Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а саме, просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який встановлений рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2008 року, встановивши тверду грошову суму у розмірі 1000,00 грн. на всіх дітей до досягнення ними повноліття та скасувати заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який встановлений рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2008 року у розмірі 62292,56 грн. Позов мотивований тим, що 03.10.2008 року Покровським районним судом Дніпропетровської області ухвалене заочне рішення у цивільній справі №2-1281/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На момент подачі позовної заяви позивач має заборгованість за аліментами у розмірі 62292,56 грн. Позивач зазначає, що він є інвалідом III групи пожиттєво, розмір його пенсії становить 2000,00 грн., кожного місяця з його пенсії утримується 50% в рахунок аліментів та заборгованості за аліментами. Зазначає, що він не в змозі самостійно утримувати своє домоволодіння, тому йому довелося переїхати до батьків-пенсіонерів, які також отримують мінімальну пенсію і цих коштів не вистачає на життя. [PERSON] потребує постійного медичного та медикаментозного підтримання, ліки занадто дорого коштують. Працювати позивач не в змозі, оскільки проблеми зі здоров`ям не дозволяють працевлаштуватися. Позивач вважає, що він позбавлений можливості погасити заборгованість зі сплати аліментів та в подальшому сплачувати аліменти у розмірі, встановленому рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 04.12.2020 року відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 18.03.2021 року ухвалою суду витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію: чи перетинав державний кордон України громадянин [PERSON] у період з 01.01.2016 по 18.03.2021року, якщо так, то коли саме, скільки разів, з якою періодичністю; витребувано від Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області наступну інформацію: чи оформлював громадянин [PERSON] документи для виїзду для працевлаштування в Республиці Польща, у тому числі закордонний паспорт, трудові договори тощо у період з 01.01.2016 по 18.03.2021 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Посилалась на те, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, у 2007 році отримав важку черепно-мозкову травму, переніс кілька операцій, кілька років після цього проходив реабілітацію, багато років не мав змоги працювати взагалі і перебував на утриманні своїх батьків-пенсіонерів. У теперішній час потребує страждає на епілепсію як результат ЧМТ, потребує постійного медичного догляду і вимушений постійно вживати ліки, які досить дорого коштують. Також пояснила, що кілька останніх років позивач працює у Республіці Польща неофіційно, на некваліфікованій легкій праці, оскільки має обмежену працездатність і цих коштів йому також не вистачає на проживання. Також зауважила на те, що у 2008 році відповідачка, дізнавшись про інвалідність позивача, одразу розірвала шлюб і отримала рішення про стягнення з позивача аліментів, достеменно знаючи про незадовільний стан його здоров`я. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав позов частково, в частині звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 34990,10 грн., що утворилась за період з 19.06.2008 року по 30.04.2020 року включно. Вважає, що в решті позовних вимог слід відмовити, наголосивши на тому, що доказів незадовільного стану здоров`я на день розгляду справи суду не надано, доказів вживання дорогих ліків позивачем не надано, вважає, що [PERSON] хоч неофіційно, але працює, отже, здатний утримувати себе і згідно вимог закону повинен сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що він працює лікарем загальної практики сімейної медицини КМП Покровського центру ПМСД. У серпні 2018 року [PERSON] підписав з ним декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Також показав, що [PERSON] звертався до нього за медичною допомогою за весь цей період один раз, у 2019 році, коли отримав травму ноги, з інших приводів не звертався. Також пояснив, що амбулаторна картка хворого зберігається у [PERSON] , у лікарні вона не зберігається, однак під час звернення до лікарні свідок знайомився з даними медичними документами хворого і йому відомо, що [PERSON] має в анамнезі тяжку ЧМТ, перенесені операції, імплантовану титанову пластину в черепі. Також показав, що внаслідок травми у [PERSON] розвилася епілепсія, яка проявляється у періодичній втраті свідомості, пам`яті, такий хворий потребує постійної медикаментозної підтримки. Реабілітація після епілепсії триває все життя, оскільки епілепсія відноситься до невиліковних хвороб. Стосовно умов праці [PERSON] пояснив, що йому протипоказана важка фізична робота і робота на сонці, може працювати на роботах в полегшеними умовами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що позивача [PERSON] він знає з його дитинства, оскільки є сусідом його сім`ї. йому відомо, що [PERSON] отримав важку черепно-мозкову травму, переніс не одну операцію, йому встановили титанову пластину в череп, після чого він довго перебував у лікарні на реабілітації. Весь цей час [PERSON] був на утриманні своїх батьків. Коли жінка побачила, шо [PERSON] став інвалідом, остання одразу пішла від нього. [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] не має пагубних звичок, не вживає алкогольні напої, але палить цигарки. Останній раз бачив позивача 4 роки тому, приблизно у 2017 році та чув, що останній на даний момент працює в Республіці Польща. Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 18.03.2005 року Маломихайлівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.01.2003 року виконкомом Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а. с. 7-8). 03.10.2008 року Покровський районний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі №2-1281/2008 р. про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2008 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 107). Як вбачається з розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем, за період з 19.06.2008 року по 30.04.2020 року заборгованість за цей період утворилася внаслідок часткового невиконання рішення суду і становить 62292,56 грн. (а. с. 16-19). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналогічна позиція міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначається, що суд за передбачених ст. 197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості по аліментах. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового рішення. Як вбачається з виписки з медичної карти №П20262 пацієнта [PERSON] , 1976 року народження, який знаходився на стаціонарному лікуванні в другому нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні ім. Мечникова за період з 24.09.2013 року по 04.10.2013 року, у 2007 році [PERSON] переніс важку ЧМТ, забій головного мозку 3ст. Проводилася 2-бічна декомпресивна трепанація черепа, видалення СД гематом, проведена краніопластика. У подальшому неодноразово проходив реабілітаційне лікування у різних стаціонарах. Відмічалися нечасті епілептичні напади (анамнез захворювання, а. с. 10). Встановлений діагноз пацієнта: віддаленні наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеня, судомний синдром, посттравматична енцефалопатія, зниження уваги, емоційної сфери, астенічний синдром, лікворної гіпертензіонний з-м, правобічна пірамідна недостатність (а. с. 10). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 22.12.2009 року Пенсійним фондом України [PERSON] , [INFO] , встановлена пенсія по інвалідності, у зв`язку з 3 групою інвалідності за загальним захворюванням, з довічним терміном дії (а. с. 106). Таким чином, суд встановив, що позивач у 2007 році отримав важку ЧМТ, довгий час лікувався, має інвалідність 3 групи, довгий час не міг працювати, перебував на утриманні батьків. Позивачу призначена пенсія по інвалідності, розмір якої відповідно до довідки про доходи №1511 3154 3558 1504 від 30.07.2020 року у 2020 році складала: за січень 2020 року - 1000,00 грн., за лютий 2020 року 1000,00 грн., за березень 2020 року - 1000,00 грн., за квітень 2020 року - 1000,00 грн., за травень 2020 року - 1050,00 грн., за червень - 1050,00 грн., за липень 2020 року - 1050,00 грн (а. с. 3). У той же час судом встановлено, що, починаючи з початку 2018 року і по теперішній час, [PERSON] майже постійно перебуває у Республіці Польща, де неофіційно працевлаштований. Це підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні і довідкою з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в якій зазначаються час і місце перетину кордону позивачем як на в`їзд в Україну так і на виїзд з України в Республіку Польща (а. с. 78). У той же час суд зазначає, що 3 група інвалідності є робочою групою, позивач не надав суду доказів свого незадовільного стану здоров`я після 2013 року і доказів того, що позивач у теперішній час потребує лікування, вживає дорогі медичні препарати для підтримання стану здоров`я, на що посилався представник в судовому засіданні. Представник також не надав суду жодної інформації щодо реальних доходів позивача. На підставі наведеного, враховуючи позицію відповідача, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для часткового звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , у розмірі 34990,1 грн., який суд рахує наступним чином. Як вбачається з довідки заборгованості по аліментах, за 2018 рік заборгованість складає 9156,5 грн., за 2019 рік - 13273,96 грн., за 2020 рік - 4872,00 грн., що разом складає 27302, 46 грн. В судовому засіданні встановлено, що у період з 2018 по 2020 роки позивач працював, хоч неофіційно і мав дохід. У той же час судом встановлено, що до 2018 року єдиним джерелом існування позивача була пенсія по інвалідності, отже, суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла у період з 2008 по 2018 рік в сумі 34990,1 грн. (62292,56 грн. сума заборгованості за весь період мінус 27302, 46 грн. сума заборгованості за 2018-2020 роки дорівнює 34990,1 грн.). Щодо вимоги позивача змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на утримання дітей, шляхом встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а саме, у розмірі 1000,00 грн., суд приходить до наступних висновків. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Важливо відрізняти між собою поняття розміру аліментів та способу їх стягнення. У випадках вказаних в ст. 192 СК України до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів може звернутись як стягувач, так і платник аліментів. У той же час ст. 181 СК України визначаються способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, а частина 3 статті 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У випадку, коли аліменти стягуються у частині від усіх видів доходу (1/4, 1/3 чи інше) - до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів на конкретну грошову одиницю може звернутись лише стягувач аліментів. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] позбавлений права звертатися до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, а саме такі позовні вимоги заявляє позивач. Також суд зазначає, що 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим суд також не може зменшити розмір аліментів до 1000 гривень, оскільки це буде менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При зміні законом мінімального розміру аліментів розмір аліментів змінюється та нараховується державним виконавцем автоматично. Також суд зазначає, що [PERSON] , [INFO] , [INFO] виповнилося 18 років, отже, починаючи з 11.01.2021 року позивач не сплачує аліменти на утримання цієї дитини, оскільки аліменти стягуються до повноліття дитини, що також зменшить тягар платежів для позивача.

Outcome: partial