Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить визнати, що договір на здачу житлової площі у найм від 22 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] припинив свою чинність 22 вересня 2013 року. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що після смерті його дружини [PERSON] він успадкував квартиру №12 на вул. Медової Печери, 7 у м. Львові. В 2008 році між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на здачу житлової площі у найм від 22 вересня 2008 року на термін «постійно». На даний час [PERSON] вважає, що вказаний договір є чинним. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 березня 2016 року у справі №461/632/16-ц встановлено, що оскільки договір укладений на невизначений строк, відтак, до даних правовідносин будуть застосовуватись положення ст.821 ЦК України. Суд зазначає, що договір винайму житла від 22 вересня 2008 року не припиняв своєї чинності, не є розірваним або визнаним недійсним, відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Вказує, що суд помилився в підрахунках, оскільки відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України, договір найму житла був чинний 5 років, тобто з 22 вересня 2008 року до 22 вересня 2013 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив таку задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що договір на здачу житлової площі у винайм від 22 вересня 2008 року вважається укладеним на 5 років, оскільки після спливу цього строку, а саме 22 вересня 2013 року наймодавець (позивач) не попередив наймача (відповідача) про відмову від договору, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на тих самих умовах і на такий самий строк, тобто до 22 вересня 2018 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір на здачу житлової площі у винайм на постійно, а саме квартири №[ADDRESS]. Вказаний договір оренди житла укладений безстроково. 09 березня 2013 року [PERSON] померла. Відповідно до ч.1 ст.814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, до позивача [PERSON], який успадкував вищевказану квартиру, перейшли права та обовязки наймодавця по договору на здачу житлової площі у винайм, оскільки такий станом на день прийняття позивачем спадщини не припиняв своєї чинності, не був розірваним або недійсним. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] з 2008 року по даний час разом зі своєю сімєю проживає у [INFO], за цією адресою зареєстроване його місце проживання та його малолітнього сина [PERSON], [INFO] на підставі оскаржуваного договору та на підставі заяви [PERSON] від 04 березня 2009 року, яка не заперечила проти реєстрації сина наймача. За положеннями ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Як передбачено ч.1 ст.822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Суд приймає до уваги покликання сторони відповідача, як належні та допустимі, про те, що договір на здачу житлової площі у винайм від 22 вересня 2008 року вважається укладеним на 5 років, і оскільки після спливу цього строку, а саме 22 вересня 2013 року наймодавець (позивач) не попередив наймача (відповідача) про відмову від договору, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, тобто до 22 вересня 2018 року. Зважаючи на те, що договір оренди житла не припиняв своєї чинності, не є розірваним або визнаним недійсним, відповідач не отримував від позивача та попереднього власника квартири - [PERSON] будь-якого попередження про розірвання договору, відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Вищевказані обставини були встановлені: - у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 01 березня 2016 року у складі головуючого судді Зубачик Н.Б. у цивільній справі №461/632/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/56263712), яке набрало законної сили (залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року -http://reyestr.court.gov.ua/Review/57008849, ухвалою ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.11.2016 року) та яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення та позбавлення права користуватися житловим приміщенням, стягнення боргу та моральної шкоди; - у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року у складі головуючого судді Мисько Х.М. у цивільній справі №461/1561/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/62864920), яке набрало законної сили (залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року -http://reyestr.court.gov.ua/Review/68302746) та яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON]. до [PERSON] про визнання договору найму житла недійсним, нечинним, нікчемним, зобов'язання Галицького районного відділу ДМС України на вимогу [PERSON] виписати [PERSON] та [PERSON] з квартири, стягнення матеріальної та моральної шкоди; - у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2016 року у складі головуючого судді Радченко В.Є. у цивільній справі №461/6163/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/63424406), яке набрало законної сили (залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року -http://reyestr.court.gov.ua/Review/64650757) та яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та виселення, позбавлення права користування житловим приміщенням. - у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року у складі головуючого судді Лялюка Є.Д. у цивільній справі №461/3151/17-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/70410845), яке набрало законної сили (залишене без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2018 року -http://reyestr.court.gov.ua/Review/72116285) та яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виселення наймача із квартири на час капітального ремонту. На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання «вжити розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Відповідно до ч.2 ст.763 ЦК України, кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Разом з тим, відповідно до ст. 825 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази;2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень. Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла. Виходячи з вимог ч.1 ст.168 ЖК України, договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця у випадках: 1)якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. 2)якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, 3)якщо наймач або особи, які проживають разом з ним використовують жиле приміщення не за призначенням, 4) якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично порушують правила соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), 5)у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] вважає договір найму житла з відповідачем припиненим з 22 вересня 2013 року, зважаючи на встановлення законодавцем максимального (граничного) строку у ч. 1 ст. 821 ЦК України. Однак, така правова позиція є помилковою, оскільки у диспозиції вищевказаної правової норми відсутні спеціальні вказівки законодавця на граничність строку договору оренди житла (не вживаються звороти «не більше пяти років», «до пяти років»). У наведених вище судових рішеннях, які набрали законної сили та які мають преюдиційну силу при розгляді даної справи, встановлено, що відповідач зі своєю сімєю самоуправно не вселялись у спірну квартиру, проживають у квартирі правомірно та на підставі договору найму житла, який у встановленому законом порядку не розірвано, його дію продовжено сторонами до 22 вересня 2018 року, відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання договору на здачу житлової площі у винайм від 22 вересня 2008 року припиненим. На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed