Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідачки - [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2016 р. було постановлено стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за договорами позики на загальну суму - 65 005,36 грн. В подальшому, державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області 28.10.2016 р. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 487/3412/16-ц, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 26.08.2016 р. Проте постановою державного виконавця цього ж відділу ДВС від 28.11.2016 р. виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідачка по даній справі - [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , яка в силу закону несе відповідальність за борги спадкодавця. Посилаючись на викладене, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачки 137 268,89 грн., із яких: -68 276 грн. - заборгованість за договорами позики ( що є еквівалентом 2 600 доларів США); -7 681,05 грн. - 3% річних за період з 25.12.2013 р. по 25.09.2017 р.; -61 311,84 грн. - інфляційні втрати за період 25.12.2013 р. по 25.09.2017 р. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з вищевикладених підстав. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову через його безпідставність та порушення позивачем вимог закону щодо пред`явлення претензії спадкоємцю боржника. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статей 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем - [PERSON] та боржником - [PERSON] (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Так, судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2016 р. (цивільна справа № 487/3412/16-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] була стягнута заборгованість за договорами позики на загальну суму - 65 005,36 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2017 р. заочне рішення цього ж суду від 05.09.2016 р. було скасовано, а ухвалою від 25.04.2017 р. провадження у цивільній справі № 487/3412/16-ц було закрито на підставі п. 6 ст. 205 ЦПК України, через смерть відповідача [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачка по даній справі - [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2016 р., видане державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Грачовою Л.І. Це підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2019 р., винесеним у цивільній справі № 487/5058/17 (а.с. 60-61). Із мотивувальної частини цього ж рішення суду вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені декілька договорів позики, зокрема: -10.10.2013 р., за яким [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 500 доларів США, на строк до 25.12.2013 р.; -22.11.2013 р., за яким [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 600 доларів США, на строк до 25.12.2013 р.; -20.09.2013 р., за яким [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 500 доларів США, на строк до 25.12.2013 р.; -26.08.2013 р., за яким [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 1 000 доларів США, на строк до 25.12.2013 р. Вказаним судовим рішенням було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними вищевказаних договорів позики. Між тим, в силу ч. 2 та ч. 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Однак матеріали даної справи не містять доказів пред`явлення позивачем вимоги до відповідачки, як до спадкоємця боржника - [PERSON] у строки, визначені ст. 1281 ЦК України. Позивач та його представник не надали суду доказів того, що така вимога взагалі направлялася відповідачці. Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Крім цього, суд позбавлений можливості встановити обсяг спадкового майна та його вартість, оскільки не надано доказів того, яку саме частку квартири успадкувала відповідачка після смерті [PERSON] . При цьому, із наявної у справі довідки ММБТІ № 1999 від 27.07.2016 р. (а.с. 6) вбачається, що станом на 28.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Розмір частки [PERSON] у праві власності на цю квартиру не визначений. Із копії наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу від 31.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Князєвою Ю.А., вбачається, що за цим договором [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] (1/3 частина), та [PERSON] (2/3 частини). У пункті 1.3 договору купівлі-продажу вказано, що дана квартира належить [PERSON] на підставі: - свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2016 р., виданого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 5-757; - свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.2016 р., виданого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 5-756. Аналогічна інформація міститься в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 29). Клопотання про витребування копії спадкової справи після смерті [PERSON] , яке було вказано у позовній заяві, позивач та його представник у судовому засіданні не підтримали та не заявляли. За таких обставин та з врахуванням наявних у справі доказів, суд позбавлений можливості визначити склад спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] та його вартість, та відповідно обсяг відповідальності його спадкоємця, визначений ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Суд також вважає необхідним зазначити, що позивачем визначений розмір вимог за договорами позики станом на 25.09.2017 р., а не на день смерті боржника [PERSON] , яким є 03.10.2014 р., що також не узгоджується з приписами ч. 1 ст. 1282 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позивач не виконав свого обов`язку щодо доведення своїх позовних вимог, визначеного ч. 3 ст. 12 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed