Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 16 грудня 2009 року померла його мати [PERSON], після смерті якої він протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття її спадщини, а 18 квітня 2015 року помер його батько, які постійно проживали у [INFO], який вони придбали під час шлюбу у 1972 році. Також мотивує позов тим, що після смерті батька дізнався, що той заповів своє майно онукам [PERSON]В та [PERSON], про що йому листом повідомила державний нотаріус, а також, що він може претендувати на спадщину матері, оскільки зазначений вище будинок є спільною сумісною власністю подружжя (батьків), але для оформлення спадщини матері йому потрібно рішення суду про визначення частки матері [PERSON] у спадковому майні. А 24 грудня 2016 року нотаріус видала [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] щодо будинку №13 по вул. Декабристів у м. Глухів. Крім того посилається на те, що після смерті матері її частка у спірному будинку складала 1/2 частину, оскільки коли померла мати у будинку мешкав його брат [PERSON] та батько [PERSON], то вони втрьох успадкували по 1/6 спірного будинку, і йому\~\~повинно належати 1/6 частина будинку, його брату\~[PERSON] теж 1/6 його частина, а [PERSON] та [PERSON] по 2/6 частині спірного будинку. Оскільки добровільно вирішити питання по спірному будинку відповідачі відмовляються, то позивач просить суд визнати, що\~\~будинок №13 по вул. Декабристів у м.\~Глухів Сумської області був спільною сумісною\~\~власністю [PERSON], померлої 16.12.2009 р., та [PERSON], померлого 18.04.2015 р., а також, що їх частки у праві спільної сумісної власності на\~цей будинок\~\~становили в кожного по 1/2 частині; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори [PERSON] за\~\~реєстр. №1-926\~\~від 24.12.2016 р. на імя [PERSON] та [PERSON] в частині розміру їх спадкової частки на спадкове майно\~\~[PERSON], визначивши їх частку у розмірі\~\~по 2/6\~\~частин\~даного будинку за кожною, а також визнати за ним як спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] право власності на 1/6 частину\~цього ж будинку, а також стягнути з відповідачів на його користь всі понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] суду заявив, що його довірительки не визнають цей позов у повному обсязі та надав письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні, посилаючись на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання у період шлюбу, а й спільною участю подружжя в його придбанні, а з наданих документів убачається, що спірний будинок перебував у приватній власності [PERSON], що підтвердила і допитана як свідок [PERSON] Також обгрунтував заперечення тим, що відповідно до ст. 69 СК України саме чоловік і дружина мають право на поділ майна, а тому вважає, що саме подружжю, а не будь-якій іншій особі надається таке право визнати майно спільною власністю подружжя. Крім того, послався на те, що подружжя [PERSON] за життя вирішили не ділити майно та не вважали за необхідне скористатися таким правом, оскільки спірне майно зареєстровано саме за [PERSON] Далі мотивував свою позицію тим, що відповідно до п.3.4 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам ст.ст. 3, 27-31 ЦПК України, бо судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної дієздатності та правоздатності., тому вважає, що вимога про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про визначення їх часток у праві спільної сумісної власності належить лише одному з подружжя, оскільки це безпосередньо стосується їх прав, а також осіб, які успадкували майно, а [PERSON] не має правових підстав визначати правовий статус майна, до якого не має ніякого відношення. Крім того, послався на те, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України, а також вважає, що 15.06.2013 р. сплив і строк позовної давності, оскільки зі спливом строку для прийняття спадщини для позивача розпочався перебіг строку позовної давності. Оскільки в матеріалах справи міститься свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 24.12.2016 р., за яким спірний будинок належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], й нормами ст.ст. 41, 92 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а відповідно до ч.2 ст. 392 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в суді підтримали думку їх представника та просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також допитана в судовому засіданні відповідно до ст. 184 ЦПК України як свідок [PERSON] показала, що її дідусь [PERSON] за життя увесь час вважав себе власником цього будинку, а бабуся [PERSON] цього не заперечувала. Крім того, суду пояснила, що дідусь розповідав їй, що допомогу в будівництві надавав його батько як матеріалами, так і власною працею. При цьому, [PERSON] в суді заявила, що їй невідомо, чи перебували у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на час оформлення права власності на спірний будинок. Свідок [PERSON] суду показала, що працює нотаріусом у Глухівській міській державній нотаріальній конторі й 10.06.2010 р. за заявою [PERSON] нею була заведена спадкова справа після його померлої матері [PERSON] Далі свідок показала, що потім той тривалий час не звертався з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, а коли помер і його батько [PERSON], який склав заповіт на користь онук [PERSON] та [PERSON], то листом від 15.11.2016 р. вона повідомила [PERSON] про те, що той є спадкоємцем на 1/6 частину спадкового майна після смерті матері [PERSON] у спільному майні подружжя і йому слід в 30-денний строк звернутися до суду із заявою про визначення частки матері у спільному майні подружжя житловому будинку по вул. Декабристів, 13 (колишній провулок Комсомольський, 17-а), в м. Глухів, який був оформлений на батька [PERSON], бо інакше видасть свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] та [PERSON] Також [PERSON] в суді показала, що в цей строк той не повідомив, що звернувся до суду, тому вона й видала на імя [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, з свідоцтва про смерть I-БП №145071, виданого 16 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області вбачається, що [PERSON] померла 16 грудня 2009 року у м. Глухів Сумської області у віці 71 рік, про що в Книзі реєстрації смертей 16.12.2009 р. зроблено відповідний актовий запис за №440. З свідоцтва про смерть I-БП №252141, виданого (повторно) 08 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області вбачається, що [PERSON] помер 18 квітня 2015 року у м. Глухів Сумської області у віці 78 років, про що 21.04.2015 р. складено відповідний актовий запис за №120. В суді також установлено, що померлі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі між собою, а позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є їх дітьми, а відповідачі [PERSON] і [PERSON] дітьми третьої особи [PERSON] З листа державного нотаріуса Глухівської міської державної нотаріальної контори за вих. №437/02-14 від 15.11.2016 р., адресованого [PERSON], вбачається, що його повідомлено про те, що після смерті [PERSON], померлого 18.04.15 р., відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Глухів Сумської області, пров. Комсомольський, буд. 17а, все своє майно той заповів онукам [PERSON] та [PERSON], а він є спадкоємцем за законом на 1/6 частку після смерті матері [PERSON], яка померла 16.12.2009 р. та за життя не отримувала свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя. Він має право звернутися до суду з заявою про визначення частки матері [PERSON] у спільному майні подружжя, і якщо на протязі 30 днів з дня одержання цього повідомлення не надішле до Глухівської міської державної нотаріальної контори відомостей про те, що звернувся до суду з заявою про визначення частки у спільному майні подружжя, то свідоцтво про право на спадщину за заповітом буде видано на імя онуків померлого [PERSON] та [PERSON] Також згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.12.2016 р. державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого 03.09.2011 р. Глухівською міською держнотконторою (реєстр. №1-1403), спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого 18.04.2015 р., є [PERSON], [PERSON], частка яких становить по 1/2, і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Декабристів (раніше провулок Комсомольський), буд. 13 (раніше 17-а, 11), який належав [PERSON] на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, виданого Сумським обласним державним нотаріальним архівом 24.03.2016 р. за реєстр. №194 замість втраченого договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Глухівською міською держнотконторою 08.02.1972 р. за реєстр. №252 (а.с. 15). З постанови Глухівської міської державної нотаріальної контори від 14.12.2016 р. вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 16.12.2009 р., у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с. 9). А згідно ст.ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Аналогічна норма містилася й у КпШС України, зокрема, у ст. 22 цього Кодексу, згідно якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. А згідно положень ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В суді ж установлено, що на час будівництва спірного будинку [PERSON], померлий 18.04.2015 р., який значиться його власником, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], померлою 16.12.2009 р., тому виходячи з положень ст.ст. 22, 28 КпШС України він є їх спільною сумісною власністю. Посилання відповідачів на те, що цей будинок був особистою власністю їх діда [PERSON] є безпідставним з огляду на таке. Так, ст. 24 КпШС України, яка була чинною на час виникнення права власності на спірний житловий будинок, розташований по вул. Декабристів, 13, в м. Глухів, до роздільного майна подружжя відносилося майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування. Однак, жодних доказів, що його було отримано в дар або ж в порядку спадкування суду не надано. Натомість відповідачі в суді пояснили, що допомогу в будівництві як матеріалами, так і виконанням будівельних робіт надавав батько [PERSON] Однак, це не свідчить про її надання особисто йому, а не їх сімї. Також безпідставним суд вважає й посилання відповідачів на те, що лише подружжю, а не будь-якій особі, надається право визнати майно спільною власністю подружжя, оскільки позивачем фактично ставиться вимога про встановлення факту, що спірний будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає необхідним встановити факт, що житловий будинок, розташований по вул. Декабристів, 13, в м. Глухів, належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON], померлого 18.04.2015 р., та [PERSON], померлої 16.12.2009 р. Безпідставним на думку суду є й посилання відповідачів на п.3.4 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. Так, у п.3.4 цього листа йдеться й про те, що за змістом ст. 357 ЦК України під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено таким чином: «визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». З огляду на це, суд вважає необхідним задовольнити частково позовну вимогу про визначення часток померлих, а саме, визнати, що частка спадкодавця [PERSON], померлої 16.12.2009 р., в праві спільної сумісної власності на житловий будинок №13 по вул. Декабристів в м. Глухів становить 1/2 його частину. Оскільки судом визнано, що частка спадкодавця [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірний будинок №13 по вул. Декабристів в м. Глухів становить 1/2 його частину, то слід задовольнити й вимогу позивача про визнання частково недійсним вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.12.2016 р. державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори [PERSON] В той же час, суд не вправі визначати частки [PERSON] та [PERSON] в цьому майні, оскільки з такими вимогами вони зверталися, а інші особи не мають права заявляти такі вимоги. Також згідно повідомлення Глухівської міської державної нотаріальної контори за вих. №437/02-14 від 15.11.2016 р., адресованого [PERSON], після померлого 18.04.2015 р. [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку по провулку Комсомольський, 17-а, в м. Глухів. Все своє майно він заповів онукам [PERSON] та [PERSON], а він ([PERSON]А.) є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], померлої 16.12.2009 р., яка за життя не отримувала свідоцтво про власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя. З цього ж повідомлення убачається, що [PERSON] було розяснено право звернутися до суду із заявою про визначення частки матері у спільному майні подружжя, а у випадку ненадіслання на протязі 30 днів відомостей про те, що він звернувся до суду із такою заявою, свідоцтво про право на спадщину за заповітом буде видано на імя онуків померлого [PERSON] та [PERSON] Посилання відповідачів на те, що [PERSON] звернувся до суду з цим позовом після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті матері та не ставив питання про визначення йому додаткового строку, суд вважає безпідставним з огляду на таке. Так, ч.1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а ст. 1270 цього Кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В суді ж установлено, що 10 червня 2010 року [PERSON] звернувся до Глухівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої 16.12.2009 р. матері [PERSON], в якій зазначив, що крім нього спадкоємцями є чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON], які проживають [INFO] (а.с. 51), що свідчить про те, що цю спадщину він прийняв. А за змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто, за отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець управі звернутися без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, суд доходить до висновку про безпідставність заяви відповідачів про сплив строку позовної давності. Оскільки ж судом визнано, що частка померлої у спірному будинку становила 1/2, яку успадкували чоловік [PERSON], померлий 15.04.2015 р., та її сини [PERSON] (третя особа), [PERSON] (позивач), а саме, кожний по 1/6 частині цього будинку, то за останнім як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] слід визнати право власності на 1/6 частину житлового будинку №13 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться на вул. Декабристів в м. Глухів Сумської області. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Всього позивачем було заявлено 4 вимоги, одну з яких - майнового характеру, дві - немайнового характеру, одна - у справах окремого провадження (яка має оплачуватися судовим збором у розмірі 320 грн.), і оскільки кожна з них була оплачена судовим збором у розмірі 640 грн. на загальну суму 2560 грн., то позивачу слід повернути 320 грн. зайво сплаченого судового збору. Також зважаючи на те, що судом було повністю задоволено першу та останню вимогу, а інші задоволені частково, то згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню 1600 грн. понесених витрат по оплаті судового збору (320 + (640 : 2) + (640 : 2) + 320 = 1600), що становить 71 % (1600 х 100 : 2240 = 71), які необхідно стягнути з них у дольовому порядку по 800 грн. Крім того, пропорційно до задоволених вимог на користь позивача підлягають стягненню й витрати за надання правової допомоги в сумі 1065 грн. (1500 х 71 : 100 = 1065), які теж необхідно стягнути з відповідачів у дольовому порядку по 532,5 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial