Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача КЕВ м. Харкова, у якому просить зобов`язати КЕВ м.Харкова направити до Чугуївської міської ради клопотання про виключення квартири за адресою: [ADDRESS] з числа службових. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він разом зі своєю родиною з двох осіб, постійно мешкає у службовій квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В зазначену квартиру він поселився разом зі своєю дружиною на підставі ордера № 13666 від 14.05.2004, який видано КЄЧ Чугуївського району, у звязу з прохлдженням війської служби. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , командира військової частини з даної квартири знято статус «службова». Також на адресу КЕВ м. Харкова було направлено лист заступником голови житлової комісії військової частини [NUMBER] № 24/жк від 17.04.2019 щодо передачі документів щодо зняття з житла статусу «службове». Позивач має вислугу років понад 24 роки, перебуває на квартирному обліку, однак постійного житла до цього часу не отримав. Мешкає позивач в службовій квартирі, призначеній для тимчасового проживання, а її службовий статус обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством його житлових прав. Позивач звертався до КЕВ м. Харкова з приводу вирішення даного питання. але відповідач відмовив йому, посилаючись на усне розпорядження Міністра оборони України, яке забороняє приймати Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних сил матеріали щодо виключення житлових приміщень з числа службових. Таким чином, неподання відповідачем відповідного клопотання до Чугуївської міської ради є позбавленням його права на житло, тому він звертається до суду з позовом про зобовязання вчинити дії. Відповідно до ч.1,2\~ст.174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Так, 23.06.2020 представник відповідача КЕВ м. Харкова Максіменко М.О. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (надалі - КЕВ м. Харків) є державною установою, створеною Міністерством оборони України з метою забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ, керівництва квартирно-експлуатаційними службами у зоні його відповідальності з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення, розвитку системи технічної експлуатації казарменно-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. КЕВ м. Харків у своїй діяльності керується\~Конституцією\~і законами України, актами Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, іншими нормативно- правовими актами. Зокрема, питання, що стало предметом даного судового розгляду, а саме: виключення житла з числа службових, регулюється наступними нормативно-правовими актами: Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», «Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР», затвердженим постановою Ради Міністрів України від 04.02.1988 р. № 37,\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», «Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої\~наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 р.(далі - Інструкція). Вказана «Інструкція» регламентує порядок вирішення питання, яке є предметом даного судового розгляду. Пунктом 10 розділу 7 «Інструкції» передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій 20 років і більше, а також особи, звільненні з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби , що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку, та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Представник вказує, що саме порядок, визначений пунктами 10 розділу 7 «Інструкції» не бажає виконувати позивач, більш того, він при зверненні до суду, проігнорував вказану правову норму, «не помітивши її» Зокрема, п.1 розділу 7 «Інструкції» передбачено, що «особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилими приміщеннями згідно з чергою у військовій частині, яка визначається часом зарахування на облік . Відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків № 2519 від 12.06.2020 військовослужбовець [PERSON] перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 09.04.2001 за № 115. Вказана квартирна черга позивача ніяк не першочергова, у зв`язку з чим позовні вимоги про подання клопотання про виключення квартири, в якій мешкає позивач та його сім`я з числа службових, не можуть бути задоволенні. Пунктом 4 розділу 7 «Інструкції» регламентовано порядок проведення процедури зняття статусу службового житла, а саме:на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання. Список нажання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району з обліковою справою військовослужбовця, витягом з наказу командира війцськової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд комісії з контролю. У відповідності до вимог п. 5-7 розділу 7 «Інструкції» для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватись голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про : погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причин такої відмови. Рішення комісії з контролю оформляється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щолдо відмови в погодженні надання пстійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому даною Інструкцією порядку протягом одного місця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частини. ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України . Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у м. Харкові ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є є диною підставою для вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлвої комісії війцськової частини, витяг з наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житловог приміщення для постійного проживання. Представник відповідача зазначає, що саме така процедура з зазначеним пакетом документів є законною підставою для видачі виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради на постійне проживання в даному житловому приміщенні. Такод представник відповідача зазначив, що посилання позивача на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, Київського районного суду м. Харкова, Апеляційного суду Харківської області як на позитивну судову практику у вирішенні питання щодо виключення квартири з числа службових не є конкретним, тому що вищевказанні рішення ще не пройшли розгляд всіх судових інстанцій. Ухвалою суду від 08.12.2020 задоволено клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків про залучення третьої особи та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство оборони України. Третя особа правом на подачу пояснень по суті справи не скористалась. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Буряк О.М. Представник позивача [PERSON] адвокат Буряк О.М. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також просила слузати справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву, також просила при винесенні рішення врахувати постанову Верховного суду від 21.09.2020 у справі № 953/18314/19. Представник третьої особи Міністерство оборони України в судове засідання не зявився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст.5 ЦПК України). Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] з 03.07.1995 року по теперішній час перебуває на військовій службі в в/ч [NUMBER] , що не заперечується відповідачем, а також підтверджується довідкою № 4/342 від 13.02.2020 року, а також витягом із послужного списку (а.с. 24-25). Відповідно до довідки № 14/1340 від 13.02.2020 виданої військовою частиною [NUMBER] , підполковник [PERSON] дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.14). Відповідно до довідки № 14/1339 від 13.02.2020 виданої військовою частиною [NUMBER] , підполковник [PERSON] дійсно брав участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.15). Відповідно до довідки № 0301-37/300-1 від 18.02.2020 виданої адміністратором відділу надання адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг міста Чугуєва, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). В зазначену квартиру [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] були вселенні на підставі ордеру№ 13666 від 14.05.2004 року. (а.с. 17). 15.02.2019 [PERSON] звернувся з рапортом до командира військової частини [NUMBER] про вирішення питання щодо вилучення із числа службового житла, жиле приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] та на засіданні житлової клмісії військової частини [NUMBER] протоколом №2 від 04.03.2019 прийнято рішення про надання згоди для зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (однокімнатна) в якій мешкає [PERSON] , складом родини дві особи. з подальшим зняттям з квартирного обліку. (а.с. 18-19). Наказом командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] № 428 від 05.03.2019 надано згоду для зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 20). 17.04.2019 на адресу начальника КЕВ м. Харкова ТВО заступника голови житлової комісії військової частини [NUMBER] капітаном [PERSON] направлено документи щодо зняття статусу «службове» з житлового приміщення в якому проживає [PERSON] (а.с. 21). Листом від 04.12.2019 за № 7317 [PERSON] було повідомлено, що на виконання усного розпорядження зступника Міністра оборони України матеріали щодо виключення житлових приміщень з числа службових Головним квартирно-експлуатаційним управлінням ЗС України не приймаються (а.с.16). Згідно довідки № 3660 від 06.08.2020, виданої КЕВ м. Харкова, [PERSON] перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, у загальній черзі з 09.04.2001 за № 113 та першочерговій черзі з 30.09.2016 року за № 138 (а.с.87). Згідно зі\~ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Відповідач є державною організацію Міністерства оборони України, відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, що здійснюють квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин. Відповідно до п. 1.3. Положення про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом МО України № 448 від 13.09.2013 одним з основним завдань такого органу є участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. За змістом положень\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист правлюдини іосновоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Відповідно до\~статті 328ЦК України\~право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Відповідно до пункту 2\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом\~ст.\~118 ЖК Української РСР\~службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає\~Закон України«Про соціальнийі правовий захист військово службовців та членів їх сімей»\~(надалі - Закон № 2011-VII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Згідно зі ст. 12\~Закону України № 2011-VII\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР\~та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12\~Закону № 2011-VII). Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений\~постановою КабінетуМіністрів України№ 1081від 3серпня 2006року\~(надалі - Порядок). Даним Порядком на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ уповноважений вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом. Пунктом 3 Порядку визначений один з чотирьох способів забезпечення військово службовця постійним житлом - надання йому житла виключеного з числа службового. Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: «Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу». Таким чином, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої\~Наказом Міністерстваоборони України 31липня 2018 року №380\~(надалі - Інструкція), регламентовано процедуру виключення житла з числа службового. Згідно п. 10 розділу VII Інструкції, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях житлової комісії військової частини слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих». Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позивачем дотримано всі умови, які визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу понад 24 роки, перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, з 09.04.2001, є учасником АТО, але постійного житла до цього часу не отримав. Щодо обставин викладених відповідачем у відзиві суд вважає, що вони не заслуговують уваги, оскільки відповідач повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Харкова порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло. Згідно правової позиції, що сформована у Постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 640/11725/17, військовослужбовець, що отримав у користування службове житло, має право на вирішення питання про виключення квартири, у якій він проживає, із числа службових. Відповідна правова позиція викладена у Постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, де Верховний Суд зазначив, що «немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості». Подібна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у спаві № 640/10473/19, де Верховний Суд також зазначив, що КЕВ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обгрунтованості відмови (зволікання) у поданні клопотання за щаявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності позитивного рішення житлової комісії військової частини та наказу командира військової частини з цього приводу. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач та його родина не мають іншого житла та відповідно до\~ст.125ЖК України\~не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, з чим погоджується відповідач у відзиві. Потреба у використанні спірної квартири як службової відпала, оскільки квартира не є вільною, в ній зареєстрована сім`я позивача, що складається наразі з 2-х осіб, а тому така квартира не може бути віднесена до службових, і на неї не може бути виданий ордер на вселення іншим особам, оскільки ордер надано на вказану квартиру саме позивачу в порядку черговості в 2004 році. Вказаний ордер в судовому порядку недійсним не визнавався. Не подаючи для клопотання щодо виключення спірної квартири з числа службової, відповідач унеможливлює реалізацію позивачем права на житло, позбавляє його адекватних процесуальних гарантій. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із\~законом\~і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права позивача на житло, передбачених\~Конвенцією прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~та\~Конституції України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином суд, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Частиною 1\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved