Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював у підземних умовах на ВАТ «Євраз Суха Балка». Висновком МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 15%, професійне захворювання -хронічного обструктивного захворювання легенів. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 70 000 грн. Моральні страждання виражені у постійному болю та обмеження руху, загальну слабкість, постійний біль, задишу, кашель, відчуття непотреби суспільству. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. У судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» - Безверха І.В., позовні вимоги позивача не визнала, та просила суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що вони не є належним відповідачем по справі, так як позивач працював на ТОВ «Криворіжшахтобуд», а не на ВАТ «Суха Балка» Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, позивач працював в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату зумовленою обмеженістю робочого простору на підприємствах відповідача ПАТ «Суха Балка» - понад 10 років, що видно з акту розслідування хронічного захворювання на виробництві та трудової крижки позивача(а.с.10, 12-13). У трудовій книжці позивача а.с.10 зворотна сторона, зазначено що позивач ВАТ «Суха Балка» з 22.03.2000 року по 31.03.2010 року, що є належним доказом про місце роботи позивача саме на підприємстві ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «Євраз суха Балка». Висновком МСЕК від 02.12. 2014 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 15 %, за професійним захворювання - хронічного обструктивного захворювання легенів. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 24.11. 2014 року. Причиною професійного захворювання є робота на протязі довгого часу в умовах шкідливих факторів - 14 років 3 місяці, саме на підприємстві відповідача, що відмічено у п.12, 16 акту. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, які порушували норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з виявленими у позивача професійних захворювань змінилися, його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, загальну слабкість, підвищену пітливість та втомлюваність. Такий стан здоров'я не дає можливості спокійно спати ночами, займатись фізичною роботою. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, так як органами МСЄК, відповідно до «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків» встановлено, що даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату працездатності, в той час, позивачу за висновком МСЄК встановлено стійку втрату працездатності. Рішення Конституційного Суду від 27січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Стосовно строку позовної давності, суд зазначає, що згідно до ст. 9 ЦК України, положення цього кодексу застосовується до трудових відносин, якщо вони не регулюються іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 286 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 15%, інвалідність не встановлена та відбулися зміни в стані його здоров'я, та часу роботи на підприємстві, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 80 000 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу, та пропорційно часу відпрацьованого на підприємстві у сумі 8 000 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань без утримання податків та обов'язкових платежів. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у розмірі судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial