Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частини нежитлових будівель, посилаючись на те, що він з відповідачем з 03.07.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.04.2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.06.2016 року залишено без змін, було розірвано. В шлюбі у них 14.02.2003 року народився син [PERSON], який проживає разом з відповідачем. Позивач вказує, що за час проживання у шлюбі набуто у спільну сумісну власність наступне майно: 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м., 8-2 тех. приміщення пл. 18.80 кв.м. загальною площею 270,20 кв.м, що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 грудня 2010 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим №8283; 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С» та складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, що підтверджується договором купівлі- продажу від 12 червня 2015 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим №1586. При цьому, вартість вказаних 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі позивачу невідома через відсутність у нього як оригіналу, так і копії вказаного договору купівлі-продажу. Таким чином, загальна вартість спільно нажитого майна сторонами під час шлюбу (без врахування вартості 19/1000 часток нежитлової будівлі, що розташовані в м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3) складає 162900,00 гривень. Позивач вважає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. А тому в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ним та відповідачем не досягнуто. Добровільно розділити спільно нажите майно відповідач відмовляється. На основі викладеного, позивач за первісним позовом просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м., 8-2 тех. приміщення пл. 18.80 кв.м. загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 грудня 2010 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим №8283; 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С» та складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, що підтверджується договором купівлі- продажу від 12 червня 2015 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим №1586. Здійснити поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином, а саме: визнати за [PERSON] право власності на 13/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м, 8-2 тех. приміщення пл. 18,80 кв.м, загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3; визнати за [PERSON] право власності на 19/2000 ідеальних часток нежитлової будівлів торговельному комплексі літ «С» та складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3; визнати за [PERSON] право власності на 13/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ.»С», 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м, 8-2 тех. приміщення пл. 18,80 кв.м, загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3; визнати за [PERSON] право власності на 19/2000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С» та складається з торгового залу №9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення №9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3. Стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Окрім того, 09.01.2018 року [PERSON] було також подано зустрічний позов до [PERSON], в якому відповідач (позивач за зустрічним позовом) просила розділити спільне сумісне майно подружжя та виділити майно у приватну власність, припинити право спільної сумісної власності подружжя на спірні нежитлові будівлі і визнати за нею право власності на 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м., 8-2 тех. приміщення пл. 18.80 кв.м. загальною площею 270,20 кв.м, що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3 та визнати право власності на 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С», що складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3 за [PERSON], а також зарахувати зустрічні грошові зобовязання [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 196\~953,00 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 472\~790,23 боргових зобовязань та понесені судові витрати у розмірі 12 810,00 грн. Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.04.2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.06.2016 року залишено без змін, шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, вважає, що шлюб між сторонами припинився 08 червня 2016 року. [PERSON] свій зустрічний позов мотивує тим, що вона самостійно за власні кошти придбала спірні нежитлові будівлі з метою здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку. З 10 червня 2005 року вона розпочала здійснювати підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець та з серпня 2005 року мала у штаті одного працівника [PERSON], яка допомагала їй провадити підприємницьку діяльність. Від здійснення підприємницької діяльності у 2005 році позивач за зустрічним позовом отримала дохід у розмірі 94000,00 грн. (приблизно 18614 доларів США ), у 2006 році 98765,00 грн. (приблизно 19560 доларів США). 20.12.2007 року вона уклала з ТОВ «Ринок Головний ТК» договір №142 про надання послуг з бронювання місця під розміщення торговельного місця, який за своєю суттю є договором про інвестування будівництва. Предметом вказаного договору було надання ринком послуг по забезпеченню прав «Підприємця» на подальше використання ним торговельного місця (площею 50 кв.м. за адресою: блок №2 поверх І на проектно-кошторисній документації ринку) для здійснення підприємницької діяльності після прийняття ринком в експлуатацію цілісного торговельного комплексу за адресою м. Чернівці, вул. Ентузіастів, 3, та укладення з підприємцем відповідного договору «Про надання в користування торговельного місця та ринкових послуг». Розмір плати за бронювання 1 кв.м. торговельного місця встановлена сторонами у розмірі 2500 грн. На виконання зобовязань за вказаним договором бронювання, між нею та ринком було підписано акт №ДП-0000006 від 25.02.2009 року, згідно з яким вона повністю сплатила плату за бронювання торговельного місця в розмірі 125000 грн. Після цього, між нею та ринком досягнуто домовленості про збільшення площі торговельного місця для бронювання та нею здійснено оплату додаткової площі на загальну суму 82800 грн. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що також, в період з 2001 року по 2012 рік її мати [PERSON] перебувала на заробітках в Італії та фінансово їй допомагала, висилаючи гроші на придбання магазину на загальну суму 23000 доларів США. На виконання умов договору бронювання торговельного місця вона здійснила оплату на користь ринку у загальному розмірі 207800 грн. (приблизно 28000 доларів США за курсом 7,50 грн. за 1 долар США). Джерелом сплати вказаних коштів були грошові кошти, що зароблені нею від здійснення підприємницької діяльності, а також грошові кошти, що отримані нею в дарунок від її матері [PERSON] Восени 2010 року ТОВ «Ринок Головний ТК» здало в експлуатацію торговельний комплекс за адресою м. Чернівці, вул. Ентузіастів, 3. 06.10.2010 року між ФОП [PERSON] (у 2007 році Степанюк) Л.М. та ТОВ «Ринок Головний ТК» було укладено нотаріально засвідчений договір про надання ринкових послуг, згідно п.1.1 якого Ринок створює умови для належного функціонування цілісного господарського комплексу, розташованого за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3, а підприємець здійснює діяльність в межах, визначених умовами цього договору місці, компенсує витрати за спожиту електроенергію, воду, водовідведення, теплову енергію. В п.1.3 договору зазначено, що Ринок надає за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3, в комплексі, а підприємець отримує за актом приймання-передачі місце №8, що розміщене в торговельному залі (інвентарний номер 8-1, 8-2 на 0-му поверсі), загальною площею 251,4 кв.м. та 18,8 кв.м. Через майже 2 місяці, з метою переоформлення у свою власність заброньованого та викупленого торговельного місця, [PERSON], окрім власних коштів виручених від здійснення підприємницької діяльності, були залучені подаровані її матірю [PERSON] грошові кошти, а також позичені кошти у [PERSON]. Так, вказує, що за три дні до купівлі нежитлового приміщення (приміщення було придбане 02.12.2010 року), 29.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала грошову позику в сумі 20000,00 доларів США (станом на момент отримання позики 158600,00 грн. по курсу 7,93 грн. з 1 долар США), що підтверджується відповідною розпискою. Після чого, 02.12.2010 року на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, що укладений між нею та ТОВ «Ринок Головний ТК», вона набула у власність 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С», загальною площею 270,20 кв.м., по вулиці Ентузіастів, 3, м. Чернівці. Договір вона уклала як фізична особа, оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно за фізичною особою\~субєктом підприємницької діяльності чинним законодавством не передбачена. Стверджує, що 01.11.2012 року відповідачка уклала з ТОВ «Ринок Головний ТК» договір №8, предметом якого було надання ринком оплатних послуг з розміщення та належного функціонування торговельного місця №8, площею 270,20 кв. м., що розташоване по вул. Ентузіастів, 3, м. Чернівці, аналогічний договір був переукладений 01.07.2016 року та 01.12.2016 року. [PERSON] згідно договору суборенди від 12.11.2012 року орендував у неї у вказаному магазині частину приміщення площею 20,00 кв.м., отримав ліцензію на продаж тютюнових виробів та алкогольних напоїв та розпочав здійснювати власну підприємницьку діяльність. Звертає увагу суду на те, що оспорюючи факт використання приміщення магазину на правах орендаря, [PERSON] в липні 2017 року звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом про визнання договору суборенди нежитлового приміщення від 12.11.2012 року недійсним. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.09.2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 року в задоволенні позову було відмовлено. Окрім того, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього заборгованість з орендної плати за договором суборенди нежитлового приміщення від 12.11.2012 року в сумі 10530,74 грн. та ухвалено виселити [PERSON] з орендованого приміщення у звязку з припиненням договору оренди 04.11.2016 року. Від здійснення підприємницької діяльності в 2012 році відповідач отримала дохід у розмірі 578130,50 грн. (приблизно 72200 доларів США за курсом 8,00 грн. за 1 долар США), в 2013 році\~375880,00 грн. (приблизно 47000 доларів США за курсом 8,00 грн. за 1 долар США), в 2014 році\~420700,00 грн. (приблизно 28000 доларів США за курсом 15,00 грн. за 1 долар США), в 2015 році\~986350,00 грн. (приблизно 49000 доларів США за курсом 20,00 грн. за 1 долар США), всього за 2012-2015 роки дохід у розмірі 196200 доларів США. За рахунок власних коштів, виручених від здійснення підприємницької діяльності, вона 12.06.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, що укладений з [PERSON], набула у власність 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С», загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані по вул. Ентузіастів, 3 м. Чернівці та складаються з: торгового залу №9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення №9-2 площею 61,60 кв.м. (магазин №2), за який було сплачено 405731,00 грн. Таким чином, [PERSON] посилається на те, що вона придбала 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м., 8-2 тех. Приміщення пл. 18.80 кв.м. загальною площею 270,20 кв.м, що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, як приватний підприємець з метою використання у підприємницькій діяльності за рахунок коштів отриманих від матері [PERSON] та позики від [PERSON]. А також, вказує, що внаслідок невиконання взятих на себе зобовязань у повному обсязі, [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці про стягнення боргу за договором позики до [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.08.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 1008002,46 грн. В процесі виконання вказаного рішення суду [PERSON] 20 грудня 2017 року сплатила [PERSON] стягнутий рішенням суду борг в розмірі 1008002,46 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Позивач за зустрічним позовом вказує, що на її замовлення судовим експертом [PERSON] було складено висновок №57/12-17 від 26.12.2017 року судової будівельно-технічної експертизи про визначення ринкової вартості 26/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень магазину 8-1 8-4 по вул.Ентузіастів, 3 в м.Чернівці (магазин №1), згідно якого вартість вказаних приміщень становить 1055469,00 грн., а також висновок №58/12-17 від 26.12.2017 року, про визначення ринкової вартості 19/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень магазину 9-1, 9-2 по вул.Ентузіастів, 3 в м.Чернівці (магазин №2), згідно якого вартість вказаних приміщень становить 661563,00 грн. Оскільки згоди з [PERSON] з приводу поділу майна не досягнуто, позивач за зустрічним позовом вважає за доцільне поділити майно наступним чином: виділити їй, [PERSON] в натурі та визнати за нею право власності на 26/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торгівельному комплексі літ. С, загальною площею 270,20 кв.м., розташованого в м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3, загальною вартістю 1055469,00 грн. та виділити [PERSON] в натурі та визнати за ним право власності на 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торгівельному комплексі літ. С, загальною площею 202,40 кв.м., розташованого в м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3, загальною вартістю 661563,00 грн. Різниця становить 196953,00 грн., яка б підлягала стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Окрім того, позивач за зустрічним позовом вказує, що магазин №1 був придбаний за рахунок отриманих [PERSON] у позику грошових коштів згідно договору позики від 29.11.2010 року, з яких 5000,00 доларів США було повернуто за час шлюбу, 12900,00 доларів США було повернуто позивачкою за зустрічним позовом особисто після розірвання шлюбу з відповідачем. Також, в судовому порядку з [PERSON] було стягнуто на користь позикодавця кошти в сумі 1008002,46 грн., які нею були сплачені особисто 20.12.2017 року. При цьому, вважає, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на магазин №1, що придбаний за рахунок позичених грошових коштів, внаслідок укладення договорів позики, виникає також і зобовязання в інтересах сімї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя повинно здійснювати як солідарні боржники. Таким чином, стверджує, що сума грошових коштів, які належали особисто [PERSON] та за рахунок яких було погашено борг за договором позики від 29.11.2010 року, становить 1339486,46 грн., з огляду на що, половину сплаченого за особисті кошти [PERSON] боргу у сумі 669743,23 грн. необхідно стягнути з [PERSON] Дані зобовязання, на думку позивача за зустрічним позовом, є однорідними, а тому просить їх частково зарахувати на вищевказану суму 196953,00 грн. і стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 472790,23 грн. На основі викладеного, позивач за зустрічним позовом просить суд розділити спільне сумісне майно подружжя та виділити у приватну власність [PERSON] 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складаються з нежитлових приміщень 8-1 8-4, загальною площею 279,50 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3; право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складаються з нежитлових приміщень 8-1 8-4, загальною площею 279,50 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3 припинити; визнати за [PERSON] право власності на 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складаються з нежитлових приміщень 8-1 8-4, загальною площею 279,50 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3; виділити у приватну власність [PERSON] 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складаються з нежитлових приміщень: торговий зал 9-1 площею 140,8 кв.м., технічне приміщення 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3; право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складаються з нежитлових приміщень: торговий зал 9-1 площею 140,8 кв.м., технічне приміщення 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3 припинити; визнати за [PERSON] право власності на 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складаються з нежитлових приміщень торговий зал 9-1 площею 140,8 кв.м., технічне приміщення 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3; зарахувати зустрічні грошові зобовязання [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 196953,00 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 472790,23 грн. боргових зобовязань; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 12810,00 грн., що складаються з судового збору у розмірі 8810,00 грн. та витрат на проведення експертизи у розмірі 4000,00 грн. Представники позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримали та в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Вказали на те, що договір суборенди приміщення між [PERSON] та [PERSON] дійсно розірвано, однак [PERSON] продовжує здійснювати підприємницьку діяльність у спірному приміщенні. Ствердили, що дійсно подружжям сторін до розірвання шлюбу були повернуті грошові кошти в сумі 5000 доларів США, позичені на придбання спірного приміщення 26/1000 ідеальних частин нежитлового приміщення в м.Чернівці, по вул.Ентузіастів, 3. Вказали на те, що стороною договору позики, на підставі якого Шевченківським районним судом м.Чернівці було винесене рішення про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] [PERSON] не був. Вказані [PERSON] обставини з приводу повернення нею вказаних у зустрічному позові коштів в сумі 1008002,46 грн. не можуть братись судом до уваги та вважатись спільним боргом подружжя. [PERSON] про зазначені обставини нічого не відомо. При цьому, сам [PERSON] до розгляду вказаної справи в якості відповідача залученим не був. Також, звернули увагу суду на те, що вартість спірних приміщень згідно наданих [PERSON] висновків є заниженою та не відповідає дійсності. Вказали на те, що сама [PERSON] у зустрічному позові визнає той факт, що спірні приміщення є спільною сімісною власністю подружжя. Первісний позов підтримали, в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити за безпідставністю. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях та поясненнях, зустрічний позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити у звязку з тим, що спірні нежитлові будівлі не слід відносити до обєктів спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони придбані за її власні кошти для здійснення нею підприємницької діяльності, позивач не брав участі у придбанні вказаного майна та з 2012 року по сьогоднішній час вона самостійно оплачує витрати по утриманню спірного магазину. Таким чином, майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї підприємницької діяльності і не в інтересах сімї та використовується в її підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку слід розглядати як її особисту приватну власність. Представник відповідача за первісним позовом суду пояснила, що на придбання магазину сторонами позичались кошти в сумі 20000 доларів США, а не 5000 доларів США, як вказують представники позивача за первісним позовом. Вказала на те, що [PERSON] у 2005-2006 році мала обіг коштів у загальній сумі приблизно 40000 доларів США, магазин був придбаний за позичені кошти. Не заперечувала тієї обставини, що у сторін під час перебування в шлюбі існував спільний бюджет, однак який розмір коштів вносився кожним з подружжя встановити неможливо. При цьому, звернула увагу суду на те, що [PERSON] самостійно несла витрати на утримання спірного магазину, [PERSON] жодних витрат не ніс. При цьому, під час укладення договору позики грошових коштів [PERSON] не вникав у порядок повернення боргу та відсотки за отримання позики, а тому йому невідомо загальну суму боргу. Саме [PERSON] за рахунок особистих коштів займалась бронюванням торгового місця, самостійно здійснювала підприємницьку діяльність, а тому вважає магазин особистою власністю. При цьому, вказала на те, що [PERSON] приватним підприємцем зареєструвався лише через два роки після початку роботи магазину. Також, представник [PERSON] звернула увагу суду на недоцільність визначення часток сторін у спільній власності, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] слід задовільнити повністю, у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити у звязку з наступним. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 03.07.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.124), який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2016 року (т.1 а.с.6), яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.06.2016 року залишене без змін (т.1 а.с.7-8), було розірвано. З довідки УДМС у Чернівецькій області від 26.10.2016 року №73.10С-27 (т.1 а.с.10) вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на «Степанова». В шлюбі у сторін 14.02.2003 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ №120887 (т.2 а.с.12). \~ \~ \~ \~Згідно копії договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 02.12.2010 року (т.1 а.с.11) [PERSON] набула у власність 26/1000 ідельних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал площею 251,40 кв.м., 8-2 тех. приміщення площею 18,80 кв.м., загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул..Ентузіастів, буд. №3. Також, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.12) [PERSON] є власником 19/1000 частин нежитлової будівлі в м.Чернівці, вул..Ентузіастів, 3 згідно договору купівлі-продажу від 12.06.2015 року, що також підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу (т.1 а.с.117). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (т.1 а.с.96) 10.06.2005 року [PERSON] зареєстрована приватним підприємцем. Наведене також підтверджується відповідним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.97-98). Згідно договору про надання послуг з бронювання місця під розміщення торговельного місця від 20.12.2007 року (т.1 а.с.103) ТОВ «Ринок Головний ТК» зобовязався надати [PERSON] послуги по бронюванню місця загальною площею 50 кв.м. в м.Чернівці, вул..Ентузіастів, 3 для подальшого будівництва «Ринком» за цією адресою «Цілісного торговельного комплексу». Відповідно до умов договору про надання ринкових послуг від 06.10.2010 року (т.1 а.с.104) ТОВ «Ринок Головний ТК» надав [PERSON] за адресою: м.Чернівці, вул.Ентузіастів, 3, в «Комплексі» за актом приймання-передачі місце №8, що розміщене в торговому залі (інв.. №8-1, 8-2 на 0-му поверсі), загальною площею 251,4 кв.м. та 18,8 кв.м. Факт ведення [PERSON] підприємницької діяльності в межах ТОВ «Ринок Головний ТК» також підтверджується копією договору №8 від 01.11.2012 року (т.1 а.с.107), копією договору №6 про надання ринкових послуг від 01.07.2016 року (т.1 а.с.108) та копією договору про надання ринкових послуг від 01.12.2016 року (т.1 а.с.109). Також, як вбачається з [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.110) [PERSON] з 05.11.2012 року зареєстрований як приватний підприємець. Відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення від 12.11.2012 року [PERSON] прийняв в суборенду в [PERSON] відділ продовольчих товарів в продовольчому магазині за адресою: м.Чернівці, вул..Ентузіастів, 3, торговельне місце №8 загальною площею 20,0 кв.м. (т.1 а.с.111-112). \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, 29.11.2010 року [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену згоду подружжя на укладення договору купівлі-продажу 26/1000 частин нежитлової будівлі, що знаходить в будинку №3 по вулиці Ентузіастів в м.Чернівці, власником якої є ТОВ «Ринок Головний ТК» (т.1 а.с.126). Також, 12.06.2015 року [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену згоду подружжя на укладення договору купівлі-продажу 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торгівельному комплексі літ. «С»: 9-1 торговий зал, 9-2 тех. приміщення, що розташовані в м.Чернівці, вул..Ентузіастів, 3 (т.1 а.с.127). \~ \~ \~ \~Як вбачається з довідки Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області від 07.06.2017 року №6922/10/24-12-13-04 (т.1 а.с.128) та довідки Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області від 31.10.2017 року №10182/10/24-12-13-00 (т.1 а.с.234) [PERSON] протягом 2012-2016 років отримував дохід від підприємницької діяльності. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2008 року між сторонами був укладений трудовий договір, згідно якого [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера до [PERSON] та 04.12.2012 року вказаний договір був розірваний, що підтверджується копією турдової книжки позивача (т.1 а.с.232-233). Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законни х інтересів. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу (ч.3\~ст.13 ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд вважає, що беручи до уваги заявлені позиції сторін по справі, а саме вимогу позивача визнати спірні нежитлові будівлі спільною сумісною власністю подружжя, а також вимоги відповідача у зустрічному позові про розподіл спірних приміщень та припинення права спільної сумісної власності подружжя, що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, спір щодо визнання приміщень спільною сумісною власністю подружжя по суті відсутній, тобто сторони погоджуються, що спірні приміщення набуті у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Конституційний Суд України в п. 2.1 рішення від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 по справі № 1-8/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої\~статті 61 Сімейного кодексу України\~зазначив, що рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України\~та\~Цивільного кодексу України.\~Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до частини першої статті 65 Сімейного кодексу України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої та другої статті 71 Сімейного кодексу України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз'яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою\~статті 63 СК України, частиною першою\~статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, відповідно до вимог законодавства діє презумпція набуття подружжям майна у спільну сумісну власність, а в разі виникнення спору сторона, яка заперечує факт придбання такого майна у спільну власність, повинна довести належними та допустимими доказами його набуття за особисті кошти. Суд вважає, що право власності на 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал площею 251,40 кв.м., 8-2 технічне приміщення площею 18,80 кв.м., загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані по вулиці Ентузіастів, 3 м. Чернівці, виникло у відповідача на підставі договору купівлі-продажу частин нежитлової будівлі від 02.12.2010 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ринок головний ТК». Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що оплату вартості 26/1000 частин нежитлової будівлі за договором купівлі-продажу від 02.12.2010 року було здійснено нею за рахунок коштів, отриманих за договором позики від 29.11.2010 року, як на підставу виникнення права особистої власності, оскільки [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів того, що саме вказані кошти були сплачені за договором купівлі-продажу. Представлені [PERSON] суду докази свідчать лише про отримання нею коштів в борг. Зокрема, про зазначене свідчить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.08.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили 31.08.2017 року (т.2 а.с.156-157). Згідно вказаного рішення суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 1008002,46 грн. Разом з тим, доказів того, куди саме були витрачені ці кошти [PERSON] суду не надано. Таким чином, у звязку з відсутністю доказів, що підтверджують спрямування коштів, отриманих [PERSON] за договором позики на придбання 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал площею 251,40 кв.м., 8-2 технічне приміщення площею 18,80 кв.м., загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані по вулиці Ентузіастів, 3 м. Чернівці, а також відсутність надання відповідачем доказів, що підтверджують згоду [PERSON] на отримання даної позики, незалучення його до участі у судовому провадженні щодо стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON], суд не вбачає наявності боргових зобовязань у [PERSON] перед [PERSON] Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до Постанови Верховного суду України у справі № 6-66ц11 від 11.06.2012 року у разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, пятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. Таким чином, не підлягає до задоволення зустрічний позов [PERSON] у звязку з тим, що остання не довела необхідність саме запропонованого нею поділу майна. При цьому, сам [PERSON] на такий розподіл не погоджується. Спірні нежитлові приміщення є неспіврозмірними за своєю цінністю та функціональним призначенням. Так, 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м. 8-2 тех. приміщення пл. 18.80 кв.м. загальною площею 270,20 кв.м, що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, право власності на які відповідач (позивач за зустрічним позовом) пропонує визнати за нею є функціонуючим, обладнаним магазином з окремим входом. У свою чергу, 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С» та складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3, є складським приміщенням, яке не має іншого функціонального призначення окрім як для зберігання товару. Зазначені обставини в судовому засіданні не заперечували представники сторін. За таких обставин, а також враховуючи той факт, що [PERSON] на даний час є фізичною особою-підприємцем, суд не вважає справедливим запропонований відповідачем розподіл майна. Верховний Суд України в своїх постановах від 16.12.2015 року у справі № 6-1109цс15, від 16.12.2015 року у справі № 6-1109цс15, від 11.03.2015 року по справі № 6-21цс15 висловив правову позицію, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України\~фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна, тобто це майно може бути враховано при поділі всього майна подружжя або може бути виплачена вартість цього майна. Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. При цьому, правовий висновок про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визнання спільного майна подружжя та способів його поділу між ними, а також про те, що використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна судами в порядку цивільного судочинства - зроблено Верховним Судом України у Постанові від 16.12.2015 року у справі №6-1109цс15. При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2016 року про розірвання шлюбу між сторонами встановлено, що сторони з жовтня 2015 року не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~встановлені рішенням суду обставини не підлягають доказуванню в даній справі. При оформленні договорів купівлі-продажу від 02.12.2010 року 26/1000 часток та від 12.06.2015 року 19/1000 часток нежитлової будівлі [PERSON] надавав нотаріально завірену згоду на придбання зазначеного майна та на дії [PERSON] в інтересах сімї при їх оформленні, що підтверджується копіями заяв та сторонами не оспорюється. В п.14 договору купівлі-продажу 26/1000 часток від 02.12.2010 року зазначено, що договір вчинено за згоди чоловіка покупця - [PERSON], а пунктом 7 вказаного договору [PERSON] розяснено зміст ст.ст.65,\~67,\~72 СК України, які регулюють режим спільної сумісної власності подружжя. Також, в п.8 та в п.9 договору купівлі-продажу 19/1000 часток від 12.06.2015 року містяться аналогічні приписи. А також, окремою нотаріально засвідченою заявою [PERSON] надавав відповідну згоду (т.1 а.с.186). Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому зустрічний позов не підлягає до задоволення. Спірні нежитлові приміщення були придбані та право власності зареєстровано за [PERSON] не як за фізичною особою-підприємцем, а за фізичною особою, що не дає підстав для віднесення його до категорії майна фізичної особи-підприємця. Суд не бере до уваги посилання відповідачки на неможливість державної реєстрації права власності на нерухоме майно за фізичною особою-підприємцем, оскільки згідно з п. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(в редакції, чинній на час придбання майна) від 01.07.2004 року №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Суд вважає, що підставою для державної реєстрації права власності є не статус особи, а договір, укладений відповідно до закону, що не позбавляло відповідача можливості придбання спірного майна як особою-підприємцем та здійснення державної реєстрації. Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за її особисті кошти, доводи відповідачки про належність нежитлового приміщення їй на праві особистої приватної власності безпідставні. З огляду на наведене, суд вважає, що слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі, в торговельному комплексі літ. «С»: 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м., 8-2 тех. приміщення пл. 18.80 кв.м., загальною площею 270,20 кв.м, що розташовані за адресою: м. Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3 та 19/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ «С», що складається з торгового залу №9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення №9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3. На підставі вищевказаного, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість\~кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, те, що обидві сторони по справі зареєстровані як фізичні особи-підприємці, обидві сторони здійснювали підприємницьку діяльність за час перебування у шлюбі та отримували від неї доходи, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає первісний позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Зокрема, слід визнати за [PERSON] право власності на 13/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м, 8-2 тех. приміщення пл. 18,80 кв.м, загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3 та на 19/2000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С» та складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3; також слід визнати за [PERSON] право власності на 13/1000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», 8-1 торговий зал пл. 251,40 кв.м, 8-2 тех. приміщення пл. 18,80 кв.м, загальною площею 270,20 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3 та на 19/2000 ідеальних часток нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», що складається з торгового залу № 9-1 площею 140,80 кв.м., технічного приміщення № 9-2 площею 61,60 кв.м., загальною площею 202,40 кв.м., що розташовані за адресою: м.Чернівці, вулиця Ентузіастів, будинок 3. Питання про судові витрати вирішується судом згідно вимог ст..141 ЦПК України. Також, у відповідності до вимог ч.7 ст.158 ЦПК України підлягають до скасування заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.10.2017 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved