Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 978500,00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що в період з 25.03.2013 року по 17.05.2016 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в загальній сумі 39140,00 доларів США, що еквівалентно 978500,00 грн., про що складені договори-розписки, а саме: від 25.03.2013 року на суму 7000,00 доларів США; від 25.03.2013 року на суму 1260,00 доларів США; від 20.08.2014 року на суму 1800,00 доларів США; від 20.08.2014 року на суму 10000,00 доларів США; від 17.05.2016 року на суму 19080,00 доларів США. У визначений в договорах-розписках строк борг не був повернутий. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, проте відповідач свої зобов'язання не виконує, грошові кошти і досі не повернув. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити та не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно письмових договорів-розписок, наданих позивачем [PERSON] на обґрунтування позову встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти, а саме: -за договором-розпискою від 25.03.2013 року у розмірі 7000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 25.09.2013 року; -за договором-розпискою від 25.03.2013 року у розмірі 1260,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 25.09.2013 року; -за договором розпискою від 20.08.2014 року у розмірі 1800,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 20.02.2015 року; -за договором-розпискою від 20.08.2014 року у розмірі 10000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 20.02.2015 року; -за договором-розпискою від 17.05.2016 року у розмірі 19080,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 17.06.2016 року. Стаття 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обов'язок довести зазначений факт покладений на позичальника. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобов'язання відповідач суду не надав. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 39140 доларів США, що еквівалентно 978500,00 грн. На день розгляду справи в суді - станом на 15.11.2017 року за курсом НБУ України офіційний курс гривні до долара США становить: за 100,00 доларів США - 2649,6372 грн., відповідно 39140,00 доларів США у гривневому еквіваленті становить 1036818,60 грн. (39140,00 доларів США х 26,49). Таким чином, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і їх слід задовольнити саме в тому розмірі, який позивач зазначив у позові - 978500,000 грн. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 8000,00 грн. з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved