Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до Державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни, [PERSON], Тернопільської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора, уточнивши вимоги у якій просить визнати незаконними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни від 21 липня 2016 року, індексний номер 30571802 щодо державної реєстрації права власності (з відкриття розділу) за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.02.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Магдич О.О. вона стала власником земельної ділянки площею 0,10 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В лютому 2010 року позивач звернулась в Управління Держкомзему у м.Тернополі із заявою про реєстрацію переходу права власності на присадибну ділянку. Реєстрація переходу права власності на земельну ділянку здійснювалась Управлінням держкомзему у м.Тернополі та Тернопільському районі регіональною філією Центру Державного земельного кадастру у відповідності до чинного на той час законодавства: Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об»єднання земельних ділянок», постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року №439 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку», Наказу Держкомзему від 22.06.2009 року №326 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об»єднання земельних ділянок». 18.02.2010 року в Поземельній книзі земельної ділянки за реєстровим номером №661010040124001 було зареєстровано перехід права власності на вказану земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON], про що свідчить відмітка Управління Держкомзему у м.Тернополі на державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.12.2007 року. З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач дізналась, що власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] зареєстровано бувшу власницю земельної ділянки [PERSON] за підставою втрати нею оригіналу державного акта на земельну ділянку. Згодом зазначену ділянку було поділено на дві частини - площею 0,09 га та площею 0,01 га і одна з частин (0,09) га була продана громадянам [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність. Зазначені особи в подальшому також здійснили поділ придбаної земельної ділянки на дві частин, а тому на даний час в Державному земельному кадастрі та Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано три ділянки: площею 0,01 га, кадастровий номер [NUMBER] власник [PERSON], площею 0,0445 га, кадастровий номер [NUMBER] власник [PERSON], площею 0,0455 га, кадастровий номер [NUMBER] власник [PERSON] Також зазначила, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В. 21 липня 2016 року з грубим порушенням норм діючого законодавства, було прийнято рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] за колишньою власницею ділянки - [PERSON] Вважає, що державним реєстратором при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії порушено вимоги п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункт 50 постанови Кабінету Міністрів України в редакції постанови №1127 від 25.12.2015 року «Про держану реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державний реєстратор Мартиняк А.В.: 1) не перевірила відповідність повноважень особи - [PERSON], яка подавала документи для державної реєстрації речових прав; 2)не перевірила подані документи вимогам законодавства (відсутня копія Державного акту права власності на земельну ділянку, подане оголошення в газету про його втрату не відповідало вимогам п.50 постанови КМ України №1127 від 25.12.2015 року, а також були відсутні документи, передбачені п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; 3) не перевірила документів про наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав; 4) не зробила запиту в органи державної влади (відділ Держгеокадастру м.Тернополя), які відповідно до законодавства проводили реєстрацію прав на земельні ділянки до 01 січня 2013 року щодо представлення ними копій документів про реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі земель. Крім цього, на думку позивача, державний реєстратор вчинила реєстраційну дію, у той час, коли у неї були всі підстави як для зупинення так і для відмови у вчиненні державної реєстрації. Внаслідок незаконних на думку позивача дій державного реєстратора Мартиняк А.В. та прийняття нею незаконного рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], позивача було позбавлено права власності на вказану земельну ділянку. Також [PERSON] зазначила, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача - Тернопільської міської ради у судовому засіданні зазначила, що державний реєстратор є самостійним суб»єктом при прийнятті рішень та при вчиненні реєстраційної дії керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими актами законодавства України з питань державної реєстрації, а тому Тернопільська міська рада не несе відповідальності за дії державного реєстратора. Державний реєстратор Мартиняк А.В. в судовому засіданні позов не визнала подавши відзив на позов у якому зазначила, що згідно п.9 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи під час формування та реєстрації заяви, а тому питання повноважень представника вирішувались не ним, а на етапі формування та реєстрації заяви. Копія примірника втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку зберігається в електронній формі в Державному реєстрі прав, її виготовлено шляхом сканування та вона була долучена до заяви. Підставою виникнення права власності згідно інформаційної довідки, долученої до матеріалів реєстраційної справи, є оголошення про втрату документа та копія примірника втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку. За результатом розгляду заяви та поданих документів, державним реєстратором були здійснені (сформовані) всі необхідні пошуки, а саме: пошук заяв в базі даних про реєстрацію заяв та запитів, відомості за результатом пошуку інформації (за об»єктом), відомості за результатом пошуку інформації (за суб»єктом). Крім цього, згідно відомостей державного реєстру прав заявником було подано лист відділу Держгеокадастру №19-1919-99.649327/2-16 від 25.04.2016 року. Також зазначила, що для здійснення запиту до відділу Держгеокадастру в м.Тернополі, який проводив реєстрацію прав на земельні ділянки до 01 січня 2013 року у неї не було підстав, оскільки заявником було подано копію примірника втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку, засвідчену відділом Держгеокадастру у м.Тернополі. У позові просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання подала заяву відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги не визнає, у їх задоволенні просить відмовити. Представник третіх осіб [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, дії державного реєстратора Мартиняк\~А.В. вважає законними, такими, що відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також зазначила, що представником [PERSON] - [PERSON] було подано усі необхідні документи для вчинення державним реєстратором реєстраційної дії - реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON], а тому вимоги позивача вважає безпідставними. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. Як вбачається із копії державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 26 грудня 2007 року, [PERSON] на підставі рішення 4 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 11.07.2002 року №4/4/8 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд. Зазначений акт зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010766100687. Відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2009 року, який на даний час не скасований та не визнаний недійсним, укладеного між [PERSON], який діяв згідно довіреності від імені [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), Продавець продав, а Покупець купив належне [PERSON] на праві приватної власності нерухоме майно, що іменується далі «Земельна ділянка», а саме земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], місце розташування: [ADDRESS]. Зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Управлінням земельних ресурсів у м.Тернополі 26 грудня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. Продаж земельної ділянки вчинено за 233750 грн., які покупець передала продавцю, а продавець одержав від покупця до підписання договору. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (Державного акта на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Договір є підставою для видачі власнику земельної ділянки державного акта на право приватної власності на землю. На зазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. поставлено відмітку про реєстрацію 03 лютого 2009 року за реєстровим номером 211 договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до [PERSON] Крім цього, як вбачається із реєстраційної картки земельної ділянки серії [NUMBER], [PERSON] 16.03.2010 року проведено реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009 року, а також зареєстровано в поземельній книзі 18.02.2010 року за реєстровим номером 661010040124001 відповідно до діючого на той час вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку». Державним реєстратором Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В. 21 липня 2016 року, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 15.07.2016 року за реєстраційним номером 17676431, яку подав [PERSON], що діє на підставі довіреності для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована Тернопільська область, [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], прийнято рішення за №30571802 про проведення державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як вбачається із поданих документів, які слугували підставою для вчинення спірної реєстраційної дії, наданих Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради, із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулась [PERSON] через уповноваженого нею на підставі довіреності, посвідченої консулом Генерального консульства України в Неаполі, [PERSON] щодо реєстрації нерухомого майна -земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. До зазначеної заяви було подано копію довіреності на представництво інтересів заявника, оголошення про втрату державного акту на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на ім»я [PERSON]. Крім цього, було додано лист відділу Держгеокадастру у м.Тернополі від 26.04.2016 року №19-1919-99.64-327/2-16 відповідно до якого зазначено, що відділ Держгеокадкстру у м.Тернополі на заяву [PERSON] від 13.04.2016 року надає копію державного акту на право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS]. Також зазначеним Управлінням державної реєстрації, як підставу для її проведення, надано копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] щодо права власності за [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS], на якому відсутня відмітка приватного нотаріуса Магдич О.О. про перехід права власності вказаної спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009 року до [PERSON] Також, було долучено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта на 21.07.2016 року відповідно до якого інформація щодо належності нерухомого майна на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] відсутня. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на момент вчинення спірної реєстраційної дії було врегульовано зокрема Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015. Пунктом 1, 2 частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон) в редакції Закону на момент вчинення спірної реєстраційної дії, встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. Державній реєстрації відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч.3 ст.3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно із п.3 ч.3 ст.10 зазначеного Закону, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Відповідно до п.1,2 ч. 3 статті 10 зазначеного Закону, державний реєстратор зобов»язаний: 1) встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов»язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов»язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та прийняти відповідне рішення. Згідно із п.2 ч.1 ст.23 зазначеного Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частині третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідної для державної реєстрації прав. В силу вимог п.6 ч.1 ст.24 вказаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Державна реєстрація прав, відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав, відповідно до п. 19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у редакції чинній на момент проведення державної реєстрації спірного майна, під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав. За відсутності відомостей у реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор використовує наявні відомості, які містяться на паперових носіях інформації. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст..41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд, проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами, їх пояснення, вважає, що позов [PERSON] про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора є підставним та підлягає до задоволення. При цьому суд констатує, що державним реєстратором при вчиненні реєстраційної дії щодо реєстрації права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку, яка уже була відчужена останньою на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу земельної ділянки від 03.02.2009 року та зареєстрована за [PERSON] в установленому законодавством України порядку шляхом реєстрації такого права в державному реєстрі земель за №661010040124001, не було дотримано вимоги ст.10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державну реєстрацію такого права державним реєстратором Мартиняк А.В. проведено без одержання інформації від органів влади, підприємств, установ та організацій, які уже проводили оформлення реєстрацію таких прав до 01 січня 2013 року, а також під час того, коли уже було зареєстровано речове право на таке майно за іншою особою. Крім цього, суд зазначає, що внаслідок таких дій зазначеного державного реєстратора, [PERSON] протиправно позбавлено права власності на належну їй земельну ділянку, площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст..41 Конституції України, ст..319, 321 ЦК України, а тому такі дії та рішення державного реєстратора слід визнати незаконними. На підставі наведеного,

Outcome: approved