Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Geely», д.н.з № [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , та транспортного засобу «Ford Fiesta» д.н.з № [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] . Цивільна-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на суму 100 000 грн. відповідно до Полісу №АК/1585582 від 19.10.2016 року. Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2018 року у справі №752/2742/18 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Посилаючись на зазначене, а також на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого КТЗ за №14С/12/16/1 від 18.12.2016 р. та на Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи за №207/Ж від 31.01.2017 року, позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» суму страхового відшкодування в рамках страхового ліміту у розмірі 100 000 грн. та з [PERSON] відшкодування за завдану майнову шкоду, що не увійшло до страхового відшкодування у розмірі 1576 грн. та моральну шкоду повязану з отриманням тілесних ушкоджень в результаті ДТП у сумі 50 000 грн., а також судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Встановлено строки на подання відзиву відповідачами. Призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2020 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. На момент розгляду справи відповідачі не скористались своїм правом на подання письмового відзиву. Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на існування рішення Голосіївського районного суду м.Києва, відповідно до якого позивача також було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.11.2016 р. і така постанова не скасована. Представник відповідача - ПрАТ «СК «Галицька» повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 10.11.2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Geely», д.н.з № [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , та транспортного засобу «Ford Fiesta» д.н.з № [NUMBER] , під керуванням відповідача - [PERSON] . Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2017 року позивача - [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме недотримання вимог п.2.3б, п.10.4 Правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що призвело до отриманні ними механічних пошкоджень , а також отримання тілесних ушкоджень. Провадження у справі було закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2018 року у справі №752/2742/18 відповідача - [PERSON] , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в результаті вищезазначеної ДТП. Судом встановлено, що [PERSON] , 10.11.2016 р. приблизно о 16 год. 20 хв, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER] , рухаючись по сухому, чистому дорожньому покритті, лівої смуги руху проспекту Глушкова в м.Києві в напрямку площі Одеської, в районі дорожнього знаку 5.45 ПДР України «Київ», будучи не уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в зв`язку з чим передньою лівою частиною керованого ним транспортного засобу, здійснив зіткнення з задньою правою частиною автомобіля марки «Geely», д.н.з № [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду по лівій смузі в попутньому напрямку руху, чим порушив вимоги п.п.2.3 б, п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільна-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на суму 100 000 грн. відповідно до полісу №АК/1585582 від 19.10.2016 року. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №14С/12/16/1 від 18.12.2016 року вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу [PERSON] як власнику внаслідок пошкодження КТЗ становить 96 944 грн. Як вбачається зі змісту даного Звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 206123,87 гривень, та перевищує вартість автомобіля, яка намомент пошкодження становить 96944 гривні. Відповідно до Висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №207/Ж від 31.01.2017 року позивачу внаслідок ДТП було завдано тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а також легкі тілесні ушкодження. Відповідно до Висновку експерта №12-1/2568 Київського науково-дослідного експертного криміналістичного центру від 24.01.2018 року, що проведено у кримінального провадженні в результаті вищезазначеної ДТП, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, відповідач [PERSON] повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 ПДР України. Про відповідність дій відповідача вимогам пункту 12.3 ПДР України експерт не зміг дати відповіді. Відповідно до вищезазначеного Висновку експерта №12-1/2568 Київського науково-дослідного експертного криміналістичного центру від 24.01.2018 року, експерт виснував, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, позивач [PERSON] повинен був керуватися вимогами пункту 1,10 та 10.1 ПДР України, при цьому експерт прийшов до висновку, що в діях позивача вбачаються невідповідності зазначеним вимогам. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу положень ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Водночас, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Як встановлено судом при керуванні транспортним засобом за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.11.2016 р. [PERSON] не дотримався вимог п.п.2.3 б, п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху, а [PERSON] при керуванні транспортним засобом в даній дорожньо-транспортній пригоді не дотримався п.2.3б, п.10.4 Правил дорожнього руху і такі обставини встановлені судовими рішеннями, які не оскаржені сторонами та набрали законної сили. Тобто, за даних обставин шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а отже відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В даному випадку, суд вважає визначити ступінь вини кожного із водіїв у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди у співвідношенні 70% - вина [PERSON] , 30% - ступні вини водія [PERSON] враховуючи обставини ДТП та надаючи оцінку діям кожного із водіїв в частині кількості допущених порушень. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. На підставі ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial