Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності: на 1/52 частину земельної ділянки площею 127.2125 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 12/6 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER], виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року); право на 1/119 частини земельної ділянки площею 26.4149 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 57 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER], виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року). Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON]. З моменту її смерті відкрилася спадщина, яка прийнята ним як спадкоємицем першої черги за законом. 04 вересня 2017 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.7151 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району, Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/52 частину земельної ділянки та 1/119 частину земельної ділянки державний нотаріус позивачу відмовив. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно нотаріус зазначив не надання позивачем правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин він вимушений звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надала заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавсуду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 14 листопада 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: 1/52 частини земельної ділянки площею 127,2125 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 12/6 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/119 частини земельної ділянки площею 26,4149 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 57 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим повторно 30 листопада 2018 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Позивач [PERSON], як спадкоємець майна померлої [PERSON] першої черги звернувся до державного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. 04 вересня 2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.7151 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району, Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). Однак, постановами державного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 29 листопада 2018 року (а.с.15,16) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що належало [PERSON], яке було вище перелічено, у зв'язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлої на зазначене нерухоме майно. Проте, 14 лютого 2005 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №570/А-04 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 26.4149 га, яка розташована на масиві №57 на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 6 зазначена [PERSON], частка якої у спільній власності складає 1/119. 14 лютого 2005 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А2003 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 127,2125 га, яка розташована на масиві №12/6 на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 2 зазначена [PERSON], частка якої у спільній власності складає 1/52. Тож, з наведеного вбачається, що [PERSON] дійсно належали зазначені вище земельні ділянки у відповідних частках. Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так, враховуючи, що після смерті [PERSON], частина її спадщини успадкована спадкоємцем [PERSON], ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно за законом. Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції №47 від 05 грудня 2018 року вбачається, що позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 832 гривні 00 копійок ( а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved