Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстровані як проживаючі він, дружина та дочка [PERSON] Вказав, що дочка, відповідачка по справі, в квартирі фактично не проживає понад один рік без поважних причин, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має. Він не чинив відповідачці перешкод в проживанні за місцем її реєстрації. ЇЇ реєстрація у квартирі порушує його право користування власністю. Місце знаходженя на даний час [PERSON] йому невідоме, оскільки вони не спілкуються. З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у тексті позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з»явилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв»язку з чим суд відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. Вислухавши позивача, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджено світлокопією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] є дочкою позивача, що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно інформації з реєстру територіальної громади міста Кременчука, [PERSON] на час розгляду даної справи зареєстрована як проживаюча в [ADDRESS] (лист № 6766/01-27 від 26.09.2018). Цей факт підтверджений також довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 10.09.2018 ОСББ № 58 (а.с.12, 19). Як встановлено в суді відповідач [PERSON] не мешкає за зазначеною адресою з 05.05.2007, що підтверджується довідкою від 14.09.2018, згідно якої сусіди, мешканці квартир №№ 193, 281 [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що відповідач [PERSON] з 05.05.2007 не проживає в [ADDRESS] (а.с.9). Допитані в судовом у засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] з 2007 року та вказали, що з того часу відповідачку вони не бачили. Матеріали справи не містять доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі чи поважність причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Зі змісту ст.2, ст.3 СК України, позивач [PERSON] та [PERSON] є членами однієї сім'ї. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON], який є власником житла, заперечує наявність домовленості між ним та [PERSON] щодо користування житлом. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON], яка є членом сім»ї позивача, без поважних причин понад рік не мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS], у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю, а тому вважає , що позовні вимоги позивача підлягают задоволенню.

Outcome: approved