Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому посилається на те, що він в період з 20 травня 2008 року по 23 липня 2013 року працював на посаді директора приватного підприємства «Карпатресурс». За період його роботи на даному підприємстві для організації нормального функціонування підприємства на підставі договорів про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 09.01.2008 року, №2 від 12.01.2009 року, №3 від 12.01.2010 року, №4 від 11.01.2011 р., №5 від 01.04.2011 р., №6 від 01.07.2012 року ним неодноразово вносились до каси підприємства грошові кошти на покриття поточних витрат та виплату заробітної плати, сплату податків та обов'язкових платежів, оплату сировини та матеріалів. Відповідно до довідки ПП «Карпатресурс» від 03 листопада 2011 року заборгованість підприємства перед ним по поворотній фінансовій допомозі станом на 01 листопада 2011 року становить 260 892 грн. 54 коп. Факт внесення ним даних коштів підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів за період з 10.10.2008 року по 21.09.2011 року. В подальшому ним, до каси підприємства вносились грошові кошти з цільовим призначенням «поворотна фінансова допомога». Факт внесення ним даних коштів також підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів за період з 20 липня 2012 року по 23 липня 2013 року. Вказує, що укладав угоди в зв`язку з своєю юридичною необізнаністю, тому допустив порушення ч.3 ст.238 ЦК України. На момент його звільнення із займаної посади одержана підприємством від нього фінансова допомога в повному обсязі не була повернута. Станом на день його звільнення 23 липня 2013 року заборгованість підприємства перед ним по поворотній фінансовій допомозі складала 260 892,54 грн., решта суми була повернута. Крім того, під час роботи на посаді директора даного підприємства він неодноразово придбавав в інтересах підприємства різний товар, оплачував послуги, про що ним до бухгалтерії підприємства були подані відповідні звіти про використання даних коштів, квитанції та чеки на загальну суму 145 550,37 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з приватного підприємства «Карпатресурс» на його користь 260 892 грн. 54 коп. поворотної фінансової допомоги одержаної за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 9.01.2008р.,№2 від 12.01.2009р., №3 від 12.01.2010р., №4 від 11.01.2011р., №5 від 1.04.2011р., №6 від 1.07.2012р., стягнути з приватного підприємства «Карпатресур» на його користь 145 550 грн. 37 коп. безпідставно збережених коштів та судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні від надання пояснень відмовився, подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності до договорів №1 від 9.10.2008р.,№2 від 12.01.2009р., №3 від 12.01.2010р. Заслухавши пояснення представника позивача та з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до договору поворотної фінансової допомоги №1 від 09 жовтня 2008 року директор приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] надав приватному підприємству «Карпатресурс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 20 000 грн. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в готівковій формі до 10 січня 2009 року(а.с.9). Відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 2 від 12 січня 2009 року директор приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] надав приватному підприємству «Карпатресурс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 100 000 грн. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в готівковій формі до 10 січня 2010 року. (а.с.11) Відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 3 від 12 січня 2010 року директор приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] надав приватному підприємству «Карпатресурс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 120 000 грн. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в готівковій формі до 10 січня 2011 року. (а.с.13) Відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 4 від 11 січня 2011 року директор приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] надав приватному підприємству «Карпатресурс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 30 000 грн. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в готівковій формі до 01 квітня 2011 року. (а.с.15) Відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 5 від 01 квітня 2011 року директор приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] надав приватному підприємству «Карпатресурс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 40 000 грн. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в готівковій формі до 01 липня 2011 року. (а.с.17) Відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 6 від 01 липня 2011 року директор приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] надав приватному підприємству «Карпатресурс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 40 000 грн. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в готівковій формі до 01 жовтня 2011 року. (а.с.19) Всі вищевказані договори поворотної фінансової допомоги були підписані з одної сторони [PERSON] в якості директора приватного підприємства «Карпатресурс», з другої сторони фізичною особою [PERSON], тобто однією і тою самою особою, що не заперечують сторони по справі. Згідно наказу ПП «Карпатресурс» від 23.07.2013 року №5-к [PERSON] був звільнений з посади директора ПП «Карпатресурс» (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання підписаних договорів, кошти були внесені позивачем [PERSON] від себе як фізичної особи, так і як від ПП [PERSON], що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с.53-68,85-86). На клопотання представника відповідача оригінали квитанцій до прибуткових касових ордерів були оглянуті в судовому засіданні. Факт внесення директором приватного підприємства «Карпатресурс» [PERSON] коштів на здійснення господарських потреб ПП «Карпатресурс» на суму 142 639,54 грн. підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів за період з 11.08.2008 року по 20.09.2011 р. (а.с.21-52). При звільненні позивача з посади директора підприємства , відповідач не відшкодував понесені позивачем витрати. Договори поворотної фінансової допомоги (позики) є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до договорів поворотної фінансової допомоги підприємство зобов`язане повернути отриману фінансову допомогу у готівковій формі. У випадку порушення своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно п.8.1 підписаних договорів договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту повернення поворотної фінансової допомоги і може бути скасовано за домовленістю сторін, згідно п.8.6 підписаних договірв у випадках, не передбачених даним договорами, сторони керуються чинним цивільним законодавством України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Поворотна фінансова допомога - один з найпоширеніших способів поповнення оборотних коштів, що використовуються підприємствами і приватними підприємцями, який був введений Законом «Про оподаткування прибутку підприємств»,який на даний час втратив чинність. Згідно п.п. 14.1.257 діючого Податкового Кодексу України - поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Такому договору,який передбачений в п.14.1.257 ПК України, в цивільному законодавстві відповідає договір позики,що регулюється відповідно статтями 1046-1053 Цивільного кодексу . Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума перевищує десять неоподатковуваних мінімумів (170 грн.), а якщо позикодавцем виступає юридична особа - незалежно від суми (ст. 1047 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Законом України «Про фінансові послуги» передача коштів у позику віднесена до фінансових послуг (п.1 ст. 4). При цьому п. 1 ст. 5 того ж Закону передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами і, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. З визначення терміну «фінансова послуга» (п.п. 5 п. 1 ст. 1 Закону) випливає, що фінансова послуга - це операція, яка здійснюється з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У той же час, операція з надання безпроцентної позики таким критеріям не відповідає, а отже - не є фінансовою послугою. У відповідності до положення п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Відповідно договір, підписаний однією особою з двох сторін, може бути визнаний неукладеним, адже підписання документів, в тому числі договорів, повинно бути охопленим або трудовими функціями (довіреність,наказ,розпорядження на делегування його підписання договору,документі,тощо) або цивільно-правовим договором поруки (це може бути як працівник підприємства,так і не працівник підприємства з наданням йому довіреності). Відповідно при укладенні цивільно-правового договору підприємство отримує безоплатну послугу. Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може здійснити операцію від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК представництво виникає, в тому числі, на підставі акта органу юридичної особи. У даному випадку таким актом є статут, який уповноважує директора на представництво інтересів юрособи. Директор підприємства, підписуючи договір з обох сторін, одночасно бере на себе подвійні зобов'язання, тобто фактично сторони за договором «накладаються», істотні умови узгоджувати не має з ким, що в свою чергу веде до недійсності договору. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину Суд приходить до висновку,що при підписанні такого виду договорів необхідно, щоб від імені підприємства, директором якого був позивач, договір був укладений за довіреністю представником цього підприємства або іншою особою, наприклад, іншим членом органу управління юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.У правовідношенні із безпідставного збагачення кредитор має право вимагати повернення безпідставно набутого майна,а боржник (набувач) зобов`язаний його повернути. Підставою виникнення такого правовідношення є події,а також дії осіб,що передбачені актами цивільного законодавства та дії,що не передбачені цими актами,але породжують цивільні права та обов`язки. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року Коломийським міськрайонним судом було призначено судово-бухгалтерську експертизу. У відповідності до висновку експерта, який надійшов до суду, у зв`язку з недостатністю документів, наданих на дослідження, судовим експертом було заявлено клопотання (вих.№59 від 5.02.2014 року)(а.с.154) на адресу Коломийського міськрайонного суду про надання на дослідження додаткових матеріалів, яке судом було скеровано до ПП «Карпатресурс» (а.с.157) і отримано директором підприємства (а.с.158). Однак, дане клопотання було залишено керівництвом ПП «Карпатресурс» без розгляду, про що свідчать повідомлення про отримання запиту експерта та суду відповідачем (а.с.158), однак жодних документів експерту не було представлено, відповідно експертизу було проведено виключно на підставі документів, які є в матеріалах справи. Згідно з висновком експерта сума заборгованості ПП «Карпатресурс» перед [PERSON] з поворотної фінансової допомоги станом на 24 липня 2013 року становить 301 028 грн. 76 коп. Сума заборгованості ПП «Карпатресурс» перед [PERSON] з коштів витрачених на підставі звітів про використання коштів, наданих на відрядження чи під звіт станом на 24 липня 2013 року становить 142 639 грн. 54 коп. У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Суд бере до уваги те, що є рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області, яке залишено в силі Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України, якими позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог, однак зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, Коломийським міськрайонним судом, а в подальшому Апеляційним судом Івано-Франківської області та ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ в період з 9 грудня 2011 року по 17 жовтня 2013 року дійсно слухалась справа за позовом позивача [PERSON] до ПП «Карпатресурс» про повернення боргу. Ухвалою касаційної інстанції від 17 жовтня 2013 року було залишено в силі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2013 року, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Предмет попереднього позову був зазначений як повернення боргу, в той час як на даний час позовні вимоги викладені як застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з відповідача 260 892 грн. поворотної фінансової допомоги та 145 550 грн. безпідставно збережених коштів, тобто судом слухається інший позов за іншим предметом. Крім цього, судом береться до уваги ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 4 вересня 2013 року по справі №909/824/13 (а.с.87) за позовом [PERSON], який є одним з співзасновників ПП «Карпатресурс» згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.91) до ПП «Карпатресурс» та підприємця [PERSON] (позивача в справі) про визнання недійсними договорів про надання поворотної фінансової допомоги та застосування наслідків недійсності, якою провадження у справі було припинено, оскільки даний позов не підсудний господарським судам (а.с.88), що свідчить про те, що один з співзасновників ПП «Карпатресурс», відповідача по справі, звертався з аналогічним позовом до господарського суду в установленому законом порядку, бажаючи визнати вищезазначені договори поворотної фінансової допомоги недійсними. Оскільки спори між судами щодо підсудності слухання справи не допускаються, тому позивач правомірно звернувся саме до Коломийського міськрайонного суду з даним позовом. Крім цього, і в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2013 року і в ухвалі ВССУ від 17.10.2013 року зазначено, що договори поворотної фінансової допомоги були укладені позивачем без рішення загальних зборів про залучення позикових коштів, тобто без згоди інших засновників ПП «Карпатресурс». Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності на стягнення коштів по договорам №1 від 9.10.2008 року, №2 від 12.01.2009р., №3 від 12.01.2010 року, суд зазначає наступне. У відповідності до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що в усіх укладених договорах, в тому числі і у вказаних представником відповідача в своїй заяві про застосування строків позовної давності, п.8.1. зазначає ,що дані договори діють до моменту повернення поворотної фінансової допомоги (позики). Оскільки повернення поворотної фінансової допомоги позивачу відбулось частково, то це є визнанням того, що договори не тільки були укладені, виконувались до часу звільнення позивача з посади директора з 23 липня 2013 року, є триваючими, але і свідчать про те, що станом на час розгляду справи спірні суми позивачу не повернуті. Крім цього, згідно п.28 постанови №9 Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009р., перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України - від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. Щодо заперечення представником відповідача про те, що позивачем вносились кошти згідно укладених договорів в якості фізичної особи-підприємця, і відповідно справа повинна слухатись в господарському суді, суд зауважує наступне. З оглянутих в судовому засіданні оригіналів квитанцій до прибуткових касових ордерів, копії яких є в матеріалах справи вбачається, що позивач дійсно вносив кошти на виконання підписаних та оспорюваних договорів частково як фізична особа, частково як підприємець (а.с.53-68,85-86). В Господарському суді Івано-Франківської області розглядалась справа, яка була порушена за позовом одного з засновників ПП «Карпатресурс» - [PERSON] до ПП «Карпатресурс» та підприємця [PERSON] (а.с.87) і ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області провадження у цій справі було припинено, оскільки даний спір не підсудний господарським судам, що виключає можливість подальшого провадження у даній справі, про що і було зазначено в ухвалі суду від 4 вересня 2013 року (а.с.87), дана ухвала не була оскаржена жодною з сторін і набрала законної сили. У відповідності до ст.117 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. У відповідності до п.6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про визнання правочину недійсними і застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК України. У відповідності до п.8 постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною(сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи всі оспорювані договори були вчинені і виконувались. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, незнані або ос порені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Представник відповідача добровільно відмовився скористатись своїм правом в судовому засіданні на надання пояснень по справі, так само відмовився від представлення документів експерту. Оскільки у відповідності до висновку експерта сума використаних коштів на відрядження чи під звіт станом на 24 липня 2014 року становить 142 639,54 коп., тому сума безпідставно збережених коштів повинна бути зменшена з 145 550 грн. 37 коп. до 142 639 грн.54 коп. Так само, суд бере до уваги пояснення представника позивача про те, що з суми вказаної у висновку експерта 301 028 грн. 76 коп. - частина коштів була позивачу повернута, залишок неповернутої суми становить 260 892 грн. 54 коп.,що відповідає позовним вимогам. Враховуючи, вищенаведене, суд , вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення, оскільки укладені позивачем договори поворотної фінансової допомоги не відповідають вимогам ЦК України, а крім цього відповідачем - приватним підприємством «Карпатресурс» безпідставно зберігаються кошти позивача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача документально доведену заборгованість. Суд приходить до висновку, що вищевказані договори фінансової поворотної допомоги були підписані та укладені одною і тією самою особою, що не відповідає вимогам ЦК України, а кошти витрачені позивачем під звіт не були повернуті підприємством позивачу після його звільнення, тобто знаходяться у відповідача без достатньої правової підстави. На підставі наведеного та ст.ст.203,215,216,237,238,526,626,1046-1053,1212 ЦК України та

Outcome: partial