Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкову земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно яке складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0994га., розташованої за тією ж адресою. Однак, відповідач [PERSON] продав відповідачці [PERSON] як житловий будинок так і земельну ділянку, на якій цей житловий будинок знаходиться. За рішенням суду від 27 червня 2012 року встановлений факт проживання відповідача [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу в період з 05.01.2002р. по 14.04.2008 рік. Визнано житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача [PERSON]. Визнано недійсним договір купівлі-продажу в частині купівлі -продажу 1/4 частини будинку за адресою: [ADDRESS], укладений між відповідаем по справі та за позивачем визнано право власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. Як спадкоємець першої черги після смерті матері, позивач звернувся до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про спадщину за законом, однак йому було відмовлено у зв'язку з тим, що за життя матері не була виділена належна їй частина земельної ділянки. Враховуючи те, що за рішенням суду від 27 червня 2012 року не була визнана частина земельної ділянки, яка успадкована позивачем після смерті матері, позивач просить суд визнати земельну ділянку площею 0,0994га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача [PERSON]. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу ? частини земельної ділянки за указаною адресою, укладений між відповідачами та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] направили до суду заперечення на позовну заяву, зазначаючи, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 27 липня 2015 року був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] яка належала позивачу на праві власності. Оскільки позивач з причини відсутності грошей відмовився оформити та зареєструвати на своє ім'я право власності на 1/4 частину земельної ділянки із присвоєнням їй окремого кадастрового номеру із цільовим призначенням для обслуговування вказаної 1/4 частини житлового будинку господарських будівель і споруд, а вже після того укладати договори купівлі продажу як 1/4 частини житлового будинку так і 1/4 частини земельної ділянки, перед підписанням договору, нотаріусом було роз'яснено позивачу зміст ст..120 Земельного Кодексу України та ст..377 Цивільного Кодексу України. Відповідачка, яка на час підписання договору фактично володіла земельною ділянкою загальною площею 0,0994 га. , погодилася сплатити позивачу грошові кошти за купівлю належної позивачу не тільки 1/4 частини житлового будинку та додатково сплатити грошові кошти за 1/4 частину земельної ділянки. При таких обставинах відповідачі вважають, що позивачу слід відмовити у задоволені позову. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, які просить суд задовольнити, зазначивши, що дійсно продав відповідачці [PERSON] свою частку житлового будинку. З умовами договору купівлі-продажу особисто був ознайомлений. Однак заперечує, що нотаріусом йому були роз'яснені правові наслідки щодо земельної ділянки у разі відчуження житлового будинку. У зв'язку з відсутністю грошей не мав можливості отримати юридичну консультацію з зазначеного вище питання. Відповідач [PERSON] позов позивача не визнав, просить суд залишити його без задоволення, зазначивши, що позивач продав відповідачці [PERSON] не тільки свою частку житлового будинку, а також і свою частку земельної ділянки на якій розташований цей будинок. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, зазначивши в запереченнях на позовну заяву, про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши позивача, відповідача [PERSON], з'ясувавши думку відповідачки [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини. Так, відповідач [PERSON] з 15.04.2008 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Свідоцтвом про смерть підтверджується, що [PERSON] [INFO] року - померла. Між відповідачами, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу від 29.04.2010 року, який був посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2-854. Предметом договору став житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0994га., кадастровий номер [NUMBER], розташована за вищевказаною адресою за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності за відповідачкою [PERSON] на зазначену в договорі земельну ділянку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2015 року. Згідно рішення Куп'янського міськрайонного суду від 27.06.2012 року, яке набрало законної сили 28.11.2012 року, встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] з [PERSON] в період з 05.01.2002 року по 14.04.2008 року. Визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Визнано недійсним договір купівлі-продажу в частині купівлі-продажу 1/4частини будинку за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] і [PERSON] 29.04.2010 року. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. Належну позивачу на праві власності 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, пл..0,0994га., кадастровий номер [NUMBER], належний в цілому відповідачці, який він продав їй та передав у власність, що підтверджується посвідченим Державним нотаріусом договором купівлі-продажу від 27 липня 2015 року, зареєстрованим в реєстрі № 2-1560. Пунктом 3.8. цього договору зазначено, що зміст ст..120 земельного кодексу та ст..377 Цивільного кодексу, сторонам по договору, нотаріусом - роз'яснені. Право власності відповідачки [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель розташованого за адресою: [ADDRESS], підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2015 року. Згідно постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій від 21.12.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,0994га. для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], та йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення частки [PERSON] в праві власності на вищевказану земельну ділянку та визнання за ним права власності на цю частку, а саме 1/4 земельної ділянки в порядку спадкування за законом (а.с.4-11, 19-22, 48-51, 53-55). У відповідності до ст..ст. 1216, 1218, 1222, 1258, 1261 ЦК України, спадкуванням є перехід права та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст..ст.181 ч.1, 186 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно з ч.1 ст..120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статею 41 Конституції України затверджено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. ст. 10,11,58,60,61,179,212,213 ЦПК України які регламентують, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених вище, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позивачем у судовому засіданні не доведено перед судом свого позову, що є його обов'язком відповідно до ст. 10 ЦПК України, при цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, попереджував про вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав. Так, в судовому засіданні доведено, що за позивачем за рішенням суду встановлено право власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. Житловий будинок є головною річчю. Цільове призначення спірної земельної ділянки є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Укладаючи з відповідачкою договір купівлі-продажу від 27.07.2015 року, позивач, окрім відчуження 1/4 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], відчужив і 1/4 частину земельної ділянки на яку фактично мав право в порядку спадкування за законом, таким чином реалізувавши своє право на розпорядження своїм майном, яке гарантовано йому Конституцією України. Заперечення позивача, що нотаріусом йому були роз'яснені правові наслідки щодо земельної ділянки у разі відчуження житлового будинку, не можуть бути прийняті судом, оскільки сам позивач в судовому засіданні підтвердив факт того, що повністю ознайомився з умовами договору та підписав його, тим самим виявив своє волевиявлення на відчуження свого майна. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтований та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed