Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування зазначивши, що він з 1989 року працював у Державному підприємстві «Уманське лісове господарство» на різних посадах. Має стаж роботи у галузі лісового господарства понад 30 років, у тому числі, з 14.07.2015 року він займав посаду лісничого Потаського лісництва. Наказом директора № 142-к від 10.09.2020 року його звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись зі своїм звільненням, він звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до ДП «Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року через 4 місяці після його ухвалення позивача було поновлено на раніше займаній посаді наказом № 99-к від 29.04.2021 року. Наказом № 101-к від 07.05.2021 року його звільнено із займаної посади за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підставою для звільнення зазначено заяву [PERSON] від 07.05.2021 року. Вважає, що вказаний наказ є незаконним, протиправним, прийнятим з порушенням законодавства та таким, що порушує його право на працю, визначене ст. 43 Конституції України. Так, заява, на підставі якої його було звільнено, була написана ним під сильним психологічним тиском директора ДП «Уманське лісове господарство» Михайла Вовченка, який має упереджене ставлення до нього і неодноразово наголошував про те, що він зробить усе можливе, щоб позивач не працював у господарстві. У перший робочий день після поновлення, 30.04.2021 року, було створено несприятливі для нього та вкрай важкі умови праці, зокрема, на нього були спрямовані неправомірні дії з боку директора ДП «Лісове господарство» [PERSON] , що проявлялися у здійсненні психологічного тиску для звільнення його з посади лісничого, поширенні неправдивої інформації з метою псування його репутації, пред`явленні йому безпідставних звинувачень. За вказівками [PERSON] здійснювалося незаконне переслідування, наслання різних людей, які залякували, нібито просили «по доброму піти з посади». У перший його робочий день [PERSON] та іншими працівниками було складено акт про його відсутність на робочому місці від 30.04.2021 року, що він розцінює як психологічне гоніння та бажання звільнити його з роботи. Після частих стресових ситуацій, зумовлених тривалим процесом поновлення на роботі та протиправними зухвалими діями [PERSON] , його здоров`я погіршилося і він звернувся за медичною допомогою, після закінчення робочого дня, що підтверджується листком непрацездатності. Коли він перебував на лікарняному, до нього о 07.00 зателефонував його безпосередній керівник головний лісничий [PERSON] , повідомивши, що його звільнять незважаючи на те, що він перебуває на лікарняному, оскільки це бажання директора. Наказом № 43-од від 07.05.2021 року йому оголошено попередження, у зв`язку із порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі акту про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці та акту службового розслідування. На його думку, вказаний наказ є нічим іншим, як черговою спробою керівництва здійснення психологічного тиску з метою його звільнення. 07.05.2021 року, коли він вийшов на роботу, директор примусив його написати заяву про звільнення за угодою сторін, зачинивши двері та погрожуючи, що наріже самовільних рубок, за що він буде нести відповідальність, а також вказав, що ніякі незаконні рішення Уманського суду виконувати не буде. 26.05.2021 року він змушений був звернутися із заявою до Уманського районного управління поліції щодо учинення психологічного тиску та примушування написати заяву про звільнення 07.05.2021 року без його волевиявлення, оскільки йому систематично здійснювалися погрози з боку директора ДП «Уманське лісове господарство» [PERSON] . Незаконне звільнення спричинило йому фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання, у зв`язку з чим порушився попередній уклад його сімейного життя, важкі психологічні та тривалі утиски з боку директора ДП «Уманське лісове господарство» негативно відзначилися на його здоров`ї. У нього виникли серцеві болі, порушення сну та постійний стрес, у зв`язку з чим неодноразово був змушений звертатися до Маньківської центральної районної лікарні за допомогою. У зв`язку із незаконним звільненням він не має можливості забезпечити належний догляд та гідні умови життя своїй сім`ї. Крім того, вимушений витрачати свій вільний час на відновлення свого порушеного права. Відповідно до норм чинного законодавства відповідач має відшкодувати завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 25000,00 грн. Просить суд визнати недійсним (незаконним) та скасувати наказ № 101-к від 07.05.2021 року Державного підприємства «Уманське лісове господарство» про звільнення його, [PERSON] , з роботи. Поновити його, [PERSON] , на посаді лісничого Потаського лісництва Державного підприємства «Уманське лісове господарство». Стягнути з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі на дату винесення рішення. Стягнути з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на його, [PERSON] , користь моральну шкоду в розмірі 25\~000 гривень 00 копійок. Судові витрати покласти на відповідача. Після відкриття провадження у справі, на адресу відповідача було направлено ухвалу про відкриття провадження, на виконання якої від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просять суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважають її необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне. Наказом ДП «Уманський лісгосп» № 99-к від 29.04.2021 року, на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року скасовано накази про оголошення [PERSON] доган, про його звільнення з посади та з 10.09.2020 року його поновлено на посаді лісничого Потаського лісництва, встановлено виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Із вказаним наказом [PERSON] особисто ознайомлений, що підтверджується його підписом із зазначенням дати та часу ознайомлення. В подальшому, на підставі відповідного наказу створено комісію, якою [PERSON] необхідно передати лісництво. Не зважаючи на те, що 30.04.2021 року [PERSON] був зобов`язаний приступити до роботи та прийняти лісництво від помічника лісничого, позивач з`явився на робоче місце близько 13 години, процедуру передачі лісництва не розпочав, та привітавшись повідомив, що працювати не буде, а на роботі з`явиться 05.05.2021 року таа покинув межі Потаського лісництва, не повідомивши про це керівництво. Комісія, прибувши після 13.00 год. до Потаського лісництва, не змогла виконати наказ, у зв`язку із відсутністю [PERSON] , було відібрано пояснення від працівників лісництва та повідомлено директора про вказану обставину. Оскільки 30.04.2021 року [PERSON] не перебував на своєму робочому місці, ні керівництвом, ні будь-яким іншим працівником лісництва не могло бути здійснено тиск на [PERSON] . Як було встановлено, останній на робочому місці перебував протягом 10-15 хвилин, і ніхто із свідків не підтверджує того факту, що на [PERSON] було здійснено якийсь тиск чи створено умови, при яких він не міг приступити до роботи. На наступний робочий день, 05.05.2021 року, з урахуванням святкових днів, [PERSON] , нікого не попередивши, на роботу не вийшов. Відповівши на телефонний дзвінок головного лісничого, позивач пояснив, що з 30.04.2021 року перебуває на лікарняному і ніяких розмов вести не має наміру, до відділу кадрів телефонувати відмовляється. Директор лісництва [PERSON] жодного разу позивачу особисто не телефонував, не з`ясовував з ним ніяких питань, оскільки це не є його компетенцією, що також підтверджує невідповідність дійсності фактів, викладених у позові. Підприємством було направлено запит до Маньківської ЦРЛ щодо дійсності перебування позивача на лікарняному, але медичним директором КНП «Маньківської БЛ» у наданні інформації на запит було відмовлено, у зв`язку із конфіденційністю такої інформації. У зв`язку із відсутністю [PERSON] на роботі, було проведено службове розслідування і наказом № 43-од від 07.05.2021 року [PERSON] наказано вказати на порушення п. 3.1.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п. 4.8 Посадової інструкції лісничого та попереджено, що у разі повторення такого випадку він буде притягнутий до дисциплінарної відповідальності. На їх думку цей наказ не може свідчити про тиск на [PERSON] , а навпаки є свідченням толерантного відношення до останнього, а також був винесений у відповідності до вимог КЗпП України. 07.05.2021 року близько 08 години ранку [PERSON] пішов у відділ кадрів, віддав листок непрацездатності та подав заяву про звільнення за згодою сторін. Директор [PERSON] про цю заяву дізнався коли йому принесли її на резолюцію. Не заперечуючи проти такого рішення позивача, директор надав згоду на звільнення [PERSON] за згодою сторін. У зв`язку з чим було видано оскаржуваний позивачем наказ, з яким [PERSON] ознайомився, про що свідчить його підпис і дата ознайомлення. Після звільнення [PERSON] не звертався до керівництва з претензією чи оскарженням його звільнення, з проханням поновити його на роботі, а також не звертався до правоохоронних органів щодо незаконного звільнення чи примусу на таке звільнення. На їх думку, позивачем нічим не підтверджено застосування відносно нього будь-якого тиску при написанні заяви про звільнення за згодою сторін, а також його перебування у стані сильного душевного хвилювання, що змусило його написати таку заяву. Позивач 27.05.2021 року звернувся до правоохоронних органів, оскільки вважав, що відносно нього вчинено незаконні дії, перевірку було проведено у відповідності Закону України «Про звернення громадян», тобто кримінальне провадження порушено не було, тому в діях [PERSON] відсутні ознаки будь-яких протиправних дій. Протягом останнього року коли позивач працював у господарстві, до своїх посадових обов`язків він відносився недобросовісно, що і стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та в подальшому звільнення з роботи. Рішення прийняті судами першої та апеляційної інстанції оскаржувалися ними до Верховного Суду України, що також, на їх думку, є підтвердженням того, що директор [PERSON] намагається вирішувати питання виключно у законний спосіб. Позивач не мав бажання працювати і раніше, оскільки перед попереднім звільненням він тривалий час перебував у відпустці, яка продовжувалася за рахунок перебування ним на лікарняному. Під час проведення контрольних перевірок було виявлено порушення у роботі позивача, що і стало причиною образи останнього на директора [PERSON] . На їх думку, метою звернення позивача з цим позовом є його бажання заробити кошти, а не захистити його права, тому просять суд відмовити у задоволенні позову. На вказаний відзив представником позивача було направлено відповідь на відзив, яким заперечувала проти доводів відповідача, а саме вважає, що твердження відповідача про час прибуття до місця роботи є 13-00 год. не відповідає дійсності, оскільки позивача повідомили у телефонному режимі, що йому необхідно з`явитися для поновлення його на роботі. Він приїхав у визначений час, ознайомився із наказом та повідомив керівника, що йому необхідно отримати трудову книжку, яка на той час знаходилася у центрі зайнятості, куди він вимушений був звернутися, у зв`язку із звільненням. Коли позивач віддав директору трудову книжку, останній із саркастичною усмішкою йому повідомив, щоб він не налаштовувався на тривале прощання із центром зайнятості та повідомив, що лісництво не буде одразу передане позивачу. 30.04.2021 року позивач не міг ознайомитися із наказом про передачу лісництва, оскільки такого наказу взагалі не було і мова про передачу лісництва також не йшла. Запевняє, що позивач 30.04.2021 року був на місці до закінчення робочого часу до 16.00 год., що можуть підтвердити свідки. О 16 годині 40 хвилин до нього зателефонували із лісництва та повідомили, що з Умані приїхала комісія, члени якої вимагали від співробітників написати пояснення про те, що [PERSON] не було на робочому місці, інакше вони працювати не будуть. Така інформація негативно вплинула на стан здоров`я позивача, який, у зв`язку із врегулюванням питання про поновлення на роботі уже перебував у стресовому стані, тому він вимушений був звернутися до лікарні, де після обстеження йому було відкрито лист непрацездатності. Після закриття лікарняного позивач вийшов на роботу, але йому одразу було вручено підготовлений завчасно акт та попереджено, що у разі якщо він не напише самостійно заяву про звільнення, його буде звільнено по статті та ще припишуть самовільну рубку, тому він і написав заяву про звільнення за згодою сторін. Вказує, що позивача залякують та примушують забрати позов про поновлення на роботі, знайомі та родичі [PERSON] , навіть існує лист СБУ, у якому рекомендують керівництву позивача провести перевірку виконання останнім своїх обов`язків, оскільки у них є припущення, що [PERSON] може порушити вимоги Закону. Вважає, що наданий відповідачем доказ із відеозаписом, не може нічого підтвердити, оскільки на ньому містяться лише дані, що якісь люди у захисник масках проходять по коридору офісу. Твердження відповідача, що у день звернення позивача із заявою про звільнення за згодою сторін, позивач прийшов із донькою, не відповідає дійсності, оскільки єдиною донькою позивача є вона [PERSON] , яка в той день перебувала на робочому місці у м. Києві, що підтверджується табелем обліку робочого часу. Заперечує проти твердження представника відповідача, що позивач недобросовісно відносить до виконання своїх посадових обов`язків, оскільки до того, як [PERSON] став новим директором лісгоспу, позивач пропрацював понад 30 років, сумлінно виконуючи свої обов`язки про що свідчить його кар`єрний зріст. З приводу звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою через значний проміжок часу, вказує, що одраз після звільнення позивач не міг звернутися до поліції через незадовільний стан здоров`я, який погіршився саме через тиск зі сторони директора лісгоспу. На вказану відповідь на відзив представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначають, що судом відповідь на відзив не може бути прийнята до уваги, оскільки у ній не вказано представника відповідача та вона не направлена на адресу відповідача. Із вказаної відповіді незрозуміло у якому статусі слід розглядати [PERSON] , оскільки останньою не додано до відповіді на відзив відповідних документів, які б підтверджували її повноваження як представника позивача. [PERSON] до відповіді на відзив додано копія витягу із якогось листа ВБКОЗ, із якого взагалі незрозуміло кому саме адресувався цей лист і яке відношення цей лист має до вказаного позову. Навпаки, на їх думку, копія частини вказаного листа у якій йдеться про те, що сектор ВБКОЗ УСБУ в Черкаській області володіє інформацією, щодо можливих комерційних інтересів [PERSON] у Потаському лісництві, характеризує [PERSON] не з кращої сторони і ніяким чином не має відношення до правомірності його звільнення 07.05.2021 року. Вважає, що твердження про те, що [PERSON] відпрацював повний робочий день 30.04.2021 року суперечать мотивам позовної заяви. Не зрозуміло, чому саме по завершенню робочого часу, у передсвятковий день, були зібрані і члени комісії, і свідки, яких змушували писати пояснення. Також нічим не підтверджено примушування свідків написати такі пояснення, погрози зі сторони якихось знайомих і родичів [PERSON] тощо. Твердження позивача та представника позивача щодо вручення позивачу акту службового розслідування від 07.05.2021 року, внаслідок чого він і вимушений був звільнитися, і що для нього було несподіванкою та призвело до таких наслідків, не є дійсним, оскільки позивачу, з його ж позовної заяви було відомо, що має проводитися службове розслідування, у зв`язку з відсутністю його на робочому місці, а також підготовка цього акту саме у день виходу [PERSON] на роботу після хвороби була неможливою, оскільки коли саме позивач закриє лікарняний не було відомо. Не зрозуміло, як позивач, у якого так погіршилося здоров`я внаслідок стресових ситуацій, має таке сильне бажання поновитися на посаді лісничого, яка крім фізичного здоров`я, передбачає ще й стресостійкійсть, оскільки лісничий має у своєму підпорядкуванні працівників, звітує вище стоячому керівництву, спілкується з великою кількістю людей тощо. Представник відповідача не має наміру доводити із ким саме 07.05.2021 року позивач з`явився на роботу з бажанням написати заяву про звільнення, але той факт, що [PERSON] одразу залишив територію підприємства, не поїхав до лісництва, при тому, що цей день йому оплачувався як робочий, свідчить про недобросовісне його відношення до роботи та трудового розпорядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Крилова Ю.І. в судовому засіданні в повному обсязі підтримала позовні вимоги та пояснила, що її довіритель, тривалий час сумлінно працює у ДП «Уманське лісове господарство», але з моменту зміни керівництва у нього почали виникати конфліктні ситуації, зі сторони нового директора [PERSON] почалося психологічне гоніння, тиск, поширення неправдиво інформації і, як наслідок, звільнення з роботи. В судовому порядку наказ про звільнення було скасовано і [PERSON] було поновлено на роботі. Але коли позивач вийшов на роботу 30.04.2021 року, директор знову йому повідомив, що працювати йому не дасть, і примусить його звільнитися, тиснув на нього морально і така стресова ситуація призвела до погіршення стану здоров`я позивача, він звернувся до лікаря і йому було відкрито лікарняний. У цей же день, після закінчення робочого часу, позивачу зателефонував колега та повідомив, що приїздила комісія, яка засвідчила, що він нібито відсутній на робочому місці, і їх примусили написати про це, а у разі відмови, вони також працювати у лісгоспі не будуть. Така інформація ще більше вплинула на здоров`я позивача. Після закриття лікарняного, 07.05.2021 року [PERSON] прийшов на роботу і одразу, ще до восьмої години, тобто до початку робочого часу, йому було надано уже виготовлений сфабрикований акт службової перевірки про відсутність його на робочому місці, та наказ про оголошення йому попередження. При цьому, директор, погрожуючи [PERSON] примусив його написати заяву про звільнення та повідомив, що не дасть йому тут працювати, та ще звинуватить його у незаконній вирубці, а якщо суд його поновить на роботі, то виконувати таке рішення він не буде. Також позивачу погрожували люди, які представлялися друзями чи родичами [PERSON] . Після повторного звільнення на підставі заяви написаної позивачем власноручно про звільнення за згодою сторін, здоров`я позивача значно погіршилося, він лікувався та знаходив сили для відновлення, тому із заявою про вчинення відносно нього неправомірних дій до правоохоронних органів звернувся лише 26.05.2021 року. Заяву працівниками поліції було розглянуто, але дані про кримінальне правопорушення до єдиного реєстру внесені не були. На її думку, позивачу такими незаконними діями керівництва лісгоспу було завдано значної моральної шкоди, що виразилася у значному погіршенню здоров`я, душевних переживаннях та стражданнях, зміни укладу життя, неможливості заробити кошти для утримання сім`ї, тому позивач таку шкоду оцінює у розмірі 25000,00 гривень, яку і просить стягнути з відповідача на користь позивача. Вважає, що позовні вимоги повністю підтверджені наданими письмовими доказами, позов є обґрунтованим, тому просить суд його задовольнити у повному обсязі. В подальшому представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних матеріалів. Представник відповідача адвокат Конюшенко М.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що поданий з метою отримання матеріальної вигоди позивачем. Пояснила, що позивач [PERSON] неналежним чином виконував свої професійні обов`язки, а також уникав від їх виконання, в тому числі перебуваючи на лікарняному. У зв`язку з чим керівництвом ДП «Уманське лісове господарство» він попереджався про необхідність зміни відношення до роботи, при цьому будь-яких незаконних чи неприязних стосунків між ними не було і не могло бути, вимога директора була законною та стосувалася належного виконання позивачем своїх обов`язків у відповідності до займаної посади. Дійсно позивач був звільнений, але в подальшому його поновлено на роботі на підставі рішення судів першої та апеляційної інстанції. Діючи у законний спосіб, а не шляхом нібито залякування та психологічного тиску, відповідач звертався із касаційною скаргою, не погоджуючись із вищевказаними рішеннями. Позивач, ігноруючи робочий процес, одразу після підписання наказу, яким його поновлено на роботі, пішов з роботи, нікого не повідомивши про це. У зв`язку з поновленням позивача на роботі виникла необхідність належним чином оформити факт передачі у його розпорядження лісництва, у зв`язку з чим було створено комісію, яка приїхавши до необхідної ділянки позивача на робочому місці не застала. Йому зателефонували і позивач повідомив, що перебуває на лікарняному, а коли вийде не знає. У відповідності до вимог чинного законодавства було складено акт про відсутність позивача на робочому місці, відібрано пояснення працівників без жодного тиску та примушування, та в подальшому видано наказ, яким позивачу винесено попередження, а не більш суворе покарання, що навпаки має бути розцінене, як лояльне відношення до позивача зі сторони керівництва. Після виходу з лікарняного, позивач прийшов на роботу та написав заяву про звільнення за згодою сторін, з директором він не спілкувався, а [PERSON] дізнався про таку заяву лише коли працівник з відділу кадрів приніс цю заяву для нанесення директором відповідної резолюції. Тобто про будь-який тиск зі сторони директора на позивача чи примушування останнього до написання такої заяви, не може йти мова, оскільки вони навіть не бачилися. Після написання заяви, позивач одразу пішов з роботи. Після цього він не приходив з метою оскарження наказу про звільнення, а лише звернувся до поліції через двадцять днів після звільнення, працівниками поліції було проведено перевірку, складено довідку після розгляду цієї заяви у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян». Оскільки позивача ніхто не примушував писати заяву про звільнення, мови про завдання та відшкодування моральної шкоди не може йти у цьому випадку, тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює головним лісничим ДП «Уманський лісгосп». Після поновлення на роботі [PERSON] було необхідно здійснити передачу лісництва, для чого і була складена комісія, члени якої 30.04.2021 року приїхали до лісництва, але [PERSON] на робочому місці не застали, його чекали до кінця робочого часу, але він на роботі так і не з`явився, тому були опитані інші працівники, які повідомили, що їм невідомо де знаходиться [PERSON] . Також зазначив, що коли [PERSON] приїхав на роботу, то йому ніхто не погрожував та він пригнічений чи схвильований не був. Наступного робочого дня позивач знову на роботу не прийшов, тому він особисто йому зателефонував для з`ясування причин неявки, але [PERSON] сказав, що нікому нічого пояснювати не має наміру, він зараз на лікарняному і коли лікарняний буде закрито йому не відомо. У день написання заяви про звільнення [PERSON] він також бачив, коли той прийшов на роботу. Про те, що [PERSON] написав заяву про звільнення дізнався вже згодом, що для нього було несподіванкою. На його думку [PERSON] у день звільнення перебував у нормальному психологічному стані, не був схвильований, на нього ніхто не кричав та ніхто йому не погрожував. Пояснення, написані 30.04.2021 року працівниками лісництва, писалися особисто, без тиску, примушування чи погроз, оскільки відповідали дійсності, а саме тому, що [PERSON] на роботі не було і чому він не перебував на робочому місті нікому відомо не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює старшим інспектором з кадрів ДП «Уманський лісгосп», тому оформляла документи щодо поновлення [PERSON] на роботі на підставі рішення суду, яким було скасовано звільнення останнього у 2020 році за отримані догани. 07 травня 2021 року близько 08 години ранку до неї в кабінет прийшов [PERSON] , приніс листок непрацездатності і повідомив, що має намір написати заяву про звільнення за згодою сторін. Для написання такої заяви необхідний дозвіл директора, тому дочекавшись його, вона пішла до директора в кабінет, запитала його чи не заперечує він проти написання [PERSON] такої заяви, отримавши дозвіл, повернулася до себе, надала можливість [PERSON] написати таку заяву, завірила її у директора та почала оформляти документацію щодо звільнення [PERSON] . Коли прийшов [PERSON] директора ще на роботі не було, а коли він після восьмої години прийшов на роботу, то він пройшовши через її кабінет, привітався, ні з ким більше розмовляв та пройшов до свого кабінету. Весь цей час [PERSON] сидів у кабінеті відділу кадрів, після оформлення документів та ознайомлення з ними, забрав трудову книжку та покинув лісгосп. Про те, що відносно [PERSON] здійснюється якійсь тиск, чи його примусили прийняти таке рішення та написати заяву про звільнення, [PERSON] нічого не говорив. Про те, щоб у [PERSON] з керівництвом були неприязні стосунки чи суперечки, їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому, як помічнику Лісничого Потаського лісництва було наказано передати лісництво лісничому [PERSON] , якого поновили на роботі, але [PERSON] 30 квітня 2021 року прийшов зранку та повідомив, що працювати не буде, а вийде на роботу після світ 05 травня 2021 року та покинув межі лісництва. Коли приїхала комісія з метою оформлення передачі лісництва, [PERSON] на місці уже не було і до кінця дня він на роботі не появився, що і було ним відображено у поясненні. Після свят [PERSON] на роботі так і не появився, чому він не вийшов на роботу йому не відомо. Про те, що відносно [PERSON] здійснюється з боку керівництва якійсь тиск йому також невідомо, оскільки директор до всіх працівників відноситься нормально. Також вказав, що [PERSON] і раніше до роботи ставився не дуже відповідально, часто ходив у відпустки та на лікарняні, коли йому робили зауваження реагував агресивно. Про те, що у [PERSON] з керівництвом були якісь неприязні стосунки чи суперечки, йому нічого не відомо. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що згідно наказу № 99-к від 29.04.2021 року директора ДП «Уманське лісове господарство» на виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 30.12.2020 року по справі № 705/3855/20 2/705/2263/20 скасовано накази по ДП «Уманське лісове господарство» від 01.09.2020 року № 225-аг про оголошення [PERSON] догани, від 01.09.2020 року № 256-аг про оголошення [PERSON] догани, від 10.09.2020 року № 143-к про звільнення [PERSON] з посади лісничого Потаського лісництва. Поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді лісничого Потаського лісництва з 10 вересня 2020 року. Також наказано виплатити [PERSON] середню заробітну плату за час прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482,14 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Згідно заяви від 07.05.2021 року на ім`я директора ДП «Уманське лісове господарство» лісничий Потаського лісництва Крилов І.Б. просить звільнити його з роботи за згодою сторін з 07.05.2021 року. На вказаній заяві наявна резолюція керівника від 07.05.2021 року для видачі наказу про звільнення. За наказом № 101-к від 07.05.2021 року про припинення трудового договору [PERSON] звільнено 07 травня 2021 року з Потаського лісництва за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, компенсація за 22 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 11.09.2020 р. по 07.05.2021 р. У вказаному наказі наявні підписи директора [PERSON] та [PERSON] , який засвідчив, що з наказом ознайомлений 07 травня 2021 року. Вказане також підтверджується наявними записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , виданої 29 травня 1966 року на ім`я [PERSON] , сторінки трудової книжки № 12-13, запис № 19. Законодавство про працю складається з\~Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України). Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Наведені норми КЗпП України застосовуються у випадку взаємної згоди сторін трудового договору. У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно вимог ст. 235 КЗпП України у\~разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції»\~іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за п. 1 ст. 1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємств, установ, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справа №570/894/16-ц. Згідно з роз`ясненнями, що наведені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. При цьому визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19). Отже, при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення за власним бажанням, можливості відкликання працівником своєї заяви не передбачено. Анулювання домовленості між працівником підприємства і власником про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1\~статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, якою встановлено обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не може погодитися з твердженнями позивача та його представника про те, що заява позивачем про звільнення була подана внаслідок психологічного тиску на [PERSON] директором підприємства [PERSON] , оскільки вказані твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, а також спростовуються показаннями свідків, наданими в судовому засіданні. Судом встановлено, що звільнення позивача відбулося 07.05.2021 року. Згідно наявних матеріалів справи позивач написав заяву 07.05.2021 року, в якій зазначив про бажання звільнитись за згодою сторін з 07.05.2021 року і в цей же день був ознайомлений з наказом про звільнення, про що стоять його підписи у відповідних документах датованих 07.05.2021 року. Після звільнення позивач на роботу не приходив, трудові обов`язки не виконував, тобто фактично трудові відносини були припинені у день звільнення. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про наявність волевиявлення позивача на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення. У позовній заяві [PERSON] не наведено жодних конкретних фактів та не додано доказів будь-якого психологічного тиску на нього чи примушування до звільнення, не доведено жодних обставин чи причин такого тиску, що також вказує на те, що позивач самостійно виявив бажання припинити трудову угоду. Дійсно, із заявою до поліції позивач звернувся, у зв`язку із вчиненням відносно нього неправомірних дій, а саме примушування його звільнитися з роботи, але через 20 днів після звільнення. Його заяву було розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що підтверджено повідомленням начальника відділу поліцейської діяльності № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та складено довідку. Таке звернення було єдиною реакцією позивача на написання заяви про звільнення за угодою сторін і 09.06.2021 року він звернувся до суду з вказаним позовом. При цьому доказів примушування його до написання заяви позивачем не надано. Також не надано жодних доказів на підтвердження зміни рішення, як позивачем так і роботодавцем, щодо звільнення та анулювання написаної заяви про звільнення з метою продовження подальшої трудової діяльності. Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, вказані позивачем обставини того, що під час написання заяви він був знервованим та емоційно нестійким, при тому, що власноруч написав заяву на звільнення, отримав наказ, про що також ставив свій підпис. Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що внутрішня воля позивача про звільнення його з роботи за угодою сторін не відповідала його волевиявленню. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність існування взаємної домовленості та згоди між працівником [PERSON] та його роботодавцем про припинення трудового договору за угодою сторін, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed