Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що він народився 10 вересня 1956 року, його батьком є [PERSON]. В записі про народження позивача та у свідоцтві про смерть його батька є розбіжності, а саме: в записі про народження позивача в графі «батько» вказано російською мовою як «Рыбаков Анатолий Дмитриевич», а в свідоцтві про смерть батька в графі «прізвище, імя, по батькові» його вказано російською мовою як «Рыбаков Ананий Дмитриевич». 17 лютого 1993 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого в смт Березине, вул. Леніна, 28, Тарутинського району Одеської області. При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Враховуючи викладене позивач просить в судовому порядку встановити факт родинних відносин, а саме: що він [PERSON] є рідним сином [PERSON] та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу у його відсутності. Ці обставини відповідають вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Так, статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами . Згідно свідоцтва про народження позивача серії ЯЛ № 095742 від 18.09.1956 року «прізвище, імя, по батькові» його батька вказано російською мовою як «Рыбаков Анатолий Дмитриевич» (а.с.7). 17 лютого 1993 року [PERSON] помер батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ЖД № 457458, виданного Березинською селищною радою Тарутинського району Одеської області 17.02.1993 року в якому «прізвище, імя, по батькові» записано російською мовою як «Рыбаков Ананий Дмитриевич» (а.с. 8). Той факт, що позивач є сином померлого 17 лютого 1993 року [PERSON] підтверджується показами свідків, мешканців смт Березине Тарутинського району Одеської області [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Факт, про встановлення якого просить позивач має для нього юридичне значення, оскільки надасть йому змогу належним чином оформити право на спадок, який залишився після смерті батька. Таким чином, на підставі вищевказаних письмових доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], померлого 17 лютого 1993 року, а тому вважає встановленим факт родинних відносин. Крім того, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права про визнання права власності на спадкове майно. При розгляді справи суд користується нормами Цивільного Кодексу /в редакції 1963 року/, так як правовідносини виникли в період дії вищевказаного кодексу, оскільки Цивільний Кодекс України /в редакції 2004 року/ в законну сили на той час ще не вступив. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 17 лютого 1993 року [PERSON] помер (а.с. 8), заповіту він не залишив. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) є його син, а саме позивач [PERSON] (а.с. 7). Відповідно довідок, наданих Березинською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с. 23, 24 відповідно) вбачається, що житловий будинок, розташований в смт Березине по вулиці Леніна, 28, Тарутинського району Одеської області значиться за [PERSON], померлим 17 лютого 1993 року. Позивач на момент смерті свого батька та до теперішнього часу мешкає у зазначеному будинку (а.с. 31). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] та спадщина згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) належить йому з моменту відкриття спадщини, оскільки він фактично вступив в управління та володіння житловим будинком після смерті батька, тобто здійснив дії, що свідчать про прийняття спадщини. При зазначених обставинах, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно у вигляді вищезазначеного будинку за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved