Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом (з врахуванням змін та уточнень), в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебували в шлюбі з 27 червня 1992 року який рішенням Коростишівського райсуду від 01.03.2013 було розірвано. В період шлюбу, на земельній ділянці виділеній [PERSON] , ними розпочате будівництво житлового будинку по [ADDRESS] за рахунок спільних сімейних коштів. Вказаний будинок не закінчений будівництвом з відсотком готовності 57%. У відповідності до ст. 60,61,63,70 СК України, ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тобто будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Відповідно до положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Факт перебування в шлюбі, його розірвання та набуття права спільної сумісної власності на майно, набуте з відповідачем за період спільного проживання та ведення спільного господарства підтверджується рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню. Враховуючи викладене позивач [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю подружжя об`єкт незавершеного будівництва - домоволодіння в [ADDRESS] , поділити в натурі вказаний об`єкта незавершеного будівництва виходячи із рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що рішенням виконкому Коростишівської міськради від 25.08.1999 року № 362 його сину - [PERSON] надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . У 2004 році вони з сином вирішили за спільні кошти побудувати на вказаній земельній ділянці житловий будинок. Уклали письмовий договір, згідно якого відповідач [PERSON] надає свою земельну ділянку для будівництва, а позивач надає 60000 доларів США для оформлення необхідної документації, проведення мереж комунальних послуг, придбання будівельних матеріалів, здійснення будівельних робіт і після завершення будівництва відповідач зобов`язався оформити на позивача право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями. В порядку виконання вказаного договору протягом 2004-2011 років за особисті кошти позивача були куплені будівельні матеріали та використані на будівництво. Рішенням Коростишівської міськради від 25.05.2007 вказана земельна ділянка була передана відповідачу у власність в порядку приватизації, а 06.08.2007 відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0726га з кадастровим номером 1822510100:01:014:0329 по [ADDRESS] . Також, позивачем оплачено виготовлення технічної документації щодо проведення водо та газо постачання, будівельні роботи оплачені позивачем, а відповідач ніяких матеріальних витрат не поніс. Вказане будівництво здійснювалось позивачем до 01.01.2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України особа, яка виготовила (створила) нову річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі та ч.3 вказаної статті передбачає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна). Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач [PERSON] заперечив продати незавершений будівництвом будинок та повернути позивачу витрачені кошти, а також без згоди останнього позивач не може розібрати будинок та продати будівельні матеріали, то відповідно просить встановити факт будівництва ним житлового будинку по [ADDRESS] на умовах договору про спільне будівництво за його особисті кошти і визнати за ним право власності на будівельні матеріали та будівельні роботи, які були використані та здійснені під час будівництва вказаного житлового будинку. Справи за позовами [PERSON] та [PERSON] були об`єднані судом в одне провадження. В ході розгляду справи позивач [PERSON] та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнали, суду пояснили, що спірний будинок будували разом з відповідачем [PERSON] в період шлюбу, мали спільний бюджет, купували разом будівельні матеріали. Земельна ділянка оформлена на відповідача по [ADDRESS] в процесі приватизації та надана для будівництва будинку. Проект на будівництво та дозвіл на початок будівельних робіт був, але на даний час де ці документи їй невідомо. Будинок майже закінчений, залишились внутрішні роботи, відсоток готовності складає 57%. Після розірвання шлюбу в 2012 році ніякі будівельні роботи не проводяться. Просить її позов задовольнити та поділити в натурі незавершений будівництвом житловий будинок за першим варіантом запропонованим експертом. В задоволенні позову [PERSON] просить відмовити, оскільки останній не мав фінансової можливості збудувати такий будинок і навпаки вона з колишнім чоловіком допомагали батькам останнього грошима. [PERSON] ніяких 60000 доларів США для будівництва їхнього будинку не давав, про існування договору про спільне будівництво вона дізналась в суді, і взагалі такого договору не існувало. Вона з колишнім чоловіком займались підприємницькою діяльністю і мали кошти на будівництво, а позивач [PERSON] , який є батьком її колишнього чоловіка, був безробітним. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, позовні вимоги [PERSON] підтримав, суду пояснив, що в травні 1999 року він отримав земельну ділянку для будівництва будинку, яку в подальшому приватизував 06.08.2007 року. Кошти для будівництва спірного будинку він частково отримав від батька - [PERSON] в розмірі 60000 доларів США та використовував свої кошти від підприємницької діяльності. Він з позивачкою [PERSON] спільно побудували лише фундамент, все інше збудоване за кошти батька - позивача [PERSON] , який давав гроші для будівництва будинку для сім`ї. Документи на початок будівництва є, проект не виготовлявся. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити, позов [PERSON] задовольнити. Крім цього, представник відповідача [PERSON] пояснив, що спірний незавершений будівництвом будинок є неподільною річчю і відповідно відсутні підстави для його поділу в натурі, оскільки недостатній відсоток його готовності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, а тому суд розглянув справу без участі останнього. Допитані свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знайомі із сторонами, знають, що будували будинок разом для проживання сім`ї. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала секретарем Коростишівської міськради, знає, що виділялась земельна ділянка для будівництва будинку, з приводу чого до неї звертались [PERSON] та [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позови [PERSON] та [PERSON] не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1992 року, який розірваний за рішенням суду від 01 березня 2013 року. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.08.2007 року останній виданий на підставі рішення Коростишівської міськради від 25.05.2007 року [PERSON] , що останній є власником земельної ділянки площею 0,0726 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тобто вказана земельна ділянка набута [PERSON] безкоштовно в процесі приватизації. На вказаній земельній ділянці [PERSON] та [PERSON] за час перебування в шлюбі здійснено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який на даний час не завершений будівництвом та не введений в експлуатацію. Факт будівництва вказаного будинку колишнім подружжям підтверджується поясненнями самих сторін, а також показаннями свідків, які підтвердили, що сторони в період шлюбу будували для проживання їх сім`ї будинок. У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, однак суду не надано будь-яких доказів щодо наявності документів, які дають право на початок будівельних робіт та належно затвердженого проекту, тобто спірний незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є самочинним будівництвом. У відповідності до п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У відповідності до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, однак враховуючи вищевказані норми законодавства України, те, що незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими спорудами є самочинним будівництво та збудований на земельній ділянці, яка є особистою власністю відповідача [PERSON] , то суд приходить до висновку про неможливість визнання вказаного об`єкта нерухомості спільною сумісною власністю колишнього подружжя та його поділ в натурі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 630/637/17. Позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомості будувався в період шлюбу для користування колишнім подружжям та як зазначив відповідач [PERSON] , що вони з колишньою дружиною будували будинок для сім`ї. Оригінал договору про спільне будівництво будинку, на який послався позивач суду не надано, позивач [PERSON] заперечила щодо існування такого договору, а тому суд не приймає надану копію, яка ніяким чином не завірена, як доказ існування договірних відносин щодо спільного будівництва, будь яких доказів передачі зазначених позивачем 60000 доларів США [PERSON] суду не надано. Крім того, згідно повідомлення № 431/12-2016 від 23.12.2016 судовий експерт повідомив про неможливість надати висновок щодо поставлених питань: які саме будівельні матеріали та які будівельні роботи, в якій кількості, об`ємі та якою вартістю були використані та здійснені на будівництво кожної з наявних на земельній ділянці будівель та споруд, тобто позивачем суду не надано доказів щодо конкретних будівельних матеріалів та вартості робіт на які останній просить визнати право власності. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 57,60,61,68,70,71 СК України, ст.376ЦК України,

Outcome: dismissed