Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказувала, що за період шлюбу за спільні кошти сторони набули спільне майно і прохала визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та також прохала стягнути з відповідача на її користь судові витрати, про що надала відповідну заяву. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення, про що надав відповідну письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 жовтня 2018 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.01.2008 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №07 - розірвано (а.с.13). За період шлюбу, за спільні кошти подружжя, сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2013 року придбано квартиру номер [ADDRESS] , яка має загальну площу 50,3 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м. Квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтв на спадщину, Полтавською районною держнотконторою 20.04.1994 року за реєстровим № 1-566 та 30.05.2013 року, зареєстрованим № 2-263, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на майно 30.05.2020 року №1112222 (а.с.15). Заявою про згоду на придбання майна від 01 червня 2013 року, засвідченого державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В.,, зареєстрованої в реєстрі за № 2-269, [PERSON] дала згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] , квартири номер [ADDRESS] , за ціну та умовах на розсуд [PERSON] (а.с.17). Титульним власником зазначеного майна було вказано відповідача, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер витягу 169303664 від 05.06.2019 року (а.с.18). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ч.3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно позиції Верховного суду (постанова від 07.11.2018 року справа №405/2391/15-ц ) тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Ціна позову складається із ринкової вартості 1/2частки майна, на яке претендує Позивач, а саме: згідно висновку звіту про незалежну оцінку майна від 31 січня 2020 року двокімнатної квартири , загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість становить 323 533 грн. (а.с.21). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 850 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved