Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТзОВ «Львівські автобусні заводи», який у встановленому законом порядку уточнив шляхом збільшення розміру позовних вимог та в кінцевому, просить ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь проіндексованої заборгованої заробітної плати за час затримки розрахунку за період з 01.09.2016р. по 31.05.2017р. в сумі 12 677,77 грн. та проіндексованої заборгованої суми згідно виконавчого листа за період з 01.09.2016р. по 31.05.2017р. в сумі 3783,95 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2014р. стягнуто з відповідача на його користь заробітну плату за період вересень - грудень 2012р. в сумі 2635 грн., проіндексовану заробітну плату у зв'язку з ростом цін в сумі 95,82 грн., компенсацію втрати частин заробітку у зв'язку з затримкою термінів виплати в сумі 95,82 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 10.01.2013р. по 07.05.2014р. в сумі 22 067,77 грн. Незважаючи на наявність такого рішення, відповідачем воно не виконане, що призводить до погіршення його матеріального стану і у зв'язку з чим вимушений в судовому порядку стягнути зазначені кошти. В судове засідання позивач не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.5), 09.01.2013р. останнього звільнено з підприємства відповідача на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2014р. (а.с.6-10) з відповідача на користь позивача стягнуто недоплачену зарплату за період вересень - грудень 2012р. в сумі 2635 грн., індексацію заробітної плати у зв'язку з ростом цін в сумі 95,82 грн., компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку з затримкою термінів його виплати в сумі 95,82 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 10.01.2013р. по 07.05.2014р. в сумі 22 067,77 грн., а всього - 24 894,41 грн. Постановою державного виконавця від 04.12.2014р. (а.с.12) відкрито виконавче провадження з примусового виконання згаданого вище рішення. Відомостей про його фактичне виконання матеріали справи не містять. Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. За наявності зазначених умов, про що зазначив Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-43цс14, у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Згідно розрахунку позивача, який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до вимог чинного законодавства, розрахунок заборгованої заробітної плати за час затримки розрахунку за період з 01.09.2016р. по 31.05.2017р., її індексації у зв'язку з ростом споживчих цін становить 12 677,77 грн., компенсація присудженої за рішенням суду суми заробітної плати у зв'язку з несвоєчасним виконанням такого рішення - 3783,95 грн. Таким чином, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за ставками, чинними на момент звернення до суду згідно Закону України «Про судовий збір», що становить 640 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved