Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із відповідача [PERSON] на його (позивача) користь 18 290 гривень 00 коп. матеріальної шкоди, 100 000 гривень за заподіяну моральну шкоду, а також судові витрати понесені на оплату правничої допомоги адвоката. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 2015 року близько 20 год 30 хв на перехресті вулиць Кільцева та Миколаївська в місті Богуслав Київської області, водій автомобіля марки «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на його дружину [PERSON] , яка перетинала проїзджу частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла по дорозі до Богуславської ЦРЛ. За цим фактом було відкрито кримінальне провадження за №12015110000000301 від 13.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого Богуславського ВП Миронівського ВП ГУ НП України в Київській області Мороза І.С. від 15 травня 2020 року зазначене кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Внаслідок дій відповідача позивачу завдана майнова шкода в розмірі 18 290 гривень, яку він поніс у зв`язку з похованням дружини, [PERSON] , що підтверджується відповідними накладними та рахунком, які додаються до позовної заяви, а саме: накладною №31 від 13.10.2015 року про придбання товару для поховання на суму 5 490,00 грн., накладною №10 від 14.10.2015 року про витрати на поминальний обід у розмірі 6300,00 грн., накладною №12 від 17.06.2016 року на виготовлення та установку пам`ятника на суму 6500 грн. При цьому, позивач зазначив про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, смерть його дружини [PERSON] безумовно залишила його в горі та смутку, в наслідок чого він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його дружини, [PERSON] , а також з із невідновною та непоправною втратою - її смертю. Враховуючи її вік та стан здоров`я, факт спільного проживання із померлою [PERSON] , та те, що позивач завжди знаходився поруч із нею, яка його підтримувала і допомагала у побуті, вважає, що сума коштів в розмірі 100 000 гривень буде достатньою для компенсації та полегшення його моральних страждань, викликаних смертю дружини [PERSON] . У зв`язку з викладеним просив стягнути із відповідача зазначену суму в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник позивача адвокат Ящук Л.А. подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності позивача і його представника, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] на розгляд справи повторно не з`явився, хоч про час та місце судового розгляду справи був повідомленим у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Хохітвянської сільської ради Богуславського району Київської області. Факт перебування померлої [PERSON] із [PERSON] у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 15.12.1990 року. Відповідно до постанови старшого слідчого Богуславського ВП Миронівського ВП ГУ НП України в Київській області Мороза І.С. від 15 травня 2020 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015110000000301 від 13.10.2015 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,. Слідчим у постанові зазначено про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №113 від 13.10.2015 року. Згідно довідки про причину смерті померлої [PERSON] , така наступила у зв`язку відкритим перелом кісток склепіння та основи черепа, що [PERSON] , зазнала в наслідок зіткненні легковим автомобілем на автодорозі Богуслав-Хохітва. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 19/12/1-206-СЕ/19 від 27.03.2020 року, в дорожній обстановці водій автомобіля марки «ЗАЗ 11217» д.н.з. [NUMBER] повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, швидкість руху автомобіля обрана водієм автомобіля марки «ЗАЗ 11217» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] - 60 км/год., відповідала швидкості руху автомобіля за умов видимості елементів проїзної частини дороги. У даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «ЗАЗ 11217» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження, причиною ДТП, з технічної точки зору, є виявлення водієм пішохода на відстані, меншій ніж зупиночний шлях автомобіля. При цьому пішоходом [PERSON] , яка рухалась по пішохідному переходу, не було допущено грубого порушення Правил дорожнього руху. Отже, в діях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування не встановлено порушень ним вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу. Позивач зазначає, що враховуючи наслідки даної дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Відтак суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, які регулюються положеннями ЦК України. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відтак, з урахуванням викладеного, відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини. З обставин справи, які знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах письмовими доказами, суд встановив, що відповідач, керуючи автомобілем, а відтак здійснюючи діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] внаслідок чого та померла по дорозі до Богуславської ЦРЛ. В силу положень ст. 1187 ЦК України у відповідача виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку позивачу, як потерпілій. При цьому, такий обов`язок з відшкодування шкоди виникає, якщо відповідач не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, судом з`ясовано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелу кісток склепіння та основи черепа, від яких померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №113 від 13.10.2015 року. Позивач [PERSON] поніс витрати на поховання та спорудження надгробного памятника, які становлять 18 290,00 гривень. Загальна сума пред`явлених позивачем до відповідача вимог в досудовому порядку за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у понесених витратах на поховання загиблої та на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника на місці поховання загиблої становить 18 290,00 грн. Так, згідно накладної №31 від 13.10.2015 року про придбання товару для поховання [PERSON] понесено витрати на суму 5 490 гривень. Згідно накладної № 10 від 14.10.2015 року про витрати на поминальний обід витрати становлять - 6 300 гривень. Згідно накладної №12 від 17.06.2016 року [PERSON] витратив на спорудження надгробного пам`ятника дружині - 6500,00 гривень. Вирішуючи питання щодо підстав для відшкодування даних витрат суд враховує положення ч. 1 ст. 1201 ЦК України, якою визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяну шкоду, на користь позивача. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що діями відповідача позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі його дружини, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, і яка завдана позивачу її смертю. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути з відповідача в його користь 100 000 гривень. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність на вимоги [PERSON] не поширюється. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, від сплати судового збору звільняються. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги підлягають задоволені, судовий збір в розмірі 1182,90 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача було надано договір про надання правової допомоги від 23 липня 2020 року; акт здачі-прийняття робіт за договором, який містить опис наданих адвокатом послуг, а також їх вартість в розмірі 5000 грн; квитанції від 23 липня 2020 року, що засвідчують оплату позивачем правничої допомоги. Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність вини відповідача, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаних із втратою дружини, та виходячи із принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір матеріальної та моральної шкоди, підлягає до стягнення. Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 18 290 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн (сто тисяч гривень) моральної шкоди, що відповідатиме ступеню страждань позивача, а також 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved