Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 15.01.2015 року між ним та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 300 000 гривень, а відповідач зобов'язалась повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором до 16.01.2016 року. Проте, відповідач, в порушення умов договору отримавши визначені грошові кошти, у визначений строк, у повному обсязі, не повернула. Лише 10.09.2015 року повернула суму у розмірі 30000 гривень та 24.11.2015 року у сумі 20000 гривень, а загалом лише 50000 гривень. У зв'язку із чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 250000 гривень; суму пені, відповідно до умов договору, у розмірі 34 500 (тридцять чотири тисячі п'ятсот) гривень, суму трьох відсотків річних за прострочення зобов'язання у розмірі 2 835 (дві тисячі вісімсот тридцять п'ять) гривень 62 копійки, інфляційні збитки у розмірі 10 292 (десять тисяч двісті дев'яносто дві) гривні 15 копійок; а також понесені позивачем судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надав аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві та просив вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, про що свідчать численні поштові повідомлення та смс-повідомлення. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, враховуючи принцип розумності строків розгляду справ, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як визначено ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно договору позики від 15.01.2015 року, наданого до суду, [PERSON] передав у власність [PERSON] 300 000 гривень, строком на 1 календарний день, та яку [PERSON] зобов'язалась повернути в строк до 16.01.2016 року (а.с.5). Під час судового засідання, представник позивача зазначав, що 10.09.2015 року відповідачем було повернуто суму у розмірі 30 000 гривень та 24.11.2015 року суму у розмірі - 20 000 гривень, що загалом становить 50 000 гривень, про що позивачем було надано відповідачу письмове підтвердження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Оскільки відповідач своїх заперечень з цього приводу суду не надала, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Виключно наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов'язання. Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчення факту передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі 6-79/цс14. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого саме роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У зв'язку із чим, суд вважає встановленим ті обставини, що [PERSON], як позичальником не було виконано, в порушення вимог ст.1049 ЦК України, грошових зобов'язань у строк та у порядку, що було визначено договором позики від 15.01.2015 року, та письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми визначеної в гривні. Пунктом 5.1 договору позики від 15.01.2015 року визначено, що у випадку прострочення Позичальником терміну повернення позики вона зобов'язується сплатити на користь Позикодавця пеню в розмірі 0,1% від суми позики за кожен день прострочення. Оскільки період прострочення виконання зобов'язання [PERSON] з 16.01.2016 року по 01.06.2016 року становить 138 днів, сума пені становить 34 500 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до умов вказаного вище договору позики. Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. З позовної заяви вбачається, що кількість днів затримки виплати заборгованості з 16.01.2016р. по 01.06.2016р. становить 138 днів, та згідно розрахунку три відсотка річних становлять 2835 гривень 62 копійки. (а.с.2). Розмір інфляційних збитків, за період з 16.01.2016р. по 01.06.2016р., на суму боргу у розмірі 250 000 гривень, за сукупним індексом інфляції який за цей період становив 1,041, складає суму у розмірі 10 2292 гривні 15 копійок. Оскільки судом встановлено прострочення по виконанню зобов'язання за договором позики від 15.01.2016 року, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума за прострочення виконання зобов'язання за період з 16.01.2016 року по 01.06.2016 року у розмірі 250 000 гривень, пеня у сумі 34 500 гривень, три відсотка річних за час прострочення у сумі 2835 гривень 62 копійки, та сума інфляційних збитків у розмірі 10292 гривні 15 копійок, а загалом 297 627 гривень 77 копійок. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 976 гривень 29 копійок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved