Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свою вимогу тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить йому на підставі договору дарування житлового будинку від 28 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу О.І. Коломійчукрм О, зареєстрованого в реєстрі за №593 . В даному будинку крім нього, зареєстровані та постійно проживають його діти: [PERSON], [PERSON], а також зареєстровані, але більше п'яти років в будинку не проживають родичі: [PERSON], [PERSON]. Відповідачі, будучи зареєстрованим в належному йому житловому будинку, ніякої участі в його утриманні не приймають, будинковолодінням взагалі не цікавляться. : не сплачують комунальні платежі, що нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, які він змушений сплачувати сам, не отримують кореспонденцію за даною адресою, забрали всі особисті речі з будинку. В зв'язку з тим, що він з відповідачами не підтримує ніякого зв'язку, не може вирішити питання про зняття їх з реєстрації або отримати від них довідки про зарплату для оформлення необхідних пільг для утримання будинку. Вказані обставини перешкоджають йому належним чином користуватись та розпоряджатись своєю особистою власністю, тому в нього виникла необхідність звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. З огляду на вказане просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме належним йому житловим будинком [ADDRESS], оскільки отримання такого рішення суду йому необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. N 1382-ІУ. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому і просив його задовольнити. При цьому доповнив, що відповідачка [PERSON] є рідною сестрою його батька - [PERSON] , який помер [INFO], а [PERSON] - її син. Вони дуже давно в подарованому йому батьком будинку не проживають, так як після одруження приблизно в 1982-1983 роках тітка з сім'єю проживали в с. Сухівцях в будинку РМЗ, а більше 15 років тому всі члени її сім'ї виїхали за кордон. Тітка живе і працює в Італії, а [PERSON] і його батько, а тітки чоловік - в Іспанії чи Португалії. Однак тітка і її син залишились зареєстрованими в належному йому житловому будинку, чим створюють йому перешкоди належним чином користуватись та розпоряджатись своєю особистою власністю. Так як вони не підтримують ніяких зв'язків з відповідачами, він не може вирішити питання про зняття їх з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, тому змушений звернутися з цим позовом до суду . Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в друкований засіб масової інформації - газета «Свобода» №.. ( 64 ( 3002) від 26 серпня 2015 року, в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі встановив такі факти. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, а також ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, - кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. З матеріалів справи вбачається , що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що стверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 593 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7051848 . Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до довідки Лисичинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №330 від 02 липня 2015 року у гр. [PERSON], [INFO] слідуючий склад сім'ї: [PERSON] - син; [PERSON] - син; [PERSON], - тітка; [PERSON], - брат. Згідно записів в будинковій книзі, на даний час в будинку, крім позивача зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання №№б/н від 21 травня 2015 року, 12 червня 2015 року, 08 липня 2015 року вбачається, що гр. [PERSON] та [PERSON] в господарстві [PERSON], не проживають. Факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, по [ADDRESS], підтверджується також наданими у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON] - сусідів позивача, які підтвердили, що більше десяти років відповідачі в будинку позивача не проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В даному випадку суд вважає, що відповідачі не проживають за вищезазначеною адресою більше шести місяців, а тому їх слід визнати втратившими право на користування житловим приміщенням з цих підстав. На підставі наведеного,

Outcome: approved