Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Підприємство Вільнянської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20)» про стягнення заборгованості з підзвіту в розмірі 1240,40 грн. та 18499,92 грн. середнього заробітку за час затримки виплати. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.12.2015 було припинено трудові правовідносини між сторонами. Відповідачем при звільнені позивача не було виплачено заборгованість з підзвіту в розмірі 1240,40 грн. В судовому засіданні позивач відмовився від позову в частині стягнення суми підзвіту, пояснивши, що відповідачем 17.10.2016 виплачено заборгованість з підзвіту в розмірі 1240,40 грн. та підтримував позовні вимоги лише щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати в розмірі 18499,92 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні визначеним у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, з посиланням на те, що заборгованість з підзвіту виплачена позивачеві та на входить до зобовязань щодо оплати праці. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи встановив наступне: 04.12.2015 було припинено трудові правовідносини між [PERSON] та ДП «Підприємство Вільнянської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20)». Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України визначена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання про обсяг та структуру виплати, як зобовязання визначеного ст.116 КЗпП України, суд приходить до висновку, що підзвіт, тобто зобовязання роботодавця виплатити працівникові грошові кошти, за придбані товарно-матеріальні цінності для роботодавця за рахунок працівника не входить до структури оплати праці на підставі наступного: Глава VII - ОПЛАТА ПРАЦІ КЗпП України регулює трудові правовідносини щодо оплати праці, до якої зокрема входять ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За визначенням ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, суд приходить до висновку, що підзвіт працівника не входить до структури оплати праці, оскільки не є винагородою за оплату праці, за юридичною природою є цивільно-правовими відносинами між роботодавцем та працівником, а отже відповідальність за затримку розрахунку, передбачена ст.117 КЗпП України у разі не виплати підзвіту не може застосовуватись. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

Outcome: dismissed