Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вироком Чернівецького апеляційного суду від 02.04.2019 року, вирок Кіцманського районного суду скасовано та призначено [PERSON] покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП, що мала місце 27.07.2018 року, приблизно о 17:15 год., за участю транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , померла його мати [PERSON] , 1949 р.н. Вказує, що у зв`язку зі смертю останньої ним буди понесені витрати на поховання та поминальний обід в розмірі 28825 грн. Крім того, смерть матері спричинила [PERSON] душевні та моральні страждання, які він оцінює в 500000 грн. З огляду на вищевикладене, [PERSON] просить суд позов задовольнити та стягнути з винної особи [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 28825 грн. та 500000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав, що смерть матері завдала йому сильних душевних страждань, йому дуже шкода, що його діти ростуть без бабусі. Крім того, вказує, що покійна мати доглядала за своїм батьком похилого віку, а тепер це змушений робити він. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Мельник В.І., 07.05.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву у якому вказав, що на час скоєння ДТП, водій [PERSON] за усною домовленістю працював водієм у фізичної особи-підприємця [PERSON] , який по договору з ТОВ «УПГ-Інвест» здійснює перевезення працівників з місця роботи додому. Факт роботи [PERSON] задокументований працівниками Управління держпраці в Чернівецькій області, підтверджується поясненнями свідків. А тому, представник відповідача вважає, що позивачем помилково пред`явлено позов до [PERSON] , адже належним відповідачем є роботодавець останнього, приватний підприємець [PERSON] (а.с.26-28) В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки на даний час утримується в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор». Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вироком Чернівецького апеляційного суду від 02.04.2019 року, вирок Кіцманського районного суду скасовано та призначено [PERSON] покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. (а.с.9-11) Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , 1949 року народження, у відповідності до висновку СМЕ № 491-н від 16.08.2018 року, спричинено смерть, яка настала від геморагічного шоку, який розвинувся як ускладнення масивної внутрішньої кровотечі внаслідок полі травми. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.8) За\~Конституцією України,\~ст. 49 ЦПК України\~та\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Відповідно до статей\~1,\~3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367\~ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Відповідно до ч. ч. 2, 5\~статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про її відшкодування може бути пред`явлена безпосередньо до винного, навіть якщо його відповідальність застрахована. Таким чином, посилання представника відповідача на неналежність відповідача, оскільки на момент скоєння ДТП [PERSON] на підставі усної домовленості перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги. У\~статті 1201 ЦК України\~визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно\~ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено відповідними доказами, що позивачем [PERSON] понесено витрати на ритуальні послуги на суму 450,75 грн. (а.с.13), на купівлю труни та інших речей для поховання на суму 6950 грн. (а.с.14), на купівлю колачів для обрядових дій на суму 1320 грн. (а.с.15), на проведення поминальних обідів 12600 грн. та 5220 грн. (а.с.16), а разом на суму 26540, 75 грн. Витрати у розмірі 912 грн. та 1373 грн., заявлені позивачем у позові, належним чином не підтверджені позивачем, а тому стягненню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати на поховання матері [PERSON] в розмірі 26540,75 грн. За правилами частин 1 та 2\~ст. 1167 ЦК України\~відшкодуванню підлягає і моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У пунктах 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~(з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, встановивши факт заподіяння смерті матері позивача, а також, що своїми протиправними діями відповідач заподіяв моральні й душевні страждання [PERSON] , враховуючи обставини справи, суд вважає частково обґрунтованою позовну вимогу про стягнення матеріальної та моральної шкоди, настання якої викликано протиправними діями відповідача згідно\~ст. 23 ЦК України. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом прийняті до уваги характер правопорушення, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, його реальна можливість відшкодувати моральну шкоду та з урахуванням розумності, справедливості та адекватності, суд визнає обґрунтованою вимогу про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, а в решті позовних вимог вважає за доцільне відмовити за необґрунтованістю. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 768,40 гривень, від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача, що відповідатиме вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial