Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в липні 2018 року, про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» посилаючись на те, що 04.06.2015 року він прийнятий на роботу на посаду менеджера зі збуту в м.Чернівці в ТОВ «Нова пошта». 01.02.2016 року його переведено на посаду провідного фахівця Відділу регіональних продажів Департаменту регіональних продажів Дирекції з продажів ТОВ «Нова пошта». Вказує, що в понеділок 26.03.2018 року він вийшов на роботу та пропрацював повний робочий день з клієнтами. Наприкінці робочого дня до нього зателефонувала керівник їхнього відділу [PERSON] та повідомила, що це його останній робочий день в ТОВ «Нова пошта». Наступного дня його не допустили на його робоче місце і на його банківський рахунок було надіслано розрахунок за останній робочий місяць. Стверджує, що наказ про звільнення і трудову книжку йому не видали в день звільнення, тому він звернувся за правовою допомогою до адвоката, який надіслав запит до відповідача з проханням надати документи про прийняття на роботу, про звільнення та копію трудової книжки. Відповідь з неповним пакетом документів він отримав лише 29.05.2018 року та дізнався, що його звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що строк звернення до суду почався з дня вручення копії наказу про звільнення з роботи, а саме: з 29.05.2018 року, а тому він не пропустив строк на звернення до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Позивач вважає, що наказ відповідача №58-К від 26.03.2018 року про його звільнення у зв'язку із систематичним невиконанням трудової дисципліни є незаконним. Відповідно до тексту наказу відповідача підставою для його звільнення з роботи були доповідна записка начальника відділу регіональних продаж [PERSON] від 13.03.2018 року, накази №2-Д від 18.01.2018 року та №3-Д від 19.01.2018 року про оголошення йому догани за порушення трудової дисципліни та його пояснення від 13.03.2018 року. Вказує, що звільнення його з роботи відбулось виключно в результаті упередженого ставлення до нього начальника відділу регіональних продаж [PERSON] Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Позивач стверджує, що фактично його було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одні й ті самі порушення, а саме: за порушення трудової дисципліни, вчинені в грудні 2017 року - в січні 2018 року, за які оголошено дві догани від 18 та 19 січня 2018 року. Зазначає, що відповідач обґрунтовує законність його притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган актами про відмову від надання пояснень, однак з актів від 19.01.2018 року вбачається, що відповідач у нього не вимагав жодних пояснень, а лише фіксував те, що в присутності фахівця з підбору кадрів [PERSON], начальника відділу регіональних продажів [PERSON] та інспектора служби безпеки [PERSON], він нібито був ознайомлений з наказом №2-Д від 18.01.2018 року та з наказом №3-Д від 19.01.2018 року про оголошення догани і відмовився ставити свій підпис про ознайомлення з ними. Стверджує, що він ніяких порушень трудової дисципліни ні в грудні 2017 року ні в січні 2018 року на своїй посаді не вчиняв. Крім того, вказані накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідач йому для ознайомлення не надав, а тому строк на оскарження ним пропущено з поважних причин. Позивач вказує, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки прийнятий на підставі вищезазначених двох незаконних наказів. Крім того, з тексту наказу про звільнення вбачається, що він звільнений з роботи 26.03.2018 року, однак фактично 26.03.2018 року він не був звільнений, а продовжував виконувати свої функціональні обов'язки провідного фахівця Відділу регіональних продаж Департаменту регіональних продажів Дирекції з продажів. Більше того, в акті відповідача від 26.03.2018 року зазначено, що на робочому місці він був відсутній з 15.45 год. і до кінця робочого дня, тобто до 15.45 год. того дня він працював на своєму робочому місці. Зазначає, що з наданої відповідачем особової картки працівника (форма П-2) вбачається, що запис про його звільнення на підпис йому не надавався. Позивач стверджує, що у зв'язку із незаконним звільненням, він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який становить 85883,20 грн. за 260 робочих днів. На основі наведеного, позивач просить суд поновити строк на оскарження наказів №2-Д від 18.01.2018 року та №3-Д від 19.01.2018 року; визнати незаконним накази ТОВ «Нова пошта» №2-Д від 18.01.2018 року та №3-Д від 19.01.2018 року про оголошення йому доган за порушення дисципліни та наказ №58-К від 26.03.2018 року про звільнення його з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України; поновити його на посаді провідного фахівця Відділу регіональних продаж Департамент регіональних продажів Дирекції з продажів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»; стягнути з відповідача на його користь суму втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 85883,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Ухвалою судді від 27 червня 2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі - відкрито. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивач доповнив, що наказ про звільнення до нього доведений не був. Він в той день працював з клієнтами. Наказу про звільнення він не бачив. Ніяких порушень він не допускав. 26.03.2018 року йому подзвонила по телефону керівник їхнього відділу [PERSON] та повідомила, щоб він прийшов забрати трудову книжку, оскільки це його останній робочий день. Наступного дня його охорона на роботу не пустила. Трудову книжку він не отримав. Наказом №2-Д від 18.01.2018 року до нього застосована догана, однак він спочатку цього не знав, а знав тільки про службове розслідування. Зазначив, що він не був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Хоча знав, що о 09-00 годині працівники повинні бути на роботі, до 11-00 години працівники перебувають на своїх робочих місцях. З 11-00 години працівники працюють по клієнтах. Робочий день закінчується о 18-00 годині. Після перебування його на лікарняному, 29.01.2018 року ввели журнал відвідування, де працівники відмічали годину приходу на роботу та годину, коли йшли з роботи. Вказав, що він ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією, п.3.4 якої є доступ до інформаційної системи. У нього була пластикова картка, якою він користувався, коли двері були зачинені, це електронний ключ. Він не пам'ятає, чи були йому оголошені накази про догани, однак він не відмовлявся від підпису. Він дійсно 02.01.2018 року не був на роботі, оскільки в цей час перебував по робочим справам з клієнтами, про що повідомляв керівництво, однак ніхто не хотів перевіряти. 15.01.2018 року йому заблокували комп'ютер, а по електронній пошті повідомили, що 19.01.2018 року він нібито буде звільнений. Про зустріч з підприємством «Стіл, стілець» він писав планування, він її провів і 02.01.2018 року писав про це. Вранці 03.01.2018 року він дійсно був відсутній на роботі, оскільки відлучався в магазин. У [PERSON] були до нього усні претензії, однак письмову доповідну він не бачив. Вказав, що дійсно, було таке, що йому намагались вручити накази про оголошення доган, він не підписався, але ознайомився. Також він попросив надати йому час, щоб уточнити питання в посадовій інструкції. Крім того, наказ від 19.01.2018 року йому також надавали, однак він відмовився підписувати, бо знав, що в кадрах вказане питання закрито. Він планував оскаржити накази про оголошення доган, однак спочатку був на лікарняному, а потім його звільнили. За січень йому премію виплатили, а в лютому він був у відпустці, працював лише 11 днів та 12 днів перебував на лікарняному. Зазначає, що він дійсно не мав привички розписуватися в журналі відвідування, однак приходив вчасно. Висновок за фактами фіктивного створення провідними фахівцями відділу продажів експрес-накладних з метою виконання планових показників та отримання додаткової мотивації (премії) від 22.12.2017 року він не оскаржував. Вказав, що дійсно в нього в роботі були недовиконання, однак вони, на його погляд, не критичні. Він дійсно не зміг закріпити клієнтів. Не заперечував того, що з клієнтами він познайомився в 2017 році. Потім був «мертвий період», депресивний сезон. Він не встигав, оскільки було багато роботи, а потім він перебував на лікарняному. Представники позивача доповнили, що 26.03.2018 року позивач був допущений до роботи, в той же час його звільнили з 26.03.2018 року. В наказі про звільнення не зазначено чіткі підстави для звільнення, а також не розкрито суть правопорушення. Просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та в промові. Доповнив, що всі накази були доведені до відома [PERSON] До позивача було застосовано два дисциплінарні стягнення у вигляді доган по різних пунктах посадової інструкції. Позивач мав можливість оскаржити вказані накази відразу, однак не зробив цього, тому порушив строк звернення до суду. [PERSON] мав знайти нових клієнтів для компанії та ввести дані в систему, однак не виконав плани, які були йому доведені, а саме: індивідуальні завдання за лютий. Наказ про звільнення [PERSON] направили по пошті, оскільки 26.03.2018 року його на роботі не було. Крім того, в наказі про звільнення №58-К від 26.03.2018 року була опечатка щодо дати винесення наказу про оголошення догани зокрема, замість вірної дати 19.01.2018 року помилково зазначено дату 19.03.2018 року, про що наказом від 28.03.2018 року №41-К/тр внесено зміни. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку звернення до суду та за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» №100-К від 04.06.2015 року позивач [PERSON] прийнятий на посаду Менеджера зі збуту Чернівці з 04.06.2015 року з посадовим окладом згідно штатного розпису з повним робочим днем 8 годин (а.с.11). Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» №20-К від 01.02.2016 року позивача [PERSON] переведено на посаду Провідний фахівець Відділ регіональних продажів Департамент регіональних продажів Дирекція з продажів з оплатою праці згідно штатного розпису з повним робочим днем 8 годин (а.с.11зв). Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку i заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пунктом 4.4 посадової інструкції Провідного фахівця відділу регіональних продажів (а.с.35-38), з якою позивач [PERSON] ознайомлений, про що свідчать його підписи, передбачено, що провідний фахівець відділу регіональних продажів несе відповідальність за невиконання організаційно-правових та організаційно-розпорядчих документів, що діють на підприємстві, розпорядження безпосереднього керівника. Згідно висновку за фактами фіктивного створення провідними фахівцями відділу продажів [PERSON] та [PERSON] експрес-накладних з метою виконання планових показників та отримання додаткової мотивації (премії) від 22.12.2017 року (а.с.113-115), запропоновано рекомендувати керівництву Компанії за вказані порушення розглянути питання щодо відповідності займаній посаді провідних фахівців відділу продажів [PERSON] та [PERSON] Вказаний висновок є чинним та позивачем не оскаржувався, що підтвердив позивач [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до наказу №2-Д від 18.01.2018 року «Про оголошення догани провідному фахівцю [PERSON].» (а.с.39), позивачу оголошено догану за недбале ставлення до своїх трудових обов'язків та порушення п.4.4 посадової інструкції, оскільки відповідно до висновку службової перевірки регіонального відділу безпеки від 22.12.2017 року встановлено факт створення фіктивних ТТН провідним фахівцем відділу регіональних продажів [PERSON] з особистих кабінетів клієнтів з метою отримання матеріальної винагороди у вигляді премії за виконання пріоритетного продукту за листопад місяць. Як вбачається з акту про відмову від надання пояснень від 19.01.2018 року (а.с.40), позивач [PERSON] 19.01.2018 року був ознайомлений з наказом №2-Д від 18.01.2018 року про оголошення догани, однак ставити свій підпис про ознайомлення з наказом відмовився. Вказані обставини не заперечував в судовому засіданні і сам позивач [PERSON] Відповідно до п.п.2.3.4 п.2.3 Розділу 2 посадової інструкції Провідного фахівця відділу регіональних продажів (а.с.35-38), провідний фахівець відділу регіональних продажів здійснює виконання інших завдань, зокрема: дотримується затверджених організаційно-правових документів, які діють на підприємстві, правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Нова Пошта». Згідно пп. 4.1.2 посадової інструкції, провідний фахівець відділу регіональних продажів несе відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до наказу №3-Д від 19.01.2018 року «Про оголошення догани провідному фахівцю [PERSON].» (а.с.43), позивачу оголошено догану за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки 02.01.2018 року провідний фахівець відділу регіональних продажів [PERSON] порушив робочий режим, а саме: був відсутній 02.01.2018 року з 09:00 години по 09:40 годину та з 14:30 години по 17:23 години на роботі, без попередження безпосереднього керівника та без поважних причин. З повідомлення інспектора регіонального відділу в Західному -1 регіоні ТОВ «Нова Пошта» від 05.01.2018 року (а.с.50) вбачається, що в результаті перегляду архіву відеоспостереження за 02.01.2018 року встановлено, що [PERSON] 02.01.2018 року на робочому місці знаходився з 09:43 години по 14:26 годину. Після чого в приміщенні НП не знаходився. Пізніше о 17:24 годині повернувся на роботу, а о 19:46 годині залишив приміщення ТОВ «Нова Пошта». Як вбачається з акту про відмову від надання пояснень від 19.01.2018 року (а.с.44), позивач [PERSON] 19.01.2018 року був ознайомлений з наказом №3-Д від 19.01.2018 року про оголошення догани, однак ставити свій підпис про ознайомлення з наказом відмовився. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні і сам позивач [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року передбачено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні, а саме: з особистих пояснень позивача [PERSON], він 19.01.2018 року був ознайомлений з двома наказами про оголошення догани, однак відмовився ставити підпис про ознайомлення. З позовом до суду позивач звернувся 22.06.2018 року, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.26), тобто більше ніж через п'ять місяців після оголошення йому доган, належних та допустимих доказів пропуску строку з поважних причин позивачем не надано. Суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду щодо оскарження наказів №2-Д від 18.01.2018 року та №3-Д від 19.01.2018 року про оголошення догани, а тому в цій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з цих підстав. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» від 26.03.2018 року №58-К [PERSON] провідного фахівця відділ регіональних продаж управління регіональних продажів департамент продажів корпоративним клієнтам дирекція з управління відносинами з Клієнтами звільнено з 26.03.2018 року у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Підстави: доповідна записка начальника відділу регіональних продаж [PERSON] від 13.03.2018 року; накази №2-Д від 18.01.2018 року та №3-Д від 19.01.2018 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни; пояснення [PERSON] від 13.03.2018 року. Згідно наказу від 26.03.2018 року №41-К/тр, у зв'язку з опечаткою, внесено зміни до наказу №58-К від 26.03.2018 року, а саме: зазначено правильну дату винесення наказу про оголошення догани від 19.01.2018 року, замість помилкової дати 19.03.2018 року. Як вбачається з протоколу робочої наради від 19.02.2018 року (а.с.126-127), начальником відділу регіональних продаж №5 [PERSON] для контролю роботи відділу з лютого були поставлені працівникам індивідуальні завдання, з якими працівники, в тому числі і позивач [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його підписом (а.с.127). Основними задачами, які ставились працівникам були: закріплення 3-х клієнтів за лютий, виконання пріоритетного продукту (заповнення клієнтів СРМ) - один з показників мотивації менеджера. В п.2 протоколу робочої наради зазначено, що менеджерам додатково будуть назначені клієнти, які числяться за вакантним місцем (приблизно 20-25 клієнтів на працівника), окрім закріплених для виконання плану по відділу з датою виконання 06.03. В першу чергу менеджери виконували задачі по своїм клієнтам. 03.03.2018 року листом провідного фахівця групи проектів та методології [PERSON], менеджерам було повторно повідомлено, що кінцевий термін виконання завдання 06.03.2018 року. Відповідно до індивідуальних завдань працівників за лютий 2018 року позивач [PERSON] зобов'язаний був: закріпити 3-х нових клієнтів з оборотом від 3000 грн. за поточний та попередній місяці, однак не закріпив жодного клієнта та завдання не виконав; виконаня на 100% пріоритетного продукту - заповнення СРМ, виконано частково; планувати зустрічі в СРМ до 11:00 години кожного дня з вказаною контактною особою та номером телефону, запланованим часом та результат в кінці дня в СРМ по проведеним зустрічам (при неможливості заповненні зустрічей в СРМ планування на пошту по вказаному часу), однак позивач за весь місяць провів лише три зустрічі, тому завдання не виконано; 100% закриття ДЗ (за попередні місяці, 10,20.02), завдання позивачем [PERSON] не виконано. Відповідно до п.1.3 Розділу 1 посадової інструкції провідного фахівця відділу регіональних продажів, провідний фахівець відділу регіональних продажів підпорядковується безпосередньо та функціонально начальнику відділу регіональних продажів, а у разі його відсутності - особі, яка виконує їх обов'язки. Пунктом 2.2 Розділу 2 посадової інструкції передбачено, що провідний фахівець відділу регіональних продажів забезпечує виконання планових показників з продажу та взаємодію з Клієнтами у розрізі наступних задач, а саме: пп.2.2.1 здійснює пошук нових та розвиток існуючих Клієнтів; пп.2.2.2 забезпечує виконання планових показників з продажу послуг; пп.2.2.4 організовує заходи, спрямовані на збільшення обсягів відправлень клієнтів із залученням інших підрозділів Компанії. Згідно пп.2.3.3 п.2.3 Розділу 2 посадової інструкції, провідний фахівець відділу регіональних продажів здійснює виконання інших завдань. Зокрема: виконує доручення свого безпосереднього керівника в зазначені терміни, забезпечує своєчасне представлення достовірної інформації. Як встановлено судом, провідний фахівець [PERSON] належним чином не виконував поставлені йому завдання, а саме: позивач не виконав планові показники, не здійснив пошук нових клієнтів, не виконав доручення свого безпосереднього керівника в зазначені терміни, не забезпечив своєчасне представлення достовірної інформації. У письмовому поясненні позивача [PERSON] від 13.03.2018 року, яке надано керівнику відділу продажів Західного регіону [PERSON], зазначено, що у лютому 2018 року ним не було закріплено клієнтів, так як жодний з напрацьованих ним за попередній період клієнт: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші не вийшли на допустимий, граничний рівень обсягу відправок при досягненні якого за новою інструкцією можна кріпити клієнтів. Відповідно до доповідної записки начальника відділу регіональних продаж №5 Західного регіону [PERSON] вих. №6 від 13.03.2018 року, по результатам індивідуального завдання, [PERSON] виконав лише частково заповнення пріоритетного продукту в СРМ по закріпленим за ним клієнтам, всі інші завдання виконано не в повному обсязі, а основна задача по напрацюванню нових клієнтів п.1 Індивідуального завдання не виконана взагалі. Нею було перевірено клієнтів, зазначених [PERSON] в письмовому пояснення, по базі 1С та виявлено, що по даним клієнтам робота була проведена ще в 2017 році. Події по вказаним клієнтам, менеджером [PERSON] прописані не були і обороту відповідно також не було, тому дані клієнти як напрацьовані вважатися не можуть. Згідно журналу обліку виходу працівників (відділ регіональних продажів №5) за 2018 рік (а.с.55), позивач [PERSON] не зазначив час приходу та час виходу з роботи 26.03.2018 року. Крім того, в акті відповідача від 26.03.2018 року (а.с.52) зазначено, що 26.03.2018 року в останній робочий день [PERSON] був відсутній на роботі з 15.45 год. і до кінця робочого дня. З приводу отримання трудової книжки не звертався. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що 26.03.2018 року позивач був допущений до роботи і його неправомірно звільнили 26.03.2018 року є безпідставним, оскільки 26.03.2018 року це був останній робочий день позивача [PERSON], а тому в цій частині дії відповідача також є правомірними. Суд вважає, що позивач [PERSON] порушив вимоги посадової інструкції, за що двічі він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності - догани, які є чинними, підстави, зазначені в наказі №58-К від 26.03.2018 року про звільнення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі позивача та стягнення з відповідача суму втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, а тому в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають. При цьому, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду щодо позовної вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним, оскільки наказ було надіслано відповідачем на адресу адвоката позивача 24.05.2018 року та отримано 29.05.2018 року, а позовна заява до суду надіслана поштою 22.06.2018 року, тобто в місячний строк з дня отримання наказу про звільнення. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] та його представниками, на думку суду, не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а тому не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то не підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed