Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд за межі України, в країни-члени Шенгенської угоди, Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Російської Федерації, Туніської Республіки, Автономної Республіки Крим, [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON], [INFO], або у супроводі її бабусі [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], на неодноразові тимчасові поїздки за межі України в період з 15 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року включно. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.03.2017 року підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, визначено Голосіївському районному суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2004 року Відділом реєстрації актів про шлюб м.Сімферополя АРК МЮУ зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] У період шлюбу у сторін у справі народилася донька - [PERSON], [INFO]. 22.10.2008 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна. 22.12.2008 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Після розірвання шлюбу сторони у справі жодних стосунків не підтримують, відповідач про дочку не піклується, не цікавиться розвитком дитини, станом його здоров'я та не намагається спілкуватись з дочкою. Позивач сумлінно виконує свої обов'язки щодо виховання доньки, покладені на неї не лише відповідними нормами чинного законодавства України, а й нормами моралі. Позивач має достатнє матеріальне забезпечення для здійснення повного та всебічного розвитку дитини, а саме пізнання останньою світу та різних традицій, оздоровлення дитини за кордоном, а відтак вважає, що поїздки за кордон для її дитини будуть сприяти оздоровленню, пізнанню нового, закріпленню вивченої іноземної мови та повністю відповідатимуть інтересам дитини. Але у зв'язку з тим, що відповідач відмовлявся надавати дозвіл на виїзд за кордон ( окрім АР Крим), позивач була подорожувати без своєї дитини. Відповідач відмовляється від будь-якого спілкування з позивачем, зокрема з питань, що стосується їх спільної дитини, у тому числі з питань надання дозволу виїзду дитини за кордон та до АР Крим для відвідування своєї бабусі та дідуся, які там проживають, яких дитина бажає (та до цього часу кожен рік мала можливість) відвідувати та з ними спілкуватися та відпочивати з ними на березі моря, що покращує стан здоров'я дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетними та принциповим визначенням є інтереси дитини, вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Позивач зазначає про те, що разом із своєю малолітньою дитиною планує проводити свої відпустки за кордоном ( з виїздом до Арабська Республіка та/ або Турецької Республіки та/ або Туніської Республіки та/ або до країн Шенгенської угоди та/ або Російської Федерації), крім того позивач планує на період літніх канікул повезти дитину до родичів на територію Автономної Республіки Крим (тимчасово окупована територія/Російська Федерація). Позивач вважає, що нетривалий переїзд до інших країн та відвідування родичів (бабусь, дідусів, в тому числі зі сторони відповідача) позитивно вплине на розвиток дитини, сприятиме оздоровленню, пізнанню нового. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст.ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого 20.01.2006 року Відділом реєстрації актів про народження м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, серія [NUMBER] (а.с. 10). 22.10.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 540, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 22.10.2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, серія [NUMBER] (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні матері - [PERSON] Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання обов'язку щодо утримання та виховання доньки - [PERSON], протягом тривалого часу не спілкується з донькою, не піклується про неї та не цікавиться станом її здоров'я. Відповідно до вимог частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями. Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Положеннями пункту третього Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, визначено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до положень статей 3,6 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально мірі здоровий розвиток дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які визначені Конституцією України та Конвенцією України про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Разом з тим, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оцінюючи наведені вище обставини, враховуючи те, що позивач [PERSON] у зв'язку із об'єктивними обставинами не має можливості отримати згоду батька - [PERSON] на виїзд дитини - [PERSON], [INFO], за кордон, оскільки [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною та самоусунувся від її виховання та утримання, а також приймаючи до уваги те, що додержання інтересів дітей, забезпечення їх гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення є пріоритетним, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, як обґрунтовані. На підставі викладеного,

Outcome: approved