Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON], Шишацької селищної ради, про визнання права власності на спадкове майно померлого батька [PERSON] у вигляді належної йому на день смерті частини житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що житловий будинок по [ADDRESS] Шишацького району Полтавської області станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору членами якого були: [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] та позивач [PERSON]. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] успадкував належну їй частину житлового будинку, а отже на день смерті останнього йому належала 1/2 частина вказаного будинку. Зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок державний нотаріус відмовила позивачу в видачі свідоцтва на вказане нерухоме майно. В зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та з урахуванням належної йому частки у спірному житловому будинку, в порядку спадкування за заповітом просив визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку, залишивши 1/4 його частину у власності відповідача [PERSON] Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог, не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачів. Будучі належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не висловлювала. Представник відповідача - Шишацької селищної ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, свою правову позицію щодо предмету спору не висловив, заперечень проти позову не надавав. В зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON], а також враховуючи те, що у справі приймає участь декілька відповідачів, зважаючи на правову позицію позивача та його представника, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 41515) від 02 вересня 2016 року спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1960 року побудови, загальною площею 77,1 кв.м., жилою площею 36,1 кв.м. (літ. - А-1, а), літньої кухні (літ. - Б, б), сараїв (літ. - В, Д, Е), гаражу (літ. - Г), погребу (літ. - Ж) (а.с. 16-19). Відповідно до довідки Ковердинобалківського старостату Шишацької селищної ради від 14.11.2016 року № 735 домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 7, особовий рахунок № [NUMBER], станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору - [PERSON], син - [PERSON], невістка - [PERSON], онук - [PERSON] (а.с.14). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1960 по 1986 роки, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 7, особовий рахунок № [NUMBER] Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області (на той час) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1960 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний житловий будинок належить членам колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/4 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [INFO] року в с. Ковердина Балка померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 28 грудня 1994 року Михайликівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 46 (а.с.11). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 462002588 від 16.12.2016 спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились, свідоцтва про право на спадщину його майна померлого не видавались (а.с.36). З наведених у позовній заяві пояснень позивача, а також факту спільного постійного проживання з померлою [PERSON] її сина [PERSON] вбачається, що останній відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном зокрема спільним будинком, речами домашнього вжитку та не заявивши відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином частка [PERSON] у спільному житловому будинку на день його смерті склала 1/2 частину (1/4+1/4). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 19 листопада 2013 року Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 10 (а.с.10). Згідно довідки Ковердинобалківського старостату Шишацької селищної ради № 106 від 29.ю02.2016 разом з ним на момент його смерті були постійно зареєстровані та проживали дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.13). Померлий залишив заповіт, посвідчений 05 серпня 2008 року секретарем Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області, згідно якого все своє майно заповідав сину [PERSON] (а.с.12). При вивченні спадкової справи № 32/2016 щодо майна померлого [PERSON] встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого за заповітом який прийняв спадщину є [PERSON], інші спадкоємці, що прийняли спадщину або претендують на неї відсутні, зокрема відповідач [PERSON] письмово відмовилась від обов'язкової частки у спадщині (а.с. 21, 35). Постановою в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною контори Асанової Р.Ш. від 04.11.2016 року № 572/02-14 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно померлого [PERSON] у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] Шишацького району Полтавської області в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно на ім'я померлого (а.с.21). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Таким чином після прийняття спадщини померлого батька спадкоємцю [PERSON], з урахуванням належної йому частки належить 3/4 частини спірного житлового будинку. В той же час успадкувавши після смерті батька належну останньому на день смерті 1/2 частину вищевказаного житлового будинку позивач позбавлений можливості оформити на своє ім'я належне йому як спадкоємцю майно та зареєструвати за собою право власності на нього через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на спірний житловий будинок, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved