Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: Михайлівський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] про припинення стягнення аліментів з батька на утримання неповнолітньої дитини в зв`язку зі зміною місця проживання дитини та стягнення аліментів з матері. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.05.2016 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% усіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05 квітня 2016 року. За весь час стягнення аліментів, він належним чином виконував рішення суду та заборгованості по сплаті аліментів не має. Проте, з 25.06.2020 року його неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , переїхав та став проживати зі ним. З часу переїзду сина на постійне проживання до нього, він повністю перебуває на його утримані. При цьому, відповідач отримує присуджені з позивача аліменти на утримання сина, які витрачає на свої особисті потреби і матеріальної допомоги сину не надає. В зв`язку з вищевказаним, та мотивуючи тим, що в період з 25.06.2020 року по день подачі позовної заяви до суду, неповнолітній син сторін знаходиться на повному утриманні позивача, просить суд припинити стягнення аліментів за рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.05.2016 року з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в зв`язку зі зміною проживання місця дитини, з моменту подання позовної заяви. Стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Ганюков В.Д. на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач пояснив, що з 26.06.2020 року відповідач вигнала їх сина з дому, в результаті чого він зібрав свої речі і переїхав жити до батька. З цього часу син знаходиться на його повному утриманні, а відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. Крім того, за місцем проживання відповідача залишилися зимові речі сина, які вона на його прохання не повернула, і він змушений був купувати сину зимовий одяг. Після пред`явлення ним позову відповідач дійсно перерахувала на картку сина частину сплачених ним аліментів, проте особисто нею ніякої матеріальної допомоги сину надано не було. З 01.09.2020 року він написав заяву на проживання сина в гуртожитку у зв`язку з навчанням в м. Запоріжжі, оскільки до матері, яка проживає в м. Запоріжжі, він повертатися не бажає. В кінці жовтня в навчальному закладі, де навчається син, було оголошено карантин, і з того часу і до теперішнього син проживає разом з ним, навчається дистанційно і знаходиться на його повному утриманні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись за доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Так, відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що їх з позивачем син [PERSON] являється студентом ІІ-го курсу в ДНЗ «Запорізький правобережний ліцей», що підтверджується інформацією на адвокатський запит від 04.09.2020 р. № 31. Крім того, з 01.09.2020 року [PERSON] проживає в гуртожитку зазначеного ліцею. Таким чином, неповнолітня дитина проживає не з батьком, а окремо. Те, що їх син [PERSON] проживав влітку у свого батька в смт. Михайлівка, де також проживає його рідна бабуся, не дає право позивачу на стягнення аліментів. Як видно з вищезазначеної Інформації на запит адвоката, заяву на проживання в гуртожитку написав [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] . Таким чином, позивач вводить суд в оману стосовно місця проживання дитини, з метою самоусунення від сплати аліментів, і намагається безпідставно збагатитися за її рахунок. Позивачем не надано будь-яких доказів, що отримані нею аліменти на утримання сина [PERSON] витрачаються нею не за цільовим призначенням. Таким чином вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову і обставини, викладені в позові, не відповідають дійсним обставинам справи. Внаслідок зазначеного, просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, 09.11.2020 року відповідачем [PERSON] надано дублікати чеків, у відповідно до яких нею було здійснено перерахування грошових коштів - аліментів [PERSON] 08.10.2020 року в розмірі 600 грн., 17.10.2020 року в розмірі 1005 грн. 03 коп., 04.11.2020 року у розмірі 904 грн. 52 коп. У відповіді на відзив позивач [PERSON] вказав, що той факт, що неповнолітній син - [PERSON] , являється студентом 2-гокурсу ДНЗ «Запорізький правобережний ліцей» і проживає в гуртожитку, суттєвого значення для правильного вирішення справи не має, оскільки він знаходиться на повному його утриманні, а відповідачка в цьому участі взагалі не приймає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно з 26.06.2020 року він переїхав і постійно проживає з батьком [PERSON] в смт. Михайлівка. Місце його проживання також зареєстроване в смт. Михайлівка в будинку батька. З 26.06.2020 він повністю перебуває на утриманні батька. До матері він повертатися наміру не має через конфлікт з нею та бабусею. З 01.09.2020 року батько влаштував його до гуртожитку у зв`язку з навчанням ДНЗ «Запорізький правобережний ліцей», сплачує за гуртожиток по 200 грн. Гроші на харчується та поїздки до м. Запоріжжя йому надає батько. Також, він купує йому одяг, взуття, зошити. З кінця жовтня через карантин він знаходиться на дистанційному навчанні і постійно проживає в батька. За весь цей час мати матеріальної допомоги йому не надавала. Дійсно в жовтня мати перерахувала йому аліменти, сплачені батьком, які були витрачені на придбання зимового одягу. Представник третьої особи - Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Трусова Т.В. в судовому засіданні пояснила що дійсно в провадженні державного виконавця знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.05.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стосовно стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% усіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05 квітня 2016 року. Боржник офіційно працевлаштований, аліменти стягуються своєчасно та в повному обсязі, заборгованості не має. Вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину:[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області 11 травня 2018 року. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.05.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% усіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05 квітня 2016 року. Згідно довідки депутата Михайлівської селищної Ради від 28.08.2020 року, [PERSON] , 2003 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає зі своїм рідним батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 25.06.2020 року У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного в.о. начальника відділуМихайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Схілного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 31.08.2020 року, [PERSON] за період з 01.02.2020 року по 31.07.2020 року було сплачено на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 14832 грн. 00 коп. З інформації на адвокатський запит за № 31 від 04.09.2020 року, наданої заступником директора Державного навчального закладу «Запорізького правобережного професійного ліцею», [PERSON] навчається в ліцеї з 1 вересня 2019 року на III курсі за професією «Слюср з ремонту колісних транспортних засобів». Мати - [PERSON] систематично відвідувала навчальний заклад і про навчання свого сина [PERSON] , підтримувала контакт з керівником групи, дуже часто отримувала інформацію щодо поведінки та навчання сина в телефонному режимі. Батько [PERSON] цікавився сином в телефонному режимі, так як проживає в смт. Михайлівка. Декілька разів, приїжджав в навчальний заклад, займався поселенням сина в гуртожиток. Батьківські збори відвідувала мати [PERSON] . Батько [PERSON] написав заяву на проживання сину в гуртожитку з 01.09.2020 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. У відповідності до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Аналіз фактичних обставин справі і зібраних у справі доказів свідчить про те, що неповнолітній син сторін [PERSON] з 26.06.2020 року фактично проживає разом зі своїм батьком - позивачем [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживанням, за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з дублікати чеків відповідачем було здійснено перерахування грошових коштів сину, а саме: аліментів, отриманих від позивача (08.10.2020 року в розмірі 600 грн., 17.10.2020 року в розмірі 1005 грн. 03 коп., 04.11.2020 року у розмірі 904 грн. 52 коп.). Проте, доказів участі матері в утримання дитини з 26.06.2020 року матеріали справи не містять. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на час ухвалення рішенням Михайлівським районним судом Запорізької області від 06.05.2016 року неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] дійсно проживав разом з матір`ю та знаходився на її матеріальному утриманні. Проте, з 26.06.2020 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на повному його утриманні, внаслідок чого останній набув право на отримання аліментів з відповідача. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з 26.06.2020 року дитина фактично проживає разом з батьком за його зареєстрованим місцем проживанням, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою - підтвердженням, складеною 28 серпня 2020 року депутатом Михайлівської селищної ради Петраковою Н.І. та поясненнями самого неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні, дитина знаходиться на утриманні батька, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, вказані обставини, з врахуванням загальних принципів регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, на думку суду, мають істотне значення і у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів і для стягнення таких аліментів з матері дитини. На думку суду, звільнення батька, з яким проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на користь матері, відповідає інтересам дитини. Відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів з матері, яка проживає окремо від дитини, враховуючи вимоги ч.2 ст. 29 ЦК України, згідно яких фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з батька на утримання неповнолітньої дитини в зв`язку зі зміною проживання дитини підлягають задоволенню з дня набрання рішенням законної сили. Також, вимоги позивача про стягнення аліментів з матері в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) від дня пред`явлення позовупідлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору за вимоги про припинення стягнення аліментів в розмірі 840 грн. 80 коп., а також витрати на правничу допомогу 2700 грн., розмір яких доведений наданими в судовому засіданні актом виконаних робіт та квитанціями. Крім того, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за вимоги в частині стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial