Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, в якому просить зобов'язати відповідача відновити право позивача вільно пересуватися по прибудинковій території, усунути перешкоди у володінні та користуванні позивачем приміщенням квартири [ADDRESS] та земельною ділянкою, що розташована під загальним подвір'ям багатоквартирного будинку [ADDRESS], шляхом знесення самовільно побудованих відповідачем будівель (споруд), впорядкуванні дерев, чагарників на прибудинковій території, силами та коштами відповідача знести самовільно зведені житлові прибудови до квартири [ADDRESS], індивідуальний гараж, піднавіс, господарське приміщення, металічні сходи, що розташовані у подвір'ї будинку [ADDRESS], привівши зовнішню стіну будинку (будівлю) і земельну ділянку під загальним подвір'ям багатоквартирного будинку [ADDRESS] у попередній стан. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач, яка є мешканкою квартири [ADDRESS] даного будинку здійснила самочинну добудову до своєї однокімнатною квартири та будівництво гаража, господарської будівлі, піднавісу, металічних сходів з виходом на дах гаража і господарського приміщення у подвір'ї будинку [ADDRESS]. Каркас прибудови (піднавісу) суцільно прилягає до стіни квартири позивача, повністю захопивши стіну загального входу (спільний коридор) у внутрішньому подвір'ї загального користування, по ширині та висоті повністю закриває огляд з вікна кухні, а по висоті досягає аж до зовнішньої газової труби будинку. Така самочинна прибудова створює дискомфортні умови для позивача та порушує його права. Відтак, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові, просили позов задовольнити. Суд, враховуючи думку позивача, який не заперечив про розгляд справи за відсутності відповідача, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, яка в черговий раз в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності. Також відповідач подала письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів справи та оголошені судом, в яких зазначили, що вказані в позові добудови та реконструкція квартири здійснені в період 1997-2000 рр. та, такі прибудови не порушують прав інших мешканців будинку [ADDRESS], а також не створюють жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією позивачу, просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Зварич В.В., який діє на підставі довіреності /а.с.52/ позов в частині усунення перешкод у володінні та користуванні приміщенням квартири [ADDRESS] та земельною ділянкою позивачу не заперечив про задоволення, а в іншій частині позовних вимог просить відмовити у задоволенні. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. Частиною 3 ст.10, ст.60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2010р. Відповідач є співвласником квартири [ADDRESS], чого не заперечили особи, які брали участь у справі в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS] знаходиться у власності територіальної громади м. Львова, а прибудинкова територія - до земель міськземфонду. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 19.02.1998року №119 «Про погодження самовільного будівництва», затверджено висновки міжвідомчої комісії та погоджено співвласниці квартири [ADDRESS] самовільно розпочату реконструкцію квартири з добудовою розм. 3,60х7,85+3,90х4,55м; дозволено експлуатувати самовільно збудований цегляний гараж розм. 3,70х5,0 м в подвір'ї будинку. З листа першого заступника начальника інспекції ДАБК у Львівській області вбачається, що 30.08.2012 року було проведено перевірку квартири [ADDRESS] на підставі звернення [PERSON], якою встановлено, що власницею вказаної квартири [PERSON] у період 1997-2000рр. (згідно письмового пояснення) здійснила виконання будівельних робіт з реконструкції квартири [ADDRESS] шляхом будівництва житлових прибудов до зазначеної квартири та будівництво гаража у подвір'ї вказаного будинку без дозволу на виконання будівельних робіт, що було порушенням ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт» та ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій». За дане правопорушення гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», розпорядження землями територіальних громад здійснюють місцеві ради, до виключної компетенції яких належить вирішення питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У ч.7 цієї статті зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Дана частина закріплює широке коло можливостей для узаконення самочинно побудованих об'єктів. Необхідними умовами такого узаконення є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки, відсутність заперечень з боку власника (користувача) земельної ділянки, відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. Як вбачається із даних роз'яснень у п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Відповідно до п. 22 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відповідно до п. 25 згаданої Постанови пленуму відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. Позивачем не надано доказів, що відповідачем здійснено реконструкцію своєї квартири та будівництво гаражу, господарських приміщень з порушенням будівельних, санітарних норм, не надано доказів, що вказані реконструкція та будівництво створюють перешкоду позивачеві чи іншим мешканцям будинку [ADDRESS]. З долучених до матеріалів фото не вбачається наявність перешкод для заїзду чи проходу по [ADDRESS]. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що проведене будівництво відповідачем є самочинним, однак враховуючи те, що на сьогоднішній день таке є завершеним, до матеріалів справи не долучено доказів, що таке порушує права позивача та власників інших квартир будинку [ADDRESS], чи зведене з порушенням будівельних, санітарних та інших встановлених законодавством норм та правил, його знесення є недоцільним, судом не здобуто жодних переконливих доказів у підтвердження заявлених інших позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed