Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. Мотивуючи позовні вимоги, зазначила про те, що позивач є донькою [PERSON], яка померла [INFO] року. З 01.04.1959 року та до дня своєї смерті у 2012 році мати позивача добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалась житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок за жодною особою на праві власності не зареєстрований. Позивач з 06.12.2012 року зареєстрована у зазначеному будинку, і до сьогоднішнього дня позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується зазначеним житловим будинком. У зв'язку із чим, на підставі ч.ч. 1 та 2 ст. 344 ЦК України просить визнати за нею право власності на вказане вище нерухоме майно в порядку набувальної давності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення по суті позовних вимог з проханням розглядати справу у відсутність представника Київської міської ради. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день та час судового засідання у справі повідомлялась судом належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд вирішує цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 20.05.1950 року. Згідно даних будинкової книги на будинок [ADDRESS], матір позивача - [PERSON] з 01.04.1959 року була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], разом із [PERSON] [INFO] року померла [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 16.12.1968 року. 09 грудня 2012 року померла [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Відповідно до довідки, наданої 22.03.2013 року КП «Житлово-експлуатаційна організація - 111 Голосіївського району», що зберігається у спадковій справі № 2/2013, відкритої після смерті [PERSON], та витребуваної судом, [PERSON] проживала та була зареєстрована у [ADDRESS], з 01.04.1959 року до дня смерті - [INFO] року. Згідно інформації, наданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок [ADDRESS] не праві власності не зареєстровано. Згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20.01.2016 року, за даними міського земельного кадастру на вул. Новопирогівській, в м. Києві за [PERSON] на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування з 25.03.2000 року по 31.10.2006 року обліковувалась земельна ділянка, площею 2500,84 кв.м., з 31.10.2006 року по 14.08.2007 року - площею 2509,92 кв.м., а з 14.08.2007 року по день надання відповіді обліковується земельна ділянка площею 2269,67 кв.м. 20.03.2013 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою з 06.12.2012 року, що стверджується довідкою № 5103, виданою 16.09.2015 року КП «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району». Вказані вище обставини свідчать про відкритість та безперервність володіння [PERSON] чужим майном, а саме - житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], яке в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки на праві приватної власності не за ким зареєстрований не був, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], будучи спадкоємцем [PERSON], враховуючи положення ст. 344 ч. 2 ЦК України, добросовісно заволоділа безхазяйним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, яким є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved