Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням до відповідачів [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.01.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014р., номер запису про право власності 4528593. Після придбання даної квартири, позивачу стало відомо, що в ній є зареєстрованими сторонні особи (родичі попереднього власника), без будь-яких на те правових підстав. Як вказано в позовній заяві, 29.03.2014 р. позивач звернувся до ПП «Регіон-Центр» з проханням надати йому інформацію про кількість зареєстрованих осіб у його квартирі. Цього ж дня ПП «Регіон-Центр» надало позивачу довідку за № 995, відповідно до якої у квартирі [ADDRESS], що у м. Чернівці, є зареєстрованими [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.2004 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON]. 12.05.2011 року [PERSON] продав вищевказану квартиру за договором купівлі-продажу квартири [PERSON], який в свою чергу 31.01.2014 року продав дану квартиру позивачу. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачами та позивачем стосовно їх проживання у його квартирі - не існує. Жоден із вказаних відповідачів не є членом сім'ї позивача чи його родичами. На усні прохання позивача щодо зняття з реєстрації відповідачі ніяким чином не відреагували. Такі дії відповідачів порушують права [PERSON] як власника вказаної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування квартирою. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника, збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника. Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. На основі викладеного позивач просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином згідно вимог ЦПК України були повідомлені про час та місце розгляду даної справи в суді, в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.01.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014р., номер запису про право власності 4528593. ( а.с 9 -10). Як вбачається з довідки ПП « Регіон-Центр» від 17.03.2014 року № 995, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], які являються родичами попереднього власника - [PERSON] ( а.с. 12). Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.2004 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON]. ( а.с. 13). 12.05.2011 року [PERSON] продав вищевказану квартиру за договором купівлі-продажу квартири [PERSON] ( а.с. 14), який в свою чергу 31.01.2014 року продав дану квартиру позивачу ( а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування квартирою. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника, збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved