Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції від суду, і свої позовні вимоги мотивує тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» з 04.05.2005 року. 06.01.2017 року Державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» йому було вручено лист Апеляційного суду Сумської області від 23.12.2016 року №22-ц/788/1995/16, в якому було зазначено: «Апеляційний суд Сумської області надсилає копію ухвали від 16.12.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (№56) про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, до відома. Прошу копію ухвали вручити засудженому [PERSON] , а рекомендоване повідомлення з підписом [PERSON] негайно повернути до Роменського міськрайонного суду Сумської області за адресою: вул. Соборна, 12 м. Ромни 42000. Додаток: копія ухвали, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення». Вказаний лист Державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» було зареєстровано у Журналі обліку вхідної кореспонденції 06.01.2017 року за №39 у відкритому вигляді про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист було адресовано начальнику Роменської виправної колонії №56 (для вручення засудженому [PERSON] ). Таким чином, Апеляційний суд Сумської області направив кореспонденцію, в якій знаходилось судове рішення, що стосувалося його позову, - особі пенітенціарної служби, яка не була його представником та не мала від нього довіреності (повноважень) на отримання кореспонденції для нього від суду. А тому, своїми діями Апеляційний суд Сумської області та Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» порушили його права на таємницю кореспонденції від суду. Вказує, що незаконні дії відповідачів завдали йому моральної шкоди. Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» здійснила перегляд кореспонденції від суду, яку Апеляційний суд Сумської області надіслав йому у незаконний спосіб для вручення для відому, як позивачу до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)»,- чим було створено конфлікт між сторонами, що викликало у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу, оскільки в силу тих чи інших обставин йому доводилося звертатися до суд з позовами до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про визнання дій незаконними, а тому він знаходиться у вразливому становищі. Дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у сумі 1000 грн., завданої Апеляційним судом Сумської області, правонаступником якого є Сумський апеляційний суд, внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Апеляційного суду Сумської області від 23.12.2016 року №22-ц/788/1995/16, а також просить стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на його користь моральну шкоду у сумі 1000 грн., завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Апеляційного суду Сумської області від 23.12.2016 року №22-ц/788/1995/16. Ухвалою суду від 23.07.2019 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду на 14.11.2019 року, судові засідання відкладалися з різних причин. Позивач [PERSON] в режимі ВКЗ в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Державної установи «Роменська виправна колонія №56» Трухан Л.С. в режимі ВКЗ в судовому засіданні позов не визнала повністю, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач Сумський апеляційний суд про день та час слухання справи повідомлений належним чином, представник у судове засідання не з`явився. В письмовому листі надісланому на адресу суду просять розглядати справу без участі їх представника. Також було надіслано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважають позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими, заперечують проти їх задоволення (а.с.48-50). Відповідач Державна казначейська служба України про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, представник у судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Державній установи «Роменська виправна колонія (№56)». 06.01.2017 року Державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» було вручено [PERSON] лист Апеляційного суду Сумської області від 23.12.2016 року №22-ц/788/1995/16, в якому було зазначено: «Апеляційний суд Сумської області надсилає копію ухвали від 16.12.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (№56) про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, до відома. Прошу копію ухвали вручити засудженому [PERSON] , а рекомендоване повідомлення з підписом [PERSON] негайно повернути до Роменського міськрайонного суду Сумської області за адресою: вул. Соборна, 12 м. Ромни 42000. Додаток: копія ухвали, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення» (а.с.8). Вказаний лист Державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» було зареєстровано у Журналі обліку вхідної кореспонденції 06.01.2017 року за №39, про що свідчить відтиск штемпеля колонії, та переданий позивачу під підпис, про що свідчить відмітка у Журналі обліку вхідної кореспонденції (а.с. 36-38). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17.07.1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з статтею 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо 08.04.2014 року на підставі Закону України № 1186-VII «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів» внесено зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема до частини четвертої статті 113 цього кодексу, згідно з якою кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Аналогічні положення містились у пункті 4 Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.07.2013 року № 1304/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року № 1110/23642. Згідно з пунктом 5 Інструкції кореспонденція, що надійшла із суду, засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Отже, законодавством встановлено, що перегляду не підлягає кореспонденція, яку засуджені адресують, у тому числі до суду і отримують із суду. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказане свідчить, що працівниками Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» порушено положення статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та пунктів 4, 5 Інструкції, оскільки кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому, що у силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати, однак судом у цій справі було встановлено, що лист із суду [PERSON] був вручений у відкритому вигляді. Крім того, представник відповідача Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» не мав повноважень на отримання кореспонденції із суду, оскільки не є стороною у справі або представником позивача (ч. 5 ст. 74 ЦПК України 2004 року). Крім цього, Апеляційним судом Сумської області було не виконано вимоги ч. 3 ст. 222 ЦПК України 2004 року, якою встановлено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії судового рішення надсилаються протягом п`яти днів з дня проголошення рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Своїми діями Апеляційним судом Сумської області та Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» порушили право позивача на таємницю кореспонденції від суду, передбачене ст. 31 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому несуть солідарну відповідальність. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову [PERSON] та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди в сумі 107 грн., що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Судом при розгляді справи також встановлено, що Сумський апеляційний суд є новоутвореним органом державної влади по здійсненню правосуддя, який функціонує, як самостійна юридична особа та не є правонаступником Апеляційного суду Сумської області, а отже він не є відповідачем по справі, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів з Сумського апеляційного суду. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовом з немайновою вимогою та був звільнений від сплати судового збору за судовим рішенням через його незадовільний майновий стан, і мінімальна ставка якого за подання такого позову, незалежно від заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції чинній на час звернення до суду з позовом, становила 768,40 грн., то з відповідача Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь держави підлягає стягненню 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved