Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про стягнення моральної шкоди, отриманої у звязку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 04.10.1989 по 01.03.2004 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірничим робітником очисного вибою шахти ім.О.Г.Стаханова. 26.07.1999 о 02.20 год. після закінчення зміни, знаходячись у пасажирській вагонетці, внаслідок різкого поштовху він вдарився об спинку сидіння вагонетки, в результаті чого був травмований у попереково-крижову область справа, отримавши закритий перелом поперечного відростка Z2 хребта. По даному факту складено акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 28.07.1999. 14.05.2010 первинно МСЕК йому було встановлено 15% втрати працездатності безстроково. Димитровським відділенням Фонду ССНВВ йому було призначено одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода у звязку з виробничою травмою не виплачувалася. Між тим, втрата працездатності внаслідок нещасного випадку викликає в нього додаткові моральні переживання, тому що в ході лікування і по цей час він випробовує негативні наслідки травми. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого чау відчував фізичні страждання, прихологічний дискомфорт він відчуває до теперішнього часу. Після отримання трудового каліцтва він став обмежений у русі, оскільки швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До каліцтва він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак зараз у звязку зі станом здоровя він не може цього робити, тому вимушений за гроші наймати людей, що негативно позначається на його соціальному статусі та потребує від нього додаткових моральних та матеріальних зусиль. Він втратив престижну гірничу спеціальність, високу заробітну плату, не може здійснювати свої захоплення: регулярно займатися спортом та риболовлею, що дуже морально його пригнічує. У результаті отриманої травми був змінений його життєвий уклад, він став замкнутий, мало товариський, втратив інтерес до життя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн, тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] до судового засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вказавши, що на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» [PERSON] до судового засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що з позовними вимогами не згоден, оскільки позивач, окрім загальних висловлювань, не підтверджує наведене жодними письмовими доказами. Представник третьої особи Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області до суду теж не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 19.06.1978 по 14.05.1979, з 10.08.1981 по 01.03.2004 перебував у трудових відносинах з шахтою ім.О.Г.Стаханова» в/о «Красноармійськвугілля» (нині відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» державного підприємства «Мирноградвугілля»), працюючи гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем у шахті. Звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком. З 26.04.2005 по 06.06.2006 позивач працював гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем у шахті у ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Донецька вугільна коксівна компанія», з 10.07.2006 по 30.11.2008 - гірничим робочим з повним робочим днем у шахті у ТОВ «Ремшахтобуд», з 16.12.2008 по 13.02.2009 - гірничим робочим 3 розряду з повним робочим днем у шахті у ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», з 23.10.2009 по 11.11.2009, з 25.11.2009 по 28.04.2010 та з 19.09.2010 по 01.03.2011 - гірничим робітником очисного вибою 4 розряду з повним робочим днем у шахті у ТОВ «Техіновація», з 01.10.2011 по 07.10.2011 - гірничим робітником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті у ТОВ «Донвуглерозробка», звідки був звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки [PERSON] (а.с.4-6). 26.07.1999 при виконанні трудових обовязків у якості гров у шахті ім.О.Г.Стаханова під час пересування у пасажирській вагонетці, внаслідок різкого поштовху з позивачем трапився нещасний випадок, в результаті якого він отримав закритий перелом поперечного відростка Z2 хребта та був госпіталізований до лікарні. За даним нещасним випадком складено акт за формою Н-1 від 29.07.1999 № 171 (а.с.7-8). З тексту акту вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є несправність колії (а.с.7). Через отриману 26.07.1999 травму [PERSON] з 26.07.1999 по 21.08.1999 перебував на лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні. Після цього позивач продовжував лікувався амбулаторно, скаржився на болі в правій хребтовій області, які посилюються при ходьбі та фізичному навантаженні, що підтверджується записами з амбулаторної карти позивача, з акту за формою Н-1 (а.с.7, 9, 10-13, 16). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 14.05.2010 позивачу первинно по травмі від 26.07.1999 було встановлено 15 % втрати професійної працездатності безстороко, з рекомендаціями медикаментозного лікування, без встановлення грпи інвалідності (а.с.19). На підставі постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Димитрові Донецької області від 26.05.2010 потерпілому [PERSON] призначена щомісячна грошова сума у звязку з частковою втратою професійної працездатності, підтвердженою висновком МСЕК від 14.05.2010. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Згідно за ст.14 Закону № 1105-Х1У нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть. Відповідно за ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-Х1У при настанні страхового випадку, а саме ушкодження здоровяна виробництві, потерпілий застрахована особа - має право на різні види відшкодування шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд повязує з датою встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності, а саме: 14.05.2010 по травмі 1999 року, встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоровю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду ще діяв. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником травми у цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у звязку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача. Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач зазнавав і, не зважаючи на лікування, по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманої на виробництві травми, через що порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, йому рекомендовано подальше лікування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, розмір втрати працездатності, а саме те, що позивач втратив 15% своєї працездатності на підприємстві відповідача, отримана ним травма хребта заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Втрата позивачем працездатності не потягла за собою настання інвалідності, також позивач після отриманої травми продовжував тривалий час працювати під землею за своєю гірничою спеціальністю, звільнившись з гірничого підприємства у 2011 році за власним бажанням. Тому суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 8000 грн, які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн 00 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial