Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. Свої вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач мотивував тим, що незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури протягом 58 місяців, йому була завдана моральна шкода, яку позивач оцінив у 371200,00 грн. та просив стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив задовольнити її з наведених у позові підстав. Представник прокуратури Київської області в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Представник Державної казначейської служби України, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Направив заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 16.11.2009 слідчим відділом Броварського МВ ( обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України Київській області порушено кримінальну справу № 07-5545 щодо [PERSON] за фактом розтрати майна, яке було ввірене особі, за ознакам злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Постановою слідчого СВ Броварського МВ від 24.12.2009 кримінальну справу щодо [PERSON] за ч. 3 ст. 191 КК України закрито та порушено кримінальну справу щодо останнього за фактом розтрати майна, яке було ввірене особі, вчинене у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченої ч. 4 ст. 191 КК України. Кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України 05.02.2010 скеровано до Броварського міськрайонного суду в порядку ст. 232 КПК України (в ред. 1960 р.) Постановою Броварського міськрайонного суду від 21.07.2011 кримінальну справу щодо [PERSON] направлено Броварському міжрайонному прокурору для організації додаткового розслідування. Вподальшому, із матеріалів кримінальної справи № 07-5545 виділені матеріали для проведення додаткової перевірки щодо [PERSON], а дії [PERSON] у вказаній кримінальній справі перекваліфіковано на ч. 1 ст. 191 КК України та за результатами досудового розслідування кримінальну справу скеровано повторно до Броварського міськрайонного суду в порядку ст. 232 КПК України (в ред. 1960 р.). Вироком Броварського міськрайонного суду від 23.11.2012 [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 191 КК України до 2-х років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23.01.2013 вказаний вирок скасовано, кримінальну справу направлено на додаткове розслідування. Відомості про вказану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2013 за № 42013100130000101 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. За результатами досудового розслідування, вказане кримінальне провадження скероване до Броварського міськрайонного суду з клопотанням про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 09.06.2015 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Вказане судове рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось. Крім того, 11.07.2013 слідчим Броварського МРВ ГУ МВС України в Київській області Зінченко Я.Ю. на підставі виділених матеріалів, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013100130000268 відомості про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Постановою слідчого Броварського МРВ ГУ МВС України в Київській області Зінченко Я.Ю. кримінальне провадження № 42013100130000268 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Згідно доводів позивача він перебував під слідством з 16.11.2009 по 30.08.2014, що становить 58 місяців. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив у 168200,00 грн. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, відповідно до положень ст.ст. 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями або бездіяльністю відповідачів, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed