Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що протягом 19 років працював на підприємствах вугільної промисловості з яких за професією гірник очисного забою підземний 15 років 9 місяців, а 25 вересня 2018 року [PERSON] було звільнено за станом здоров`я. Протягом всього періоду роботи в підземних умовах на організм позивача діяли шкідливі фактори, пов`язані з геологічними, особливими природними та геологічними умовами підвищеного ризику для здоров`я, які пов`язані з важкими та шкідливими умовами праці, постійним і тісним контактом з пилом з домішками діоксину кремнію. У 2018 році [PERSON] погіршився у зв`язку з чим він був змушений пройти курс лікування в Державній установі «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», внаслідок чого позивачу встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення; нижньочастковий пневмосклероз. Висновком МСЕК від 21 лютого 2019 року [PERSON] встановлено 40 % втрати працездатності первинно та присвоєна третя група інвалідності. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 06 грудня 2018 року, професійне захворювання позивача виникло у зв`язку з тим, що підприємство не забезпечило належним чином безпечне виконання технологічного процесу. Внаслідок втрати професійної працездатності у [PERSON] наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання. Переживання позивача викликані наслідками професійного захворювання, він частково втратив працездатність та втратив можливість повністю реалізовувати свої можливості, оскільки в процесі лікування професійного захворювання [PERSON] постійно змушений примати лікарські препарати, відчуває наслідки захворювання при зміні атмосферних явищ. Стан здоров`я позивача стан незадовільним, він часто лікується стаціонарно та амбулаторно. Зазначені обставини обумовлюють необхідність [PERSON] пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя по-новому й свідчать про заподіяння останньому моральної шкоди. Тому, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 40000,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи, яке відкладалось та було призначене на 24 листопада 2020 року (а.с. 16). Позивачем [PERSON] було надано до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 13). Від відповідача на адресу суду 17 листопада 2020 року надійшов відзив на позов, з порушенням строку для його надання визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року. Однак, враховуючи, що зазначену ухвалу суду ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» отримали лише 29 жовтня 2020 року, а у відповідності до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також зважаючи на введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив відповідача до судового розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач просить суд розглянути справу за відсутності їх представника у відповідності до норм чинного законодавства. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. Окрім того, зауважили, що на даний час підприємство знаходиться в край тяжкому фінансовому стані, наявність заборгованості за відвантажену вугільну продукцію не дає змоги підприємству в першу чергу сплачувати своєчасно заробітну плату. Також, введення простою на підприємстві з грудня 2019 року, різко погрішило фінансовий стан підприємства. Тому, стягнення в повному обсязі пред`явленої суми маральної шкоди призведе до ще гіршого стану підприємства (а.с. 24). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 28 серпня 2000 року по 25 вересня 2018 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1», та був звільнений 25 вересня 2018 року наказом №180-к від 25 вересня 2018 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає виконанню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 05 травня 2000 року (а.с. 7-8). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 грудня 2018 року, затвердженого першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, професійне захворювання [PERSON] , а саме: хронічний бронхіт ІІ ст.., фаза затихаючого загострення; нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. виникли внаслідок недосконалості технологічного процесу (а.с. 10-12). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №082707 від 21 лютого 2019 року позивачу було первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності за професійним захворювання хронічний бронхіт, з 23 січня 2019 року та безстроково, встановлено третю групу інвалідності. Визначена потреба [PERSON] у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 9). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 25-28). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов та способу життя. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду\~на викладене,\~приймаючи до\~уваги,\~що суд\~дійшов висновку\~про доцільність\~часткового задоволення\~вимог позову\~ [PERSON] \~в частині\~стягнення моральної\~шкоди,\~а останній\~у відповідності\~до вимог\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений\~від сплати\~судового збору,\~суд вважає\~необхідним,\~на виконання\~вимог ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України,\~стягнути з\~відповідача на\~користь держави\~в особі\~Державної судової\~адміністрації України\~витрати зі\~сплати судового\~збору пропорційно\~до задоволеної\~частини вимог\~у розмірі\~420,40\~гривень (20000,00\~грн.*840,80\~/\~40000,00\~=\~420,40\~грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial