Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, надавши його 25.07.2018 року в новій редакції, до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого спадкоємцями є він та його брат - третя особа [PERSON] . За життя [PERSON] належала на праві власності двокімнатна квартира [ADDRESS] . Після смерті батька, йому стало відомо, що за два тижні до його смерті, власником квартири стала відповідачка [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 12.03.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. Відповідачка [PERSON] є сторонньою особою для їх сім`ї, яку він та його брат за місяць до смерті батька, просили доглянути за хворим батьком, на платній основі з повним пансіоном. Вважає, що спірний договір є недійсним, оскільки під час його укладення [PERSON] за станом свого здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В січні 2018 року його батько, з яким він на той час проживав разом без реєстрації, скаржився на нестерпний головний біль. 09.01.2018 року він та його брат повезли батька в діагностичний центр м. Чернівці для обстеження, де виявлено пухлину мозку. 01.02.2018 року він повіз батька до медичного центру «Ангельхольм» м. Чернівці, де діагноз підтвердився. В подальшому стан здоров`я батька погіршився, зокрема він самостійно не міг здійснювати догляд за собою, перестав впізнавати його та його брата, він говорив, що в нього немає рідних. Між цими розмовами постійно плакав та марив. Періодично від нестерпного болю почав втрачати свідомість, не вставав з ліжка, втратив апетит. Він обстежив батька в онкологічному диспансері в м. Чернівці, де виписали знеболюючі препарати та порадили здійснювати за ним постійний догляд на дому. Він є військовозобов`язаним та бере участь в антитерористичній операції на території Донецької області, тому не мав змоги здійснювати постійний догляд за батьком, а у брата є сім`я та робота, тому він також не міг займатися доглядом. Вони з братом через знайомих знайшли доглядальницю за батьком відповідачку [PERSON] , яка з 19.02.2018 року почала здійснювати догляд за батьком за місцем його проживання. Вони оплачували придбання продуктів харчування, побутової хімії та проводили оплату за її послуги. На протязі всього перебігу хвороби, батька відвідував брат, який контролював його стан, викликав лікарів, робив знеболюючі та заспокійливі уколи. 11.03.2018 року йому зателефонувала відповідачка і сказала, що терміново необхідно комусь із його близьких чи друзів прийти до квартири батька, оскільки потрібна якась допомога. Також відповідачка повідомила, що його брат на телефонні дзвінки не відповідає. Він попросив свого друга [PERSON] допомогти батькові в тому, що необхідно. Того ж дня [PERSON] зателефонувала відповідачка і сказала, щоб він надав їй ксерокопію свого паспорта. 12.03.2018 року [PERSON] , за дзвінком [PERSON] , прибув в квартиру батька. Невдовзі туди на таксі приїхав нотаріус, яка попросила його розписатись на якомусь документі та в порожньому журналі. Зі слів [PERSON] , батько постійно плакав та говорив про те, що у нього немає рідних та повторював, щоб його не мучили. [PERSON] розумів, що його батько у критичному стані, але не сперечався та не коментував, маючи на думці, що так треба. Через 10-15 хвилин [PERSON] та [PERSON] провели нотаріуса до таксі, яке її чекало. Він вирішив, що після повернення додому, розбереться з тими підписаними документами. Батько помер через два тижні після укладення спірного договору, тому він негайно повернувся додому, де поховав його. Причиною смерті батька стало об`ємне утворення лівої півкулі головного мозку, метастази в праву півкулю головного мозку. Під час укладання спірного договору батько перебував в стані, який не дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, батько не розумів, що відчужує свою власність зовсім чужій людині. Крім того, з початку березня 2018 року, батько не розмовляв та весь час перебував в стані сну, при цьому ні на що не реагував. Також, при укладенні договору довічного утримання, нотаріус Соловйова Є.А. грубо порушила Закон України «Про нотаріат» та правила, встановлені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Укладення договору довічного утримання має на меті встановлення зобов`язання набувача щодо утримання, забезпечення, догляду, опікування відчужувача (утриманця) протягом всього його життя, нотаріус повинен перевірити реальність можливості виконання таких зобов`язань. Тому для визначення матеріального становища набувача (утримувача) у набувача рекомендовано витребувати довідку про доходи, видані за місцем роботи або податковим органом. Відповідно до Порядку, нотаріальне посвідчення договору довічного утримання може бути здійснено нотаріусом, який працює у державній нотаріальній конторі, або займається приватною нотаріальною діяльністю (приватним нотаріусом), в приміщенні, яке є його робочим місцем. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням, але відповідно до правил, встановлених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Під час укладення договору довічного утримання нотаріусом Соловйовою Є.А . належним чином не дотримано вимоги глави 4,6 Порядку, не враховано особливості укладання та нотаріального посвідчення договору довічного утримання, не зазначено в договорі про індексацію матеріального забезпечення відчужувача. Крім того, нотаріус, посвідчуючи спірний договір, змусила [PERSON] розписатись на непрошитому договорі та в незаповненому Реєстрі, з якими вона покинула квартиру його батька, в якій вчинялася угода. Нотаріус, перед виїздом за місцем проживання [PERSON] та повідомленням про його хворобу, повинна була переконатись у здатності цієї особи усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Тобто, нотаріусу необхідно було здійснити попередній виїзд на місце та особисто переконатися в тому, що особа є адекватною, провести консультацію, поспілкуватися з відчужувачем, обговорити істотні умови, пов`язані з укладенням майбутнього договору довічного утримання. В договорі вказано, що він був посвідчений 12.03.2018 року о 12.00 годині, тобто того ж дня, коли до нотаріуса звернулась відповідачка [PERSON] . Нотаріус прибула на квартиру до відчужувача на таксі. Відповідно до повідомлення служби таксі «Чернівці», 12.03.2018 року об 11.50 годині поступив виклик на [ADDRESS] , водій прибув об 11.56 годині. Нотаріус виїхала з власної контори о 12.01 годині, а прибула до будинку [ADDRESS] о 12.24 годині. Зі слів [PERSON] відомо, що нотаріус перебувала в квартирі до п`ятнадцяти хвилин, однак невідомо, як нотаріус за 15 хвилин вчинила такий складний правочин та як вона могла його посвідчити о 12.00 годині, перебуваючи в цей час в таксі. Нотаріус зобов`язана встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який вона посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Однак, на час укладення договору, відчужувач вже не розмовляв, тому не відомо, як нотаріус встановлювала обсяг його дієздатності, як вона з ним проводила розмову. Крім того, батько був нерухомий та несвідомий. У спірному договорі підпис ставив рукоприкладник, однак у батька була пухлина мозку, а не параліч кінцівок. Крім того, відповідачка, маючи медичну освіту, на час укладення договору довічного утримання, достовірно знала про стан здоров`я відчужувача, тому вона не мала на меті виконувати умови договору, а метою було безпідставно заволодіти чужим майном. А тому просив визнати недійсним договір довічного утримання від 12.03.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги. Представник позивача доповнив, що позивач не погоджується з сумою правничої допомоги, однак жодних клопотань з цього приводу заявлено не було. Позивач [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що в його батька була пухлина головного мозку і йому постійно потрібен був догляд. Він зареєстрований в квартирі у матері, однак фактично проживав з батьком в спірній квартирі. Він домовився з відповідачкою [PERSON] , що вона доглядатиме батька за гроші, оскільки він є військовозобов`язаним та брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області. Відповідачка доглядала за батьком приблизно місяць, а потім батько помер. Батько з відповідачкою в близьких відносинах не перебував. У батька важкий стан був в лютому 2017 року, оскільки саме в лютому його паралізувало з правої сторони. Він приїжджав в лютому в м. Чернівці. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені витрати на правничу допомогу в сумі 19954,26 грн. Відповідачка [PERSON] допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що нотаріус встановила особи учасників правочину, зокрема і особу [PERSON] , з яким спілкувалась протягом однієї години. [PERSON] чітко відповідав на запитання нотаріуса та висловив бажання укласти договір довічного утримання з нею, оскільки внаслідок хвороби його стан погіршився і він потребував допомоги та догляду. Також, [PERSON] говорив, що не хоче укладати заповіт, оскільки бажає, щоб квартира перейшла у її власність за його життя. [PERSON] наполіг, щоб догляд за ним здійснювала саме вона, адже він з нею знайомий багато років та довіряє їй. Нотаріус запитала [PERSON] про його близьких родичів та дітей, однак він відповів, що не бажає підтримувати з ними відносини. Вказана розмова відбувалась в присутності знайомого позивача - [PERSON] , який і підписував договір. Також, [PERSON] запитав у [PERSON] , чому так довго відтягували підписання договору, на що [PERSON] сказав, що потрібно було підготувати оцінку квартири та інші документи. [PERSON] був виснажений хворобою, тому не мав можливості власноручно підписатися на документах, однак це не впливало на його розумову діяльність та здатність розуміти значення своїх дій. Текст договору прочитаний вголос до його підписання та підписано нею та [PERSON] як рукоприкладником. Вона регулярно купувала [PERSON] продукти харчування та лікарські засоби. Крім того, саме вона купила одяг для померлого та все необхідне для похорону, а також самостійно оплатила кафе, в якому проводились поминки. Вона не встигла оплатити комунальні послуги, оскільки позивач змінив замки в квартирі, тому доступу до квартири в неї не було. Вона та [PERSON] знали один одного протягом багатьох років, весь час підтримували теплі відносини. 18.02.2018 року [PERSON] зателефонував до неї та попросив приїхати до нього, оскільки йому потрібен постійний догляд. 19.02.2018 року третя особа [PERSON] , який є сином [PERSON] , приїхав до неї в с. Мамаївці та забрав її з речами до м. Чернівці, де проживав [PERSON] . Цього ж дня, в присутності синів і позивача і третьої особи, [PERSON] висловив бажання залишити квартиру саме їй, оскільки синів він забезпечив і квартирами і автомобілями. Жоден із синів не заперечував проти слів батька. 20.02.2018 року у [PERSON] оніміла права частина тіла, вона викликала лікаря-невропатолога, а також разом із синами відвозили [PERSON] в онколікарню. Для здійснення догляду, вона взяла з 02.03.2018 року щорічну відпустку і лише 10.04.2018 року вийшла на роботу. 15.03.2018 року у [PERSON] почались судоми, після яких у нього відняло мову, вона викликала швидку медичну допомогу. 31.03.2018 року стан здоров`я [PERSON] погіршився, вона знову викликала швидку медичну допомогу, однак працівники зафіксували лише факт смерті. На похороні позивач сказав, що він не заперечує передання квартири у її власність, оскільки на це була воля батька. Однак, через декілька днів після похорону позивач неодноразово приходив до квартири в нетверезому стані та вимагав повернути йому квартиру. Вона повернулась у с. Мамаївці, а через деякий час, не змогла потрапити в квартиру, оскільки позивач поміняв замки від вхідних дверей. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сином померлого [PERSON] . В лютому в батька виявили онкологічне захворювання - пухлину головного мозку. Він особисто кожного дня приходив до батька та робив йому уколи, а саме знеболюючі препарати « Налбуфін » чи « Налбуфен ». Він іноді в неділю міг не прийти до батька. З батьком в них були нормальні відносини. На початку березня батько перестав розмовляти. Відповідачка [PERSON] здійснювала догляд за батьком. [PERSON] нічого не говорив про те, що хоче розпорядитися квартирою. Про існування договору довічного утримання він дізнався через 3-4 дні після його оформлення. Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Соловйова Є.А. в судовому засіданні позовні вимоги вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених в письмових поясненнях проти позову. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що 11.03.2018 року до неї зателефонувала [PERSON] , яка пояснила, що вона та [PERSON] бажають укласти договір довічного утримання вдома, оскільки внаслідок хвороби [PERSON] не може приїхати до нотаріальної контори. Оскільки документи, необхідні для укладення договору вони вже мали, вона запропонувала зустрітися о 09.00 год. 12.03.2018 року у приміщенні нотаріальної контори для більш детального вивчення документів та складання проекту договору. Після ознайомлення з документами, нею складено проект договору, який надано сторонам для ознайомлення. 12.03.2018 року нею посвідчено договір довічного утримання вдома у відчужувача в квартирі [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . При посвідченні спірного договору, нею було дотримано норми цивільного законодавства, зокрема встановлено особи учасників правочину, в тому числі і особу [PERSON] та визначено обсяг його цивільної дієздатності за паспортом громадянина України. Вона провела розмову з відчужувачем, в ході якої з`ясувала його здатність усвідомлювати значення цього договору, його наслідки та встановила відповідність наміру відчужувача на укладення саме договору довічного утримання. Вказана розмова тривала близько години, зазначеного часу їй вистачило, щоб переконатися в дієздатності відчужувача. Сумнівів щодо обсягу його цивільної дієздатності та щодо здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, в неї не виникало. [PERSON] чітко відповідав на її запитання та пояснив, що бажає укласти договір довічного утримання саме з [PERSON] , оскільки внаслідок хвороби його стан погіршився і він потребує допомоги та догляду. Крім того, він бажав укласти саме договір довічного утримання, а не заповіт, оскільки хотів, щоб квартира перейшла у власність [PERSON] за його життя, оскільки він з нею знайомий багато років та довіряє їй. Догляд повинен включати в себе: забезпечення його харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників, оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі. Також [PERSON] наполягав на довічному безкоштовному проживанні в квартирі, яка є предметом цього договору. На її питання стосовно родичів та дітей, [PERSON] відповів, що не бажає підтримувати з ними відносини. Вказана розмова відбувалась в присутності [PERSON] та [PERSON] , який був запрошений для підписання спірного договору, оскільки внаслідок хвороби [PERSON] не міг підписувати документи. Також, [PERSON] запитав у [PERSON] чому так довго тягнули час з підписанням договору, на що [PERSON] повідомив, що спочатку потрібно було підготувати документи, зокрема оцінку, довідку. Згодом [PERSON] їй пояснила, що [PERSON] працює ріелтором та допомагав збирати необхідні документи. Якщо б [PERSON] мала намір безпідставно заволодіти чужим майном, то рукоприкладником могла бути будь-яка знайома [PERSON] особа, однак рукоприкладником був [PERSON] , який є другом позивача, що свідчить про те, що договір укладався з відома та з попередньої згоди дітей відчужувача, в тому числі і позивача. За своєю природою договір довічного утримання укладається саме з особами, які потребують догляду, як правило з хворими або особами похилого віку, тому наявність у [PERSON] онкологічного захворювання не є підставою для відмови в його укладенні, оскільки він був дієздатним і розумів значення своїх дій. [PERSON] був виснажений хворобою та не мав фізичної можливості власноручно підписатися в документах, що не впливало на його розумову діяльність та здатність розуміти значення своїх дій. Текст договору був прочитаний вголос до його підписання. [PERSON] також прочитав текст договору. Нею роз`яснено сторонам договору положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів довічного утримання (догляду), підстав та наслідків визнання їх недійсними. Саме [PERSON] попросив [PERSON] підписати договір довічного утримання у зв`язку з хворобою, про що нею зазначено і в тексті спірного договору. Після чого, [PERSON] в її присутності та в присутності [PERSON] та [PERSON] розписався на трьох примірниках договору та в заяві, що квартира, яка відчужується є його особистою власністю. В той же день, нею було зареєстровано право власності на квартиру за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] був присутній при розмові, чітко розумів про який договір йде мова, його правові наслідки, ознайомлений з текстом договору та попереджений нею про дотримання вимог законодавства щодо нотаріальної таємниці та відповідальності за їх порушення. Крім того, необхідно зазначити, що Закон України «Про нотаріат» не передбачає обов`язку нотаріуса перевіряти матеріальне становище набувача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює водієм таксі «Чернівці». Був виклик, він відвіз жінку з [ADDRESS] на [ADDRESS] . На вулиці жінку чекали ще одна жінка і чоловік. Жінка, яку він привіз, повідомила, що можливо буде недовго. Через 15-20 хвилин, вони втрьох вийшли, чоловік розрахувався і я відвіз жінку назад. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є другом позивача з дитинства. Він також дружив з померлим. Батько позивача хворів. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є другом позивача з дитинства. Він відвідував батька позивача в березні 2018 року. Позивач [PERSON] проживав у батька. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знайомий з [PERSON] з 1972 року, вони бачились часто та були нерозлучними друзями. В січні 2018 року [PERSON] ще ходив. Хвороба почала прогресувати в лютому 2018 рок. [PERSON] говорив, що квартира буде позивачу. Відповідачку він не знає, [PERSON] про неї нічого не розповідав. Він [PERSON] з початку лютого 2018 року по день його смерті не бачив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знайомий з [PERSON] з 1995 року. Про хворобу [PERSON] , він дізнався наприкінці лютого 2018 року. З [PERSON] він спілкувався останній раз приблизно 23.02.2018 року - 25.02.2018 року. В березні 2018 року він не спілкувався з [PERSON] . Йому не відомо, хто така [PERSON] . Він зустрічався з [PERSON] 3-4 рази на рік, однак [PERSON] нічого не розповідав йому про [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знайомий з [PERSON] з 1988 року, він був його другом. [PERSON] з серпня 2017 року з квартири не виходив. Він приходив до [PERSON] додому, також в січні 2018 року він був в нього. В кінці лютого 2018 року [PERSON] відвезли в лікарню. Сини [PERSON] сказали, що найняли доглядальницю для [PERSON] . До того часу, він [PERSON] не знав і не чув про неї ніколи. Ліки [PERSON] приймав знеболюючі. У [PERSON] з синами були нормальні відносини. [PERSON] , приблизно останні три тижні перед смертю, був в прострації. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] був його другом. Коли він приїжджав на дачу [PERSON] , то [PERSON] накривала на стіл та поводила себе як дружина. В кінці 2017 року [PERSON] почав хворіти, погано ходив. 23.02.2018 року він передзвонив до [PERSON] , який повідомив, що запросив [PERSON] доглядати за ним. Після цього, через півтора-два тижні він також розмовляв з [PERSON] по телефону. [PERSON] говорив, що все розуміє, однак не може ходити. Між [PERSON] та позивачем [PERSON] були нормальні відносини. На 50-річчя його дружини, [PERSON] приходив з [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є донькою [PERSON] [PERSON] приїжджав у с.Ржавинці на охоту, вона там жила. З 19.02.2018 року [PERSON] доглядала за [PERSON] , це було бажання [PERSON] , оскільки у них з матір`ю були близькі стосунки. Вона приїжджала кожні вихідні до [PERSON] додому, його психічний стан був нормальним. Перед смертю [PERSON] вже не говорив, він не проходив лікування. [PERSON] сам говорив їй, що хоче залишити квартиру [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] був його другом. [PERSON] хворів. В середині березня 2018 року він приходив в гості до [PERSON] і спілкувався з ним. [PERSON] був у важкому стані, однак він його впізнав. Вдома у [PERSON] була [PERSON] . Його дача та дача [PERSON] знаходяться поруч. Приблизно з 2010 року вони разом займались бджільництвом, ловили рибу та ходили за грибами. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є лікарем Кіцманської районної лікарні. Він з [PERSON] товаришували та спілкувались на дачі в с. Ржавинцях. Взимку 2018 року він приїжджав до [PERSON] декілька разів, в нього був нормальний психічний стан. В кінці лютого 2018 року в квартирі померлого була [PERSON] . В березні 2018 року він був 2-3 рази у [PERSON] , він все розумів. [PERSON] хотів укласти договір довічного утримання. З молодшим сином були нормальні відносини. [PERSON] , який був рукоприкладником під час укладення договору довічного утримання, пояснив суду, що він підписав договір довічного утримання замість [PERSON] 11.03.2018 року до нього зателефонував позивач і попросив допомоги. Також 11.03.2018 року до нього зателефонувала [PERSON] , щоб він надав їй копію свого паспорта. Вранці 12.03.2018 року він передав [PERSON] копію свого паспорта. Цього ж дня приблизно о 12.00 годині, [PERSON] передзвонила, щоб він підійшов до під`їзду. Біля під`їзду [PERSON] вже чекала на нього, а через 20-25 хвилин під`їхала нотаріус. Після цього, вони втрьох піднялись в квартиру та зайшли в кімнату, де лежав [PERSON] Нотаріус стояла біля телевізора та повідомила, що вони всі зібрались для того, щоб підписати якийсь договір, при цьому [PERSON] почав плакати, він був нерухомий. [PERSON] лівою рукою скинув з себе одіяло і залишився повністю голий. [PERSON] говорив дуже невнятно, щоб його не мучили. Потім [PERSON] підійшла до нього та накрила його. Нотаріус спитала у [PERSON] , чи є у нього родичі, однак він ще більше заплакав. Доглядальниця [PERSON] махнула рукою і сказала, що все добре. Він розумів, що щось не те, однак розписався на 2-3 аркушах та в журналі. Після цього, всі вийшли з квартири, нотаріус сіла в таксі і поїхала. Він передзвонив позивачу [PERSON] та повідомив, що батькові погано. [PERSON] сказав, що приїде і розбереться. Вказана процедура тривала до 10 хвилин. Він думав, що допомагає позивачу, тому і підписав договір. Нотаріус приїхала на таксі і повернулась на тому ж самому таксі, яке її чекало. Він не вникав у договір. Нотаріус почала зачитувати договір, однак потім перестала це робити. Він розписався в пустому журналі. У нього не було перешкод для того, щоб прочитати договір. Його не просили збирати документи на квартиру. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.9). Згідно з довідкою Комунальної установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» №1701 від 03.07.2018 року (т.1 а.с.99), [PERSON] перебував на обліку з 02.2018 року по 03.2018 року. Діагноз: злоякісне захворювання головного мозку ІV ст. ІV кл.гр. 23.02.2018 року був консультований лікарем радіологом онкологічного диспансеру та запропоновано променеву терапію та хіміотерапію. На подальше лікування пацієнт не з`явився. Відповідно до довідки Комунальної медичної установи «Міська поліклініка №3» від 11.07.2018 року (т.1 а.с.100), [PERSON] в період з лютого по березень 2018 року звертався за медичною допомогою: проводився огляд на дому лікарем загальної практики - сімейної медицини 15.03.2018 року. Рекомендації: знеболюючі препарати (дексалгін). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.8). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №39 від 02.04.2018 року (т.1 а.с.23), причиною смерті [PERSON] було об`ємне утворення лівої півкулі головного мозку, метастази в праву півкулю головного мозку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , у зв`язку з чим знаходилась у щорічній відпустці з 02.03.2018 року по 18.03.2018 року та у відпустці без збереження заробітної плати з 26.03.2018 року по 09.04.2018 року, що підтверджується довідкою Комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1» (т.1 а.с.72). 12.03.2018 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. (т.1 а.с.19-20), відповідно до п.1 якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., взамін чого [PERSON] зобов`язалася забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором. Згідно з п.2 договору, [PERSON] зобов`язана надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення складає 4000 грн. на місяць. Догляд включає в себе: забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо), оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі. Набувач зобов`язується безкоштовно довічно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка їй передана за цим договором. Для проживання відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом цього договору. Суд вважає, що посилання позивача на те, що нотаріус для визначення матеріального становища набувача (утримувача) не витребувала у набувача довідку про доходи є безпідставним, оскільки Закон України «Про нотаріат» не передбачає такого обов`язку. Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що набувач не має права до смерті відчужувача відчужувати квартиру, передану їй за договором довічного утримання (догляду), укладати договір застави (іпотеки) щодо квартири. За домовленістю сторін, на квартиру, передану набувачу, не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача та на квартиру, яка є предметом даного договору, накладається заборона відчуження. Відповідно до п.10 договору, право власності на нерухомість у набувача виникає з моменту підписання договору та державної реєстрації цього права в державному реєстрі речових прав. Згідно з п.13 договору, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови договору. В договорі довічного утримання (догляду) зазначено, що у зв`язку з хворобою відчужувача договір посвідчено удома за адресою: [ADDRESS] о 12 годині 00 хвилин . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.17-18), власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Правове регулювання діяльності нотаріуса в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно зі ст.41 Закону України «Про нотаріат», нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи в приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Стаття 49 Закону України «Про нотаріат» забороняє нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст.43 Закону України «Про нотаріат», при вчинені нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» передбачається, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України, або іншими документами, що передбачені Законом, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до глави 4 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Згідно з главою 5 Розділу 1 Порядку, нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Зі змісту договору довічного утримання (догляду) вбачається, що нотаріусом, при посвідчені договору, встановлено особи сторін, їх дієздатність, а також перевірено належність [PERSON] відчужуваної квартири. Як встановлено в судовому засіданні, приватний нотаріус Соловйова Є.А. провела розмову з [PERSON] , в ході якої з`ясувала його здатність усвідомлювати значення цього договору, його наслідків та встановила відповідність намірів відчужувача на укладання саме договору довічного утримання. Сумнівів щодо обсягу його цивільної дієздатності та щодо здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, у нотаріуса не виникло, оскільки [PERSON] відповідав на запитання нотаріуса, це була його воля і волевиявлення щодо вчинення зазначеної нотаріальної дії. Вказане підтверджується і поясненнями [PERSON] в судовому засіданні, під час яких він зазначив, що нотаріус розмовляла з [PERSON] . Суд вважає, що посилання позивача на те, що йому не було відомо про укладення оспорюваного договору є безпідставним, оскільки 11.03.2018 року позивач сам звернувся до [PERSON] за допомогою. Крім того, 11.03.2018 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з проханням надати копію паспорта на ранок 12.03.2018 року, про що він мав повідомити позивача. Також, 12.03.2018 року під час укладення договору довічного утримання (догляду) [PERSON] мав можливість повідомити про це і позивача і третю особу, які були синами [PERSON] , та не підписувати зазначений договір. Крім того, свідок [PERSON] повідомив, що саме чоловік ( [PERSON] ) розрахувався за таксі. Також, необхідно зазначити і те, що третя особа [PERSON] , який допитаний в якості свідка повідомив, що про існування договору довічного утримання, який укладено 12.03.2018 року, йому стало відомо через 3-4 дні після його оформлення, тобто ще за життя [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст.45 Закону України «Про нотаріат», при посвідчені правочинів та вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Згідно з цією статтею та пунктом 5 глави 9 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби, або іншої причини не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Як вбачається з копії медичної документації (т.1 а.с.10-14, 101-110), [PERSON] хворів. Вказані обставини не заперечувались ні позивачем та ні відповідачкою. Пунктом 14 договору довічного утримання (догляду) передбачено, що цей договір на прохання відчужувача [PERSON] , у зв`язку з його хворобою за його дорученням у його присутності та в присутності нотаріуса підписаний [PERSON] . Суд вважає, що посилання позивача на те, що відповідачка [PERSON] мала на меті заволодіти чужим майном є безпідставним, оскільки рукоприкладником являвся [PERSON] , який є другом позивача [PERSON] , а не відповідачки [PERSON] . Крім того, слід зазначити і те, що і позивач і відповідачка в судовому засіданні повідомили, що [PERSON] в лютому 2018 року паралізувало з правої сторони, тому він не міг підписати оспорюваний договір. Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. роз`яснено сторонам договір, положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів довічного утримання (догляду), підстави та наслідки визнання його недійсним. Як встановлено судом, нотаріус зачитала текст договору в присутності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні і [PERSON] , який також зазначив, що в нього не було перешкод для того, щоб прочитати договір самостійно. Суд вважає, що посилання представника позивача на повідомлення зі служби таксі «Чернівці» та на звіт по замовленнях з тарифами для таксі (т.1 а.с.162-163) є безпідставним, оскільки вказані повідомлення та звіт не завірені належним чином. Крім того, в повідомленні зазначено, що поїздка закінчена за адресою [ADDRESS] , однак нотаріальні дії відбувались в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. За своєю правовою природою цей договір укладається саме з особами, які потребують догляду, як правило із хворими або похилого віку. Таким чином, суд вважає, що приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. при посвідченні договору довічного утримання (догляду) дотримано всі вимоги чинного законодавства, які стосуються посвідчення вказаного договору, в повному обсязі виконані всі необхідні дії, що стосуються посвідчення договору, які передбачені ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема встановлено та перевірено дієздатність осіб, їх волевиявлення, роз`яснено сторонам всі умови укладення договору, момент набуття права власності на предмет договору та роз`яснено суть договору. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.12.2019 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.04.2020 року, в задоволенні позову [PERSON] до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Соловйової Є.А. про визнання нотаріальних дій недійсними відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 218-235 ЦК України передбачено окремі підстави для визнання правочину недійсним чи встановлені підстави нікчемності правочину. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність чи недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 87 ЦПК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 року у справі №496/4851/14-ц висловив правову позицію, відповідно до якої підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною 1 статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 наведеної норми передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою суду від 30.11.2018 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №523 від 23.10.2019 року (т.2 а.с.88-95), на час укладення договору довічного утримання 12.03.2018 року, [PERSON] страждав на онкологічне захворювання у вигляді злоякісного захворювання головного мозку ІV ст. ІV кл.гр. (об`ємне утворення лівої півкулі головного мозку та мозочку з невиявленим вогнищем ІV ст.) з порушенням психічної діяльності у проявах астенічного, психоорганічного синдрому. У зв`язку з відсутністю в матеріалах цивільної справи та наданій медичній документації необхідних відомостей, які характеризують психічний стан [PERSON] на час укладення договору довічного утримання 12.03.2018 року, малоінформативність та суперечливість показів свідків, вирішити експерті питання та надати категоричні відповіді на поставлені перед експертами питання, не представляється можливим. Суд вважає, що наявність у [PERSON] онкологічного захворювання, не є підставою для відмови йому у посвідченні договору довічного утримання (догляду), оскільки він був дієздатним і розумів значення своїх дій та бажав укласти саме цей договір на цих умовах за власним волевиявленням, яке відповідало його внутрішній волі. Вказані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] зазначив, що він в середині березня 2018 року приходив в гості до [PERSON] і спілкувався з ним, [PERSON] його впізнав. Вдома у [PERSON] була [PERSON] . Також, свідок [PERSON] пояснив, що він взимку 2018 року приїжджав до [PERSON] декілька разів, в нього був нормальний психічний стан. В березні 2018 року він був 2-3 рази у [PERSON] , він все розумів. [PERSON] хотів укласти договір довічного утримання з [PERSON] . При цьому, суд не приймає покази свідка [PERSON] , який повідомив, що з початку лютого 2018 року і до смерті [PERSON] , його не бачив, та покази свідка [PERSON] , який повідомив, що спілкувався останній раз з [PERSON] приблизно 23.02.2018 року - 25.02.2018 року, оскільки вказані свідки не спілкувались з [PERSON] на час укладення договору довічного утримання. Також, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки вони містять суперечності, адже свідок повідомив, що останні три тижні перед смертю [PERSON] був в прострації, хоча в той же час свідок зазначив, що у [PERSON] він був в січні 2018 року, однак відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Доказів того, що [PERSON] на час укладення оспорюваного договору довічного утримання (догляду) мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України. Як вбачається з наданих суду копій квитанцій (т.1 а.с.57-64), відповідачка [PERSON] виконувала умови договору довічного утримання та здійснювала догляд за [PERSON] , а саме купувала продукти харчування, засоби особистої гігієни, медикаменти та лікарські засоби. Будь-яких об`єктивних даних про те, що поведінка відповідачки свідчить про невиконання зобов`язання за договором, у матеріалах справи немає. Суд вважає, що посилання позивача на те, що він здійснював поховання [PERSON] є безпідставним, оскільки як вбачається з рахунків-накладних МКП «Спецкомбінат» (т.1 а.с.21), замовником був третя особа [PERSON] , а не позивач [PERSON] . Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем та представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявності підстав для визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та не надав належних доказів на підтвердження того, що на момент укладення оспорюваного договору [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним необхідно відмовити. Суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч.10 ст.158 ЦПК України, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2018 року у вигляді заборони відповідачці [PERSON] вчиняти дії по відчуженню квартири [ADDRESS] . Що стосується стягнення з позивача на користь відповідачки витрат за надання правничої допомоги в сумі 19954,26 грн., то слід зазначити наступне. 17.04.2018 року між Адвокатським об`єднанням «Поляк, Кирилюк і партнери» та відповідачкою [PERSON] укладено договір №73/18 про надання юридичної (правничої) допомоги. Відповідно до звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи від 13.03.2020 року (т.2 а.с.114-115), відповідачка сплатила грошові кошти в сумі 19954,26 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанціями від 18.04.2018 року, від 13.02.2019 року, від 17.01.2020 року та від 14.02.2020 року (т.2 а.с.116). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ні позивачем, ні його представником не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що позивач не погоджується з сумою правничої допомоги, однак ні усне, ні письмове клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу заявлено не було. Таким чином суд вважає, що з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 19954,26 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved