Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, розірвання договору про сплату аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів, вимоги якої були збільшені в процесі розгляду справи. Позовні вимоги мотивує наступним. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2013 року шлюб між сторонами - розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. 18.06.2013 року між сторонами укладено два договори: договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей та договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, які 18.06.2013 року були посвідчені приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В. та зареєстровані за реєстровими номерами 885 та 884 відповідно. Спільні діти сторін проживають разом з позивачем. Як зазначає позивач, з моменту укладання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей (далі - Договір) відповідач порушує його умови. В порушення умов п.3 Договору станом на 31.12.2016 року утворена значна заборгованість по сплаті аліментів. Зокрема, з 01.06.2014 року по 31.12.2016 року заборгованість відповідача за аліментами складає 26351 грн. 30.01.2017 року за направлення заяви за реєстровим №143 відповідачу [PERSON] з вимогою про погашення боргу, позивачем сплачено нотаріусу суму 1000 грн. 24.03.2017 року нотаріусом на підставі Договору здійснено виконавчий напис. На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса 03.04.2017 року Васильківським міжрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача боргу в розмірі 26351 грн. За вчинення виконавчого напису позивачем сплачено 3000 грн. З огляду на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені збитки в розмірі 4000 грн. По вказаному виконавчому провадженню відповідач борг добровільно не погашає і триває виконавче провадження. Окрім того, позивач зазначає про те, що відповідач не в повному обсязі дотримується інших істотних умов Договору, які передбачають: 1. Зобов'язання сплачувати аліменти не пізніше 10 числа кожного місяця (п.4 Договору). 2. Зобов'язання додатково, не пізніше 10 червня кожного року, для забезпечення літнього відпочинку дітей сплачувати грошові кошти в розмірі одномісячної аліментної виплати (п.8 Договору). Відповідач жодного разу не просив відстрочити виплату аліментів. Загалом борг відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей за період з січня 2017 року по вересень 2017 року включно, який позивач просить суд стягнути з відповідача, складає 8307 грн. 15.08.2017 року відповідачу було направлена пропозиція укласти договір про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 28.08.2017 року з проектом договору. Вказану пропозицію та проект договору про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 28.08.2017 року відповідач отримав 19.08.2017 року, однак, усно по телефону повідомив позивача про те, що він не буде підписувати ніякий договір та до нотаріуса не приїде. З огляду на те, що істотні умови Договору належним чином не виконуються відповідачем, позивач просить суд розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 18.06.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В. та зареєстрований в реєстрі за №884. Крім того, позивач просить суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до відзиву відповідача [PERSON] на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Після припинення шлюбу між ним та позивачем 18.06.2013 року укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, а також договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей. Як зазначає відповідач, позивач не виконує умови даних договорів. Так, позивач та її чоловік фізично перешкоджають йому в спілкуванні з дітьми - при зустрічі на вулиці не дають йому змоги поспілкуватися з дітьми, перебуваючи в квартирі не відчиняють двері та створюють інші умови, з метою його відсторонення від дітей. В результаті таких дій позивача відповідач вимушений був неодноразово звертатись до органів Національної поліції. Діти позбавлені будь-якого зимового чи літнього відпочинку, так як більшу частину часу проводять у мечеті. Відповідач вказує на те, що він не має можливості переконатися в тому, чи є в його дітей такий період, як літній відпочинок, а також не має можливості переконатися в тому, що перераховані ним грошові кошти використовуються за цільовим призначенням, а не йдуть на забезпечення релігійного захоплення позивача та її чоловіка. І, як наслідок, відповідач не має бажання фінансово забезпечувати тих осіб, які без його дозволу проживають у його квартирі. Також відповідач повідомляє суд про те, що після його розлучення з позивачем ним було передано їй тільки в грошовій формі понад 69000 грн., не враховуючи при цьому продуктів харчування та товарів народного споживання. Відповідач додатково інформує суд, що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА від 06.10.2015 року №102/03/29-9571 визначено місце проживання дітей разом з батьком. На даний час справа за позовом [PERSON] перебуває на розгляді у Верховному Сулі. Щодо заяви про збільшення та зміну позовних вимог відповідач звертає увагу суду на те, що вказані понесені позивачем збитки не відносяться до тих послуг, які згідно з ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» можуть бути компенсовані відповідачем. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] частково заперечує проти позову та просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково - в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 його заробітної плати. Відповідно до відповіді позивача [PERSON] на відзив на позовну заяву, позивач не погоджується з доводами відповідача та вважає їх не підтвердженими доказами та такими, що не стосуються предмету розгляду даної судової справи. Доводи відповідача щодо недотримання позивачем умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 18.06.2013 року не стосуються предмета спору по даній справі та не є предметом розгляду іншої справи, на яку посилається відповідач, тому дані обставини не можуть розцінюватись як спростування незаконних дій відповідача щодо не сплати аліментів та порушення умов договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей. Позивач зазначає, що доводи відповідача щодо перешкоджання нею спілкуванню відповідача з дітьми також не відносяться до предмета спору по даній справі про стягнення аліментів та не звільняють відповідача від обов'язку, визначеного Договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей в частині сплати аліментів на утримання дітей. Крім того, позивач вказує на те, що надання відповідачем їй грошових коштів в розмірі 69000 грн. жодними доказами не підтверджено. Обґрунтування відповідача щодо невизнання ним вимог стосовно стягнення збитків у розмірі 4000 грн. позивач вважає безпідставними, оскільки зазначені втрати є збитками, завданими позивачу у результаті порушення її цивільного права, а не витратами на правову допомогу. З урахуванням викладених у відповіді на відзив обставин, позивач вважає відзив відповідача на позовну заяву необґрунтованим, таким, що не спростовує вимог позовної заяви, та таким, що не звільняє відповідача від обов'язку сплатити суму боргу за несплаченими аліментами на утримання дітей та відшкодувати позивачу понесені нею збитки, які виникли у зв'язку із захистом її порушених прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги за викладених у позовній заяві, заяві про збільшення та зміну позовних вимог обставин та просили суд про їх задоволення в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме - в частині розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, однак, не з дня пред'явлення позовної заяви, а з моменту ухвалення рішення суду у даній справі. Проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості за аліментами в розмірі 8307 грн. та стягнення збитків в розмірі 4000 грн. заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову в цій частині. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20.11.2004 року, актовий запис №371 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції Київської області - розірвано. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 29.07.2013 року (а.с. 5-6). Від шлюбу сторони по справі мають двох спільних малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 11), та [PERSON], [INFO] (а.с. 12). 18.06.2013 року між сторонами укладено договір між батьками між батьками про сплату аліментів на утримання дітей (далі - Договір) та договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, які 18.06.2013 року були посвідчені приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В. та зареєстровані за реєстровими номерами 885 та 884 відповідно (а.с. 7-8, 9-10). Відповідно до п.3 Договору, аліменти сплачуються платником щомісяця у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. На день підписання цього Договору ця сума на обох дітей становить 972 грн. Згідно з п.4 Договору, виплата аліментів здійснюється платником щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць. Перерахунок суми виплати аліментів здійснюється сторонами самостійно, відповідно до закону, яким встановлюється новий розмір прожиткового мінімуму. У відповідності до п. 5 Договору, виплата аліментів здійснюється будь-яким шляхом за вибором платника: готівкою безпосередньо одержувачу, що має бути підтверджено її розпискою, або банківським перерахуванням на поточний (картковий) рахунок одержувача: банк-отримувач ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, призначення платежу: поповнення карткового рахунку [NUMBER]. Відповідно до п.8 Договору, окрім сплати суми аліментів, передбачених у п.3 цього Договору, для забезпечення літнього відпочинку дітей платник не пізніше 10 червня кожного року, починаючи з 2013 року, додатково сплачує грошові кошти в розмірі одномісячної аліментної виплати. Згідно з п.9 Договору, в доповнення до умов, що містяться в п.п. 3 та 8 цього Договору, за необхідності стаціонарного лікування або обстеження дітей (дитини) платник виплачує одержувачу грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або у недержавному лікувальному закладі. Відповідно до п.10 Договору, платник зобов'язується брати участь у додаткових витратах на дітей, виплачувати одержувачу аліменти, а також інші платежі, передбачені цим Договором, своєчасно і в відповідному розмірі, а також своєчасно сповіщати одержувача про зміну місця свого проживання. У відповідності до п.11 Договору, платник має право просити відстрочку виплати аліментів у випадку, коли з поважних обставин не може здійснити виплати на визначену договором дату. Згідно з п. 13 Договору, одержувач зобов'язується одержувати аліменти та використовувати їх за цільовим призначенням, тобто, виключно на утримання дітей (мт. 179 СК України). Одержувач зобов'язується прийняти і інші платежі, передбачені цим Договором, а також своєчасно сповіщати платника про зміну банківських реквізитів та інших обставин, що мають істотне значення для своєчасного виконання платником своїх зобов'язань щодо сплати аліментів. Відповідно до п.14 Договору, кожна сторона зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на неї цим Договором та сприяти другій стороні у виконанні її зобов'язань. У відповідності до п.15 Договору, всі спори, що виникають в процесі виконання цього Договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього Договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Згідно з п. 16 Договору, за згодою сторін в період дії Договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. таким же шляхом цей Договір може бути розірвано. одностороння відмова від виконання Договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього Договору вирішується в судовому порядку. Відповідно до п.17 Договору, в разі невиконання платником обов'язку по сплаті аліментів можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з копії довідки, виданої позивачу [PERSON] приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В., 30.01.2017 року за передачу заяви за реєстровим №143 [PERSON] з вимогою про погашення боргу, нотаріусу сплачено на загальну суму 1000 грн. (а.с. 61). 24.03.2017 року нотаріусом на підставі Договору здійснено виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами за період з 01.06.2014 року по 31.12.2016 року (а.с. 13). На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса 03.04.2017 року Васильківським міжрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача боргу в розмірі 26351 грн. (а.с. 15-16). Як вбачається з копії довідки, виданої позивачу [PERSON] приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В., 24.03.2017 року за реєстровим №417 за вчинення виконавчого напису на Договорі між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, посвідченого приватним нотаріусом Мельник К.В. 18.06.2013 року за реєстровим №884, нотаріусу сплачено на загальну суму 3000 грн. (а.с. 62). 15.08.2017 року позивачем відповідачу було направлена пропозиція укласти договір про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 28.08.2017 року з проектом договору (а.с. 33-34, 35). Вказану пропозицію та проект договору про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 28.08.2017 року відповідач отримав 19.08.2017 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, наявною в матеріалах справи (а.с. 36). Як встановлено в судовому засіданні згоди між сторонами щодо розірвання Договору мирним шляхом досягнуто не було. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено шляхом перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позивача аліменти в березні 2017 року - в розмірі 500 грн. (а.с. 21); в квітні 2017 року - в розмірі 500 грн. (а.с. 20); в липні 2017 року - в розмірі 1500 грн. (а.с. 19); в серпні 2017 року - в розмірі 3000 грн. (а.с. 18); у вересні 2017 року - в розмірі 2000 грн. (а.с. 17). Копії виписок по рахунку (а.с. 22, 23, 24, 25), копії розписок (а.с. 26, 28, 29, 30, 31, 32) та копію фіскального чеку (а.с. 27), надані позивачем, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені документи не стосуються предмета розгляду справи. Суд критично оцінює копію талону-повідомлення №249 про прийняття Деснянським УП ГУНП у м. Києві заяви за реєстр №10939 за ЄО (а.с. 77), оскільки з даного документа не вбачається ким і про що була подана відповідна заява до Деснянського УП ГУНП у м. Києві. Копії актів від 02.08.2016 року (а.с. 79) та 15.10.2017 року (а.с. 78), надані відповідачем не приймаються до уваги судом, як такі, що не стосуються предмета судового розгляду. На переконання суду, копія висновку Деснянської в м. Києві РДА від 06.10.2015 року №102/03/29-9571 (а.с. 80-85) також не стосується предмета розгляду справи, оскільки вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх дітей в межах даної позовної заяви не пред'являлись. Суд вважає, що копія касаційної скарги [PERSON] також не є належним доказом для розгляду даної цивільної справи. Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами малолітні діти сторін проживають разом з матір'ю, позивачем по справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 18.06.2013 року суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При укладенні спірного Договору відповідач підтвердив свою згоду з умовами даного Договору, шляхом його підписання. Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься у позовній заяві (а.с. 2), заборгованість відповідача за Договором за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року, з урахуванням проведених виплат, складає 8307 грн. (а.с. 2). З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором в розмірі 8307 грн. підлягає задоволенню повністю. Щодо позовної вимоги про розірвання Договору. Конституційно закріплюється, що найвищою соціальною цінністю є людина, її життя, здоров'я, честь, гідність, недоторканність і безпека. Статтею 51 Конституції України передбачається, що сім'я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Складовою частиною такої правової охорони є законодавчо встановлений обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, сплачувати кошти (аліменти) на її утримання, що дозволяє дитині отримувати соціальний захист та належні блага. Чинне сімейне законодавство дійсно надає можливість батькам дитини самостійно за власною домовленістю укласти договір про сплату аліментів на дитину (ст. 189 СК України) та встановлює умови обов'язкові при укладенні такого договору. Однак, положеннями чинного сімейного законодавства порядок зміни чи припинення договору про сплату аліментів на дитину не врегульований. Відповідно до ст. 8 СК України, встановлюється, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тому, в порядку ст. 8 СК України, суд вважає за необхідне звернутися до відповідних норм цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовну вимогу про розірвання Договору визнав. Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно з приписами ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про розірвання Договору підлягає задоволенню повністю, а Договір розірванню - з моменту набрання рішенням суду законної сили. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені збитки в розмірі 4000 грн. Згідно з ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено судом, за вчинення приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В. виконавчого напису на Договорі позивачем було сплачено 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ч.2 ст. 22 ЦК України. збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що сплачені позивачем грошові кошти за вчинення приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В. виконавчого напису на Договорі в розмірі 3000 грн. є збитками в розумінні ч.2 ст. 22 ЦК України, оскільки являються витратами, які позивач зробила для відновлення свого порушеного права, а тому вимога про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 3000 грн. підлягає задоволенню. В той же час, суд критично оцінює вимогу позивача про відшкодування збитків в частині стягнення з відповідача витрат, понесених у зв'язку з направленням приватним нотаріусом КМНО Мельник К.В. заяви за реєстровим №143 відповідачу [PERSON] з вимогою про погашення боргу, в розмірі 1000 грн., оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження змісту зазначеної заяви та її направлення відповідачу. Вимога про стягнення з відповідача збитків в цій частині задоволенню не пілягає. Щодо стягнення аліментів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до приписів ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч.2 ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Водночас, суд не приймає до уваги вимогу позивача про стягнення аліментів, починаючи з дня подання позовної заяви, а також вимогу відповідача про стягнення аліментів, починаючи з моменту ухвалення рішення судом, виходячи з наступного. За загальним правилом, встановленим ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Однак, враховуючи те, що договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, укладений сторонами 18.06.2013 року, підлягає розірванню з моменту набрання даним рішенням суду законної сили, суд вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей також з моменту набрання даним рішенням суду законної сили. З огляду на викладене, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів суд не вважає за доцільне. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн., а також в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн., який підлягав сплаті фізичною особою за подання позовної заяви майнового характеру (про стягнення аліментів) станом на день подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial