Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про його вселення до квартири [ADDRESS]. А також просив зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у користуванні означеною квартирою. Мотивуючи тим, що 10 травня 2011 року позивач набув право власності на 117/196 частки квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 21 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушенко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 629 Згідно з інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна №КВ2010, №77175 від 25 листопада 2010 року загальна площа квартири [ADDRESS] складає 56,3 кв.м. Співвласником означеної квартири є відповідач [PERSON] Користуватись та вселитись до квартири [ADDRESS] позивач не може. Оскільки відповідач не впускає позивача в означену квартиру, забороняє її відвідувати, вчиняє психологічний тиск. Таким чином, у зв'язку із складними відносинами, що склались між сторонами, позивач не має можливості вільно користуватися належною йому часткою у праві спільної часткової власності, що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали суду (а.с18). 21 червня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом (а.с.26). 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону України «2147-VІІІ від 03.10.2017 року. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року Київську міську раду залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.46). 17 липня 2018 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Київської міської ради - Солдатенко Л.М зі змісту яких убачається, що відповідно до ст. 5,10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження органу місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Враховуючи вище викладене, при розгляді даної справи інтереси Київської міської ради не порушуються, тому просить суд слухати справу за відсутності їх представника та на підставі поданих стороною доказів (а.с.64-65). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Додатково пояснила, шо позивач позбавлений можливості користуватися квартирою, оскільки до помешкання його не пускають. З цього приводу позивач звертався до Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві із відповідною заявою. Крім цього зазначила, що позивач не має ключів від квартири [ADDRESS], одночасно повідомила що при укладанні договору дарування означеної квартири, дарувальником не були передані ключі позивачу. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позов до суду не надійшло. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушенко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 629. Згідно умов якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували 117/196 частини квартири [ADDRESS] [PERSON], а останній прийняв у дар означену частку квартири(а.с.8). 10 травня 2011 року зареєстровано право власності на 117/196 частки квартири [ADDRESS], відповідно до витягу про державну реєстрацію за [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки Форми № 3 від 31 серпня 2011 року №558, виданої Житлово ремонтною експлуатаційною організацією ЖРЕО-402, в квартирі [ADDRESS] з 13 червня 1978 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 10). За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 жовтня 2017 року убачається, що позивачу належить 117/196 частка квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. 21 квітня 2011 року (а.с. 42а-45). Відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності 1/7 частка квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва право власності, виданого на підставі розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 05 вересня 2007 року; 3/49 частки квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 28 грудня 2010 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою. Також 1/7 частка квартири [ADDRESS], належить [PERSON], який помер; 1/28 частка квартири [ADDRESS], належить [PERSON], яка померла; 1/49 частка квартири [ADDRESS], належить [PERSON], яка померла. Відомості щодо перереєстрації права власності після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] у суду відсунті. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкоди та встановлення порядку користування квартирою задоволені частково (а.с.81-83). Визначено порядок користування квартирою [ADDRESS], виділено у користування: [PERSON] кімнати житловою площею 10,6 м2 та 10,7 м2; [PERSON] кімнату житловою площею 16,0 м2, з балконом площею 0,8 м2. Приміщення: кухню, вбиральню, коридори залишено в загальному користуванні. Вирішено питання розподілу судових витрат. Під час судового розгляду встановлено, що постановою ДІМ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції Красічкова Є.В. в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] про те, що 30 квітня 2011 року [PERSON] не впустив його до квартири [ADDRESS], за ст. 296 КК України відмовлено (а.с.13,14). За положеннями ст.ст. 12,81 ЦПК України, саме на сторони покладено обов'язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, суду не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у праві користування квартирою [ADDRESS]. Вказану обставину не підтверджує надана копія постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 07 травня 2011 року, де зазначено що 30.04.2011 року [PERSON] не впустив позивача до спірної квартири. Оскільки, з цього часу пройшло більше семи років, і доказів того, що відповідач увесь цей час чинить перешкоди, не надає ключів від квартири, суду не надано. Більш того, під час судового розгляду встановлено, що при укладенні договору дарування, посвідченого 21 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушенко Л.М., позивачу не передавались ключі попередніми співвласниками. За таких обставин, позовні вимоги в частині щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS], суд знаходить недоведеними, і вважає що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про вселення позивача до квартири, співвласником якої він являється, то суд вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки право власності охороняється Законом, є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ( ст. 321 ЦК України). За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено, що позивач не може вселитись до квартири [ADDRESS], дана обставина підтверджується доказами у справі. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР, ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. З огляду на означене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовної вимоги щодо вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS], а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подання позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial