Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, згідно якого просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 01 вересня 2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 666. В обґрунтування заяви зазначив, що з 01 вересня 2018 року він перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем та знаходиться на її утриманні. Зазначив, що шлюбні відносини між ними не склалися, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2019 року, спільне господарство не ведеться. На даний час шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе, а подальше існування формального шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам з відповідачем. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Артемівського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, строк для примирення не надавати, шлюб розірвати (а.с.40). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила шлюб між нею та позивачем розірвати, строк для примирення не надавати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », зазначила, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина з відповідачем буде проживати разом з нею (а.с. 31). Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 вересня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.10). Шлюбні відносини на момент розгляду справи припинені подружжям, що підтверджується поясненнями сторін. Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки. Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України). Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя [PERSON] шлюбно-сімейні відносини не підтримує, спільного господарства не ведуть. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя [PERSON] , оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, він не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , буде проживати з матір`ю. Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Outcome: approved