Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 26 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління Сумської області, актовий запис №08, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем останній час носить виключно формальний характер, тому що стосунки між ними поступово погіршились. Вищезазначені обставини привели до того, що вони не бажають продовжувати сімейно-шлюбні стосунки. На даний час їх шлюб існує лише формально, примирення з відповідачем не є можливим, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління Сумської області, актовий запис №08, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2004 року. (а.с.6) Крім цього, встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління Сумської області 26 червня 2004 року. (а.с.5) Шлюб між сторонами вже тривалий час носить формальний характер, сторони, на даний час проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть з вересня 2017 року, фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки, спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя не має, сторонами досягнуто угоду про місце проживання дитини, примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначила у своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 384 гривні 20 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved