Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] в зв'язку з відсутністю згоди між батьками щодо визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що 29.11.2008 р. зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від даного шлюбі позивач та відповідач мають сина [PERSON] [INFO] Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10 березня 2011 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 27 травня 2014 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13.01.2013 р. [PERSON] зобов'язано не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, відповідач, рішення суду не виконує, уникає зустрічей з ним - позивачем, бачитися з дитиною не дає, місце проживання дитини приховує, категорично заперечує проти побачень з дитиною, уникає спілкування з позивачем. Тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 151, 153, 157, 159, 161 СК України просив заявлені вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив визначити місце проживання дитини або з ним, або з відповідачем - матір'ю дитини, вказуючи на те, що вирішення даного спору є необхідним для виконання рішення суду щодо визначення способу участі батька в вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком - позивачем заперечувала, вказувала суду на те, що дитини проживає з нею, повністю знаходиться на її утриманні, батька дитина не знає, жодного психо-емоційного контакту з позивачем дитина не має, а тому вона, як мати не може дозволити спілкування дитини з батьком оскільки це буде травмувати психіку дитини. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розгляду справи в відсутності, що суд з врахуванням думки учасників судового розгляду вважає можливим. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог частково виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 29.11.2008 р. зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від даного шлюбі позивач та відповідач мають сина [PERSON] [INFO] Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10 березня 2011 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 27 травня 2014 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13.01.2013 р. [PERSON] зобов'язано не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначено спосіб участі батька в вихованні та спілкуванні з дитиною. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, з приводу того, що [PERSON] не виконується рішення суду від 13.01.2013 р. а тому позивачем ставилось питання щодо зміни способу участі батька у спілкуванні та вихованні малолітнього сина. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, від 18.07.2017 р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] рекомендовано визначити місце проживання малолітнього разом з матір'ю. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.05.2017 р. малолітній [PERSON] [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] де житлово-побутові умови для дитини створені належним чином. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, від 18.07.2017 р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] рекомендовано визначити місце проживання малолітнього разом з матір'ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі позову до суду. Враховуючи, що на даний час дитина проживає разом з відповідачем, має особисту прихильність до матері, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, а тому суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. У визначенні місця проживання дитини [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] - відмовити.

Outcome: partial