Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 27.04.2006 р. [PERSON] склав розписку, згідно якої зобов'язався повернути [PERSON] грошову суму 170 000 грн., які займав на придбання автотранспорту. Транспортні засоби дійсно були придбані відповідачем, кілька з яких, за допомогою позивача. [PERSON] при свідках зобов'язався повернути зазначену суму в короткий термін, проте по теперішній час не повернув зазначених грошових коштів, чим порушив обов'язки за вказаною домовленістю. Позивачем були прийняті досудові заходи: кілька разів він зустрічався з відповідачем [PERSON] з метою обговорити порядок отримання грошової суми боргу. З боку відповідача вбачається лише категоричне небажання вирішити це питання в добровільному порядку. В позові зазначено, що [PERSON] ховається від [PERSON], змінив місце свого мешкання та вводить в оману. [PERSON] стало відомо, що подружжя [PERSON] розірвали шлюб та Свердловському міському суді Луганської області є черга проваджень щодо розділу спільного майна подружжя. Після чого, в жовтні 2013 року, позивач знову звернувся до [PERSON] з метою повернути борг. [PERSON], як винна особа, навіть не вибачився. Позивач, посилаючись на ст. 60-65 СК України, просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно суму боргу в розмірі 170000 грн., а також сплачений судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій підтримав позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та дату слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Згідно ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] мають місце договірні відносини про надання позики. Факт укладання договору позики підтверджується копією розписки від 27.04.2006 р. (а.с. 5) , згідно якої [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 170 000 грн. для придбання автомобіля та причепа до нього. Відповідно копії свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.06.1998 року. Згідно претензії-повідомлення від 29.10.2013 р. (а.с. 7) та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 9480105312827, [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою про повернення йому боргу в сумі 170000 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було позичено у позивача грошові кошти на загальну суму 170000 грн. Оскільки під час отримання грошей позичальник перебував в шлюбі з [PERSON], зазначені кошти були отримані у спільну сумісну власність подружжя [PERSON]. Згідно пред'явленої вимоги позивач забажав повернення боргу, проте боржником дану вимогу не виконано. Оскільки з моменту пред'явлення вимоги про повернення позичених грошових коштів минуло більше 30 днів, та борг залишається по теперішній час неповернутим, суд вбачає факт порушення зобов'язання з боку відповідача, у зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов в межах заявлених вимог, а саме - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за договором позики в повному обсязі. Також згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі ст. 207, 526, 546, 572, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved