Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд із указаним позовом, у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на середню земельну частку (пай), яка становить 2,48 умовно кадастрових гектарів, з них: 2,00 га рілля та 0,48 га кормові угіддя, що розташована на території Кізлівської сільської ради за межами населеного пункту, із земель НААГ «Дружба», після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що [INFO] в селі Кізлів Буського району Львівської області померла її бабця [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну померлій вищевказану середню земельну частку (пай). Єдиним спадкоємцем померлої є син та одночасно батько позивачки - [PERSON] , який відмовляється від указаної спадщини на користь позивачки. Відтак, позивачка вважає, що вона є належним спадкоємцем майна після смерті бабці за законом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно (сертифікату на вказану землю), а тому просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, незважаючи на повідомлення його судом про час і місце розгляду справи. Відповідач Кізлівська сільська рада Буського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечила, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника, а проти позову не заперечує. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, незважаючи на те, що була належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із таких підстав. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кізлівською сільською радою Буського району Львівської області 29.08.1994, [PERSON] померла [INFO] . Із долучених до позовної заяви свідоцтв про народження (серії [NUMBER] від 29.07.1948 та серії [NUMBER] від 03.03.2011) та свідоцтва про шлюб позивачки (змінено прізвище) убачається, що померла [PERSON] була бабцею позивачки [PERSON] . Спадкове майно, що залишилось після смерті бабці позивачки [PERSON] складається, зокрема, із середньої земельної частки (паю) загальною площею 2,48 умовно кадастрових гектарів, з них: 2,00 га рілля та 0,48 га кормові угіддя, що розташована на території Кізлівської сільської ради. Згідно вимог ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Однак, як вбачається із матеріалів справи та доводів позивачки, що на час відкриття спадщини в живих є батько позивачки [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] , що в силу норми статті 529 ЦК УРСР виключає спадкування в цій справі позивачкою як онукою померлої [PERSON] . Крім того, згідно норми статті 548 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Натомість, як вбачається із копії спадкової справи № 244/1996, заведеної Буською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом звернення із заявою від 06.09.1996 року №587 в Буську Державну нотаріальну контору, за наслідками чого [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно після смерті матері - [PERSON] . Відтак, суд вважає, що даний позов до [PERSON] та Кізлівської сільської ради заявлений як до неналежних відповідачів. Тобто, спадкоємець [PERSON] , яка є тіткою позивачки та не є учасним даної справи, прийняла спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] , що виключає задоволення цього позову. Ураховуючи наведене, суд вважає, що позов заявлено до неналежного відповідача по справі, а належним відповідачем мала би бути тітка позивачки - [PERSON] , яка позивачкою не була залучена, а визначення процесуального статусу сторін є виключним правом позивача, а також те, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлої матері [PERSON] за законом, яка прийняла спадщину в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (отримала свідоцтво про право на спадщину), а також те, що заявлений позов суперечить нормі статті 529 ЦК УРСР, що виключає спадкування в цій справі позивачкою як онукою померлої [PERSON] , а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити повністю. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed