Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», якою просив суд визнати заборгованість позивача за послуги відповідача у розмірі 5150,06 грн. - безнадійною дебіторською заборгованістю, зобов'язати відповідача списати безнадійну дебіторську заборгованість в розмірі 5150,06 грн. з особового рахунку позивача № [NUMBER]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про те, що він є споживачем послуг відповідача та має особовий рахунок № [NUMBER]. У листопаді 2017 року КП «Харківські теплові мережі» повідомило його про необхідність сплати заборгованості в розмірі 13013,15 грн. Із виписки з особового рахунку позивачем виявлено, що заборгованість станом на 01.12.2014 становила 5150,06 грн. Стосовно зазначеної суми у позивача закінчився термін позовної давності, визначений ст.257 ЦК України. З цього приводу позивачем зазначено, що відповідач всупереч вимог пп. 14.1.11 ст.14 Податкового кодексу України та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08.10.1999 року та не здійснило списання з його рахунку зазначеної суми. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача проти заявлених вимог заперечував, пояснив про те, що КП «Харківські теплові мережі» є постачальником послуг теплопостачання населенню, позивач є споживачем таких послуг та на підставі ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» та п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язаний сплачувати вартість отриманих послуг. Станом на 01.12.2017 заборгованість позивача перед підприємством складає 12460,53 гривні. в квітні 2016 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу, за яким Дзержинським районним судом міста Харкова 29.04.2016 видано судовий наказ, яким стягнуто із боржників - [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість по наданим послугам теплопостачання за період з 01.09.2012 по 29.02.2016 у розмірі 11033,20 грн., а також три відсотки річних у сумі 268,48 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2636,80 грн. Ухвалою від 18.07.2016 за заявою боржників судовий наказ скасовано. Із позовною заявою до боржників підприємство на даний час не зверталось. У зв'язку із викладеним позивач не вважає термін позовної давності таким, що закінчився. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем обрано не передбачений законом спосіб захисту своїх прав. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач, [PERSON], проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем послуг Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» та має особовий рахунок № [NUMBER]. Судовим наказом, скасованим ухвалою суду від 18.07.2016 року, із боржника стягнуто заборгованість за період з 01.09.2012 по 29.02.2016 у розмірі 11033,20 грн., а також три відсотки річних у сумі 268,48 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2636,80 грн. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України, У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Протиправність вимог позивача при розгляді справи не встановлено, а тому суд відкидає доводи відповідача щодо помилковості обраного позивачем способу захисту його права як підставу для задоволення вимог. Статтею 257 ЦК України визначено загальний термін позовної давності, який складає три роки. При цьому, частиною 2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. До такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ у справі № 6-18668св15 щодо про стягнення заборгованості. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, а тому відмовляє позивачу у позові у повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі ухвали суду від 05.12.2017 року, а тому судові витрати суд відносить на рахунок держави. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed