Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Грищенці в особі Грищенецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що у вересні 2000 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) загальною площею 1,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Грищенецької сільської ради Канівського району Черкаської області. Вказана земельна ділянка належить спадкодавцеві на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0083697. Вона є єдиним спадкоємцем, спадкового майна після смерті батька, прийняла спадщину та фактично вступила у володіння вказаним майном та на даний час ним користується. За невідомих їй обставин спадкодавцем було втрачено Сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач звернувся до Канівської державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0083697, який обовязково необхідно подати державному нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Просить суд визнати в порядку спадкування за нею право власності на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,23 в умовних кадастрових гектарах, (ділянка № 283), яка знаходиться в межах Грищенецької сільської ради Канівського району Черкаської області. Позивач [PERSON]. у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади с. Грищенці в особі Грищенецької сільської ради в судове засідання не зявився, до суду надійшла телефонограма, в якій просить розглядати справу без участі їх представника, заперечень до позову не мають. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серія І-СР № 143549 (а.с.5) вбачається, що [PERSON] Ангатолій Михайлович помер у вересні 2000 року в с. Потапці Канівського району Черкаської області. Відповідно до витягу із списку власників земельних часток (паїв) по Грищенецькій сільській раді вбачається, що [PERSON] належить сертифікат серії ЧР № 0083697 (а.с.8). Відповідно до довідки Управління Держгеокадастру у Канівському районі № 28-0.2-581/2-17 від 10.02.2017 року встановлено, що вартість земельної частки (паю) в КСП ім. Куйбишева по Грищенецькій сільській раді становить 38768,67 грн. та державний акт на право власності на земельну ділянку в замін сертифікату на земельну частку (пай) серія ЧР 0083697 на імя [PERSON] не видавався (а.с.11). В газеті «Час пік» № 5 від 01.02.2017 розміщено оголошення про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0083697 виданий на підставі рішення Канівської РДА № 188 від 19.06.1996 на імя [PERSON] вважати втраченим і недійсним (а.с.12). В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами: свідоцтвом про народження І-АВ № 201488 від 05.03.1971 ( а.с. 9). З довідки № 63 від 23.01.2017, виданої виконавчим комітетом Грищенецької сільської ради встановлено, що [PERSON] вела спільне господарство з [PERSON], після смерті якого, протягом шести місяців, вступила у фактичне управління земельною ділянкою в розмірі 1,23 га, розташованої на території Грищенецької сільської ради Канівського району (а.с.13). Відповідно до відповіді наданої Канівською державною нотаріальною конторою від 22.02.2017 встановлено, що після смерті [PERSON], який помер у вересні 2000 року заяви про прийняття спадщини в нотконтору не надходили (а.с.21-22). Оскільки, [PERSON] помер у вересні 2000 року, тому у відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 537 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, поскільки судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,23 в умовних кадастрових гектарах (ділянка № 283), що знаходиться в межах Грищенецької сільської ради Канівського району Черкаської області. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.549 ЦК України 1963р. постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року , суд ,-

Outcome: approved