Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є рідними дітьми її дочки [PERSON] , яка померла [INFO] . З моменту смерті її дочки онуки постійно проживають разом з нею, вона самостійно займається їх вихованням, утриманням, лікуванням, навчанням, піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Відповідач по справі після народження меншої дочки залишив сім`ю та припинив свою участь у житті дітей. З того часу відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не має наміру проявляти до дітей батьківської турботи, не цікавиться дітьми, не турбується про їх розвиток. Крім цього, відповідач визнає той факт, шо дітям найкраще буде з нею, оскільки діти постійно проводять час з нею та виявляють самостійне бажання проживати разом з бабусею, тому позивач [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 14.01.2021 прийнято дану позовну заяву, яка надійшла з Іллінецького районного суду Вінницької області, для розгляду за підсудністю та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.05.2021 задоволено клопотання позивача [PERSON] та замінено неналежну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки і піклування Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області на належну - Службу у справах дітей Іллінецької міської ради. В підготовче засідання 22.06.2021 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач [PERSON] в своїй заяві зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а відповідач [PERSON] в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Іллінецької міської ради в підготовче засідання 22.06.2021 не з`явився, однак попередньо на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшов висновок органу опіки та піклування Іллінецької міської ради щодо розв`язання даного спору. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести підготовче засідання 22.06.2021 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у надісланих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 04.03.2006 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Іллінецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.03.2006 (а.с. 10). Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 03.07.2006 та серії [NUMBER] від 03.04.2018, видане повторно (а.с. 11, 12). 12.05.2009 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що був складений відповідний актовий запис № 43, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.05.2009 (а.с. 9). 14.09.2013 [PERSON] повторно уклала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного тсану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00028071875 від 07.10.2020 (а.с. 8). [INFO] в м. Іллінці померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2020 (а.с. 7). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як матері та дочки, підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , де в графі мати вказана « [PERSON] », а також копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) серії [NUMBER] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] [INFO] неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з бабусею [PERSON] , є всі задовільні умови для проживання дітей. Батько не бере участі у вихованні дітей, не приймає участі у їх житті. Вказане підтверджується актом обстеження умов проживання від 08.10.2020 (а.с. 14). З довідки № 92, виданої Іллінецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Іллінецької районної ради Вінницького району Вінницької області 12.10.2020, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно навчаються в Іллінецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів Іллінецької районної ради Вінницького району Вінницької області. [PERSON] є опікуном неповнолітніх дітей у зв`язку зі смертю [PERSON] . Батько [PERSON] участі у шкільному житті дітей не приймає (а.с. 15). З довідки № 255, виданої Іллінецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 08.10.2020, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , працює в Іллінецькій сільській раді Вінницького району Вінницької області з 01.11.2000 по даний час на посаді секретаря сільської ради. На даний час займається опікою неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей [PERSON] участі в їх житті не бере, усім до смерті займалась мати (а.с. 16). Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Позивач [PERSON] до матеріалів позовної заяви долучила висновок органу опіки та піклування Іллінецької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 28 від 29.09.2020, однак суд не приймає до уваги даний доказ, оскільки орган опіки та піклування Іллінецької сільської ради знаходиться на стадії припинення. На виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 19.05.2021, 17.06.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшов висновок органу опіки та піклування Іллінецької міської ради № 149 від 14 червня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що орган опіки та піклування Іллінецької міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доцільним у зв`язку з ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 СК України закріплюється обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України, статтею 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Крім того, в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження 61-2175св20), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передбачені ст.ст. 150-155, 180 СК України, а саме: їх матеріально не утримує, не цікавиться розвитком та станом їх здоров`я, переклавши виконання своїх обов`язків на бабусю дітей - [PERSON] . Згідно з ч. 1. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки це буде сприяти інтересам неповнолітніх дітей. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути понесені останньою витрати на сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved