Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 11.09.2018 року з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 20.12.1999 року Одеською Універсальною біржею товарів та послуг було зареєстровано Договір купівлі - продажу нерухомого майна № 1052 від 20.12.1999 року, а саме квартири [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, житловою площею 50, 2 кв. м., загальною площею 65,0 кв. м., який укладено між [PERSON] (продавець - надалі відповідач) та [PERSON], (покупець - надалі позивач). Відповідно до вказаного договору купівлі - продажу [PERSON] продала квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, житловою площею 50, 2 кв. м., загальною площею 65,0 кв. м., а [PERSON] купила зазначену квартиру. В подальшому, зазначений договір купівлі - продажу був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації за реєстровим № 810, стр. 17, кн. 309 пр. і на даний час позивач постійно володіє зазначеною квартирою. В договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачу не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і ніколи не пред'являв до позивача ніяких претензій. Також позивач вказує, що на сьогоднішній день вона є власниками вказаної квартири, однак у зв'язку з суперечністю правових норм змушена звертатись до суду, оскільки на теперішній час неможливо внести відомості в єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчено Одеською Універсальною біржею товарів та послуг. На підставі вищезазначеного позивач просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1052 від 20.12.1999 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який 20.12.1999 року на Одеській Універсальній біржі товарів та послуг за реєстровим № 1052 та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, житловою площею 50, 2 кв. м., загальною площею 65,0 кв. м. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. На підставі письмової заяви позивача та відповідача суд ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1052 від 20.12.1999 року, зареєстрованого Одеською Універсальною біржею товарів та послуг встановлено, що [PERSON] яка є членом біржі зі статусом «Продавець» продала, а [PERSON], який є членом біржі зі статусом «Покупець», придбала за ціною 4337, 00 гривень, квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, житловою площею 50, 2 кв. м., загальною площею 65,0 кв. м. Зазначений договір купівлі - продажу зареєстрований Одеською Універсальною біржею товарів та послуг в подальшомубув зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів за реєстровим № 810, стр. 17, кн. 309 пр., про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу. Відповідно до технічного паспорту, складеного 15.08.2018 року Атестаційно архітектурно - будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України квартира [ADDRESS] складається з: трьохкімнат, житловою площею 50, 2 кв. м., загальною площею 65,0 кв. м. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 26.08.2004 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 26.08.2004 року, зроблено запис № 229. Прізвища після розірвання шлюбу не змінено. Шлюб [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], був зареєстрований 17.09.2004 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 27.04.2011 року, актовий запис № 391 від 17.09.2004 року. При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1997 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в зв'язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved