Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , укладений 01.02.1997 року, посилаючись на те, що шлюбні відносини припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Також, враховуючи, що відповідач не працює, неповнолітня дитина - [PERSON] знаходиться повністю на її утриманні, просить суд визначити місце проживання доньки разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 10.12.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки - [PERSON] разом із матір`ю. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність частково задоволення позову. Судом встановлено, що сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) 01.02.1997 року зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя 01.02.1997 року було видано Свідоцтво про одруження (актовий запис № 79). Від шлюбу мають двох дітей повнолітню - [PERSON] , [INFO] та неповнолітню - [PERSON] , [INFO] . Також, як встановлено, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявила наміру зберегти сім`ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд дійшов до такого. Відповідно до ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч.ч. 1,2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] досягла чотирнадцятирічного віку, то місце свого проживання дитина обирає самостійно. Крім того, із заяви [PERSON] вбачається, що останній не заперечує проти проживання неповнолітньої доньки разом із матір`ю - [PERSON] , а отже, спір відсутній, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як, позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат, тому суд вважає за доцільне її не розглядати, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи судом не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог.

Outcome: partial