Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 79 кв.м., житловою площею 66,2 кв.м., під літерою «А», Літня кухня «Б», Стайня «В», Стайня «Г», Курник «Д», Стодола «Ж», Комора «З», Гараж «Е», Погріб «ПГ», Криниця «К», Огорожа №1, Ворота №2, Відмостка №3, Огорожа №4, Огорожа №5; - земельну ділянку площею 0,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №642235; - земельну ділянку площею 0,50 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №642235. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09.01.2016 року померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно до якого входить: - 2/4 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 79 кв.м. житловою площею 66,2 кв.м., під літерою «А», Літня кухня «Б», Стайня «В», Стайня «Г», Курник «Д», Стодола «Ж», Комора «З», Гараж «Е», Погріб «ПГ», Криниця «К», Огорожа №1, Ворота №2, Відмостка №3, Огорожа №4, Огорожа №5. Позивач вважає, що вказану спадщину прийняли позивач по справі [PERSON] та її батько [PERSON], оскільки є спадкоємцями за законом першої черги та проживали на час відкриття спадщини з спадкодавцем на час її смерті. 07.02.2016 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить: - 3/4 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 79 кв.м. житловою площею 66,2 кв.м., під літерою «А», Літня кухня «Б», Стайня «В», Стайня «Г», Курник «Д», Стодола «Ж», Комора «З», Гараж «Е», Погріб «ПГ», Криниця «К», Огорожа №1, Ворота №2, Відмостка №3, Огорожа №4, Огорожа №5; - земельна ділянка площею 0,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №642235; - земельна ділянка площею 0,50 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №642235; Позивач [PERSON] вважає, що вона являється спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є дочкою померлого [PERSON] і на час його смерті проживала разом із ним. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але їй було відмовлено оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння та загублено Державний акт на право приватної власності на землю. Позивач в судове засідання не зявилась, суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Представник Вістрянської сільськох ради в судове засідання не зявився через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що спадкуванню підлягає житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області і який станом на 15.04.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON] і з яким проживали [PERSON], яка була членом даного колгоспного двору та [PERSON], що підтверджується довідкою №436 виданою виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 01.08.2016 року. До введення вдію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору. 09.01.2016 року в с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, у віці 66 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №196520, виданого 09.01.2016 року, актовий запис №01. Після її смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: 2/4 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступили дочка померлої [PERSON], оскільки проживала з нею на час її смерті, що підтверджується довідкою №445 виданою виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 03.08.2016 року та [PERSON], як чоловік померлої та особа, яка на час її смерті проживала з нею, що підтверджується довідкою №112 виданою виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 10.03.2016 року. Родинні відносини між померлою [PERSON] та [PERSON], [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ИД №302134 виданого Вістрянською сільською радою 01.01.1973 року згідно якого [PERSON] є мамою [PERSON]; свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БВ №307935 від 04.05.1993 року згідно якого позивач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище «Сушереба» на «Єгорова». Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 07.02.2016 року в с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, у віці 74 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №200012, виданого 09.02.2016 року, актовий запис №04. Після його смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: - 3/4 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується випискою з по господарської книги (а.с.24) та встановленими в судовому засіданні обставинами справи щодо спадкових прав на майно після смерті [PERSON]М; - земельна ділянка площею 0,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №642235, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-99.61-676/2-16 від 29.07.2016 року (а.с.23); - земельну ділянку площею 0,50 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №642235, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-99.61-676/2-16 від 29.07.2016 року (а.с.22); Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступила дочка померлого [PERSON], оскільки проживала з ним на час його смерті, що підтверджується довідкою №445 виданою виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 03.08.2016 року та [PERSON], як чоловік померлої та особа, яка на час її смерті проживала з нею, що підтверджується довідкою №122 виданою виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 11.03.2016 року. Родинні відносини між померлим [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ИД №302134 виданого Вістрянською сільською радою 01.01.1973 року згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON]; свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БВ №307935 від 04.05.1993 року згідно якого позивач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище «Сушереба» на «Єгорова». Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 09.01.2016 року та [PERSON], який помер 07.02.2016 року, як спадкоємець за законом першої черги. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Іванівка №20 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1972 році. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями після смерті [PERSON] та [PERSON] Окрім цього, як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів на земельні ділянки були втрачені. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину оскільки на день смерті спадкодавців проживала з ними, тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved