Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 06.02.1993 року в Івано-Франківському міському відділі ЗАГС сторони зареєстрували шлюб, зроблено запис №149. Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку Вікторію, [INFO] та дочку Елізу, [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. В позовній заяві зазначає, що з 2012 року між ними погіршились стосунки. Чоловік її не признає, відноситься до неї негативно, постійно їй докоряє, відсутнє взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки в спільному житті та вихованні дітей. Протягом трьох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому переконана, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, суду через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю миритися не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.1993 року в Івано-Франківському міському відділі ЗАГСу сторони зареєстрували шлюб, зроблено запис №149, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-НМ №264259 виданого 06.02.1993 року. Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку Вікторію, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-НМ №301567 виданого Івано-Франківським міським відділом ЗАГСу 23.10.1993 року та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НМ №189550 виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції 19.09.2003 року. Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. \~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~\~\~\~ Статтею 56 СК України передбачено, що кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України) Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач миритися не бажає і збереження шлюбних відносин суперечить її інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї\~\~неможливе.

Outcome: approved