Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем по справі з 09 січня 2016 року вони перебували у шлюбі. У них народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.03.2015 року. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року їх шлюб було розірвано. Судовим наказом цього ж суду від 29 січня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Протягом останніх років вихованням та утриманням доньки позивач займається самостійно, мати дитини проживає окремо, ніякої участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не купує їй їжу, одяг, ліки, не сплачує батьківську плату за навчання у дошкільному навчальному закладі. Відповідачка жодного разу не спілкувалася з дитиною, не приїжджала, не цікавилась її станом здоров`я, адже донька хвороблива, тривалий час не розмовляла. Жодного разу не привезла гостинця та не поздоровила з днем народження або іншим святом. Окрім того з березня 2019 року позивач проживає з іншою жінкою, яка фактично опікується дитиною. У них з донькою склались добрі стосунки, вона допомагає їй в хатніх справах і вважає її своєю матір`ю, а її доньку від попереднього шлюбу своєю сестричкою, між ними також склалися теплі, родинні стосунки. Позивач зазначає, що створив для своєї доньки всі належні умови для її проживання та розвитку, що підтверджується актом обстеження матеріально- побутових умов сім`ї. він є офіційно не працевлаштований, але має земельну ділянку, домашню худобу і щоденні заробітки, що є джерелом існування його сім`ї. Згідно довідки-характеристики Степненської сільської ради від 27.11.2019 року, позивач позитивно характеризується за місцем мешкання, забезпечений житлом, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Враховуючи наведене, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Присутній у судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , будучи сповіщеною про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явилась, надала заяву про незгоду із вимогами позивача, оголосивши про здійснення ним перепон у спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи будучи сповіщеним про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явився. Заслухавши вступне слово позивача та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.01.2016р. по 18.01.2019р. перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року. До цього часу, у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом цього ж суду від 29 січня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, добровільно відповідач не виконує судове рішення, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість за період з 05.12.2018р. по 31.08.2020р. у розмірі 48992,02 грн. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. При цьому, відповідачем висловлено письмово своє негативне відношення до позову. З огляду на вищенаведене, за відсутності жодних доказів свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських прав, що можуть бути наслідком позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з позову, на підтвердження своїх позовних вимог, сторона позивача, як доказ, обмежилась тільки: своїми паспортними даними, копіями свідоцтва про шлюб та про народження дитини, характеристикою позивача, довідкою про місце проживання та реєстрації позивача та відповідача, а також довідкою із ясли-садка дитини. Поряд з цим, суд зважує на наданих письмових доказах про наявне бажання у відповідача [PERSON] здійснювати піклування дитиною, а саме -заява [PERSON] від 25.05.2020р., долучена до матеріалів провадження. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні, а наявність у відповідача заборгованості у сплаті аліментів суд враховує та оцінює поряд із іншими обставинами. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно їх дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини - не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Сторона позивача не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері, по відношенню до неї, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed