Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовну заяву обґрунтувала тим, що [INFO] у м. Луганську помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/5 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.12.1996 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів. [PERSON] за життя заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом є вона - його дружина та діти - відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] 23 липня 2002 року вона та відповідачі звернулись з заявами про прийняття спадщини до Четвертої Луганської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу №439. 23.07.2002 року в нотаріальній конторі вони отримали свідоцтво про право на спадщину на автомобіль ВАЗ-21011 випуску 1980 року, який належав померлому [PERSON] . Проте, залишилися неоформленими права на спадщину на іншу частину спадкового майна, а саме на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло. Оскільки вона була зареєстрована та проживала у зазначеній квартирі, вважає себе такою, що вступила у володіння 1/15 частки квартири. При зверненні до Другої Сєвєродонецької держаної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Відмова нотаріуса вмотивовананаявністю відкритої спадкової справи, заведеною Четвертою Луганською державною нотаріальною конторою. Звернутись до Четвертої Луганської нотаріальної контори на даний час неможливо, оскільки вона знаходиться в м. Луганську на території, тимчасово непідконтрольній українській владі. Просить суд визнати за нею право власності на 1/15 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог. (а.с 144). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, визнали позов в повному обсязі. (а.с. 131,132). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому, [INFO] помер [PERSON] . (а.с. 60)., Померлий [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , та батьком відповідачів [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , та серії [NUMBER] (а.с. 61,62,63). Після його смерті залишилась спадщина, яка складається із 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.12.1996 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів. (а.с. 67)., Згідно інформації, наданої Луганським обласним державним нотаріальним архівом №493/01-202 від 06.06.2019 року, видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] неможливо, оскільки спадкова справа, яка була заведена Четвертою Луганською державною нотаріальною конторою знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території. (а.с. 133). Як вбачається з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52505140 від 05.07.2018 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] було заведено спадкову справу в Четвертій Луганській державній нотаріальній конторі. (а.с. 65). Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Як зазначила позивач у своєму позові, [PERSON] заповіту не складав. Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом є вона - його дружина та діти - відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] . Оскільки позивач була зареєстрована та проживала у зазначеній квартирі, вважає себе такою, що вступила у володіння 1/15 частки квартири, що підтверджується довідкою №249 від 15.05.2009 року. (а.с. 64). Таким чином, судом встановлено, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення на теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто, матеріалами справи доведено, що позивач з незалежних від нею причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Антитерористичну операцію було розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Луганської області не прийнято. За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності порядку спадкування за законом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved