Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 4900грн., моральну шкоду у розмірі 3000грн., судовий збір у розмірі 244грн. та витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги у розмірі 300грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.10.2013року він замовив у відповідача металопластикові конструкції з безкоштовним налаштуванням і регулюванням вікон, про що зазначено у договорі-замовленні купівлі-продажу від 28.10.2013року. Загальна сума договору склала 4000грн., із яких 2000грн. він оплатив передоплату, а останні 2000грн. оплатив в момент доставки продукції. Зі свого боку він повністю виконав умови договору. Металопластикові вікна з дверима, які йому були доставлені не придатні до експлуатації. Робітники, які працюють у відповідача, в порушення п.8 договору від 28.10.2013року не виконали безкоштовне налаштуванням і регулюванням вікон. Тобто вікна не встановлені із-за вини відповідача і її робітників, тому вони повинні відшкодувати йому його гроші, оскільки вікна експлуатувати неможливо. Крім того 15.02.2014року він підписав із відповідачем ще один договір-замовлення купівлі-продажу метало пластикових конструкцій. Загальна сума договору склала 1850грн., із яких 900грн. він у той же день оплатив у якості передоплати. В обумовлений договором строк поставки товару, не пізніше 18.02.2014року, товар так і не був йому доставлений взагалі. Таким чином, діями відповідача порушено його права споживача на отримання продукції і послуг належної якості. Із-за такого порушення, йому, як споживачу, спричинена матеріальна шкода у розмірі вартості вікон, а також спричинена моральна шкода, яку він оцінює у сумі 3000грн., яка виразилася у порушенні його звичайного способу життя, негативного впливу на його стан, хвилювань, у приниженні честі та гідності. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи 28.10.2013року між позивачем та відповідачем було укладено договір-замовлення купівлі-продажу. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався продати позивачу металопластикові конструкції, відповідні санітарним, екологічним і технологічним стандартам України, в кількості, по розміру і в комплектації згідно замовлення, за адресою, зазначеною замовником, строком поставки замовлення не пізніше 15.11.2013року, а позивач в свою чергу зобов'язався прийняти вказану продукцію та оплатити її вартість, що складає 4000грн. із яких 2000грн. позивач оплатив передоплату, а останні 2000грн. оплатив в момент доставки продукції. Пунктом 8 вказаного договору передбачено безкоштовне налаштуванням і регулюванням вікон, яке здійснюється протягом перших двох тижнів /а.с.6/. 15.02.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір-замовлення купівлі-продажу аналогічного змісту. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався продати позивачу металопластикові конструкції, відповідні санітарним, екологічним і технологічним стандартам України, в кількості, по розміру і в комплектації згідно замовлення, за адресою, зазначеною замовником, строком поставки замовлення не пізніше 28.02.2014року, а позивач в свою чергу зобов'язався прийняти вказану продукцію та оплатити її вартість, що складає 1850грн. із яких 900грн. позивач оплатив передоплату, а останні 950грн. повинен був оплатити в момент доставки продукції /а.с.7/. Тобто відносини за даними договорами підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та нормами ЦК України, які регулюють відносини купівлі-продажу та побутового підряду. Судом встановлено, що відповідно до умов договору від 28.10.2013року, відповідач продав позивачу металопластикові конструкції, згідно замовлення, а позивач в свою чергу прийняв вказану продукцію та оплатив її вартість, що складає 4000грн. із яких 2000грн. позивач оплатив передоплату, а інші 2000грн. оплатив в момент доставки продукції. Крім того, відповідно до умов договору від 15.02.2014року, в обумовлений договором строк поставки товару, не пізніше 28.02.2014року, товар так і не був доставлений позивачу. 07 квітня 2014 р. позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, щодо повернення сплачених ним коштів в розмірі 4000грн. за договором-замовлення купівлі-продажу від 28.10.2014року та передоплати у розмірі 900грн. за договором-замовлення купівлі-продажу від 15.02.2014року /а.с.11-12/. Покупець до передання товару має право відмовитися від договору відповідно до ст. 704 Цивільного кодексу України: якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов'язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. У відповідності до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона зобов'язана виконати певну роботу за завданням іншої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов'язаний передати споживачу продукцію належної якості. Згідно ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.858 ЦК України якщо підрядник виконав роботу з відступами від умов договору, та надав продукцію, яка має істотні недоліки, то споживач має право відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків. Судом було роз'яснено про право на призначення судової будівельно-технічної експертизи, для визначення того, що доставлені вікна за договором від 28.10.2013року не придатні до експлуатації, однак позивач не скористався даним правом. Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що доставлені вікна за договором від 28.10.2013року не придатні до експлуатації та робітники, які працюють у відповідача, в порушення п.8 договору від 28.10.2013року не виконали безкоштовне налаштуванням і регулюванням вікон, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на те. Таким чином, суд відмовляє у задоволені позову що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 4000грн. за договором від 28.10.2013року, та задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 900грн. за договором від 15.02.2014 року. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то в даному випадку позивач заявив такі вимоги як замовник та споживач в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів від 28.10.2013 року та 15.02.2014року. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.1167 ЦК України споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної винними діями особи, яка її завдала. Разом з тим, положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Оскільки позивачу не було заподіяно жодної шкоди життю і здоров'ю підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Крім того, між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в даному випадку задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за правову допомогу в розмірі 300,00 грн., то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову, виходячи з наступного. Як встановлено ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Всупереч вимогам вказаного Закону, позивачем не було надано детального розрахунку наданих юридичних послуг із зазначенням часу, виду та вартості послуг, що надавалися відповідачу, доказів, що ці послуги безпосередньо пов'язані із справою, яка розглядається судом за позовом [PERSON] і були фактично оплачені позивачем. Що стосується вимоги стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 244грн., то у відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. в дохід держави, оскільки згідно п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Outcome: partial