Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11 березня 2018 року відповідач [PERSON] надав позивачу боргову розписку про те, що до 08 квітня 2018 року поверне гроші в розмірі 2840 грн., які позичив у позивача. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав та боргу не повернув. Оскільки відповідач ухиляється від повернення боргу та порушує взяті на себе зобовязання, то позивач просить стягнути з відповідача в його користь грошові кошти в розмірі 2840.00 грн., а також понесені ним судові витрати. Ухвалою від 21 вересня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якому позовні вимоги визнав в повному обсязі. Позивач [PERSON] в заяві до суду позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 11 березня 2018 року [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути позивачу [PERSON] дві тисячі вісімсот сорок гривень до 8 квітня 2018 року, що вбачається із розписки (а.с.5) Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, судом встановлено, що сторонами були дотримані вимоги ч.1 ст.1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики та розписка, яка міститься в матеріалах справи підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів, які останній мав повернути до 08 квітня 2018 року. Оскільки відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, то суд стягує з відповідача в користь позивача грошові кошти в розмірі 2840 грн., тому що для цього є законні підстави. Крім того, у відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним по справі судові витрати в сумі 704.80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved