Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маргаз» ( надалі ТОВ «Маргаз») про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на ті обставини, що в період з 17 березня 2014 року по 16 травня 2014 року він працював в ТОВ «Маргаз» муляром 5 розряду на підставі строкового трудового договору. По закінченню дії строкового договору 16 травня 2014 року йому було запропоновано звернутися в бухгалтерію для отримання розрахункових грошей і тільки після того отримати трудову книжку. Звернувшись до бухгалтерії підприємства грошей він не отримав у звязку з закінченням робочого часу, а тому в цей день не зміг забрати свою трудову книжку. Вважає, що діями відповідача його права на працю було порушено, оскільки йому не видали своєчасно трудову книжку, він не отримав зароблені гроші, після звільнення не зміг працевлаштуватися до іншого підприємства, та зареєструватися в центрі зайнятості, у звязку з чим змушений перебиватися випадковими заробітками. Таким чином діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 гривень. Також позивач просить суд зобовязати ТОВ «Маргаз» поновити його на роботі, оскільки в останній день роботи, по строковому договору його не звільнили, з наказом про звільнення не ознайомили, а тому він вважає, що має право продовжувати роботу по безстроковому трудовому договору. Оскільки відповідач своєчасно з ним не розрахувався, просить суд зобовязати відповідача поновити з ним трудові відносини на не визначений термін, стягнути з ТОВ «Маргаз» нараховану заробітну плату, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16 травня 2014 року, та відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 10 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що 16 травня 2014 року в другій половині його повідомили, що строк дії строкового трудового договору спливає, а тому він повинен звернутися до бухгалтерії та відділу кадрів щоб отримати розрахунок. Він звернувся до відділу кадрів де йому надали обхідний лист та запропонували звернутися до бухгалтерії для отримання розрахункових грошей. Він обійшов всі служби що зазначені в обхідному листі, але коли звернувся до бухгалтерії, то вона була вже зачинена, а тому гроші йому не видали. При цьому з наказом про звільнення не ознайомили, трудову книжку не видали. Наступного дня, в суботу, він поїхав працевлаштовуватися до міста Києва, але оскільки у нього не було трудової книжки, то він працевлаштувався але працював камінарем 3 розряду а не 5 розряду, і пробувши в місті Києві місяць він повернувся до дому. Підтвердив той факт, що йому телефонували з банку і повідомляли про надходження грошей на рахунок, але він був в місті Києві а тому вирішив що з грошима розбереться потім. Також підтвердив той факт, що в ТОВ «Маргаз» заробітну плату видавали в касі підприємства. Оскільки підприємство своєчасно з ним не розрахувалося, трудову книжку не видало, з наказом про звільнення не ознайомило, то він вважає, що має право продовжувати працювати по безстроковому трудовому договору а тому просить суд стягнути з ТОВ «Маргаз» середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, починаючи з 16 травня 2014 року, та моральну шкоду в сумі 10000 гривень, оскільки у звязку з не видачею йому трудової книжки він не зміг в подальшому працевлаштуватися, або зареєструватися в центрі зайнятості. Представник відповідача ТОВ «Маргаз» - [PERSON] діюча на підставі довіреності позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що позивач працював на підприємстві на підставі трудового договору укладеного на визначений строк, тоб то з 17 березня 2014 року по 16 травня 2014 року, про що йому було відомо. 16 травня 2014 року, [PERSON] було повідомлено про закінчення дії трудового договору, та запропоновано звернутися у відділ кадрів та в бухгалтерію для отримання розрахунків. [PERSON] у відділі кадрів був ознайомлений з наказом про звільнення під розпис, але трудову книжку отримати відмовився, мотивуючи тим, що спочатку бажає отримати гроші. Позивач з копією наказу про звільнення та табелем робочого часу звернувся в бухгалтерію, де йому було запропоновано трохи почекати, але [PERSON] пішов з бухгалтерії не дочекавшись видачі грошей, на дзвінки не відповідав, і більше на підприємство з питанням щодо отримання трудової книжки та грошей не звертався. Вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими, оскільки підприємство неодноразово намагалося звязатися з позивачем пересилало гроші на банківський рахунок який було зазначено позивачем, але рахунок було заблоковано. Пересилали гроші через Укрпошту, позивач відмовився отримувати гроші. Двічі виїжджали в складі комісії за домашньою адресою позивача для вручення трудової книжки та виплати грошей, але позивача не було вдома, або двері ніхто не відчиняв. Під час останнього відвідування [PERSON] за місцем його проживання, він особисто відмовився отримувати гроші та трудову книжку. Вважає що [PERSON] зловживає своїми правами та обовязками, і навмисно ухиляється від отримання трудової книжки та грошей. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд розглянув матеріали справи, вислухав пояснення сторін надійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно наказу № 27-пр від 17 березня 2014 року, [PERSON] було прийнято на роботу на визначений термін з 17 березня 2014 року по 16 травня 2014 року, каменщиком 5 розряду. ( а.с.20) Згідно наказу № 60-у від 16 травня 2014 року, [PERSON] було звільнено за ч.2 ст. 36 КЗпП України, по закінченню строку трудового договору. З даним наказом позивач [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. ( а.с.21) В особовій картці працівника було зазначено дату і причину звільнення ( закінчення строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України) і з підставами звільнення [PERSON] було повідомлено про що свідчить його особистий підпис. ( а.с.23) Згідно акту від 16 травня 2014 року складеного комісією в складі пяти осіб, [PERSON] було ознайомлено з наказом про звільнення, видано копію наказу та табель обліку робочого часу, але від отримання трудової книжки він відмовився. ( а.с.24) Відповідно до ч.2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку на який укладено договір, крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як було встановлено в судовому засіданні трудовий договір було укладено на визначений строк з 17 березня 2014 року по 16 травня 2014 року. В останні день роботи позивача [PERSON] було ознайомлено з наказом про звільнення таким чином ТОВ «Маргаз» заявило про намір розриву трудових відносин. Позивач [PERSON] наказ про звільнення в судовому порядку не оскаржував, наступного робочого дня до роботи не приступив, а тому підстав вважати трудовий договір продовженим на невизначений термін і поновляти трудові відносини позивача не має підстав. Щодо позовних вимог в частині виплати заробітної плати за фактично відпрацьований час та компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовьязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як убачається з матеріалів справи позивач [PERSON] будучи повідомленим належним чином про звільнення, від отримання трудової книжки оформленої належним чином відмовився. Також як пояснює сам позивач він не забажав очікувати нарахування і виплати йому заробітної плати у звязку з чим пішов з підприємства, а після того як до нього додзвонилися працівники відділу кадрів с проханням повернутися на підприємство та отримали трудову книжку та повний розрахунок він повідомив, що вже сплив робочий час. Але як убачається з акту від 16 травня 2014 року до відділу кадрів позивач звернувся в 15 годин останнього робочого дня, а потім звернувся до бухгалтерії підприємства. Таким чином робочий час ще не був закінчений. Але позивач зловживаючи своїм правом покинув підприємство не отримав повного розрахунку при звільненні, і до сьогоднішнього часу в ТОВ «Маргаз» з питанням щодо виплати йому заробітної плати не звертався. 16 травня 2014 року було пятницею, а потім два дні вихідних 17,18 травня 2014 року. Перший робочий день після звільнення [PERSON] було 19 травня 2014 року. В цей день [PERSON] на підприємство не звернувся. 20 травня 2014 року, згідно акту складено комісією з трьох осіб, підприємство намагалося вручити трудову книжку та виплатити заробітну плату, у звязку з чим комісія виїжджала за місцем проживання позивача, але вдома нікого не було. ( а.с.25) Оскільки заробітна плата в ТОВ «Маргаз» [PERSON]В, виплачувалася через касу, що підтверджує і сам позивач, то банківський рахунок для виплати [PERSON] заробітної плати не відкривався. Сам позивач на підприємство із заявою про виплату йому заробітної плати не звертався. Як пояснює представник відповідача, оскільки [PERSON] неодноразово приймався на роботу в ТОВ «Маргаз» то в одному з попередніх трудових договорів було знайдено банківський рахунок на який 22 травня 2014 року і було перераховано гроші в сумі 1511,95 гривень, про що свідчить платіжне доручення № 1500 від 22 травня 2014 року. ( а.с.26) Однак оскільки рахунок одержувача ( [PERSON]В.) було закрито, то згідно меморіального ордеру № 229_1 від 23 травня 2014 року гроші було повернуто на підприємство. ( а.с.27) Відповідач ТОВ «Маргаз» намагалося ще раз виплатити гроші позивачу [PERSON] для чого 10 липня 2014 року заробітна плата була надіслана поштовим переказом через «Укрпочту» але позивач [PERSON] за отриманням грошового переказу на пошту не зявився, у звязку з чим 12 серпня 2014 року поштовий переказ було повернуто на підприємство у звязку з тим, що сплинув строк зберігання. ( а.с. 28,29, 47,48) В жовтні 2014 року ТОВ «Маргаз» ще раз намагалося вручити [PERSON] трудову книжку та заробітну плату, але позивач відмовився від їх отримання, про що було складено відповідний акт ( а.с. 51 53) Таким чином суд вважає, що спору щодо не виплати заробітної плати [PERSON] не має, оскільки позивач не оскаржує суму остаточного розрахунку, ТОВ «Маргаз» не відмовляє у виплаті заробітної плати, навидь неодноразово намагається вручити гроші позивачу, але він усвідомлено відмовляється від отримання. Щодо позовних вимог в частині стягнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, то в судовлому засіданні не було встановлено факту вимушеного прогулу, а тому позовні вимоги в цій частині не підляшгають задоволенню. Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24 грудня 1999 року суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення по справі, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином Суд дослідивши в судовому засіданні надані докази та вислухав пояснення сторін надійшов висновку, що [PERSON] будучи в останній робочий день на роботі навмисно ухилився від отримання трудової книжки та від отримання заробітної плати, оскільки відповідач наголошував на тому що працівники відділу кадрів неодноразово 16 травня 2014 року дзвонили [PERSON] на мобільний телефон в період з 15 години 10 хвилин до 16 години, але позивач на телефонні дзвінки не відповідав, і лише в 16 годин повідомив що робочий час вже закінчено а тому він не буде зявлятися до бухгалтерії та відділу кадрів. Сам позивач [PERSON] не спростовує пояснення відповідача і зазначає що бухгалтерія підприємства не відмовляла йому у видачі грошей а лише просила трохи почекати для проведення повного розрахунку, маючи намір в день звільнення виплатити всі належні йому суми, але він не забажав чекати повного розрахунку. Оскільки відповідальність підприємства відповідно до ст. 117 КЗпП України можливо лише за наявності вини самого підприємства , яка в судовому засіданні позивачем [PERSON]В, не була доведена, а також згідно наданих доказів, ствердження позивача в своїй позовній заяві про не видачу йому трудової книжки, про не ознайомлення з наказом про звільнення, про не проведення остаточного розрахунку з вини власника було спростовано, суд надійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику провадиться у випадку, якщо порушення його законних прав потягло моральні страждання, втрату нормальних життєвих звязків та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено фактів підтверджуючих порушення законних прав працівника [PERSON] з боку підприємства ТОВ «Маргаз» то суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного ст.ст. 36, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України ,

Outcome: dismissed