Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 22, що розташована в будинку № 237 по вул. Електричній в місті Запоріжжі. З обґрунтування позову зазначено, що 28 березня 1979 року виконкомом Запорізької міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому [PERSON] ради народних депутатів м. Запоріжжя від 15.03.1979 року № 63/1 на ім.»я його матері [PERSON] виданий ордер № 1714 серії А-IV на право вселення у вище зазначену квартиру. Разом з нею до вказаної квартири вселено членів її сім»ї: чоловіка [PERSON] та сина [PERSON]. Мати позивача померла 01.12.2017 року, батько помер 04.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвами про смерть. Позивач проживає в спірній квартирі та значиться зареєстрованим в ній з 20.10.1989 року по теперішній час, та на його ім.»я, після смерті матері [PERSON], переоформлений особовий рахунок. Вказана квартира не є приватизованою. Відповідач є сином позивача, який свого часу був зареєстрований в спірній квартирі, але не проживає в ній з 2016 року та не користується квартирою протягом тривалого періоду часу. Позивачу відомо, що відповідач виїхав до Португалії та не має наміру повертатися в Україну. Особистих речей відповідача в квартирі немає і він не несе ніяких витрат щодо оплати комунальних послуг. Ніяких перешкод щодо користування квартирою позивач відповідачу ніколи не чинив. Оскільки відповідач у спірній квартирі значиться зареєстрованим, але фактично в ній не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних платежів, які відповідачем фактично не споживаються, але нараховуютьсяз урахуванням його реєстрації за вказаною адресою, чим обєктивно порушуються права позивача. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі більш ніж 6 місяців, не сплачує комунальні послуги та не несе ніяких витрат з утримання житла, він відповідно до вимог ст. 71 ЖК України може бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та зазначив, що спірна квартира до теперішнього часу є неприватизованою, він є основним наймачем цієї квартири та постійно в ній проживає. У 2016 роцівідповідач забрав свої речі та добровільно виїхав з квартири, з цього часу до неї не зявлявся, комунальні платежі не сплачує, його місцезнаходження невідоме. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місцесудового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, вустановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. Положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до наданої суду інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача [PERSON], останній значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], на яку й було надіслано судову повістку з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, оскільки відповідач не повідомив суду іншої адреси. Конверт було повернуто на адресу суду з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за зареєстрованим місцем проживання внаслідок його непроживання за зазначеною адресою. Разом з тим, відповідач повідомлялася своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання у відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача [PERSON] було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 13.04.2018 року. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Представник 3-ої особи Департаменту реєстраційних послуг в судове засіданняне зявився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.28,43). На адресу суду поштою надійшов лист, відповідно до змісту якого третя особа не перебуває з жодною зі сторін у правовідносинах, тому рішення суду не вплине на їх права і обов?язки. Проти задоволення позову не заперечують, просять розглянути справу без участі представника(а.с.30). Представник 3-ої особи КП «Запоріжремсервіс» в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.29,44).Суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника 3-ої особи. Проти позову не заперечують(а.с.47). Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, аз винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ордеру №1714 серії А-ІV,виданого 28 березня 1979 року Виконкомом Запорізької міської ради народних депутатівна підставі рішення виконкому [PERSON] народних депутатів м. Запоріжжя від 15.03.1979 року №63/1, [PERSON],сім»я якої складається з 3-х осіб, надано право на вселення у 2-х кімнатну квартиру № 22, що розташована в будинку № 237 по вулиці Електричній м. Запоріжжя. Склад сім»ї: чоловік [PERSON] та син [PERSON](а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС №106334, виданого Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] померла 01.12.2017 року, про що складено відповідний актовий запис №322(а.с.11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС №219403, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції, [PERSON] помер 04.06.2002 року, про що складено відповідний актовий запис №5231(а.с.12). Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЖС №329841, виданого Заводським районним відділом РАЦС м. Запоріжжя, [PERSON] народився 27.08.1972 року та його батьками у свідоцтві вказані: батько [PERSON], матір?ю - [PERSON](а.с.15). З копії паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що він з 20.10.1989 року значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], буд. 237кв.22 (а.с.5-7). Факт реєстрації та проживання позивача за вище вказаною адресою з 20.10.1989 року також підтверджується довідкою №04-26/2-307 від 04.01.2018 року, наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради(а.с.16). З копії особового рахунку №45927360, виданої КП «Запоріжремсервіс» ЗМР 21.02.2018 року, вбачається, що у зв?язку зі смертю [PERSON] договір найму житлового приміщення за адресою [ADDRESS] згідно рішення голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району №24р від 24.01.2018 року переоформлено на [PERSON] Нарахування здійснюється на 2 особи(а.с.10). Таким чином, судом встановлено, що позивач є основним наймачем спірного житла, є зареєстрованим та проживає за вище вказаною адресою, а тому має право звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та інтересів. Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання, відповідач [PERSON] з 08.04.2014 року до теперішнього часу значиться зареєстрованим за адресою: [INFO](а.с.19). Члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки(ст. 64 ЖК України).Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є членом сім»ї наймача спірної квартири позивача [PERSON], як його син, і саме з цих підстав він був зареєстрований в спірній квартирі. У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причинах понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців, лише у випадках спеціально передбачених діючим житловим законодавством України. Перелік цих випадків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що тривалий період часу проживає по сусідству з позивачем. Відповідача вона не знає і ніколи його не бачила. Їй відомо, що на теперішній час в спірній квартирі позивач проживає один, так як його батьки померли. Відповідач в квартирі не проживає протягом тривалого періоду часу. З 2016 року він жодного разудо квартири не з?являвся і в ній не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала суду покази аналогічні показам свідка [PERSON], підтвердивши той факт, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає більш ніж 6-ть місяців. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений факт того, що він без поважних причин не проживає в спірній квартиріпонад 6 місяців і тривалий період часу, а саме, з 2016 року.Втратив до цього житла будь-який інтерес, оскільки взагалі до квартири не приходить, житлово-комунальні послуги він не сплачує.Матеріали справи не містять доказів створення позивачем перешкод відповідачу у проживанні в спірній квартирі, також як і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між позивачем і відповідачем виникали конфлікти внаслідок яких останній змушений був виселитися із спірного житла. Таким чином, всі вище зазначені дії відповідача свідчать про те, що він втратив інтерес до цього житлового приміщення і не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, в звязку з чим він може бути визнаним таким, що втратив право користування ним. При цьому суд, при вирішенні спору по суті враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України,відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судове засідання зявився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не надав відзиву на позов та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved