Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 24.09.2019р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем - [PERSON] 14.05.2011р. було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 404 від 14.05.2011р., свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 14.05.2011р. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя не склалося з причини різних поглядів на сімейне життя, стали виникати непорозуміння, суперечки та сварки. Шлюбно-сімейні відносини фактично припинені з січня 2018 року, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім`єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб та залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2011 року, актовий запис № 404 від 14.05.2011 року виконано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 14.05.2011 року). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.04.2012р.). Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім`єю та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладено, ст.ст.24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved