Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Олешницької сільської ради, треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просить: визначити додатковий строк для подачі ним до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном 1 (один) місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Померла була постійним мешканцем і до дня смерті проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить: право приватної власності на землю (пай), що підтверджується Актом на право приватної власності на земельну ділянку (пай), виданим Олешницькою сільською радою серія ІІ- ЗК № 016109. Позивач [PERSON] , згідно з даними паспорту серії: [NUMBER] , виданого Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області 21 березня 2000 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є сином і одним із спадкоємців померлої. У встановлений законом шестимісячний строк, позивач не звернувся із заявою з поважних причин, поскільки сильно переживав душевним болем при втраті матері, крім того з 24.05.2013 року по 07.05.2014 року проживав та працював в той час в Республіці Молдова, а тому в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю та просив суд такі задоволити, крім того зазначив, що в період часу з 24.05.2013 року по [INFO] року проживав та працював в Республіці Молдова, у зв`язку із чим не мав можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідач -представник Олешницької сільської ради Виноградівського району, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову визнає повністю. Треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.9). Померла була постійним мешканцем і до дня смерті проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить:- право приватної власності на землю (пай), що підтверджується Актом на право приватної власності на земельну ділянку (пай), виданим Олешницькою сільською радою серія ІІ -ЗК № 016109 (а.с.21). Позивач [PERSON] , згідно з даними паспорту серії: [NUMBER] , виданого Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області 21 березня 2000 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-25), є сином і одним із спадкоємців померлої. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] , в період часу з 24.05.2013 року по 07.05.2014 року проживав та працював в той час в Республіці Молдова (а.с.12-20) і ним не було подано відповідної заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Щодо заявлених позовних вимог про продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. п. 3.2 п. З розділу 1 частини ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, частиною третьою статті 1268 ЦК ( 435-15 ) визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно абзацу першого п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, який у визначений строк не звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини та про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину за померлою марір`ю [PERSON] , яка [INFO] померла. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 24 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно абзацу четвертого п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України (ред.. 2003р.) спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Цивільний кодекс визначає два способи прийняття спадщини: подання заяви нотаріусу (ч.1 ст. 1269 ЦКУ) у строки передбачені ч.1 ст. 1270 ЦКУ та визначення законом окремих категорій спадкоємців, перелічених у частинах 3 та 4 ст. 1268 ЦКУ, які вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» , вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що доказом постійного проживання позивача [PERSON] на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідна відмітка у внутрішньому паспорті громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 21.03.2000 року, зокрема на 11 сторінці паспорту наявна відмітка про зареєстроване місце проживання позивача, а саме: [ADDRESS] (а.с.25), що в свою чергу збігається із зареєстрованим місцем проживання спадкодавця [PERSON] , згідно до Довідки виконкому Олешницької сільської ради Виноградівського району за № 333 від 06.03.2013 року (а.с.10). Крім того, позивачем в судовому засіданні не надано доказів, які підтверджують те, що він, як на час смерті своєї матері так і після, звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно і йому було відмовлено у зв`язку з пропуском 6- місячного строку, що стало б підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Доказів протилежного позивачем суду не надано. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Із наведеного вище, вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності та ту обставину, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, крім того заявлений позов є передчасним, поскільки відсутні належні докази звернення позивача до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових справ, а тому з огляду на викладене вище у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю, відповідно понесені позивачем судові витрати, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed