Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Гутянської селищної ради Богодухівського району Харківської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, у просить: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом право постійного користування земельною ділянкою площею 0,48 га, розташованої на території Гутянської селищної ради Богодухівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] .. 20.03.2007 Богодухівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 100/2007 після смерті [PERSON] .. Діти померлого [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття належної частки у спадщині, про що написали заяви до Богодухівської державної нотаріальної контори від 20.03.2007. Позивачка прийняла спадщину [PERSON] та 15.05.2007 отримала свідоцтво про право на спадщину за закономна майно померлого, а саме: 1/4 частку будинку, земельну ділянку площею 3,99 га, розташовану на території Гутянської селищної ради Богодухівського району Харківської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що з матеріалів спадкової справи [PERSON] № 100/2007 вбачається, що єдиною спадкоємицею померлого за законом є його дружина, [PERSON] .. Вказала, що до складу спадщини [PERSON] також входить право постійного користування земельною ділянкою площею 0,48 га, для ведення особистого підсобного господарства, на території колишньої Гутянської селищної ради Богодухівського району Харківської області. Право постійного користування на земельну ділянку спадкодавця посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії IV-ХР №000484, виданим 19.12.2000 Гутянською селищною радою на підставі рішення 8-ї сесії ХХХІІІ скликання Гутянської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 02.12.1999. 02.04.2021 позивач звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала спадкодавцю на підставі вказаного Державного акту на право постійного користування. Листом Богодухівської державної нотаріальної контори повідомлено позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , з посиланням на правову невизначеність питання спадкування права постійного користування земельною ділянкою. У зв`язку з вказаним позивач вважає, що вказаний спір має бути вирішений у судовому порядку. З посиланням на ст.ст.1216-1219, 1268 ЦК України стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою є об`єктом спадкування та не припиняється у зв`язку зі смертю особи, якій воно належало на день смерті на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, вважає, що позивач має право на визнання за нею права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.08.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалами суду від 10.09.2021 заяву позивача про заміну відповідача - задоволено Замінено відповідача Гутянську селищну раду Богодухівського району Харківської області на її правонаступника Богодухівську міську раду Харківської області. Заяву [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи №100/2007, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою суду від 30.09.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження по цивільній справі № 613/1087/21 за позовом [PERSON] до Богодухівської міської ради Харківської області,третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання в порядку спадкування за законом права постійного користування земельною ділянкою на тридцять днів. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просила суд розглянути справу за її відсутності, повідомила, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представники відповідача Богодухівської міської ради та третьої особи Богодухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданих до суду письмовій заяві просили суд розглядати справу за їх відсутності, повідомили, що у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 000484, виданим Гутянською селищною радою 19.12.2000, [PERSON] на підставі рішення Гутянської селищної ради від 02.12.1999 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,48 га для ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка розташована на території Гутянської селищної ради (а.с. 5). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.02.1979 Гутянським РАЦС, Богодухівського району Харківської області, 03.02.1979 було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 04.07.1984 та серії [NUMBER] від 25.09.1980, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с.13, 14). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.09.2006, виданого Гутянською селищною радою Богодухівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). 27.02.2007 Богодухівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 100/2007 (номер у Єдиному реєстрі заведених спадкових справ 41907531) після смерті [PERSON] .. 20.03.2007 до Богодухівської державної нотаріальної контори надійшли нотаріально засвідчені заяви дітей спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після померлого батька = [PERSON] на користь матері [PERSON] , дружини спадкодавця. Згідно з довідкою виконавчого комітету Гутянської селищної ради Богодухівського району Харківської області, виданої у квітні 2007 року за № 621, від імені [PERSON] заповіт не складався. 15.05.2007 [PERSON] звернулась до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою, в якій повідомила, що приймає спадщину після [PERSON] , та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину. 15.05.2007 позивачці було видано свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] - 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,99 га, розташовану на території Гутянської селищної ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ХР № 001349 від 20.03.2002. 24.07.2008 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] - грошові вклади у ВАТ «Державний ощадний банк України». 07.04.2020 позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] - невикористану частку права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СЗАТ «Первухінське», розташованого в смт. Гути Богодухівського району Харківської області, площею 0,29 га, що належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0256544 від 27.03.2000. Відповідно до довідки Гутянської селищної ради від 09.11.2020 № 870 [PERSON] на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] в Гутянській селищній раді не складався і не посвідчувався (а.с. 12). Отже, з матеріалів спадкової справи № 100/2007 вбачається, що єдиною спадкоємицею [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] (а.с. 85-91). За змістом листа Богодухівської державної нотаріальної контори від 02.04.2021 № 373/01-16, [PERSON] зверталася до Богодухівської державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про права на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] (спадкова справа № 100/2007), на право постійного користування земельною ділянкою, що належить спадкодавцю на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 000484. Однак, Богодухівською державною нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право користування вказаною земельною ділянкою після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна (а.с. 16). Суд зазначає, що доказів припинення права постійного користування [PERSON] на земельну ділянку, надану йому в постійне користування згідно з державним актом серії ІV-ХР № 000484 від 19.12.2000, а також доказів набуття права власності на цю земельну ділянку іншою особою, відповідачем Богодухівською міською радою не надано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 0,48 га для ведення особистого підсобного господарства у 2000 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України 2001 року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] - самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ІV-ХР № 000484, рішення про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 0,48 га прийняте Гутянською селищною радою Богодухівського району Харківської області ХХІІІ скликання від 02.12.1999. Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної селищної ради народних депутатів - набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що за життя [PERSON] право його постійного користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням відповідної сільської ради з підстав, передбаченим ст. 27 ЗК 1990 року або статтю 141 чинного ЗК України, відповідачем не надано і з матеріалів справи не вбачається. Підстав вважати, що право постійного користування цієї земельною ділянкою перейшло від [PERSON] за його життя до юридичної особи - фермерського господарства - з матеріалів справи також не вбачається. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 0,48 га, розташованої на території Гутянської селищної ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 2 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці у встановлений законом строк подали до Богодухівської державної нотаріальної контори заяви про відмову від права на спадщину. Інших заяв про прийняття спадщини, крім заяви [PERSON] , подано не було. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,48 га на території Гутянської селищної ради, посвідчене державним актом серії ІV-ХР № 000484 від 19.12.2000, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з посиланням на наявність спору та невизначеність у чинному законодавстві, з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування за законом заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved