Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд визначити місце проживання їх спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS], а також визнати укладений між ним та відповідачкою договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 18.06.2013 року - розірваним. Позовні вимоги мотивовані тим, що з матір»ю дітей був розірваний шлюб 18.07.2013 року, за рішенням Деснянського районного суду м. Києва. За досягнутої в ході розірвання шлюбу домовленості спільні діти повинні були проживати разом з відповідачкою, а він повинен був надавати їм фінансову допомогу. Окрім матеріального забезпечення він проводив з дітьми багато часу, опікувався вихованням та сприяв їх розумовому розвитку та ставленню, як особистостей. Проте, упродовж останніх двох років, матір малолітніх дітей не належним чином виконувала свої материнські обов»язки, вчинила або була співучасником злочинного діяння відносно одного з дітей та фактично їх занапастила. Донька [PERSON], без узгодження з ним, як батьком відводиться відповідачкою до мусульманської школи та через її примус носить мусульманський одяг. Обоє дітей хрещені в православній церкві та до моменту розірвання шлюбу між сторонами виховувались в дусі поваги та додержання православних канонів і принципів життя. Діти увесь час проводять у мечеті, через те, що мати почала проживати цивільним шлюбом з чоловіком мусульманського вірування, прийняла його віру та влаштувалась працювати в мечеті. Їх спільні діти примусово позбавлені радості святкування свят - день народження, Нового року, Святого Миколая та інших. Протягом останніх двох років діти не відвідували дитячий заклад, мають пригнічений психологічний стан. Коли вони перебувають з ним, то не хочуть повертатися до матері через те, що вважають, що їм там погано. Крім того, відповідачка чинить йому постійно перепони в спілкуванні з дітьми та побаченні з ними. Останньою краплею для прийнятті ним рішення звернутися до суду було те, що відповідачка вчинила злочинні дії проти сина [PERSON], а саме у віці 3,5 років йому було вчинено обрізання, тобто хірургічна операція усування частини крайньої плоті чоловіків, без згоди на те його, як батька дитини, в домашніх умовах. Вважає, що така поведінка матері явно носить злочинний характер, оскільки медичне втручання відносно малолітнього було проведено взагалі не в медичному закладі, а в побутових умовах. Зазначає, що навіть її рідна матір проти того, щоб діти проживали з нею, про що зазначала у своєму листі до Служби у справах дітей. Вказує на те, що в інтересах самих дітей проживати саме з ним, а не з матір»ю дітей, оскільки він має стабільний та не малий дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Він проживає разом з батьками, матір працює вчителем початкових класів, батько знаходиться вдома, оскільки є пенсіонером, тому всі вони мають достатньо часу відводити дітей до школи, займатися із ними вечорами, гуляти ті іншим чином піклуватися про них. В той час відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення дітей. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визначити місце проживання дітей разом із ним, а також розірвати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 18.06.2013 року, оскільки відповідачка не належно виховує дітей, не забезпечує їм достатній рівень освіти та не піклується про стан їх здоров»я належним чином, а також постійно перешкоджає йому бачитися з дітьми. При наданні пояснень суду пояснив, що коли він телефонує відповідачці, щоб побачитися з дітьми, взяти їх до себе за місцем його проживання, вона або не відповідає йому, або бере слухавку її новий чоловік, який вирішує питання зустрічей його з дітьми. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги свого позову та просив їх задовольнити. Його представники також в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] заперечувала проти вимог позову та просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що виключно вона займалась вихованням та розвитком дітей з їх дитинства, позивач не займався ні їх вихованням ні їх розвитком. 01.07.2015 року вона вийшла заміж за гр. [PERSON] і з того часу проживає разом з ним. З вересня 2015 року вона працює бухгалтером ТОВ «Центр сертифікації «Халяль», її заробітна плата у середньому складає 2 000 грн., також вона та діти забезпечені житлом, в якому є всі умови для їх проживання. Товариство, де вона працює знаходиться на території соборної мечеті м. Києва «Аль-Рахма». Син [PERSON] завжди з нею і під її наглядом та не бажає відвідувати дитячий садок, донька [PERSON] відвідувала садок ясла з 3- років, з лютого 2015 року не відвідує, знаходиться також з нею, під її наглядом. Щодо операції, яка була зроблена їх сину, то в серпні 2014 року сину було поставлено діагноз «Фімоз. Гострий баконопастит», вона звернулася до лікарні №18 і лікарем цієї лікарні [PERSON] була проведена термінова операція по видаленню крайньої плоті у сина. Нею особисто було прийнято це рішення, як і раніше, щодо виховання та оздоровлення дітей. З висновком про визначення місця проживання дітей категорично не згодна, вважає, що він виданий не кваліфікованими спеціалістами. Її батьки не сприймають її вибір прийняття Ісламу, тому разом з батьками позивача в свій час намагалися забрати у неї дітей. Вона вважає, що діти повинні бути з нею, тому що крім неї ніхто їх так як вона не буде опікувати, піклуватись та виховувати їх. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримавши в повному обсязі позицію своєї довірительки, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи: служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні повністю підтримала висновок Служби про визначення місця проживання дітей разом з батьком, та просила про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В останнє судове засіданні представник третьої особи не з»явилася, направила до суду лист з проханням слухати справу у її відсутність представника та винести рішення в інтересах та на користь дітей. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 20.11.2004 року по 18.07.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. (а.с. 20-21 т. 1). Після розірвання шлюбу, між позивачем та відповідачем 18.06.2013 року було укладено договори між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, а також про сплату аліментів на утримання дітей, відповідно до яких, їх спільні діти повинні були проживати разом з відповідачкою, а позивач повинен був надавати їм фінансову допомогу, а також безперешкодно бачитися з ними та брати їх до себе за своїми місцем проживання (а.с. 44-45, 112 т. 1). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 18.07.2013 року (а.с. 19 т. 1). До цього часу сторони разом із сином та донькою проживали однією сім'єю. При цьому питання виховання сина батьки вирішували спільно. Відповідно до витягу з протоколу №18 від 01.10.2015 року засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА в м. Києві (а.с. 108-109 т. 1) про визначення місця проживання малолітніх, батько дітей [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], матір дітей [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Матір дітей з 2013 року проживає з [PERSON], з 06.06.2015 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Малолітні проживають та зареєстровані у вказаній квартирі, за місцем їх проживання проведено обстеження житлово- побутових умов та складено акти, умови для виховання, розвитку та проживання дітей відповідають вимогам. Згідно довідок та характеристик, батьки дітей працюють, мають самостійний дохід та характеризуються позитивно. Між батьками дітей було укладено нотаріально посвідчений договір про утримання дітей, а також договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Зі слів батька дітей, [PERSON] після одруження матері дітей вона порушує договір, не надає йому можливості бачитися з дітьми, взагалі питання спілкування дітей з ним вирішує теперішній чоловік матері дітей. Також батько зазначив, що малолітню дочку [PERSON] заставляють носити хіджаб, а малолітньому сину [PERSON] зробили обрізування крайньої плоті у домашніх умовах, про що свідчить довідка Васильківського районного шкіряно-венерологічного відділення. Бабуся дітей по лінії матері [PERSON] відвідала Службу у справах дітей та написала особисту заяву в якій підтримує заяву свого колишнього зятя - батька дітей та просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з їх батьком. Водночас зазначила, що її донька матір дітей вимушує дітей називати свого нового чоловіка батьком, не дає їй можливості спілкуватися з онуками, діти весь свій час проводять у мечеті, мають пригнічений стан.29.09.2015 року Центром у справах сім»ї та жінок Деснянського району м. Києва був наданий висновок у якому зазначено, що батьки та діти пройшли консультацію психолога, з якої вбачається, що у дітей спостерігаються ознаки педагогічної запущеності, рекомендовано роботу з дитячим психологом. Малолітня [PERSON] повідомила, що в школі, яку вона відвідує всі дівчата носять хіджаб та читають коран. На запитання членів комісії, що вона носить на голівці, відповіла, що це - хіджаб. На запитання, чи хотіла б вона бути без нього та носити зачіску з бантиками або кіски, відповіла: «так» (дитина була напруженою, мовчазною, знервованою, боялась показувати свої почуття та емоції). Малолітній [PERSON] на запитання чи карають його, відповів: «так». На запитання, як його карають: сварять чи б»ють і хто це робить, відповів, що б»є його мама. На запитання, по яким частинам тіла його б»є мама, відповів: «по всім». З приводу того, що при співбесіді з малолітнім [PERSON] було з»ясовано, що його мати при винесенні покарань застосовує методи фізичного впливу по відношенню до нього, що носить ознаки фізичного насилля, Службою у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві були направлені відповідні листи - реагування до ВКМСД Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Центру соціальних служб сім»ї та молоді, Центру у справах сім»ї та жінок Деснянської РДА в м. Києві, Управління сім»ї, молоді та спорту (а.с. 159- 160 т. 1). Для найкращого з'ясування всіх обставин справи в судове засідання були викликані свідки. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON],яка суду пояснила, що являється бабусею малолітніх, позивач по справі [PERSON]- її син. Зазначила, що її онуки дуже обдаровані діти, проте на даний час проживають у дуже складних і тяжких умовах. Коли син привіз дітей до них за місцем проживання, вони були брудні, в одязі з магазину одежі, яка вже була у використанні. Її онучка [PERSON] повідомила їй про те, що дуже хоче ходити до школи, як усі діти і як усі дівчатка у бантиках. Онук [PERSON] особисто говорив їй про те, що його б»є «[PERSON]» по ніжкам, так він називає другого чоловіка матері. Крім того, розповів їй про те, що мама сказала йому, що його треба полікувати, і йому на столі на кухні зробили обрізання. Також пояснила, що матір дітей і її теперішній чоловік не роблять дітям ніяких свят, коли [PERSON] було 5,6,7 років, всі ці дні народження вони забирали її та [PERSON] до себе, робили дітям свято. [PERSON] говорила їй про те, що у школі вона ніколи не залишається на свята, мама її забирає завжди додому. Також, коли вона навідувала дітей у мечеті, то бачила в яких умовах вони там проживають, в кімнаті, де вони були на полу лежали матраци і вони там сиділи разом з темношкірими дітьми. Зазначила, що вона вчитель початкових класів, вдома вже о 12 годині, її чоловік постійно знаходиться вдома, син працює, у нього графік роботи такий, що дозволяє приділяти достатньо часу дітям. Всі разом вони можуть забезпечити дітям достойний їх розвиток та забезпечити їх усім, що потрібно. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він дідусь малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Коли діти приїздять до них завжди дуже веселі, повертатися додому не хочуть. Мало що говорять про мечеть, - місце де знаходяться постійно з мамою, напевно їм не дозволяють цього робити. Чоловік матері дітей забороняє їй говорити з ними і з їх сином - батьком дітей, відповідає за неї на дзвінки по телефону, коли син телефонує, щоб побачитися з дітьми. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з червня 2014 року по червень 2015 року проживала з відповідачкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS], оскільки вона її запросила проживати разом. Вона бачила, як [PERSON] відноситься до дітей, діти були чисті і нагодовані. Коли вони були у мечеті, оскільки вона там також працює, діти [PERSON] гралися з іншими дітьми і постійно знаходилися на території мечеті. Батько дітей приїздив і забирав їх до себе і у вихідні і у робочі дні, проте це було не часто, а коли привозив їх то вони були брудні. [PERSON] подобається носити хіджаб, ніхто її не примушує цього робити. Також їй відомо про операцію яку зробили [PERSON], проте їй відомо, що цю операцію йому зробили у лікарні, а не в домашніх умовах. Відповідно до довідки форма № 3 виданої ОСББ «Маршал» відповідач разом з дітьми зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с. 30 т. 1). Вказана квартира відповідно до свідоцтва про право власності належить позивачу та відповідачу в рівних частинах на праві приватної власності (а.с. 31 т 1). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], де наявні всі умови для проживання дітей (а.с. 201 т.1). Згідно довідки виданої позивачу [PERSON] Васильківським районним шкіряно-венерологічним відділенням від 25.08.2015 року, він з дитиною, сином [PERSON], 2011 року народження знаходився на лікуванні з 02.06 по 15.06.2015 року в зв»язку із захворюванням - кримінальне обрізання (вдома) крайньої плоті. (а.с. 32 т. 1). Центральна районна лікарня м. Василькова Київської області підтвердила наявність запису в амбулаторній карті [PERSON] про огляд лікарем - дерматологом шкіряно-дерматологічного відділення поліклініки яким було встановлено діагноз: піодермія. Також в амбулаторній картці зазначено, що лікарем - дерматологом [PERSON] видана довідка про перебування хворого на лікуванні з 02.06. по 15.06.2015 року з приводу кримінального обрізання крайньої плоті (вдома), ускладнене піодермією (а.с. 106 т.1). Управлінням поліції у Деснянському районі ГУ НП в м. Києві було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України та внесено до ЄРДР 12.09.2015 року (а.с. 96 т. 1). Постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві кримінальне провадження закрито в зв»язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в ході проведення досудового розслідування не встановлено свідків та очевидців даного злочину (а.с. 97 т. 1). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної державної адміністрації від 06.10.2015 року щодо визначення місця проживання дітей орган опіки вважає за доцільне проживання малолітніх дітей [PERSON], 2008 року народження та [PERSON], 2011 року народження з батьком, [PERSON] на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (а.с. 33-38 т. 1). Відповідно до заяви матері відповідачки [PERSON] - [PERSON], що адресована до Служби у справах дітей (а.с. 39), остання просить визначити місце проживання малолітніх разом з батьком, оскільки її онуку [PERSON] у віці 3,5 роки зроблено обрізання, без згоди батька, її онука [PERSON] без згоди з батьком пішла у мусульманську школу і змушена носити мусульманський одяг. Діти постійно знаходяться у мечеті, тому, що там працює їх матір, діти позбавлені усіх свят та днів народжень, новорічних свят, матір дітей перешкоджає батькові і їй з чоловіком зустрічатися з дітьми. Діти мають пригнічений стан, матір дітей примушує їх називати свого нового чоловіка батьком дітей. Протягом двох років діти не відвідували дитячий заклад, перебуваючи з батьком не хочуть повертатися додому. Під час розгляду справи в суді, матір відповідачки [PERSON] - [PERSON] залишила через канцелярію суду заяву в якій зазначає, що змінила свою думку і бачення ситуації, вважає, що дітям буде краще з мамою (а.с. 220 т. 1). Відповідно до довідки про доходи позивач [PERSON] працює старшим державним інспектором на Київській міській митниці ДФС (а.с. 40 т. 1), загальна сума доходу за період з 01/2014 р. по 12/2014 р. становить 36 519.38 грн., за період з 01/2015 р. по 08/2015 р. - 30 222.03 грн. (а.с. 41 т. 1). Загальна сума доходу відповідача [PERSON] за період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року становить 6 937.02 грн., що підтверджується довідкою від 20.01.2016 року (а.с. 104 т. 1). Матеріали справи містять позитивну службову характеристику на позивача [PERSON] (а.с. 42 т.1), а також позитивну характеристику на відповідача [PERSON], яка працює в ТОВ «Центр сертифікації «Хаяль» на посаді бухгалтера (а.с. 103 т. 1). Луб»янська сільська рада Васильківського району Київської області 07.09.2015 року видала характеристику на родину позивача [PERSON] та його батьків, зазначивши, що це шанована в селі родина, всі члени сім»ї законослухняні, доброзичливі, працьовиті (а.с. 43 т. 1). При розгляді даної справи суд спостерігав поведінку сторін з метою з'ясування їх психологічних якостей, оскільки останні на думку суду мають істотне значення для визначення того з батьків, з ким будуть проживати малолітні діти, а тому суд, відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, повинен був їх взяти до уваги. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Представником відповідачки в судовому засіданні було надано суду результати дослідження психоемоційного стану неповнолітніх та їх матері, виконані Міжнародним Гуманітарним Центром, дослідження яким ним особисто було замовлено в даному Центрі, проте такі результати досліджень судом не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини» для розв»язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв»язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов»язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Як було встановлено в судовому засіданні, Міжнародний Гуманітарний Центр є недержавним центром практичної психології, відповідачкою та її представником в судовому засіданні не заявлялося клопотання про призначення по справі судової експертизи для визначення психоемоційного стану неповнолітніх дітей та їх матері, також не було надано суду належних та допустимих доказів для спростування висновків психологів Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві, тому суд приходить до висновку, що результати даного дослідження не можуть бути прийняті судом як допустимий доказ. Тоді як висновок Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві містить в собі висновки засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА в м. Києві, які були надані після надання висновку психологу Центру у справах сім»ї та жінок Деснянського району м. Києва та опитування самих дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу Українибатьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Права батьків щодо виховання дитини, визначенні нормами ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального та соціального розвитку, на захист від поганого поводження, від відсутності турботи з боку батьків, або опікунів, на вільне висловлювання поглядів з усіх питань, що стосуються життя, на свободу думки, совісті, віросповідання. Чинним законодавством України, забезпечується право батьків та дитини на спілкування, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Виходячи із інтересів малолітніх та намагаючись забезпечити в подальшому можливість їх всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, суд визнав виключними обставинами ті, про які йшлося вище. .Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам неповнолітніх. Щодо вимог про розірвання Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 18.06.2013 року. Пунктом 4.4 вказаного договору передбачено, що при відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Судом з'ясовано, що між сторонами відсутня домовленість щодо питання зміни чи розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно п. 1.2 договору батьки домовилися про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківських прав матір»ю та батьком, який проживатиме окремо від дітей. Відповідно до п. 1.3 договору місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання матері. Пунктами 2.1 та 3.1.1 договору передбачено, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-якій день тижня та у будь-який час, а також має право за попередньою домовленістю з матір»ю брати дітей до себе за місцем свого проживання у будь-які дні. Мати зобов»язується піклуватися про здоров»я дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечити дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала того, що діти довгий час не відвідували дошкільні заклади, син [PERSON] постійно знаходиться з нею за місцем її роботи, що знаходиться на території мечеті. Крім того, всі рішення, що стосуються малолітніх дітей вона вирішує без повідомлення та згоди їх батька. Також не заперечувала того факту, що коли їй телефонує позивач, щоб домовитися про зустріч з дітьми, вона не бажає з ним розмовляти, а спілкується з ним її теперішній чоловік. Отже, враховуючи те, що наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків підтверджується невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, виходячи з їх інтересів, невиконання нею встановленого законодавством та договором обов'язку щодо виховання дітей у в дусі поваги до інших людей, в тому числі до батька, а також враховуючи те, що подальше виконання сторонами договору на визначених у ньому умовах є неможливим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог також і щодо розірвання договору. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved