Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.01.2019 відкрито провадження по зазначеній вище справі. 26.07.2019 позивач подав до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З позовної заяви вбачається, що 11 вересня 2018 року в м. Києві на вулиці Бальзака, 5/7 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда Акорд», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хюндай Елантра» реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року, відповідача було визнано винним у вчинені зазначеного ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку від 17.09.2018 № ЕС000035105 ТОВ «ЕДЕІМ-АВТО» відновлення автомобіля позивача коштує 413957,76грн. ПрАТ «УПСК» 17 жовтня 2018 року здійснив страхове відшкодування позивачу у розмірі 100000,00грн. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмір 216541,78грн та моральну шкоду в розмірі 50000грн. 18.03.2019 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Юхименка С.Ю. відповідно до якого зазначено, що відповідач заперечує проти Рахунку №ЕС000035105 від 17.09.2018, оскільки цей документ не э підтвердженням фактичних затрат позивача, проте не заперечує щодо задоволення позову в сумі 30000,00грн, як різниці між отриманим страховим відшкодуванням та фактичними витратами, відповідно до акту виконаних робіт 117 від 15.01.2019, ФОП Климченко. 22.03.2019 надійшла до суду відповідь на відзив від позивача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що не визнає відзив та заперечує проти зазначеного, так як відзив поданий із порушенням терміну подання. 29.08.2019 до суду надійшли заперечення на уточнення позовних вимог від представника відповідача - адвоката Юхименка С.Ю., в яких зазначено, що відповідно до акту огляду пошкодженого ТЗ від 13.09.2018 проведеного страховою компанією, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, зазначений перелік пошкоджень транспортного засобу позивача, і фактичний ремонт, згідно із актом виконаних робіт від 15.01.2019 повністю збігаються, єдиною різнице є те, що позивач при ремонті вирішив не купувати окремі пошкоджені деталі задньої частини ТЗ, а придбав задню частину кузова автомобіля в зборі за 32000,00грн. (п.26 акту виконаних робіт). Тобто все, що було пошкоджено і зафіксовано страховиком було відремонтовано і загальна ціна такого ремонту становила 130000,00грн, з яких 100000,00грн були отримані позивачем від страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, залишилась різниця в розмірі 30000,00грн, які визнає відповідач. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримав уточненні позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Юхименко С.Ю. в судових засіданнях визнав позовну заяву частково, а саме в розмірі 30000,00грн, як різниці між отриманим страховим відшкодуванням та фактичними витратами та моральну шкоду в розмірі 1000грн. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.09.2018 о 07:17год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Honda Accord», д/н [NUMBER] по вул. Бальзака, 22 в м. Києві, не вибрав безпечної дистанції, не дотримався безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyndai Elantra», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який зупинився (рухався) попереду, обидва транспортних засобів отримали пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 01.11.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно правова відповідальність автомобіля «Хонда Акорд», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ПрАТ «УПСК», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ №АК8348397 від 02.03.2018 Відповідно до страхового акту №ОЦ/047/011/18/0792 від 03.10.2018, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу деталей згідно, без ПДВ, становить 177063,99грн, враховуючи мінус ПДВ (20%) становить 147553,32грн, на підставі умов договору страхування підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 100000,00грн. Однак позивач замовив в ТОВ «ЕДЕІМ-АВТО» оцінку вартості завданого збитку автомобілю «Hyndai Elantra», д/н [NUMBER] , яка відповідно до рахунку від 17.09.2018 №ЕС000035105, відновлення автомобіля позивача становить 413957,76грн. 17 жовтня 2018 року ПрАТ «УПСК» було здійснено на користь [PERSON] страхову виплату в сумі 100000,00грн, що підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось позивачем, що відповідає ліміту відповідальності страховика за полісом №АК 8348397 від 02.03.2018. Проте, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] звернувся до станції техобслуговування ФОП [PERSON] задля відновлення автомобіля «Hyundai Elantra», державний номер [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 11.09.2018. Відповідно до акту виконаних робіт № 117 від 15.01.2019, станції техобслуговування ФОП [PERSON] , відновлювальний ремонт автомобіля «Hyundai Elantra», державний номер [NUMBER] становить 130000,00грн. Що також підтверджено відповіддю на адвокатський запит від 14.03.2019, про те, що ТЗ «Hyundai Elantra», державний номер [NUMBER] , власник [PERSON] , відновлювався ремонтом на зазначеній станції технічного обслуговування, загальна сума робіт, витрачених матеріалів та замінених складових становив 130000,00грн. Твердження позивача про те, що на теперішній час продовжується відновлювальний ремонт його автомобіля у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулася 11.09.2018, а тому саме рахунок від 17.09.2018 №ЕС000035105 замовлений в ТОВ «ЕДЕІМ-АВТО» відповідає дійсності пошкодженню автомобіля і підлягає до виплати різниці сплаченого страхового відшкодування, суд оцінює критично, оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що під час огляду транспортного засобу виявлені пошкоджені деталі, які описані та перераховані з 1 по 28 пункт в Акті огляду транспортного засобу, який підписаний власником ТЗ [PERSON] та представником Страховика, що повністю збігаються з актом виконаних робіт ТЗ «Hyndai Elantra», д/н [NUMBER] під час відновлювального ремонту автомобіля позивача. І тому, докази на які посилався позивач під час розгляду справи суд не може взяти до уваги, оскільки вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України. Судом роз`яснено права та обов`язки сторін, про що зазначено в журналі судового засідання, однак, позивач не скористався своїм правом та не заявив клопотання щодо призначення судової експертизи задля встановлення причино-наслідкового зв`язку ДТП та продовження ремонтних робіт автомобіля позивач на даний час. Вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України. Так, згідно зі частинами першою, третьою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зі змісту наведених норм права вбачається, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди. Збитки можуть бути у вигляді реальних збитків і упущеної вигоди. Відшкодування реальних збитків (майнової шкоди) пов`язано із встановлення юридичного факту втрати, знищення або пошкодження майна, а також витрат, необхідних для відновлення, у разі його пошкодженої. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. Отже, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Враховуючи, що позивач після ДТП здійснив відновлювальний ремонт з метою приведення автомобіль в стан подальшої експлуатації, зазнавши реальні збитки в розмірі 130000,00грн, при цьому отримавши належне виплачене страхове відшкодування в розмірі 100000,00грн, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає сума 30000,00грн, яка відповідає законному і обґрунтованому відшкодуванню як різниця між фактичним (реальним) розміром шкоди та страховою виплатою. Зокрема, щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача, які обґрунтовуються тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що призвело до вимушених змін та незручностей у житті, душевних переживань, неможливості використання автомобіля за його призначенням, суд зазначає таке. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача був пошкоджений належний на праві власності [PERSON] автомобіль, що потягло моральних страждань позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 3000грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягають задоволенню частково. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40грн.

Outcome: partial