Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом в суд до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , у якому просив скасувати рішення державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік Сергія Васильовича про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , скасувати відповідний запис про право власності 31231536 від 16 квітня 2019 року та поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора на підставі іпотечного договору від 11.05.2007 р., укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру. Жодної згоди на відчуження свого нерухомого майна у відповідності до іпотечного договору позивач не надавав. Також, вказує, що на момент вчинення спірних реєстраційних дій, з позивачем спільно проживала у вказаній квартирі малолітня дитина і про це було відомо Банку станом на дату звернення до реєстратора з заявою про вчинення реєстраційних дій. Вчинення реєстраційних дій, з використанням інституту іпотечного застереження, з перереєстрації права власності на Іпотекодержателя 16.04.2019 року на іпотечне майно, право на користування яким мала малолітня дитина, порушує її право на житло. При цьому Банком не було надано Реєстратору дозволу органу опіки та піклування на вчинення спірних реєстраційних дій. Крім того, вказує, що Банком не було здійснено реальної оцінки вартості квартирі, зокрема йому не було невідомо про таку оцінку, оцінки ніхто не проводив, не отримував жодної інформації від Банку про суму оцінки, що вважає порушенням його майнових прав. Крім того, зазначив, що в п.4.5.3. договору іпотеки без номеру від 11.05.2007 року про можливість застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за кредитним договором [PERSON] в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», [PERSON] (позивач по справі) та AT Укрсоцбанк» (відповідач по справі) виключно досягли угоди про можливість укладання договору про задоволення вимог іпотекою держателя, котрий є самостійним двостороннім правочином, та, відповідно, потребує волевиявлення Іпотекодавця, як однієї із сторін правочину. При цьому вказує, що жодного повідомлення з приводу наміру Банку взяття квартири на свій баланс від Банк він не отримував і тому не знав і не міг знати про реальні наміри Відповідача, що позбавило його можливості своєчасно захистити в правовому полі свої інтереси з цього приводу. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 25 червня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання на 17 липня 2019 року. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти дії щодо розпорядження та відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Представник відповідача направив відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що згідно п. 2.4.3, п. 4.1, п. 4.5, пп. 4.5.3 Іпотечного договору було здійснено реєстрацію права власності за Банком на іпотечне майно. Враховуючи наявний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором у кредитора виникло право вимоги дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у позичальника - обов`язок дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідач посилається на те, що застереження в іпотечному договорі щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки також є Договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Доводи позивача про наявність зареєстрованої заборони відчуження не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Також, АТ «Укрсоцбанк» з метою виконання вимог зазначених законодавчих актів надало державному реєстратору копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. № 6201-20 від 26.06.2018 року, яке було надіслане 26.06.2018 року боржнику на дві адреси цінним листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, який отримав ці два листи особисто 03.07.2018 року про що поставив свій підпис на повідомленнях про вручення поштового відправлення. Третя особа державний реєстратор Іванісік С.В. направив письмові пояснення, згідно яких вказує, що ним здійснено реєстрацію права власності за відповідачем на іпотечне майно відповідно до умов п. 4.5.3 іпотечного договору, представником відповідача для здійснення реєстраційних дій було подано усі необхідні документи. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши відповідні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 08.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі заступника керуючого Тернопільської обласної філії Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» Пісьціо М.М., який діє на підставі Положення та Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецький Ю.Г., 16.10.2006 року по реєстру № 3112 та [PERSON] був укладений Договір Кредиту № 770/42-22-07 (надалі кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 18987 Швейцарських франків 34 сантимів, зі сплатою 9,45 % річних, та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, терміном погашення заборгованості по кредиту до 01 травня 2032 року, а позичальник [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до умов п.1.2 договору кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна - двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В день укладення цього договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно для придбання якого, згідно з п. 1.2 цього договору, надається кредит, що стане власністю позичальника після укладення іпотечного договору, а саме: після здійснення в установленому чинним законодавством України порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позичальником, заставною вартістю 93750,00 грн., що в еквіваленті складає 22458 швейцарських франків 57 сантимів за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору іпотеки. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрація в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п.1.3.1). З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту №770/42-22-07 від 08.05.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір. Відповідно до зазначеного договору, [PERSON] (іпотекодавець) передав в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 травня 2011 року з гр. [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г. 11 травня 2007 року за реєстром № 2136, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г. 11 травня 2007 року за № 2078246. У разі невиконання, або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1 Іпотечного договору). Пунктом 4.5.3 Іпотечного договору від 11.05.2007 року, передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором може звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11 травня 2007 року внесено заборону на його відчуження, що накладено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г. за реєстраційним номером 2143. Відповідно до відомостей у будинковій книзі зареєстроване місце проживання у [ADDRESS] наступних осіб: [PERSON] - з 12.03.2008 року, [PERSON] - з 09.11.2011 року, [PERSON] , [INFO] , - з 09.11.2011 року. Кредитор АТ «Укрсоцбанк» направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. № 6201-20 від 26.06.2018 року, яке було надіслане 26.06.2018 року боржнику на дві адреси цінним листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, який отримав ці два листи особисто 03.07.2018 року про що поставив свій підпис на повідомленнях про вручення поштового відправлення. Згідно даного повідомлення борг за кредитним договором № 770/42-22-07 від 08 травня 2007 року, станом на 20 червня 2018 року складає 19546,17 швейцарських франків, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 червня 2018 року складає 518409,81 грн. На замовлення АТ «Укрсоцбанк» 18.01.2019 року оцінювачем [PERSON] було проведено оцінку нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , вартість якої визначена в сумі 721629 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 16.04.2019 р. державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком Сергієм Васильовичем було оформлено право власності за АТ «Укрсоцбанк» (запис про право власності №31231536) на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,7 кв.м. Для здійснення реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» представник банку надав державному реєстратору наступні документи: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; виплату поштового відправлення; договір кредиту № 770/42-22-07, виданий 08.05.2007 року; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № 6201-20, виданий 26.06.2018 року; іпотечний договір № 2142 виданий 11.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецький Ю.Г. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 цього Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Аналіз вищезазначених норм цього Закону вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин суд з`ясовує наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Укрсоцбанк». Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктами 4.5 іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодавця застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. В силу вимог ч. 4. ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 51404742, постанові Верховного Суду у справі №465/1310/17 від 31 жовтня 2018 року, та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №199/1276/17. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що жодної згоди на відчуження свого нерухомого майна у відповідності до іпотечного договору він не надавав. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), яке фактично і було здійснено у результаті прийняття спірного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, є його єдиним житлом, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Поряд з цим, доводи позивач про порушення прав малолітньої дитини суд вважає необґрунтованими та відкидає їх, оскільки як встановлено у судовому засіданні, неповнолітня [PERSON] не проживала на момент укладення договору іпотеки у спірній квартирі, а була зареєстрована після укладення цього договору, про що було відомо позивачу, однак позивачем не було підтверджено фактичне місце постійного проживання дитини, не доведено, що відповідачу було відомо про реєстрацію неповнолітньої дитини у даній квартирі. Заперечення відповідача у відзиві про те, що спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого добровільно сторонами іпотечного застереження в п. 4.5.3 проводиться в позасудовий спосіб, та відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності, суд відкидає як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право власності позивача порушено відповідачем, тому вимоги позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46526019 від 18 квітня 2019 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк», скасування реєстраційного запису державного реєстратора Іванісік Сергія Васильовича, Білобожицької сільської ради, Чортківського району Тернопільської області про право власності номер 31231536 від 16 квітня 2019 року на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк», поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що передували скасованим записам є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved