Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним і застосування наслідків його недійсності. В своєму позові позивач посилається на те, що 22.06.2015 року [PERSON] уклав договір найму житлового приміщення, а саме - житлового будинку № 29, що знаходиться по вул.Мельничній в м.Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області з [PERSON]. Вважає, що вказаний договір є недійсним за наступних обставин. У червні 2015 року позивач шукав житло для купівлі. Приблизно в цей час він познайомився з [PERSON], яка продавала житловий будинок № 29, що знаходиться по вул.Мельничній в м.Нова Одеса. З відповідачкою домовилися про всі умови договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, в тому числі і про ціну - 100 000 грн. Проте, згодом [PERSON] повідомила позивачу, що укласти договір купівлі-продажу житлового будинку не має можливості, а замість нього потрібно укласти договір найму житлового приміщення, який фактично являється договором купівлі-продажу. За таких обставин 22.07.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір найму житлового приміщення. При підписанні договору позивачем було передано відповідачу 100 000 гривень як плату за житловий будинок. Переїхавши до житлового будинку № 29, що знаходиться по вул. Мельничній в м. Нова Одеса, позивач відмітив, що дане житло знаходиться в непридатному для проживання стані. Відповідач обіцяла провести необхідний ремонт, проте цього не виконала. Також, позивач та відповідач домовлялися, що [PERSON] зареєструє позивача за адресою м.Нова Одеса, вул. Мельнична, 29. Замість цього, відповідач зареєструвала позивача за своїм місцем проживання, а саме - м. Нова Одеса, вул. Червоних партизан, 17. Оскільки [PERSON] 0.І. не виконувала домовленостей, таких як приведення житлового будинку у придатний для проживання стан, реєстрація місця проживання позивача у будинку, у позивача виникли сумніви щодо добросовісності відповідача. Позивач вирішив розірвати договір, а саме - відмовитися від жодних прав на житловий будинок та отримати назад свої кошти. Проте, відповідач відмовилася повертати гроші за вказаний будинок, внаслідок чого позивач змушений вирішувати дане питання у судовому порядку. Позивач вважає, що під час укладання договору найму житлового приміщення він помилявся щодо його правової природи через вищевказані обставини. На користь того, що дійсно помилявся в правовій природі оспорюваного договору та насправді мав намір укласти саме договір купівлі-продажу свідчить те, що ним одноразово в момент підписання договору було передано 100 000 грн. як плату за житловий будинок, також у вказаному договорі вказано, що позивач буде проживати у даному житловому приміщенні довічно ( п.п. 1.5., 1.4.). На підставі викладеного позивач просив суд: 1) визнати недійсним договір найму житлового приміщення від 22.06.2015 року, а саме житлового будинку № 29, що знаходиться по вулиці Мельничній в місті Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області; 2) та зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 100\~000 грн., сплачені на виконання договору найму житлового приміщення, а саме житлового будинку № 29, що знаходиться по вулиці Мельничній в місті Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22.06.2015 року. 23.09.2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд: : 1) визнати недійсним договір найму житлового приміщення від 22.06.2015 року, а саме житлового будинку № 29, що знаходиться по вулиці Мельничній в місті Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 100\~000 грн., сплачені на виконання договору найму житлового приміщення, а саме житлового будинку № 29, що знаходиться по вулиці Мельничній в місті Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22.06.2015 року. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та суду пояснив, що між позивачем та відповідачем 22.06.2015 року був укладений договір найму житлового приміщення, а саме - житлового будинку № 29, що знаходиться по вул.Мельничній в м.Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області. Але, умови вказаного договору [PERSON] не виконав, і відповідачу він не сплатив 100\~000 грн., як вказано в договорі, а тому не проживав у вказаному будинку. Гроші відповідач не отримувала. В п.1.5 вказаного договору вказано, що плата за приміщення становить 100\~000 грн. і вноситься одноразово в момент підписання договору. Більше немає жодного документу, який би підтверджував факт передачі грошей. А в договорі конкретно не прописано, що гроші передані. Тому позов [PERSON] вважає безпідставним та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, що 22.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір найму житлового приміщення, а саме - житлового будинку № 29, що знаходиться по вул.Мельничній в м.Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області. Вказаний факт підтверджений сторонами в судовому засіданні та ніким не оскаржується. Згідно вказаного договору [PERSON] є власником житлового будинку за адресою вулиця Мельнична, 29 місто Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області на підставі свідоцтва про право власності без номеру, виданого Новоодеською міською радою 15.01.1981 року. Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтями 4, 10 та 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. В ст.215 ЦК України зазначено види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Як встановлено в судовому засіданні укладений договір найму житлового приміщення є нікчемним та не потребує визнання його судом недійсним, так як він не відповідає вимогам закону. Суд прийшов до такого висновку виходячи з того, що відповідач [PERSON] на день укладення вказаного правочину (договору найму житлового приміщення), тобто станом на 22.07.2015 року не була власником вищезазначеного житлового будинку, і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна взагалі відсутні відомості про такий обєкт нерухомого майна. За таких обставин суд вважає, що укладений договір найму житлового будинку суперечить та не відповідає вимогам Закону, а саме ч.1 ст.810 ЦК України та ч.1 ст.812 ЦК України, а тому є нікчемним. У звязку з цим суд не приймає до уваги посилання позивача не недійсність вказаного договору з підстав того, що позивач, як особа, яка вчинила правочин, помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Суд прийшов до такого висновку також на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно п.7 вказаної Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] 100\~000 грн. на виконання договору найму житлового будинку. Судом не приймається твердження представника відповідача, що вона не отримувала гроші тому, що відповідно до п.1.5 вказаного договору плата за приміщення становить 100\~000 грн. і вноситься одноразово в момент підписання договору. Відповідач [PERSON] поставила свій підпис на договорі, що сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами справи, в саме висновками Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області № 1799/61-2016 та № 2185/61-2016, згідно яких відповідач [PERSON] не заперечувала факт укладення такого договору і його підписання сторонами. За таких обставин суд вважає, що підписавши вказаний договір [PERSON] підтвердила факт отримання нею грошей від [PERSON] на виконання вказаного договору. Таким чином, з врахуванням вище зазначеного позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору найму житлового приміщення від 22.06.2015 року, а саме житлового будинку № 29, що знаходиться по вулиці Мельничній в місті Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області задоволенню не підлягають, і в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити, у звязку з нікчемністю вказаного правочину, а позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 100\~000 грн., сплачені на виконання договору найму житлового приміщення, а саме житлового будинку № 29, що знаходиться по вулиці Мельничній в місті Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22.06.2015 року підлягають задоволенню. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати, у звязку з тим, що позивач є інвалідом 2 групи і згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати такого збору.

Outcome: approved