Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошнського районного суду Київської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, третя особа: [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивув тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.09.2012 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1488 га, кадастровий номер 3222484001:01:006:0037, та вказану земельну ділянку, що відчужувалася одночасно з будинком. На момент вчинення договору купівлі-продажу земельної ділянки вказана земельна ділянка під забороною відчуження не перебувала, що підтверджувалось витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29.09.2012 року за № 38057430. Інформація про перебування відчужуваного за договором майна під податковою заставою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна також була відсутня, що підтверджувалось витягом № 38057431 від 29.09.2012 року. Відсутність обтяження земельної ділянки іпотекою було перевірено за даними Державного реєстру іпотек, що підтверджувалось витягом № 38057433 від 29.09.2012 року. Таким чином, з моменту укладення та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу від 29.09.2012 року до позивача перейшло право власності на вказані будинок та земельну ділянку. Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1488, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.05.2014 року. При цьому, 26 травня 2014 року державний реєстратор виніс рішення № 13327247 про відмову [PERSON] у державній реєстрації земельної ділянки у зв'язку з тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номер 3222484001:01:006:0037 встановлено обтяження щодо іншого суб'єкта. Як з'ясувалось, суб'єктами зазначеного обтяження є обтяжував відділ ДВС Києво-Святошинського РУЮ та особа, майно якої оскаржуються - [PERSON], яка не є власником цієї земельної ділянки. При зверненні до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ позивачу повідомили, що дійсно на земельну ділянку площею 0,1488 га, кадастровий номер 3222484001:01:006:0037, яка розташована по [ADDRESS], постановою державного виконавця накладено арешт в рамках виконавчого провадження, по якому боржником являється [PERSON] Листом № 4139 від 12.06.2014 року начальником відділу Києво-Святошинського РУЮ позивачу було відмовлено у знятті арешту на підставі п. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Тому позивач просив зняти арешт із земельної ділянки площею 0,1488 га, кадастровий номер 3222484001:01:006:0037, яка розташована по [ADDRESS] , накладений згідно постанови державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області. Представник позивача направив до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Інші учасники розгляду справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.09.2012 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1488 га, кадастровий номер 3222484001:01:006:0037, та вказану земельну ділянку, що відчужувалася одночасно з будинком. На момент вчинення договору купівлі-продажу земельної ділянки вказана земельна ділянка під забороною відчуження не перебувала. Відповідно до постанови головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 14.03.2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 37139719, з виконання виконавчого листа № 2-2909 виданого 21.12.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 24 240,00 грн. Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 03.06.2013 року № 37139719, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1488 га, кадастровий номер 3222484001:01:006:0037, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON]. Згідно постанови від 10.09.2014 року головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2909 виданого 21.12.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». З наведеного вище вбачається, що земельна ділянка площею 0,1488 га, кадастровий номер 3222484001:01:006:0037, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], на яку постановою державного виконавця було накладено арешт, на момент відкриття виконавчого провадження вже не належала боржнику [PERSON], оскільки згідно договору купівлі-продажу належала позивачу [PERSON]. Стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). На підставі викладено, суд, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, та зобов'язання відповідача здійснити дії щодо зняття арешту із земельної ділянки, оскільки відповідно до чинного законодавства України, саме на державного виконавця покладений обов'язок щодо зняття арешту накладеного на майно боржника після закінчення виконавчого провадження. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. На підставі ст. ст. 6, 11, 50Закону України «Про виконавче провадження», ст.572, 589 ЦК України, та

Outcome: dismissed