Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду, в якій просить визнати недійсним договір оренди землі від 31 грудня 2012 року, укладений від його імені із СПП «Степове» щодо земельної ділянки площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] він є власником земельної ділянки площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 03.09.2002 року його мати [PERSON] за його дорученням уклала договір оренди вказаної земельної ділянки із СПП «Степове» строком на 5 років, тобто до 03.09.2007 року. Строк дії договору закінчився. Оскільки умови оренди його повністю влаштовували, він звернувся до керівника СПП «Степове» Шепель В.Д. про намір укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк. Останній надав згоду та повідомив, що коли документи будуть готові, його запросять для укладання та підписання договору. Також позивач зазначив, що постійно проживає у м. Нікополі, до с. Біляївка приїжджає дуже рідко та договором оренди особисто не займався. СПП «Степове» справно сплачувало орендну плату, яку отримувала його мати. Новий договір оренди він не укладав. В травні 2017 року він прийняв рішення самостійно обробляти земельну ділянку і звернувся до СПП «Степове». Керівник СПП «Степове» повідомив йому, що відповідно до умов договору оренди від 31.12.2012 року строк оренди земельної ділянки спливає у 2022 році. Оскільки цей договір він не підписував і не уповноважував на це іншу особу, хто його підписав йому не відомо, тому просить визнати його недійсним. В судовому засіданні Позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, Позивач суду пояснив, що щодо укладення договору оренди земельної ділянки розмови були у 2012 році, проте до підпису договору так і не дійшли. Дійсно протягом всього часу відносин із СПП «Степове» з 2002 року і по 2017 рік він та його родичі отримували орендну плату за вказану земельну ділянку, претензій з цього приводу вони до СПП «Степове» не мають. Про існування договору позивач дізнався тільки у 2017 році, після звернення до Нікопольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та отримання ним договору оренди від СПП «Степове», тому вважає, що не пропустив строк позовної давності. Відповідач у письмовому відзиві та представник відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Представник Відповідача визнав, що договір дійсно був підписаний не [PERSON], а його матір'ю, яка діяла за дорученням Позивача. Керівник Відповідача перебував у дружніх відносинах із Позивачем, протягом тривалого часу добре знав сім'ю Позивача. [PERSON] особисто просив керівника Відповідача, щоб договір оренди підписала та отримувала орендну плату за нього мати - [PERSON] Протягом всього часу дію договірних відносин з 2002 року і по 2017 рік позивач отримував орендну плату, претензій до СПП «Степове» не мав. Вважає, що договір оренди був укладений із повним волевиявленням сторін, договір оренди зареєстрований у встановленому законом порядку і є дійсним. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача і відмовити в позові, оскільки договір був укладений у 2012 році, а з цього часу минуло майже п'ять років. Позивач знав про договір оренди, дав доручення на його укладення, отримував орендну плату протягом п'яти років, претензій до СПП «Степове» не мав. Після укладення договору у 2012 році не проявляв будь-яку цікавість до його положень, крім отримання орендної плати. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Згідно Державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] Позивач є власником земельної ділянки площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Відповідно копії договору оренди від 03 вересня 2002 року Позивач передав в оренду Відповідачу вказану земельну ділянку строком на 5 років. Строк договору оренди закінчився у 2007 році. Відповідно копії договору оренди від 31.12.2012 року Позивач передав в оренду Відповідачу вказану земельну ділянку строком на 10 років. Сторонами не заперечується, що договір оренди від 31.12.2012 року земельної ділянки, площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області між [PERSON] і СПП «Степове» не було підписано особисто Позивачем. За інформацією останнього йому не відомо хто підписав договір, за інформацією Відповідача договір підписала мати позивача за дорученням Позивача у присутності свідків. Договір було зареєстровано державним реєстратором Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6500206362013, дата формування 12.06.2013 року, запит від [PERSON] від 12.06.2013 року, 3В-6500206362013, наданого Позивачем, вказана земельна ділянка перебуває в оренді СПП «Степове». Сторонами також не заперечується, що відповідно відомості про видачу в рахунок оплати за оренду вказаної земельної ділянки за 2013 рік Позивач отримав від Відповідача 2820,50грн., за 2014 рік - 3000,50грн. (видатковий касовий ордер № 2 від 15 січня 2014 року), за 2015 рік - 3000,50грн. (видатковий касовий ордер № 166 від 15 серпня 2014 року), за 2016 рік - 3000грн. (видатковий касовий ордер № 171 від 14 серпня 2015 року), 470,25грн. (видатковий касовий ордер № 144 від 15 липня 2016 року), 220грн. (видатковий касовий ордер № 245 від 28 листопада 2014 року), 1347,05грн. (видатковий касовий ордер № 215 від 15 жовтня 2015 року), за 2017 рік - аванс у розмірі 5957грн. (видатковий касовий ордер № 109 від 13 травня 2017 року). Підписи на цих видаткових касових ордерах та відомостях ставила мати Позивача [PERSON] та брат [PERSON] Гроші вони передавали Позивачу. У 2016 році [PERSON] особисто отримав кошти в рахунок оплати за оренду вказаної земельної ділянки у СПП «Степове» і поставив свій підпис про їх отримання. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є матір'ю Позивача [PERSON], дійсно у 2002 році вона за дорученням сина підписувала договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років. Також у 2012 році йшли розмови про укладення договору оренди земельної ділянки між СПП «Степове» і її сином. Позивач дійсно іноді просив підписатися в документах у СПП «Степове» за нього. Пройшло багато років, вона не пам'ятає щоб підписувала вказаний договір оренди від 31.12.2012 року земельної ділянки площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області між [PERSON] і СПП «Степове». При огляді у судовому засіданні підпису на договорі від 31.12.2012 року зазначила, що це не її підпис. Визнала, що на деяких видаткових касових ордерах щодо отримання орендної плати за оренду вказаної земельної ділянки дійсно стоїть її підпис. Отримувати орендну плату за нього їй доручав Позивач [PERSON], гроші передавала йому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що є братом Позивача. У 2012 році він підписував за брата та за його усним дорученням договір оренди земельної ділянки площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області між СПП «Степове» і [PERSON] Проте договір оренди був укладений на 5, а не на 10 років, тобто до 2017 року. При огляді у судовому засіданні підпису на договорі від 31.12.2012 року зазначив, що це не його підпис. Визнав, що на деяких видаткових касових ордерах щодо отримання орендної плати за оренду вказаної земельної ділянки дійсно стоїть його підпис. Отримувати орендну плату за нього йому доручав Позивач [PERSON], гроші передавав йому. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що працює бухгалтером на СПП «Степове». На неї покладено обв'язки займатися питаннями укладення договорів оренди земельних ділянок. Договір оренди від 31.12.2012 року земельної ділянки, площею 6,44 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області строком на 10 років між [PERSON] і СПП «Степове» зі сторони [PERSON] підписувала його мати [PERSON] Договір підписувався у особистій присутності свідка. Мати діяла за згоди і дорученням [PERSON] Письмових чи нотаріально засвідчених довіреностей від Позивача на укладення договору не було. Орендну плату за Позивача отримували і підписувалися у видаткових касових ордерах його мати [PERSON] та брат [PERSON] У 2016 році орендну плату Позивач отримував особисто. Отже, сторонами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що особа, яка вчинила свій підпис від імені орендодавця в оспорюваному договорі оренди землі, діяла в межах наділених їй відповідно до закону повноважень. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. У статті 244 ЦК України зазначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Матеріали справи свідчать, що відповідно до положень законодавства спірний договір оренди землі від 13.12.2012 року є укладеним, пройшов відповідну державну реєстрацію. Разом з тим судом встановлено, що оспорюваний договір оренди землі від імені позивача був підписаний іншою особою, яка не мала повноважень на його укладення, що за певних умов може свідчити про відсутність у позивача вільного волевиявлення на укладення договору оренди землі та відповідності його внутрішній волі. Отже, вимоги Позивача у позові обґрунтовані положеннями закону. Водночас стороною відповідача у справі подана заява про застосування строку позовної давності до вимог Позивача та відмовленні у позову. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому судом встановлено, що протягом п'яти років з часу укладення договору Позивач отримував орендну плату за землю і проти цього у нього не було жодних заперечень, а тому з самого початку йому було відомо про наявність між ним та Відповідачем орендних відносин. Крім того, у судовому засіданні підтверджено, що Відповідачу за всіх обставин справи не могло бути не відомо про укладення договору оренди вказаної земельної ділянки у 2012 році. Це підтверджується як показами свідків, так і письмовими доказами. За таких обставин суд приходить до висновку, що ще у 2012-2013 роках позивач знав та міг дізнатися про наявність оспорюваного договору оренди землі та про те, що цей договір від його імені підписаний іншою особою, тобто про порушення його прав власника земельної ділянки, а тому початок перебігу позовної давності слід відраховувати з цього періоду, що свідчить про те, що даний позов подано до суду після спливу позовної давності. Посилання позивача про те, що він дізнався про існування договору оренди земельної ділянки від 31.12.2012 року тільки у липні 2017 року спростовуються дослідженим у справі доказами. Посилання Позивача на листи та довідки з Нікопольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за період червень-серпень 2017 року, до якого він звернувся з приводу надання йому правової допомоги з питання оренди землі та витребування із незаконного володіння вказаної земельної ділянки, як на дату, з якої він дізнався про порушення його прав, не спростовують встановлений судом факт пропущення Позивачем строку позовної давності. За таких обставин суд вважає помилковими висновки Позивача та його представника стосовно того, що перебіг позовної давності починається з липня 2017 року. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed