Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом про невиконання договорів позики, в якому просить стягнути кошти у сумі 23 500 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, а тому у відповідності до ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду сторони позивача, суд знаходить можливим прийняти заочне рішення. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання відповідача без поважних причин, який повідомлений встановленим чином про час та місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що 03 травня 2014 року позивач позичив [PERSON] кошти в сумі 18 000 грн. В наслідок чого відповідачем написана розписка в якій зобов'язався повернути вищевказану 16 червня 2014 року. Відповідачем 08 липня 2014 року повторно було отримано кошти в сумі 5 500 грн., які зобов'язався повернути 11 серпня 2014 року, що підтверджується розпискою від 08.08.2014 року. Однак до теперішнього часу відповідач [PERSON] кошти не повернув. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved