Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком по вул.Центральна, 25 в с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області, мотивуючи тим, що вона є власником вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Овруцької ДНК 25.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1203; відповідач є її колишнім зятем, оскільки згідно з рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 19.05.2015 року у справі № 286/788/15-ц, яке набрало законної сили 01.06.2015 року, шлюб між ним та дочкою позивача розірвано; у належному позивачу на праві власності будинку по вул.Центральна, 25 в с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області відповідач зареєстрований з 1989 року та не проживає з 2005 року, оскільки переїхав на постійне місце проживання в м.Овруч, де і проживає на теперішній час, проте продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою, що стверджується довідками виконкому Нововелідницької сільської ради Овруцького району Овруцького району Житомирської області № 1452 від 03.06.2016 року та № 2338 від 23.09.2016 року. Позивач вважає, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку порушує її права власника щодо розпорядження та користування будинком. Відтак, просить на підставі ст.16, 391, 405, 406 ЦК України позов задоволити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, з мотивів у ній наведених. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, пояснивши, що дійсно зареєстрований та не проживає у належному позивачу житловому будинку по вул.Центральна, 25 в с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області, а близько 10 років фактично проживає [INFO]; з адреси будинку позивача не виписується тому, що за адресою фактичного проживання колишня дружина не дає згоди на реєстрацію його постійного місця проживання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Центральна, 25 в с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Овруцької ДНК 25.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1203. У вказаному будинку зареєстровані дві особи позивач та відповідач, що стверджується довідками виконкому Нововелідницької сільської ради Овруцького району Овруцького району Житомирської області № 1452 від 03.06.2016 року та № 2338 від 23.09.2016 року. Позивач стверджує, що відповідач у житловому будинку по вул.Центральна, 25 в с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області не проживає з 2005 року, так як переїхав на постійне місце проживання в [INFO]. Обставина не проживання відповідача стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16.09.2016 року, складеним комісією в складі Нововелідницького сільського голови [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON] та депутата сільської ради [PERSON] та довідками виконкому Нововелідницької сільської ради Овруцького району Овруцького району Житомирської області № 1452 від 03.06.2016 року та № 2338 від 23.09.2016 року, та визнана самим відповідачем в судовому засіданні. Зокрема він підтвердив, що близько 10 років фактично проживає за іншою адресою - по вул.Набережна, 47 в м.Овруч Житомирської області. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які перебачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач проживав у належному позивачу на праві власності будинку як чоловік дочки позивача (зять), проте на даний час не є членом сім`ї власника будинку. Суду не надано доказів, що підтверджують право відповідача на збереження за ним права на житло у житловому будинку по вул.Центральна, 25 в с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області при відсутності за місцем проживання понад рік. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст.150 ЖК України, таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. Тому

Outcome: approved