Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та АТ «СГ Ю.Бі.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 лютого 2018 року приблизно 16 год. 15 хв., сталося ДТП за його участі, він керував транспортним засобом «Chrysler Voyager», реєстраційний номер [NUMBER] та [PERSON] , яка керувала автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER] . Посилається на те, що відповідачку [PERSON] . Чернівецьким апеляційним судом визнано винуватою за ст. 124 КУпАП. Вказує на те, що в наслідок ДТП його автомобілю «Chrysler Voyager», реєстраційний номер [NUMBER] завдано технічних пошкоджень. Згідно висновку № 65-07-18 експертного автотоварознавчого дослідження від 13.06.2018 року вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю становить 52 660,15 грн. Зазначає, що він звернувся до страхової компанії 26.07.2018 року із заявою про відшкодування збитків, однак, страхова компанія до цього часу нічого не відшкодувала. Зважаючи на викладене, просив суд стягнути з [PERSON] та АТ «СГ Ю.Бі.АЙ-КООП» на його користь суму завданих матеріальних збитків в сумі 107 704,58 грн., в тому числі 52 660 грн. у відшкодування заподіяної шкоди, 12150,91 грн. - інфляційні витрати, 38154,67 грн. - пеня та 4739 грн. - 3% річних та понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, відлік якого почався з дня ДТП, тобто з часу коли позивач дізнався про порушення свого права. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обстави, які викладені в позовній заяві. При цьому зазначав, що відповідачем АТ «СГ Ю.Бі.АЙ-КООП» не подано відзиву на позов, будь яких доказів на спростування доводів позивача не надано, що свідчить про те, що відповідачі визнають викладені ним обставини. При цьому вказував на те, що позивачем не пропущено строку позовної давності звернення до суду, оскільки він звернувся в межах трьох річного строку після визнання відповідача [PERSON] винуватою у вчиненні ДТП. Представник відповідача АТ «СГ Ю.Бі.АЙ-КООП» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення справи від нього не надходило, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення справи від неї не надходило, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутність. Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 03 лютого 2018 року о 16:15 хв., в селі Димка Глибоцького району Чернівецької області сталася ДТП, за участі позивача [PERSON] , «Chrysler Voyager», реєстраційний номер [NUMBER] та [PERSON] , яка керував автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 06.08.2018 року [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні вказаної ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 лютого 2018 року, а також вина [PERSON] у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені судовими рішеннями, тому в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Встановлено, що згідно висновку № 65-07-18 експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Chrysler Voyager», реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент виконання дослідження складає 52 660,15 грн. Крім того, встановлено, що 26.07.2018 року [PERSON] звернувся до АТ «СГ Ю.БІ-АЙ -КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктами 9.1-9.3 Закону №1961-ІV визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону №1961-ІV). Відповідно до ст.29 Закону №1961-ІV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються: витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином обов`язок з відшкодування завданої страхувальником третій особі майнової шкоди покладається на страховика в межах прямої дійсної шкоди, але не більше встановленого законом та (або) договором ліміту відповідальності. Вказаним Законом також визначений порядок нарахування, обчислення та сплати страховиком страхових платежів, при цьому відшкодуванню підлягають витрати, які зазначені у статті 29 вказаного Закону, у тому числі пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Підпунктом 33.1.4 зазначеного Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] та АТ «СГ Ю.Бі.АЙ-КООП» суму матеріальних збитків в розмірі 107 704,58 грн. Разом з тим, в позовній заяві останній не конкретизує чітко свої вимоги до кожного відповідача. Не зміг розмежувати такі вимоги і представник позивача в судовому засіданні. Виходячи із аналізу доказів, наданих позивачем суд позбавлений можливості визначити підставність вимог до кожного із відповідачів. Так, за відсутністю полісу цивільно правової відповідальності, яким була застрахована відповідальність відповідача [PERSON] неможливо встановити обсяг такої відповідальності кожного з відповідачів. Зокрема, розмір франшизи, розмір страхового відшкодування згідно з договором. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , який є адвокатом та представляє інтереси [PERSON] , стверджував, що ним подано всі належні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, будь яких доповнень, клопотань про забезпечення чи витребовування доказів у нього немає. При цьому судом було роз`яснено, вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, що обов`язок доказування обставин на які посилається кожна сторона, покладено саме на цю сторону і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, обов`язок доведеності позовних вимог покладено саме на позивача. Однак, під час розгляду справи ні позивач, ні його представник належними та допустимими доказами не довів належними доказами свої позовні вимоги, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд відхиляє посилання представника позивача, що неподання відзиву та заперечень на позовну заяву АТ «СГ Ю.Бі.АЙ-КООП» та неподання доказів на спростування викладеного у позовній заяві відповідачем [PERSON] разом із відзивом свідчить про те, що відповідачі визнають та не оспорюють викладені у позовній заяві обставини, як безпідставні. Виходячи із того, що суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, тому строк позовної давності в даному випадку не застосовується. Виходячи із наведеного,

Outcome: dismissed