Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі , виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди , вказуючи , що 25.04.2013 року його призначено на посаду начальника управління організаційної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності наказом від 25.04.2013 року №241-к. 20.08.2013 року посаду було перейменовано з начальника управління організаційної роботи на начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи. На підставі службової записки начальника юридичного управління від 1.09.2015 року на імя виконуючого обовязки директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності його звільнено із займаної посади згідно п.5 ч.1 ст.41 КзПП України . Трудовий договір розірвано з ініціативи відповідача без пояснення причин звільнення «у звязку з припиненням повноважень посадових осіб». Звільнення з посади начальника управління організаційно - документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважає незаконним та безпідставним. Аналізуючи глибинний зміст п.5 ч.1 ст.41 КзПП України, який доповнено Законом України №1255-V11 від 13.05.2014 року в результаті приведення Кодексу законів про працю у відповідність із змінами до Закону України «Про акціонерні товариства» та в контексті проведених змін , вбачається , що вони розроблені з метою покращення інвестиційного клімату України та відповідно до п.15 ч.1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» стосуються виключно посадових осіб органів акціонерних товариств. Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту та він не відноситься до жодного з видів акціонерних товариств. До його повноважень не входили організаційно розпорядчі або адміністративно господарські функції та підписання розпорядчих документів. Посада начальника управління є постійно діючою, а відповідні повноваження його не були припинені, як того вимагає п.5 ч.1 ст.41 КзПП України. Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття посадових осіб, так і типу та організаційно правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Вважає, що начальник управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не є посадовою особою у розумінні п.5 ч.1 ст.41 КзПП України в контексті Закону України «Про акціонерні товариства»застосування цієї норми не є правомірним. Просив суд поновити його на посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 вересня 2015 року до дня поновлення на роботі. Також, звільнення з посади спричинило йому моральних страждань та переживань , оскільки його позбавлено права на працю, можливості заробляти собі на життя. В результаті цього порушилися його нормальні життєві звязки та він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В рахунок відшкодування моральної шкоди просив суд стягнути на його користь 12000,0 гривень. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення на позов. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. За обставинами справи , встановлено , що [PERSON] звільнено з посади начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду з 1 вересня 2015 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи по п.5 ч.1 ст.41 КзПП України. Підставою для звільнення зазначено службову записку начальника юридичного управління [PERSON] від 31 серпня 2015 року за №Вн-553. Відповідно до вказаної службової записки, вбачається , що в ній начальником юридичного відділу на власний розсуд тлумачиться Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 214 року №1255-V11, а також інші нормативно правові акти та зроблено хибний та протиправний висновок про наявність підстави для звільнення з посади [PERSON], який є власним баченням обставин справи особою, яка склала таку службову записку. По перше, суд вважає обґрунтованими пояснення [PERSON] в частині того , що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року №1255-V11, який вказує на доповнення пунктом 5 ст.41 КзПП України, крім підстав, передбачених ст..40 КзПП України припинення повноважень посадових осіб, не є підставою для його звільнення, оскільки посада начальника управління є постійно діючою, повноваження не були припинені, до його повноважень не входили організаційно розпорядчі та адміністративно господарські функції та підписання розпорядчих документів, а будь які дії в якості начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи відповідно до Положення про управління узгоджувались з керівництвом виконавчої дирекції Фонду шляхом подачі пропозицій. Також, вищевказаний Закон направлений на захист прав інвесторів та покращення саме інвестиційного клімату України та відповідно до п.15 ч.1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» стосується посадових осіб акціонерних товариств, а тому , до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не відноситься , оскільки Фонд не є таким товариством, а крім того , це не узгоджується із обовязками Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників , які визначені ст..41 КзПП України передбачають таке звільнення за певних умов, в даному випадку мова йде про звільнення у звязку з припиненням повноважень посадових осіб. Разом з тим , встановлено , що відповідні повноваження начальника управління не були припинені, як того вимагає п.5 ч.1 ст.41 КзПП України. За змістом наказу про звільнення [PERSON] з посади начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду не є зрозумілим та визначеним з точки зору припинення таких повноважень , а визначення терміну посадова особа знаходиться в інших нормативно правових актах . Посилання в службовій записці , яка стала підставою для звільнення позивача [PERSON] з роботи на [PERSON] юстиції України від 22.02.2013 року за №1332-0-26-13\\11 не може братися судом як доказ на обґрунтованість висновків відповідача щодо звільнення позивача , оскільки в самому [PERSON] вказується на те , що листи міністерства не є нормативно правовими актами, вони мають лише розяснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм. За обставинами справи , встановлено , що до повноважень [PERSON] не входили організаційно розпорядчі або адміністративно господарські функції, він не є державним службовцем, тобто, не є посадовою особою у розумінні п.5 ч.1 ст.41 КзПП України , в контексті Закону України «Про акціонерні товариства», Закону України «Про державну службу». Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту та не відноситься до жодного з видів акціонерних товариств. Відповідно до ст. 43 Конституції України , ст.5-1 КзПП України, держава гарантує громадянам правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи Узагальнюючи вищенаведене , встановлено , що відповідач здійснив звільнення з посади [PERSON] без законних на те підстав, а тому , у відповідності до ст.235 КзПП України зобовязаний поновити його на роботі. Відповідно до вказаної норми права у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а також приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд вважає, що [PERSON] має бути поновлено на посаді начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 1.09.2015 року. Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Виходячи з даних довідки відповідача про середньоденну заробітну плату [PERSON] за останні два місяці роботи до моменту звільнення 327,21 грн. станом на час розгляду даної справи 11 березня 2016 року середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 50390,34 грн. \\327,21 х 24 дн. = 47118,24 грн., 327,21х10 дн. = 3272,10 грн., 47118,24 + 3272,10 = 50390,34 грн. \\ А тому , суд вважає, що до стягнення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в загальній сумі 50390,34 гривень. Суд також враховує і ті обставини , що звільнення позивача [PERSON] здійснено з порушенням його законних прав на працю та упереджено,оскільки за обставинами справи , також встановлено , що звільненню позивача з роботи також передував психологічний тиск, знімались надбавки , премії, не виплачувались лікарняні , поступали пропозиції звільнитись та фактично використано тлумачення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 214 року №1255-V11, а також інші нормативно правові акти та зроблено хибний та протиправний висновок про звільнення [PERSON] з посади. Звільненням з роботи [PERSON] відповідач завдав позивачу моральних страждань та переживань, оскільки порушення його законних прав призвели до втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що підтвердив [PERSON] в ході розгляду справи. Відповідно до ст.237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим , визначений позивачем розмір моральної шкоди в 12000,0 грн. не відповідає характеру та обставинам її спричинення , є надто завищеною, а тому , підлягає до зменшення в судовому порядку до 1000,0 грн., тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди у вказаному позивачем розмірі, підлягає частковому задоволенню. У звязку із задоволенням позовних вимог позивача та у відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати по розгляду справи в сумі 487,20 грн. підлягають до стягнення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у прибуток держави. На підставі ст..ст.11,60, 61, 213-215, 88 ЦПК України ,

Outcome: approved