Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась 27.03.2018 р. до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Обґрунтовує тим, що з 01.12.2016 р. перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №76. Від шлюбу в них народився син, [PERSON] Нікіта, [INFO]. Починаючи з грудня 2017 р. припинила спільне проживання з відповідачем, але шлюб не розірвали оскільки дитина не досягла однорічного віку. На даний час неповнолітня дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. А також просила стягнути аліменти за минулий час з грудня 2017 р. до березня 2018 р. включно. До закінчення підготовчого судового засідання 18.05.2018 р. позивач зменшила позовні вимоги шляхом виключення в частині стягнення аліментів за минулий час. Відповідач подав до суду відзив в якому зазначив, що визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також дружини - 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку ст.. 206 цього Кодексу. Так, згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, зясувавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, від якого надійшла відповідна заява про розгляд справи за його відсутності та прийняти його заяву про визнання ним позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони з 01.12.2016 р. перебувають у шлюбі, зареєстрованому Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №76, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу (а.с.6). Від шлюбу мають спільного малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає з позивачем і утримується нею (а.с. 8-9). На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує допомогу при народженні дитини відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми», розмір якої з жовтня 2017 р. складає 860 грн., інших доходів не має (а.с.10-11). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27.02.91) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.51 Конституції України, ст.180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України) . Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а їх мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК УКраїни). Судом встановлено, визнано учасниками справи, що відповідач проживає окремо від сімї, матеріально забезпечений, за станом здоровя спроможний утримувати дитину та дружину, інших утриманців не має, на даний час ухиляється від виконання свого обовязку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно… Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення… Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Ураховуючи встановлені обставини, та визнання позову відповідачем, суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, з 27.03.2018 року і до досягнення повноліття дитиною та присудити аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно ч. 1 п.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Суд, згідно вимог ч.6 ст. 141, 142 ЦПК України, присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір за стягнення аліментів у сумі 352 грн. 40 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 7, 79, 84, 182, 191-192, 199-201 СК України,

Outcome: approved