Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міськрайонне управління у Петриківському районі та у місті Кам`янське, Кам`янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020 року. зазначений об`єкт (житловий будинок) належав померлій [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду від 18.02.2009 справа №2-3487. За рішенням суду домоволодіння, власником якого він являється на теперішній час, було виділено в окрему, самостійну частину. Житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0535га. Але земельна ділянка має іншу адресу а саме: [ADDRESS] . Земельна ділянка за адресою: , належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №556640 від 05 березня 2007 в частині в частині 1/2 без виділення частки в натурі. Інша частка (1/2) повинна була належати померлому [INFO] [PERSON] який, у свою чергу, не оформив за собою право власності на земельну ділянку. Тобто, на теперішній час, є власник земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] лише в частині 1/2 [PERSON] . Просить суд визнати незаконним та скасувати Рішення Дніпродзержинської міської ради від 24.11.2006 № 71-06А/ «Про надання згоди на безкоштовну передачу громадянам земельних ділянок у власність, надання земельних ділянок на умовах оренди розподіл земельних ділянок, вилучення та затвердження фактичних площ землекористування» в частині передачі у власність громадянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0535 га; внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про скасування права власності на земельку ділянку, що належить [PERSON] , яка розташована за адресою [ADDRESS] , площа земельної ділянки 0,0535 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:01:020:0031;скасувати Державну реєстрацію на вищезазначену земельну ділянку. Ухвалою від 06 травня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження 11 червня 2021 року від представника відповідача Держгеокадастру надійшло пояснення по справі/а.с.97-99/., згідно якого останні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки адреса земельної ділянки була визначена раніше ніж адреса житлового будинку, а отже саме позивачем при реєстрації житлового будинку було визначено невірну адресу, яка не співпадає з адресою даної земельної ділянки. 09 липня 2021 року від представника відповідача КМР до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 102-103/, в якому останній просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те що в матеріалах справи відсутні документи згідно яких вбачається, що позивач або інші співвласники намагалися зареєструвати своє право власності або користування на спірну земельну ділянку. Щодо позовної вимоги про скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 24.11.2006 року, то позивач не навів достатніх доказів його не законності. 26 липня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого вона вказує що до матеріалів справи надана копія державного акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №556640 від 05 березня 2007р., в якому зазначена загальна площа земельної ділянки 0,0535 га та вказано, що власником є [PERSON] та співвласником є [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не видавався. Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що рішення міської ради від 24.11.2006 № 71-06/У, на підставі якого оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №556640 від 05 березня 2007р., прийнято законно та державний акт виданий на площу земельної ділянки під частиною житлового будинку,власником якого була [PERSON] . Щодо скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 24.11.2006 року, то Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства. Отже, позивач має відповідне право оскаржити індивідуальний акт, а тому протилежний висновок у відзиві, був зроблений відповідачем з неправильним застосуванням норм матеріального права. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року судове засідання було відкладено та призначено розгляд справи на 12 серпня 2021 року о 11 годині Представник позивача. в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги та відзив підтримала в повному обсязі. Представник КМР в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без участі представника, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, враховуючи доводи у відзиві на позовну заяву/а.с.121/. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явились, надали відзив на позовну заяву, заперечували проти позовних вимог позивача. Представник відповідача Держгеокадастру в судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи за їх відсутності, в задоволені позовних вимог просили відмовити/а.с.97-99/. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі/а.с.91,92,93,94,95,96,97/ Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено що, позивач є власником житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020 року, що підтверджується копією свідоцтва/а.с.22/. Зазначений житловий будинок належав померлій [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду від 18.02.2009 справа №2-3487, що підтверджується копією рішення/а.с.27/ За рішенням суду домоволодіння, власником якого він являється на теперішній час, було виділено в окрему, самостійну частину. Житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0535га. Але земельна ділянка має іншу адресу а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акта права власності на земельну ділянку/а.с.26/ Земельна ділянка за адресою: належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №556640 від 05 березня 2007 в частині в частині 1/2 без виділення частки в натурі/а.с.26/, що також підтверджується копією технічного паспорта/а.с.33-34/. Інша частка (1/2) повинна була належати померлому [INFO] [PERSON] який, у свою чергу, не оформив за собою право власності на земельну ділянку. Тобто, на теперішній час, є власник земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] лише в частині 1/2 [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частинах першій та четвертій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону № 280/97-ВР наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері регулювання земельних відносин. Пункт 34 частини 1 статті 26 зазначеного Закону встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Також відповідно до пунктів «а», «г» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За змістом статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. З аналізу вказаних норм у їх сукупності можна зробити висновок, що прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статей 152, 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Разом з тим із вказаного Рішення Конституційного Суду України вбачається, що такі рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в інший спосіб. [PERSON] є власником житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020 року. До матеріалів справи надана Інформаційна довідка №252146393 від 12.04.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, житловий будинок позивача адреса: по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0535га, кадастровий номер 1210400000:01:020:0031 та земельна ділянка має іншу адресу а саме: [ADDRESS] . За нормою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог цієї статті формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності або шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Статтею 56 Закону України «Про землеустрій» визначено поняття та вимоги до технічної документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок Відповідно до частин 1 та 9 статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт на право власності видається на одну земельну ділянку. Згідно із статтею 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Положеннями частини 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України закріплено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України закріплюється одночасний перехід до набувача права власності на земельну ділянку і розташовану на ній нерухомість: до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо цей розмір не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, що зайнята нерухомістю і є необхідною для її обслуговування. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що про задоволення позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міськрайонне управління у Петриківському районі та у місті Кам`янське, Кам`янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved