Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 5449 доларів США, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ складає 114\~701,45 грн. за договором позики від 15.03.2012 р., при цьому, 12.01.2018 року подав заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача 5855,62 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 166\~592,39 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.03.2012 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 5000 дол. США, які [PERSON] зобовязувався повернути до 01.05.2012 року, про що склав письмову розписку. Проте, по даний час відповідач коштів не повернув та ухиляється від сплати боргу. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики від 15.03.2012 року утворилась заборгованість, яка станом на 12.01.2018 року становить 5855,62 доларів США, з яких: 5000,00 доларів США основний борг та 855,62 доларів США три відсотки річних від простроченої суми. З огляду на зазначене, просить стягнути з [PERSON] вказану суму боргу. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати згідно представленого попереднього розрахунку. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19.10.2015 року задоволено позов [PERSON], стягнуто на його користь із [PERSON] 5449 доларів США, що на день подання позову складає за офіційним курсом НБ України 114701,45 грн., заборгованості за договором позики від 15.03.2012 року (а.с. 25-26). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27.02.2017 року скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19.10.2015 року і призначено дану справу до розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні в приміщенні Залізничного районного суду м.Львова (а.с. 47). В подальшому, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики передано для розгляду за підсудністю в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області (а.с. 66). Ухвалу суду оскаржив позивач [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2017 року про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики для розгляду в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області скасовано (а.с. 120-122). Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М. від 20 грудня 2017 року прийнято до розгляду позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 127). В судовому засіданні позивач позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Додатково зазначив, що на даний час кошти відповідачем так і не повернуті, тому просить позов задовольнити. Представник позивача позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, доповнила, що позивачем даний позов було предявлено до суду 30.04.2015 року, заявлена сума у позові складається з основного боргу та 449,00 доларів США три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 травня 2012 року по 30 квітня 2015 року, оскільки розгляд даної справи триває тому просить здійснити перерахунок 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення та стягнути з відповідача 5855,62 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 166\~592,39 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати згідно представленого попереднього розрахунку. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про поважні причини неявки до суду та відзиву на позов не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Частина 2\~ст. 11 ЦК України\~передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як встановлено судом, 15 березня 2012 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 доларів США та що відповідач зобовязався повернути позивачу вказані кошти до 01.05.2012 року. Наведені обставини підтверджуються письмовою розпискою відповідача [PERSON] (а.с.4), оригінал якої оглянуто судом. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобовязання не виконав і коштів не повернув. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути три відсотки річних від простроченої суми за період часу з 02.05.2012 року по 12.01.2018 року, що згідно розрахунку (а.с. 135) становить 855,62 доларів США (5000,00 х 3% / 100% /365 днів х 2082), з таким розрахунком суд погоджується, оскільки він є коректним. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначається, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики від 15.03.2012 року підлягає до задоволення, оскільки докази повернення позивачу коштів відповідачем за договором позики відсутні, як і відсутні докази неодержання відповідачем вказаних\~сум позики, тому з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 5000,00 доларів США заборгованості за договором позики від 15.03.2012 року та 855,62 доларів США - 3% річних від простроченої суми, а всього 5855,62 доларів США, що еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 166\~592,39 грн. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, то суд виходить із диспозиції ст. 141 ЦПК України, у відповідності до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, у відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суду надано попередній розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається, що позивачем [PERSON] понесено судові витрати в розмірі 30\~499, 28 грн., в тому числі: судовий збір в розмірі 1148,00 грн. - за подання позовної заяви; 517,92 грн. - доплата судового збору; 352,40 грн.- за подання апеляційної скарги; 352,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову; очікувані витрати на професійну правову допомогу складають 27988,86 грн. та інші витрати повязані з розглядом справи понесені за відправлення процесуальних документів рекомендованою кореспонденцією в розмірі 69, 72 грн. (а.с. 140- 143). Також встановлено, що між адвокатом [PERSON] та [PERSON] підписано 24.07.2017 року Додаток №2 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 17.05.2017 року, згідно якого адвокат приймає на себе зобовязання здійснювати захист, представництво [PERSON] та надавати інші види правової допомоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 15.03.2012 року. Розмір гонорару становить 15% від суми позову за складення документів правового характеру та 1000,00 грн. за кожен судо-день (а.с. 144). При цьому, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, докази надання таких послуг та їх вартість, що позбавляє суд визначити суму, що підлягає сплаті за правничі послуги. На підставі викладеного, враховуючи граничний розмір витрат, складність справи, виконану адвокатом роботу (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну позову, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1665,92 грн. та 16\~178, 27 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Outcome: partial