЦК України\~представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України\~представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно із положеннями норми ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Як встановлено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-209цс14, яка згідно із ст. 360 -7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обовязків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Вчинення юридичних дій, які чітко не визначені в договорі доручення, навіть, якщо вони спрямовані на досягнення кінцевої мети, задля якої укладено такий договір, і не охоплюються змістом договору доручення, можуть створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обовязки довірителя тільки за умови їх схвалення останнім. У разі вчинення повіреним дій, які не охоплені змістом договору доручення і не схвалені довірителем, не можна вважати, що правочин, укладений в результаті таких дій повіреного, відповідає вимогам закону (ст.ст. 203, 215 ЦК України). Тобто судом встановлено, що вказаною довіреністю не встановлені повноваження представника вчиняти правочини щодо розпорядження нерухомим майном позивача шляхом укладання договору оренди землі від імені та в інтересах позивача, предметом якого є належна йому земельна ділянка. Отже [PERSON] не мав повноваження укладати спірний договір оренди землі, як представник позивача за даною довіреністю. Таким чином, спрямованість волі та волевиявлення позивача при наданні [PERSON] довіреності була направлена на вчинення останнім відповідних дій щодо реєстрації речових прав позивача на земельну ділянку, а не на укладання від його імені та в його інтересах договору про передачу земельної ділянки в оренду. Також вказана довіреність відповідно до ч. 3 ст. 243 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про нотаріат» зазначених повноважень [PERSON] на вчинення таких правочинів не встановлюють, так як за змістом цих норм законодавства слідує, що довіреності на укладання договорів оренди земельної ділянки можуть бути посвідчені виключно нотаріусом, а не посадовою особою органу місцевого самоврядування. Попри твердження відповідача - ТОВ «НВДЦ «Агротех», судовим розглядом також не встановлено, що відбулося схвалення позивачем дій [PERSON] щодо укладеного ним договору та вчинення інших дій позивачем, які б свідчили, що сторони погодили умови договору та відбулося його виконання. Наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем орендної плати за оспорюваним договором. Проаналізувавши наведені обставини суд зазначає, що відповідачами не надано доказів на спростування цих та інших доводів позивача, які складають предмет та підстави позову. Згідно із ст.ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 203 ЦК України закріплені норми про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що є головним елементом угоди (правочину). Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, одним із яких є дефект волі невідповідність волі та волевиявленню учасника правочину. У ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Такими чином суд, на підставі встановлених обставин справи, приходить до висновку, що спірний договір не відповідає указаним вимогам закону (ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України), оскільки укладений представником за відсутності на це у нього належних повноважень, та за відсутності у позивача волі та волевиявлення на учинення даного договору, які порушують законні права та інтереси позивача як власника земельної ділянки, що полягає у вільному та на власний розсуд користуванні і розпорядженні своїм майном, як це визначено ст.ст. 316-319 ЦК України. Згідно із приписами ч. 2 ст. 90, ст. 152 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають захисту і відновленню в порядку і у спосіб, встановленому законом, у даному випадку - п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме у спосіб визнання правочину недійсним. Аналогічний спосіб захисту прав власників земельних ділянок визначений п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним спірного договору є обґрунтованими та законними, а тому вони підлягають задоволенню. Також суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди, на підставі якого було зареєстровано право оренди земельної ділянки за ТОВ «НВДЦ «Агротех», оскільки задоволення позову про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним тягне за собою обовязкове скасування державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК України та ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди на земельну ділянку підлягає державній реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved