Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Перечин, вул. Суворова, №24 Закарпатської області в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем [PERSON], який помер 06 листопада 2014 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 листопада 2014 року помер його дядько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 24 по вул. Суворова у м. Перечин з належними до нього надвірними будовами та спорудами, яку такий успадкував за своїм батьком [PERSON]. На даний час він бажає оформити спадкування вказаного будинку, для чого звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності у спадкодавця не виникло, тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання також не зявилася, подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Суворова, №24 в м. Перечин в порядку спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 2014 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №177902, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 07 листопада 2014 року, актовий запис №84 (а. с. 6). Також встановлено, що [PERSON] все належне йому майно і все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 21 листопада 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №793 (а. с. 7). 21 листопада 2012 року покійному [PERSON] державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВРХ №787590. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: м. Перечин, вул. Суворова, №24. Разом з цим, право на спадщину згідно ст. 1299 ЦК України [PERSON] за життя в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, не зареєстрував, а відтак і право власності на таке нерухоме майно у нього не виникло (а. с. 8, 9, 10). Крім цього встановлено, що позивач [PERSON] 25 лютого 2015 року звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи №15/2015 стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 06 листопада 2014 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (а. с. 30-37). Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 102/01-16 від 15 травня 2015 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Перечин, вул. Суворова, 24 не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на вказаний житловий будинок у [PERSON] не виникло (а. с. 17). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже враховуючи те, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом за спадкодавцем [PERSON], однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved