Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 128066,66грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок його незаконного переведення на іншу посаду, виконання ним нижче оплачуваної роботи до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, та позбавлення його на цей період частини заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період з 09.12.1996 року по 19.02.2019 року працював на посаді «Машиніста подавання палива IV групи оперативного персоналу паливоподачі та складу палива паливно-транспортного цеху» Добротвірської державної районної електростанції, яка на даний час називається Добротвірська ТЕС та є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК Західенерго». 25 січня 2019 року відповідач написав йому листа за №07-270 такого змісту: «Згідно з виданою Вам довідкою Сокальської центральної районної лікарні №27 від 14.01.2019 Вам протипоказана робота в умовах дії шкідливих факторів (пил, шум). Отже, за станом здоров`я Ви не можете продовжувати працювати на вказаному робочому місці. У випадку Вашої відмови від переведення на запропоноване вакантне робоче місце ми будемо вимушені розірвати укладений з Вами трудовий договір та звільнити Вас з роботи відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи». Йому було запропоновано нову посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду. З 20 лютого 2019 року по даний час він працює на посаді контролера водопровідного господарства 3 розряду непромислового персоналу цеху теплопостачання, підземних комунікацій та гідроспоруд Добротвірської ТЕС, згідно наказу №99-к від 19 лютого 2019 року із збереженням попереднього заробітку протягом двох тижнів із дня переведення. Стверджує, що вказане переведення відбулося з порушенням ч.3 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відповідно до якої за працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з професійним захворюванням, зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності». Відповідач перевів його з порушенням, тому що за ним з 20 лютого 2019 року мало зберігатися місце роботи (посада) машиніста. На цій посаді в нього була відпустка 37 днів, яка після переведення зменшилась на 9 днів, - до 28 днів (37-9=28). До переведення в нього був оклад 7300грн., а після переведення зменшився до 6390грн. Згідно розрахункових листів за лютий 2019 року відповідач нарахував йому доплату до середньої зарплати 1386,91 грн. за 56,5 год., а за березень 2019 року - 522,92грн. за 23,5 год. Разом відповідач доплатив йому за 80 год. (56,5+23,5=80), тобто за два тижні, як і написав у наказі № 99-к від 19 лютого 2019 року. Проте, така думка відповідача про оплату тільки за два тижні (80 год.) повністю помилкова, незаконна та порушує ч.3 ст.9 Закону України «Про охорону праці», що і було встановлено у мотивувальній частині рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2019 у справі №464/5702/19. Стверджує, що середня заробітна плата повинна була бути збережена за ним та виплачена до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, однак цього зроблено не було. Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, який проведено 25-30.05.19, за №026471 від 30.05.19 йому встановлено: «7. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 40 % з них 25 % хр.бронхіт ІІ ЛН І-ІІ ст. 15 % хр. приглухуватість ІІ ст.; 8. Причина втрати працездатності проф. захворювання; 9. Дата встановлення страхового випадку 10.01.2019р.» Отже, 30 травня 2019 року МСЕК встановила йому стійку втрату професійної працездатності. Те, що за ним повинен був зберігатися середній заробіток до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, тобто до 30 травня 2019 року, встановлено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2019 року у справі №464/5702/19. Окрім того, відповідач незаконно перевів його на іншу роботу не знаючи, що за ним зберігається місце роботи (посада) до дня встановлення стійкої втрати працездатності. Вищезазначеним рішенням Сихівського районного суду м. Львова з відповідача на його користь стягнуто різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи у сумі 4941,92грн., з відрахуванням від цієї суми обов`язкових платежів. 18 лютого 2020 року АТ «ДТЕК Західенерго» добровільно на виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року виплатило йому 3978,24 грн., що стверджується відповідним платіжним дорученням №1040097 від 18.02.20. Також із присудженої суми 4941,92 грн. відповідач, як його податковий агент заплатив обов`язкові платежі, а саме військовий збір у сумі 74,14 грн. згідно платіжного доручення №1040098 від 18.02.20, та податок на доходи фізичних осіб у сумі 889,65 грн. згідно платіжного доручення №1040102 від 18.02.20. Від того, що відповідач незаконно перевів його на іншу нижче оплачувану роботу, яка є наслідком каліцтва була порушена вимога ст.9 Закону України «Про охорону праці» та йому заподіяна моральна шкода. Його страждання полягають у тому, що неправомірні дії відповідача знайшли відображення у його свідомості в формі відчуття (фізичні страждання) і уявлення (моральні страждання) та викликали певну психічну реакцію. Зокрема переживання, змістом якого є його страх, сором, приниження та інший несприятливий у психічному аспекті стан. Оскільки чинне законодавство визначає здоров`я як стан повного фізичного, душевного й соціального благополуччя, а не лише відсутність хвороб і фізичних дефектів, то неправомірне діяння відповідача позбавило його, щонайменше, одного з цих елементів. Тому, відсутність душевного або соціального благополуччя є ушкодженням здоров`я. Позивач отримав моральну шкоду, а це втрати немайнового характеру, що виникли внаслідок душевних, психічних страждань, заподіяних порушенням законних прав (права перебувати на старій посаді до 30.05.19). Неправомірними діями працівників відповідача, що призвели до приниження честі, гідності, репутації, ушкодження здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушення спілкування із оточуючими людьми, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування та інших негативних наслідків у зв`язку з тим, що позивач не може нормально жити від усвідомлення порушення його прав. Відповідач порушив його моральну рівність перед іншими людьми, тому що нічого не робив для того, щоб залишити його на старій посаді з кращою оплатою праці. За заподіяну йому моральну шкоду має відповідати відповідач, як його роботодавець. Його вже рік «гризе думка», що відповідач порушив ст.9 Закону України «Про охорону праці», і що він отримав гроші за виконання нижчеоплачуваної роботи майже через рік 18 лютого 2020 року. Оцінюючи заподіяну моральну шкоду у розмірі 128066,66грн. виходить з того, що його душевні страждання стосувались і були направлені на справедливість та на надію, що у нас правова держава, однак цю надію на справедливість він втратив. Крім цього, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 128066,66 грн., вважає, що така є мінімальним розміром встановленим на законодавчому рівні, оскільки вважає, що за подання позову про відшкодування шкоди встановлено мінімальну ставку судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на 1 січня 2019 р. становить 1921 грн. А відтак, вважає, що для того, щоб визначити мінімальну моральну шкоду та мінімальну ціну позову треба: 1921 грн. (прожитковий мінімум на 1 січня) помножити на 100 % і розділити на 1,5 % і це дорівнює: 128066,66 грн. Вважає, що найменша ціна позову про відшкодування моральної шкоди у 2019 році становить 128066,66 грн., бо за це сплачується судовий збір у розмірі 1921 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, виходить з того, що його моральні страждання були направлені на втрату частини зарплати, яку повернули аж 18.02.20, і то за рішенням суду. Ухвалою судді від 15 квітня 2020 року вищезазначену позовну заяву було залишено без руху, з наданням десятиденного строку з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви вказаних у мотивувальній частині ухвали. На виконання вимог ухвали судді, 21 квітня 2020 року позивачем [PERSON] подано заяву про усунення недоліків, однак, так і не виконано вимог зазначеної ухвали в повному обсязі, зокрема не надано оригінал документу про сплату судового збору за місцем розгляду справи відповідно до\~Закону України «Про судовий збір». А відтак, ухвалою судді від 23 квітня 2020 року позовну заяву [PERSON] повторно залишено без руху, з наданням десятиденного строку з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме сплати судового збору в розмірі 1280,66грн., що становить 1 відсоток від ціни позову. На виконання вимог ухвали судді, 30 квітня 2020 року представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 17.09.2019р., - [PERSON] , надіслав суду через систему «Електронний суд» заяву, в якій просив звільнити позивача [PERSON] від сплати судового збору. Ухвалою судді від 04 травня 2020 року, суд відмовив в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, однак відстрочив позивачу [PERSON] сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. 04\~травня 2020\~року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03 червня 2020 року. 28 травня 2020 року позивач [PERSON] надіслав суду через систему «Електронний суд» заяву про відвід судді Сихівського районного суду м.Львова Мички Б.Р. Ухвалою суду 28 травня 2020 року заявлений [PERSON] відвід судді Мички Б.Р. визнано необґрунтованим та заяву передано на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому\~ст.33 ЦПК України. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова Бойко О.М. в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді Мички Б.Р. відмовлено. 02 червня 2020 року представник відповідача адвокат Галецький В.Т. подав до суду відзив на позовну заяву,\~в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити мотивуючи наступним. [PERSON] працював на посаді машиніста паливоподачі IV групи ДТЕК Добротвірська ТЕС з 09 грудня 1996 року по 19 лютого 2019 року. Відповідно до Медичного висновку Львівської обласної лікарсько-експертної комісії КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» №36 від 10.01.2019р. [PERSON] були встановлені професійне захворювання: хронічний бронхіт II стадія, хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість II ступеня. Про встановлення [PERSON] професійного захворювання на ДТЕК Добротвірська ТЕС було надіслано Повідомлення (форма П-3) від 11.01.2019р. за №22. На підставі рекомендацій Медичного висновку ЛОЛЕК КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» №36 від 10.01.2019р., за заявою [PERSON] , відповідно до наказу ДТЕК Добротвірська ТЕС №99-к від 19.02.2019р. його переведено на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду непромислового персоналу ЦТПКГ, на якій відсутня дія шкідливих факторів (пилу, подразнюючих речовин, шуму). Оскаржуючи зазначений наказ, [PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом про поновлення його на посаді машиніста подавання палива шляхом скасування наказу №99-к від 19.02.2019р. «Про переведення» на підставі ч.3 ст.9 Закону України «Про охорону праці», стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 13008,51 грн. та зобов`язання відповідача перевести його на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду ЦТПКГ. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з АТ «ДТЕК Західенерго» різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 4941.92грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Предметом позову у даній справі є стягнення моральної в сумі 128066,66грн. заподіяної внаслідок незаконного переведення на іншу посаду, виконання ним нижчеоплачуваної роботи до встановлення стійкої втрати професійної працездатності та позбавлення його на цей період частини заробітної плати. Вважає безпідставними покликання позивача на те, що вина відповідача презюмується та є наслідком каліцтва. Стверджує про некоректність визначення розміру спричиненої моральної шкоди на підставі співвідношення до встановленого законодавством мінімального розміру судового збору. Вважає надуманими, необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди порушенням його трудових прав. В даний час [PERSON] працює на посаді контролера водопровідного господарства 3 розряду ЦТПКГ, наказ про його переведення не скасований, з ініціативою про переведення на іншу посаду працівник до роботодавця не звертався. Посада, на якій працює [PERSON] , відповідає медичним рекомендаціям МСЕК, не пов`язана із наявністю шкідливих факторів, які протипоказані працівнику за станом здоров`я, не тягне «порушення спілкування із оточуючими людьми, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування». Окрім цього, зазначає, що в провадженні Кам`янка Бузького районного суду Львівської області на даний час перебуває справа за позовом [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 20\~000\~000, 00 гривень пов`язаної із погіршенням стану здоров`я та встановлення йому професійного захворювання. Вважають, що обставини, які зазначені позивачем в позовній заяві не є належним чином доведеними, а тому просить в задоволенні позову відмовити. 11 червня 2020 року від представника позивача [PERSON] , а також через систему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшли відповіді на відзив, в яких вони просять позов задовольнити в повному обсязі, вважають відзив в частині невизнання позову необґрунтованим. Стверджують, що факт незаконного переведення позивача з 20 лютого 2019 року до встановлення стійкої втрати працездатності на іншу посаду встановлений рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року, яке набрало законної сили. А відтак, порушенням трудових прав позивача, а саме порушенням його права перебувати на старій посаді до 30 травня 2019 року, йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних, психічних та фізичних стражданнях. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконфернеції позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду пояснення аналогічні викладеним в відзиві, просить в задоволенні позову відмовити. В ході розгляду справи будь-яких інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подавалось. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що з 09.12.1996 року по 19.02.2019р. позивач [PERSON] працював на посаді машиніста подавання палива IV групи ДТЕК Добротвірська ТЕС. Відповідно до медичного висновку Львівської обласної лікарсько-експертної комісії КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 10 січня 2019 року №36, [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ (друга) стадія, фаза субремісії, прикореневий пневмосклероз, емфізема легенів, ЛН І-ІІ (першого-другого) ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ (другого) ступеня. Захворювання професійні, встановлені вперше. Хворому протипоказана робота в умовах дії шкідливих факторів (пилу, подразнюючих речовин, шуму) (а.с.79). Зазначене підтверджується також повідомленням про професійне захворювання (отруєння) виданим КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» №22 від 11.01.2019р., яке ДТЕК Добротвірська ТЕС отримала 15.01.2019р. (а.с.78). 18 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до директора ДТЕК Добротвірської ТЕС Таращука О.С., із заявою, в якій просив перевести його на посаду контролера водопровідного господарства в цех теплопостачання підземних комунікацій та гідроспоруд з 20.02.2019 (а.с.80). Відповідно до наказу в.о. директора ВП «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» від 19.02.2019 №99-к «Про переведення», [PERSON] , таб.№ [NUMBER] , машиніста подавання палива IV групи оперативного персоналу паливоподачі та складу палива паливно-транспортного цеху переведено з 20 лютого 2019 року на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду непромислового персоналу цеху теплопостачання, підземних комунікацій та гідроспоруд із збереженням попереднього середнього заробітку протягом двох тижнів із дня переведення,\~ст.114 КЗпП України. Встановлено [PERSON] оклад згідно з штатним розписом. З вказаним наказом [PERSON] ознайомився 20 лютого 2019 року (а.с.81). Відповідно\~ст.9 Закону України «Про охорону праці»\~за працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням,\~зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата\~на весь період до відновлення працездатності або\~до встановлення стійкої втрати професійної працездатності.\~У разі неможливості виконання потерпілим попередньої роботи проводяться його навчання і перекваліфікація, а також працевлаштування відповідно до медичних рекомендацій. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату професійної працездатності лише 30 травня 2019 року, встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, який складає\~40%, причина втрати професійної працездатності - \~професійне захворювання. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року, яке не оскаржувалось та вступило в законну силу, частково задоволені позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь [PERSON] різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи у сумі 4941,92грн., з відрахуванням від цієї суми обов`язкових платежів, в задоволенні решти вимог відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що переведення позивача [PERSON] з 20 лютого 2019 року на іншу посаду до встановлення стійкої втрати професійної працездатності було незаконним. Відповідно до вимог\~ст.9 Закону України «Про охорону праці»\~за ним повинно було зберігатися місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, тобто до 30 травня 2019 року. Відповідно до ч.ч. 4 та 5\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. А відтак, мало місце порушення відповідачем Акціонерним товариством\~«ДТЕК Західенерго» трудових прав позивача [PERSON] , що в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягає, оскільки встановлено преюдиційним рішенням\~Сихівського районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року. Згідно з частинами першою та п`ятою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~статтею 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~ 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі чи стягнення різниці заробітку за виконання нижчеоплачуваної роботи), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті\~4,\~5,\~13,\~49 ЦПК України). Суд вважає безпідставними покликання позивача на визначення розміру спричиненої йому моральної шкоду на підставі співвідношення до мінімального розміру судового збору встановленого Законом України «Про судовий збір». А також звертає увагу позивача, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою розмір судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510 грн.) (п.п. 1 п.1 ч.2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Розмір судового збору, на який в позовній заяві та відповіді на відзив наголошують позивач та його представник - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений для позовної заяви про відшкодування моральної шкоди\~у справах за позовною заявою про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи. (п.п. 2 п.5 ч.2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості, а також конкретні обставини справи: характер порушення прав позивача, його незаконне переведення на нижчеоплачувану роботу до встановлення стійкої втрати працездатності в період з 20 лютого 2019 року до 30 травня 2019 року, із збереженням середнього заробітку лише протягом двох тижнів, суму різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи - 4941,92грн. (без вирахування обов`язкових платежів), наявність в провадженні іншого суду позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди пов`язаної з погіршенням стану здоров`я та встановленням йому професійного захворювання, істотність вимушених змін у житті після незаконного переведення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин завдання позивачеві моральної шкоди, тривалості та глибини моральних страждань, яких зазнав [PERSON] , суд вважає, що розумним, виваженим і справедливим є визначення розміру відшкодування вказаної шкоди в сумі 3 000 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що ухвалою судді від 04 травня 2020 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору в розмірі 1280,66грн. до ухвалення рішення у справі, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір встановлений законом у мінімальному розмірі 840,80грн., іншу частину - 439,86грн. (1280,66грн. - 840,80грн.) потрібно стягнути з позивача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial