Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інституту електрозварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України про визнання діючими встановлених умов праці, стягнення заробітної плати. В судовому засіданні позивач,на підставі прав, наданих йому ст. 31 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право протягом всього розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, заявив про збільшення позовних вимог. Позивач просить суд визнати діючими встановлені трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку умови праці - п'ятиденний робочий тиджень із восьмигодинним робочим днем з 01.02.2015 року по 09.06.2015р. для старшого наукового співробітника відділу №4 Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України [PERSON], а також стягнути відповідача Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу 19842,11 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що21.02.2005 р. його було прийнято на роботу в Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України на посаду старшого наукового співробітника відділу №4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань за контрактом. 01.11.2011р. його було переведено з роботи за контрактом на роботу за безстроковим трудовим договором на посаду старшого наукового співробітника у відділ №4 у зв'язку із переходом з наукової пенсії на пенсію за віком. Загалом його трудова та наукова діяльність пов'язана з ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України як науковою установою з 1970 р. 27.11.2014 р. в доповідній записці безпосередньому начальнику, завідувачу відділу він виклав свої зауваження стосовно роботи за програмою «Ресурс», що вважає початком конфліктної ситуації що склалась у нього з начальником відділу №4 де він безпосередньо працював. Від виконання програми «Ресурс» він був відсторонений через різне бачення його керівництвом можливих наукових підходів до виконання цієї роботи. В листопаді 2014 року він був попереджений про зміну істотних умов праці - з п'ятиденного робочого тижня з восьмигодинним робочим днем, на триденний робочий тиждень з восьмигодинним робочим днем, фактично переведений на роботу на 0,6 ставки. Такі зміни пояснювалися скороченням державного фінансування Інституту електрозварювання. Своєї згоди на це він не давав. 04.03.2015р. був виданий наказ № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» та попередження від 05.03.2015р. про звільнення з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань, які він отримав поштою 17 березня 2015 р. Після видання наказу про скорочення чисельності та штату працівників від 04.03.2015р. директор ІЕЗ ім. Є.О.Патона академік [PERSON] затвердив графік виходу на роботу для нього на березень в режимі 1 раз на тиждень. Такий саме графік виходу на роботу був затверджений [PERSON] для нього і на квітень 2015р. Він висловив незгоду із таким графіком, оскільки для нього були затверджені з лютого 2015р. істотні умови праці - робота на 0,6 ставки, триденний робочий тиждень з восьмигодинним робочим днем. Він вважав заплановане звільнення незаконним, оскільки змін в організації виробництва і праці в ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН не відбувалося, та намагався шляхом переговорів із адміністрацією вирішити цей трудовий спір та скасувати наказ про заплановане звільнення його в досудовому порядку. 16 квітня 2015 р. він подав заяви до ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України про пояснення причин недотримання триденного восьмигодинного графіку роботи та про скасування наказу про заплановане звільнення щодо нього на яке відповіді не отримав. Зміну графіку роботи окремо він не оскаржував, оскільки склалася конфліктна ситуація із його запланованим звільненням, яку він не хотів загострювати. Окрім того, план роботи на 2015р. рік не коригувався, графік виходу на роботу не перешкоджав йому здійснювати наукову роботу в запланованому обсязі, приходити на роботу в дні, не передбачені графіком а також виконувати наукову роботу та обов'язки, передбачені посадовою інструкцією для старшого наукового співробітника за межами інституту. Наукову роботу з лютого 2015 року він продовжував в запланованому обсязі. Відповідно до «Посадової інструкції старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу №4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань», затвердженої заступником директора ІЕЗ ім. Є.О. Патона [PERSON] 22 вересня 2011р. (копія - додаток №8), старший науковий співробітник, зокрема: самостійно провадить наукові дослідженння та розробки, як виконавець найскладніших та найвідповідальніших робіт (п. 2.2), розробляє плани та методичні програми проведення досліджень і розробок (п.2.3) організовує збір та вивчення науково-технічної інформації за темою (п.2.4), провадить аналіз та теоретичне узагальнення наукових даних, результатів експериментів та спостережень (п. 2.5), бере участь упідготовці науково-технічних звітів з виконуваної тематики (п.2.10). Напрямок досліджень, яким він займається, включено у запит на відкриття наукової роботи «Дослідження та розробка перспективних технологій для неруйнівного контролю об'єктів довгострокової експлуатації із використанням засобів локального намагнічування, флеш-радіографії, низькочастотного ультразвукового контролю та термографії» за відомчою тематикою інституту на 2015-2017р. під пунктом № 6 «Дослідження впливу різноманітних факторів на відстань і чутливість контролю протяжних трубопроводів низькочастотними спрямованими хвилями, розробка методики та проекту стандарту України на низькочастотний метод безсканівного ультразвукового контролю протяжних технологічних трубопроводів». Ця тематика наукових досліджень затверджена НАН України в лютому 2015р. На даний момент він також працює над написанням монографії «Метод та технологія низькочастотного ультразвукового діагностування протяжних трубопроводів», що є складовою його роботи на посаді старшого наукового співробітника ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України. Незважаючі на зменшення з лютого 2015 р. оплати праці з повної ставки на 0,6 ставки, ним як науковцем було повністю виконано план першого кварталу 2015 р. по темі «Обгрунтувати суть та особливості хвильового процесу у протяжному трубопроводі при використанні різних мод низькочастотних спрямованих хвиль» та другого кварталу 2015 р. по темі «Обгрунтування особливостей ультразвукової локації середовища протяжного трубопроводу при застосуванні різних мод низькочастотної спрямованої хвилі». За виконаними дослідженнями ним підготований науковий звіт: «Основні особливості та характеристики низькочастотного хвильового процесу в протяжних трубопроводах». З 05.05.2015 р. по 21.05.2015р. він перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку із ускладненнями після перенесеного бронхіту на нервовому грунті. З лютого для нього були встановлені істотні умови праці 0,6 ставки, триденний робочий тиждень з восьмиденним робочим днем. Оскільки жодні зміни в істотних умовах праці в лютому - червні 2015 року для нього не були запроваджені в передбаченому порядку з попередженням за 2 місяці, відповідно до ст. 32 КзПП України, то фактично він продовжував наукову роботу в запланованому обсязі, вважає оплату його роботи в ІЕЗ ім. Є.Є. Патона НАН України з 01.02. 2015р. по 09.9.2015р. такою, що не відповідає умовам трудового договору. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно довідки про заробітну плату від 10.06.2015р. №64 , його заробітна плата за останні два місяці до порушення в лютому 2015р. умов оплати праці становила 5962,97 в грудні 2014 року та 6787,79 в січні 2015 року, середня заробітна плата становить 6375,38 грн. З урахуванням того, що з лютого 2015 р. було запроваджено оплату праці в розмірі 0,6 від попереднього розміру, середня заробітна плата з лютого мала становити 3825,23 грн. (0,6х6375,38=3825,23). При зверненні до суду з позовною заявою він був впевнений, що наказом від 03.11.2014 р. щодо нього було запроваджено роботу на умовах неповного робочого часу, а саме, 3 дні на тиждень та належним чином попереджено про зміну істотних умов праці за два місяці, відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України. Копію наказу при ознайомленні з ним 12.11.2014р. йому видано не було. На його письмову заяву як працівника в квітні 2015р. копія наказу також надана не була, що підтверджується копією заяви про надання документів та доказів її відправки ІЕЗ ім. Є.О. Патона (т.1, а.с.14-16). Щодо підстав не виплати заробітної плати в очікуваному розмірі - 0,6 від заробітної плати в попередні періоди, йому як працівнику було невідомо, з яких причин не виплачена заробітна плата. Позивач вказує що в письмовому запереченні проти його позову (а.с.32) представником відповідача [PERSON] визнано, що наказом від 03.11.2014р. старшому науковому співробітнику [PERSON] не було запроваджено триденного робочого тижня з попередженням про зміну істотних умов праці за два місяці. Відповідно до п. 5 Наказу від 03.11.2014 р. №80 «Про встановлення неповного робочого часу», начальник відділу кадрів мав підготувати проект наказу про встановлення режиму роботи працівників на умовах неповного робочого часу на підставі поданих керівниками структурних підрозділів пропозицій відповідно до вимог чинного законодавства. Вимоги чинного законодавства - відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється відповідно до п. 6 ст. 36 цього Кодексу. В наказі від 03.11.2014 р. № 80 також зазначено, що ознайомлення працівників із цим наказом слід вважати ознайомленням із зміною істотних умов праці, але, оскільки сам наказ не встановлює нових істотних умов праці, він може вважатися лише ознайомленням із тим, що в майбутньому може бути запроваджений неповний робочий день у зв'язку із зменшенням обсягів державного фінансування. Видання наказу 03.11.2014 р. № 80 не звільняє роботодавця від обов'язку в подальшому при запровадження неповного робочого часу виконувати вимоги ст.32 КЗпП України. Стосовно дотримання ним строків позовної давності при зверненні до суду позивач вказує, що відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк. Щодо трудового спору про визнання діючими істотних умов праці, встановлених в п. 6.1 «Колективного договору», п. 5.1 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» - п'ятиденний 40 годинний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота, неділя) - позов подано із дотриманням тримісячного строку звернення до суду, оскільки накази, що мали б змінювати істотні умови праці були надані позивачу та позивач дізнався про них лише в судовому засіданні 30 листопада 2015р. Окрім того, в будь-якому випадку в травні та червні 2015 року мають бути визнані діючими встановлені умови праці, бо наказ №129-к «Про встановлення неповного робочого часу в травні 2015 року» датований 30.04.2015р., наказ №157-к «Про встановлення неповного робочого часу в червні-вересні 2015 року» датований 29.05.2015р. та спір про визнання встановленими діючих умов праці, незважаючи на ці накази, в травні, червні 2015 року переданий на розгляд суду 10.07.2015 р. безсумнівно в межах строку позовної давності. Позивач посилається на те, що ним дотриманий строк звернення до суду із майновою вимогою виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу. На усні звернення до адміністрації ІЕЗ ім. Є.О. Патона в березні - квітні 2015 року про підстави зменшення заробітної плати та недотримання графіку роботи, який працівник вважав встановленим - триденний робочий тиждень із 8 годинним робочим - днем, відповіді йому роботодавцем не надавалися. Відповіді на його письмове звернення про надання такої інформації та копії відповідних наказів від 16.04.2015 р. він не отримав (копія заяви, доказ відправлення - т.1, а.с.14-16). При звернення до суду 10.07.2015 р. Позовна вимога формулювалася ним як стягнення заробітної плати, оскільки йому як працівнику було невідомо про підстави виплати заробітної плати в обсязі меншому, ніж 0,6 ставки. Підстави невиплати заробітної плати в повному обсязі працівнику відомі не були. Зарплата могла бути нарахована, але не виплачена у зв'язку із недостатнім фінансуванням тощо. Після надання представником відповідача копій табелів обліку робочого часу (т.1, а.с. 64-73) та заперечень, йому стало відомо, що в лютому - червні 2015 року, окрім невиплати заробітної плати в повному обсязі, в табелях обліку робочого часу враховано лише один відпрацьований день на тиждень. Тому до початку розгляду справи по суті було ним змінено позовні вимоги та заявлена вимога про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тільки 30.11.2015 року, після початку розгляду справи по суті, представником відповідача були надані копії наказів про запровадження неповного робочого часу на лютий - червень 2015 року та акти проте, що [PERSON] відмовився від підписання цих наказів, можливість використання цих актів як належних доказів оспорюється позивачем. Він, [PERSON], заперечує факт ознайомлення його із цими наказами про встановлення неповного робочого дня, та стверджує, що він ніколи їх не бачив та зміст цих наказів до 30.11.2015р. йому був невідомий. До актів про нібито ознайомлення його [PERSON] з наказами та відмовою про підписання листа-ознайомлення на думку позивача необхідно поставитися критично з наступних підстав: ці докази (накази та акти про відмову ознайомитися з наказами) надані представником відповідача лише 30.11.2015р., з порушенням встановленого ЦПК строку подання доказів до початку розгляду справи по суті, що може свідчити про те, що при підготовці представником відповідача заперечень на позовну заяву актів про відмову ознайомлення [PERSON] із встановленням неповного робочого часу у лютому - червні 2015р. не існувало; -в березні 2015 року при відмові ознайомитися з попередженням про звільнення, копія наказу була надіслана [PERSON] рекомендованим листом, з даним попередженням [PERSON] також ознайомився 24.03.2015р., про що свідчить його підпис в листі ознайомлення, в даному випадку копії наказів працівнику не надсилалися; -як з'ясувалося з наданих відповідачем копій документів, в відділі №4 ІЕЗ ім. Є.О. Патона схильні до фальсифікації документів, що створюються для подання їх до суду. Зокрема створена подана до суду «Виписка з протоколу засідання ведучих спеціалістів відділу №4» від 06.02.2015 р. (а.с. 139), по-перше, ані статутом, ані положенням про відділ №4 проведення таких засідань не передбачено, по друге, серед присутніх зазначений [PERSON], підпис якого під протоколом відсутній. [PERSON] був відсутній на роботі в лютому, в тому числі 06.02.2015р., що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.64) - в цей день [PERSON] був відсутній у зв'язку із хворобою. -протокол підписаний, в тому числі, [PERSON] та [PERSON], що в подальшому підпишуть акти про нібито ознайомлення [PERSON] із наказами про встановлення неповного робочого часу. -на а.с. 55 заступник директора [PERSON] складає службову записку, яка датується 05 лютого 2015 року, при цьому в тексті службової записки підставою її складення є протокол Техніко-економічної ради від 23. 02.2015, що свідчить про те, що цей документ є фальсифікованим та не може бути належним доказом; -акт від 09.02.2015р. про відмову підписувати лист- ознайомлення із наказом про встановлення неповного робочого часу на лютий 2015 року також не відповідає дійсності, чомусь підписані заступником начальника відділу №4 [PERSON] та працівники відділу [PERSON] та [PERSON] які в цих осіб були повноваження ознайомлювати з наказом відповідач не зазначає; -дійсно, [PERSON] відмовився підписати запропонований графік роботи на червень (а.с. 61), оскільки в травні мав бути звільнений у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, при цьому був складений акт (а.с. 75) підписаний начальником відділу кадрів та працівниками відділу кадрів, в копіях документів, наданих представником відповідача 30.11.2015р. міститься копія ще одного акту, буцімто складеного 02.06.2015р., який підписаний вже іншими особами, доцільність такого ведення діловодства сумнівна; -інші надані акти не відповідають дійсності, оскільки із наказами [PERSON] не ознайомлювали, відсутні листи ознайомлення із наказами, де були б присутні підписи всіх працівників, окрім [PERSON] -окрім того на запит [PERSON] (а.с. 14) ці накази надані не були, що свідчить про те, що вони не існували або працівникові свідомо не надавалися; -а.с. 58 [PERSON] підписався за ознайомлення із кількістю робочих днів у лютому 2015р. а не у березні -а.с. 62 - 28 травня затверджено режим роботи у травні 2015 року. Накази № 57-к від 26 лютого 2015 року «про встановлення неповного робочого часу у березні - квітні 2015 року», №129 - к від 30 квітня 2015 р. «Про встановлення неповного робочого часу в травні 2015 року», №157-к «Про встановлення неповного робочого часу у червні-вересні 2015 року» видавалися менше ніж за 2 місяці до запровадження неповного робочого часу, що унеможливлювало повідомлення працівників про зміну істотних умов праці за 2 місяці, відповідно до ст. 32 КЗпП України. Оскільки наказ від 03.11.2014р. №80 (а.с. 42) «Про встановлення неповного робочого часу», як було з'ясовано позивачем після ознайомлення з ним під час розгляду справи в суді, та визнано представником відповідача, не змінював істотні умови праці для [PERSON] на триденний робочий тиждень (0,6 ставки), інші істотні умови праці, ніж встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором - п'ятиденний сорокагодинний робочий тиждень для працівника ІЕЗ ім. Є.О. Патона [PERSON] не встановлені. Згідно табелів обліку робочого часу (а.с. 64-72), він мав: кількість робочих днів у лютому - 21, кількість відпрацьованих днів - 6, дні вимушеного прогулу - 15, кількість робочих днів у березні - 21, кількість відпрацьованих днів - 5, дні вимушеного прогулу - 16, кількість робочих днів у квітні - 21, кількість відпрацьованих днів - 5, дні вимушеного прогулу - 16, кількість робочих днів у травні - 17, кількість відпрацьованих днів - 1, дні вимушеного прогулу - 15, кількість робочих днів у червні - 20, до звільнення - 6, кількість відпрацьованих днів - 1, дні вимушеного прогулу - 5. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно довідки про заробітну плату від 10.06.2015р. № 64, його заробітна плата за останні два місяці до порушення в лютому 2015р. умов оплати праці становила 5962,97 грн. в грудні 2014 року та 6787,79 в січні 2015 року, в той же час у службових записках зазначений денний розмір заробітної плати за лютий - червень 2015року, який використовується для рохрахунку оплати вимушеного прогулу. Оплата йому днів вимушеного прогулу має становити 19 842,11 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримують та просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила що у зв'язку із зменшенням обсягу фінансування інституту був встановлений режим неповного робочого часу для працівників наказом № 80 від 03.11.2014 року. Спосіб встановлення конкретного режиму робочого часу на кожен місяць встановлювався через службові записки, які затверджувалися заступниками директора. Вважає що позивач був належним чином повідомлений про це, та не заперечував проти цього. Вважає заявлений позов безпідставним. Надала суду відповідні письмові заперечення на позов (а.с.31-37 т.1, та додаткові пояснення до заперечень (а.с.218-221 т.1). Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач з21.02.2005 р. Працює в Інституті електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України на посаді старшого наукового співробітника відділу №4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань, спочатку за контрактом, а з 01.11.2011 р. за безстроковим трудовим договором на посаді старшого наукового співробітника у відділі №4. 04.03.2015р. був виданий наказ № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» та попередження від 05.03.2015р. про звільнення з посади які позивач отримав поштою 17.03.2015 р. З лютого 2015р. адміністрацією позивачу були змінені істотні умови праці - встановлена робота на 0,6 ставки, триденний робочий тиждень з восьмигодинним робочим днем, а з березня 2015 року в режимі 1 раз на тиждень. Такий саме графік виходу на роботу був затверджений для нього і на квітень 2015р. Також позивач був повідомлений про своє наступне звільнення. З 16 квітня 2015 р. позивач намагався отримати від адміністрації ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України інформацію про причини недотримання графіку роботи але відповіді не отримав. Зміна графіку роботи окремо до суду позивачем не оскаржував. Незважаючи на зміну графіків роботи у бік зменшення робочого часу, план роботи на 2015 р. адміністрацією ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України позивачу не був зменшений. Тематика наукових досліджень затверджена позивачу НАН України в лютому 2015 році. Незважаючі на зменшення з лютого 2015 р. оплати праці з повної ставки на 0, 6 ставки, позивачем було виконано план першого кварталу 2015 р. по темі «Обгрунтувати суть та особливості хвильового процесу у протяжному трубопроводі при використанні різних мод низькочастотних спрямованих хвиль» та другого кварталу 2015 р. по темі «Обгрунтування особливостей ультразвукової локації середовища протяжного трубопроводу при застосуванні різних мод низькочастотної спрямованої хвилі». Діючи істотні умов праці для позивача [PERSON] встановлені ст.52 КЗпП України, та у п. 6.1 «Колективного договору», п. 5.1 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» , а саме - п'ятиденний 40 годинний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота, неділя). Відповідно до ч.1ст.56 КЗпП України за угодою між працівником і власником, або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день, або неповний робочий тиждень. Таким чином трудове законодавство передбачає добровільність волевиявлення працівника для переходу на неповний робочий тиждень. Такого добровільного волевиявлення працівника [PERSON] на перехід на умови роботи з неповним робочим тижнем не було. Відповідної заяви на це від працівника [PERSON] адміністрація не отримувала, таким чином у відповідача не було підстав для застосування для працівника [PERSON] на зміну умов його праці та використання неповного робочого тижня. З лютого 2015 року для позивача були встановлені зміни істотних умови праці 0,6 ставки, триденний робочий тиджень з восьмиденним робочим днем. Але фактично [PERSON] продовжував наукову роботу в запланованому обсязі [PERSON] належним чином не було попереджено про зміну істотних умов праці за два місяці, відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України. Копію наказу при ознайомленні з ним 12.11.2014 р. йому видано не було. Згоди [PERSON] на це відповідачем не було отримано. Відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч.4 ст.32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється відповідно до п. 6 ст. 36 цього Кодексу. Оплата роботи позивача в ІЕЗ ім. Є.Є. Патона НАН України з 01.02. 2015 р. по 09.9.2015 р. є такою, що не відповідає умовам укладеного з ним трудового договору. Відповідно до Наказу від 03.11.2014 р. № 80 «Про встановлення неповного робочого часу» ( а.с.42) , ознайомлення з цим наказом вважався попередженням про зміну істотних умов праці начальнику відділу кадрів доручалось підготувати проект наказу про встановлення режиму роботи працівників на умовах неповного робочого часу на підставі поданих керівниками структурних підрозділів пропозицій відповідно до вимог чинного законодавства. Цей наказ не відповідає приписам визначеним в ч.3 та ч. 4 КЗпП України, бо зміна істотних умов праці визначається щодо працівника індивідуально. Наказ № 80 від 03.11.2014 р. не встановлює нових істотних умов праці, він може вважатися лише ознайомленням із тим, що в майбутньому може бути запроваджений неповний робочий день у зв'язку із зменшенням обсягів державного фінансування. Видання наказу від 03.11.2014 р. № 80 не звільняє роботодавця від обов'язку в подальшому при запровадження неповного робочого часу виконувати вимоги ст.32 КЗпП України. Накази № 57-к від 26.02 2015 року «про встановлення неповного робочого часу у березні - квітні 2015 року», №129 - к від 30.04. 2015 р. «Про встановлення неповного робочого часу в травні 2015 року», №157-к «Про встановлення неповного робочого часу у червні-вересні 2015 року» видані менше ніж за 2 місяці до запровадження неповного робочого часу, що вже унеможливлювало повідомлення працівників про зміну істотних умов праці за 2 місяці, відповідно до ст. 32 КЗпП України. Оскільки Наказ від 03.11.2014р. № 80 (а.с. 42) «Про встановлення неповного робочого часу», не змінював істотні умови праці для [PERSON], то суд вважає, що інші істотні умови праці, ніж встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором - п'ятиденний сорокагодинний робочий тиждень для [PERSON] не були встановлені. Суд критично ставиться до наданих стороною відповідача протоколу засідання спеціалістів відділу № 4, актів про ознайомлення позивача з наказами та його відмовою про підписання листа-ознайомлення. Так наданий до суду «протокол засідання ведучих спеціалістів відділу № 4» від 06.02.2015 р. (а.с. 139 т.1) не передбачений ані статутом, ані положенням про відділ №4, в ньому серед присутніх зазначений [PERSON], підпис якого під протоколом відсутній. [PERSON] був відсутній на роботі в лютому, в тому числі 06.02.2015р., що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.64 т.1) - в цей день [PERSON] був відсутній у зв'язку із хворобою. Надана відповідачем як доказ службова записка, (а.с.55 т.1) від 05 лютого 2015 року складена заступником директора інституту, містить текст згідно якого підставою її складення є протокол Техніко-економічної ради від 23.02.2015, що свідчить про ознаки фальсифікації та не може бути належним доказом по справі. Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМ України від 08.02. 1995 року № 100 він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно довідки про заробітну плату від 10.06.2015р. №64 , заробітна плата позивач за останні два місяці до порушення відповідачем умов його праці, в лютому 2015 р. становила 5962,97 грн. в грудні 2014 року та 6787,79 грн. в січні 2015 року., середня заробітна плата становить 6375,38 грн. З урахуванням того, що з лютого 2015 р. позивачу було запроваджено оплату праці в розмірі 0,6 відсотка від попереднього розміру, середня заробітна плата з лютого мала становити 3825,23 грн. (0,6х6375,38=3825,23). Згідно табелів обліку робочого часу (а.с. 64-72), позивач мав: кількість робочих днів у лютому - 21, кількість відпрацьованих днів - 6, дні вимушеного прогулу - 15, кількість робочих днів у березні - 21, кількість відпрацьованих днів - 5, дні вимушеного прогулу - 16; кількість робочих днів у квітні - 21, кількість відпрацьованих днів - 5, дні вимушеного прогулу - 16; кількість робочих днів у травні - 17, кількість відпрацьованих днів - 1, дні вимушеного прогулу - 15; кількість робочих днів у червні - 20, до звільнення - 6, кількість відпрацьованих днів - 1, дні вимушеного прогулу - 5. Оплата днів вимушеного прогулу має становити: в лютому 281,33х15 днів = 4219,95 грн., в березні 281,33х16 днів =4501,28 грн., в квітні 281,33х16 днів = 4501,28 грн., в травні 347,53х15 днів = 5212,95 грн., в червні 281,33х5 днів = 1406,65 грн. Всього 19 842,11 грн. Стосовно дотримання ним строків позовної давності при зверненні до суду, суд вважає що позивач такого строку не пропустив. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк. Щодо трудового спору про визнання діючими істотних умов праці - п'ятиденний 40 годинний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота, неділя) - позов подано із дотриманням тримісячного строку звернення до суду, оскільки накази, що мали б змінювати істотні умови праці були надані позивачу та позивач дізнався та ознайомився з ними лише в судовому засіданні 30.11.2015 р. Оскільки фактичної зміни в організації виробництва і праці у відділі № 4 інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України не відбулось, а було лише обмеження фінансування, то суд вважає діючими встановлені трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку умов праці позивача - п'ятиденний робочий тиждень із восьмигодинним робочим днем, з відповідним нарахуванням для позивача заробітної плати. На підставі викладеного,

Outcome: approved