Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, який в подальшому уточнив та в обґрунтування якого зазначив, що 18.12.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики у письмовій формі, згідно якого він передав відповідачеві грошові кошти у сумі 2700,00 грн., які відповідач зобовязався повернути в установлений в договорі строк, а саме до 10.03.2014 року. Про отримання грошових коштів відповідач власноручно написав розписку. Однак, починаючи з березня 2014 року відповідач свої зобовязання не виконує, а тому на підставі ст. 625 ЦК України у позивача виникло право вимагати повернення боргу з урахуванням індексу інфляції за період з березня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 4586,55 грн., а також 3% річних від простроченої суми боргу за період з 10.03.2014 року по 06.03.2015 року в розмірі 80,33 грн. Крім того згідно п. 6.2 Договору позики передбачено стягнення пені в разі прострочення виконання зобовязання, яку позивач обрахував, згідно розрахунку, за період з 10.03.2014 року по 06.03.2015 року, виходячи з процентної ставки пені 60% та облікової ставки НБУ за вказаний період в сумі 1606,68 грн.. Крім того уточнивши позов вказав, що в звязку з бездіяльністю відповідача по виконанню своїх обовязків щодо вчасного повернення позики він змушений був звертатися за юридичною консультацією до фахівців, займатися підготовкою документів та подачею їх до суду, чим був порушений його звичний спосіб життя та нормальні життєві звязки і відповідно йому була спричинена моральна шкода, розмір якої він оцінює в 1218,00 грн, що складає одну мінімальну заробітну плату в Україні на момент судового розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4586,55 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 80,33 грн., пеню в розмірі 1606,68 грн., моральну шкоду в сумі 1218,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги викладені в первісній та уточненій позовних заявах підтримав в повному обсязі (а.с. 29). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів (а.с. 19, 27, 33) , повторно до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи, що відповідач повторно в судове засідання не зявився, суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики), а згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України в підтвердження договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника. У судовому засіданні встановлено, що 18.12.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошових коштів, згідно умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] гроші в сумі 2700 грн., а позикодавець зобовязався повернути вказану суму у визначений п. 3.1 даного договору строк до 10.03.2014 року (а.с. 7-7а). Факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 2700,00 грн. підтверджується написаною ним власноруч розпискою (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Суд встановив, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики від 18.12.2013 року, оскільки у визначений договором строк 10.03.2014 року не повернув суму боргу, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 2700,00 грн. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Розрахунок 3% річних від суми боргу проводиться за наступною формулою: 3% річних = сума боргу х 3% річних / кількість днів у році (365) х кількість днів прострочення. Оскільки до цього часу відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем, договором позики між сторонами не визначено відсотки за користування коштами, термін повернення грошових коштів сплинув, то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 80,11 грн. в рахунок 3% річних від простроченої суми за період з 11.03.2014 року по 06.03.2015 року включно на вимогу позивача в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, згідно слідуючого розрахунку: 2700,00 грн. (сума боргу) х 3% річних від простроченої суми / 365 (кількість днів у році) х 361 (кількість днів прострочення в період з 11.03.2014 року по 06.03.2015 року) = 80,11 грн. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Розрахунок втрат позивача від інфляції, згідно зі с. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003 року зі змінами проводиться за формулою: сума боргу х (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості -1). За період з березня 2014 року по квітень 2015 року включно (в межах заявлених позовних вимог), згідно відомостей Державної служби статистики України, індекс інфляції становить 1,699. Отже втрати позивача від інфляції за період з березня 2014 року по квітень 2015 року включно склали 1887,30 грн., згідно слідуючого розрахунку: 2700 грн. (сума боргу) Х 0,699 (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості 1,699 - 1) Суд, при розгляді справи, відповідно до ст. 11 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог, тому стягненню підлягає заявлена позивачем суму інфляційних витрат в розмірі 1 886,55 грн. Пунктом 6.2 Договору позики передбачено, що порушення будь-яких із зазначених даним договором строків однієї із сторін тягне за собою обовязок сплати іншій стороні пеню в розмірі 5% від суми договору за кожний місяць прострочення до моменту виконання зобовязання в повному обсязі. Таким чином відповідач, порушивши строк виконання зобовязання, повинен сплатити відповідачу пеню в розмірі 5% від суми боргу за період з 11.03.2014 року по 06.03.2015 року тобто за повних 11 місяців, що дорівнює 1485,00 грн., з розрахунку 2700 (сума боргу) х 5% х 11 місяців. Отже сума боргу станом на 06.03.2015 року складається з: - основного боргу в розмірі 2700 грн.; - 3% річних від простроченої суми в розмірі 80,11 грн., за період з 11.03.2014 року по 06.03.2015 року; - інфляційних втрат в розмірі 1886,55 грн., за період з 11.03.2014 року по 06.03.2015 року; - пені в розмірі 1485,00 грн., за період з 11.03.2014 року по 06.03.2015 року; а всього 6151,60 грн. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] не було виконано умови договору позики та з нього на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 6151,60 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 1218 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позову з наступних підстав. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, зі змінами та доповненнями, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншими законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, які виникли між сторонами при укладенні договору позики є договірними, статтею 1046 Цивільного кодексу України, яка регулює дані правовідносини, не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ці обставини також не обумовлені договором, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 1218 грн. позивачу слід відмовити. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір на суму 243,60 грн. (а.с. 1), який враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеної частини вимог. Позовні вимоги позивача задоволені на 82,11%, отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню в рахунок сплати судового збору 200,02 грн. (243,60 грн. сума сплаченого судового збору х 82,11 задоволених вимог/100).

Outcome: partial