Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини до [PERSON] у якому зазначив, що з [PERSON] вони проживали однією сім`ю без реєстрації шлюбу з листопада 2018 року по лютий 2020 року. Під час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . При реєстрації народження дитини відповідачка відмовилась подати разом з ним спільну заяву до органу реєстрації, за якою відповідно до ст.125 СК України визначається походження дитини від батька, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, хоча він на цьому наполягав. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Батько дитини в свідоцтві про її народження записаний за прізвищем відповідачки « [PERSON] », ім`я та по батькові батька дитини записані з її слів. З метою визначення походження від нього їх сина [PERSON] , просив суд визнати його [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Також внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , зробленого в Книзі реєстрації народжень 22 листопада 2019 року за № 381 Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме: вказати його [PERSON] батьком дитини замість [PERSON] ; змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », залишивши ім`я, по батькові, дату народження та місце народження дитини без змін. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розповів, що з позивачем познайомився у 2017 році. З літа 2018 року до січня 2019 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них [INFO] народився син. Забираючи позивача із сином з пологового будинку, дізнався від неї, що дитину вона записала як мати одиначка. Позивач це пояснила тим, що вони офіційно не розписані, хоча раніше він неодноразово їй пропонував зареєструвати шлюб між ними. Через два місяці після народження дитини вони розійшлись через постійні сварки. Після розірвання стосунків він часто бачився з дитиною, потім все рідше і рідше. Під час відвідувань він купував дитині речі, продукти харчування, іграшки. Приймав матеріально участь у лікуванні дитини. Відвозив дитину на повторну операцію. В останнє бачив сина у травні 2021 року. Позивач не бажає, щоб він відвідував дитину, каже, що він не має на це права. Через її слова він почав сумніватись у своєму батьківстві. Звернувся до суду, щоб точно знати відповідь на це питання. Позицію позивача у судовому засіданні підтримала і його представник. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] вимоги позивача у наданому суду відзиві на позовну заяву визнала частково лише щодо визнання позивача батьком дитини та внесення змін до актового запису про народження дитини про це. Щодо позовних вимог [PERSON] змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », залишивши ім`я, по батькові та дату народження з місцем народження без змін, - заперечувала. Зазначила, що позивач з моменту її вагітності і після народження дитини проявляв агресію до неї і до дитини, висловлював погрозу на її адресу під час вагітності. 31.12.2019 позивач ініціював сварку в процесі якої душив її, штовхав та дав їй ляпасу. Дитина прокинулась, почала плакати, вона взяла її на руки, а позивач продовжував штовхати її разом з дитиною, внаслідок чого дитина вдарилась головою об дверний отвір. 31.03.2020 прийшов до неї та ініціював чергову сварку, нецензурно лаявся на неї і відбирав телефон, щоб вона не зателефонувала у поліцію. Поліцію викликали сусіди і за цим фактом 20.07.2020 [PERSON] притягувався до відповідальності за частиною першою статті 173-2Кодексу України про адміністративні правопорушення. [PERSON] народився з вродженою вадою серця, у зв`язку з чим 31.01.2020 і 08.04.2021 йому зроблені операції і зараз він проходить післяопераційну реабілітацію, має відповідні обмеження щодо догляду за ним. Позивач з моменту народження сина не хотів визнавати дитину своєю, у зв`язку з чим реєстрація народження [PERSON] була проведена нею відповідно до вимог частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З моменту народження сина позивач не приймав участі у вихованні дитини, не надавав кошти на його утримання та лікування і взагалі не цікавився станом здоров`я дитини. Всі обов`язки з виховання, утримання та лікування дитини лягли на неї. З квітня 2021 року вона почала зустрічатись з [PERSON] , з яким у наступному вони уклали шлюб, і саме з квітня 2021 року [PERSON] почав проявляти агресивно-активний інтерес нібито до сина, наполягаючи на побаченнях з сином, з метою якимось чином налагодити стосунки з нею. Проте кожне побачення закінчувалось сваркою у присутності малолітньої дитини, з насиллям до неї з боку позивача. Після цього син тривалий час боїться залишатись без матері та погано спить вночі. Через те, що зміна прізвища не буде відповідати інтересам дитини, відсутність доказів зі сторони позивача, що така зміна піде на користь інтересам дитини, в частині зміни прізвища дитини просила суд відмовити позивачу. Під час розгляду справи по суті відповідач подавала клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності в один рік, який передбачений частиною другою статті 129 Сімейного кодексу України, і відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач вимоги позову не визнавала взагалі. Підтвердила доводи, викладені у відзиві, щодо неналежної поведінки стосовно неї та дитини зі сторони позивача. Стверджувала, що позивач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, крім допомоги на операцію у розмірі 10 тис. грн, а інші кошти зібрали їх друзі, колеги, а також одного разу, коли позивач купував продукти харчування для дитини. Стверджувала, що позивач відмовлявся реєструвати дитину на себе, тому вона змушена була зареєструвати дитину як мати одиначка. Пізніше на пропозицію подати заяву про внесення змін щодо батьківства, вона відмовила позивачу, оскільки він забажав змінити прізвище дитини. Представник відповідача підтримав її позицію, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представник третьої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа сповіщена належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. З заявою ознайомлені, заперечень не мають. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] у свідоцтві про його народження, виданого Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22 листопада 2019 року, зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). За відомостями з повідомлення Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 18.05.2021 № 20.30-06-336 вбачається, що реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.8). [PERSON] визнаний особою з інвалідністю з 08.07.2021. Проходив лікування у Державній установі «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» з 16.01.2020 по 07.02.2020 та з 29.03.2021 по 19.04.2021 та подальші обстеження, пов`язані із наявним захворюванням (а.с.28-36,55). 22 червня 2021 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.37). 20 липня 2020 року [PERSON] Димитровським міським судом Донецької області притягувався до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насилля щодо своєї колишньої співмешканки [PERSON] 31 березня 2020 року (а.с.27). За висновком експерта № 807 від 30 вересня 2021 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, даної експертизи складає не менше 99,999% (а.с.69-71). Дослідивши надані суду докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників провадження, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (частини перша та друга статті 128 Сімейного кодексу України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач стверджував своє батьківство стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , і ці доводи в судовому засіданні знайшли своє підтвердження у наданих суду доказах, в тому числі поясненнях учасників провадження, доведені результатами проведеного молекулярно-генетичного дослідження. Суд вважає доведеним факт наявності кровного споріднення позивача та дитини, батьком якої він просить себе визнати, а тому, позов в цій частині та у питанні внесення відповідних записів про батька до актового запису про народження дитини, підлягає задоволенню. При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав до задоволення позовних вимог про визнання батьківства у зв`язку із вчиненням щодо неї та дитини зі сторони позивача домашнього насилля, оскільки законодавство щодо визнання батьківства, у випадку доведення цього юридичного факту належними доказами, не обтяжує визнання такого факту будь-якими умовами або обмеженнями. Крім того не приймає суд і твердження сторони відповідача щодо пропуску строку для звернення до суду з питанням, порушеним позивачем, оскільки частина друга статті 129 Сімейного кодексу України покликана вирішувати інші питання між іншим складом учасників сімейних правовідносин (особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, та чоловіком, який записаний батьком дитини). За нормами статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (частина перша статті 141 Сімейного кодексу України). За змістом статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Оскільки позивачем не доведено суду підстав доцільності та необхідності, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, яка з часу народження вже має прізвище одного з батьків, для зміни цього прізвища на інше, в частині зміни прізвища малолітньої дитини [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] , позивачу слід відмовити. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені ним судові витрати - судовий збір в сумі 908 грн. Інших документально підтверджених судових витрат понесених позивачем суду не надано. Відповідно до ст.ст. 128, 141, 145 СК України,

Outcome: partial