Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Свій позов мотивує тим, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 17.04.2008 року у справі № 2-2132/2008, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.12.2014 року у справі № 161/14624/14-ц збільшено розмір аліментів на утримання дітей до 1200, 00 грн. щомісячно. На виконання судових рішень Луцьким міськрайонним судом було видано два виконавчих листи № 2-2132/2008 від 11.08.2008 року та № 161/14624/14-ц від 23.02.2015 року, які перебувають на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Згідно з розрахунком Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції заборгованість [PERSON] за вищевказаними виконавчими листами складає станом на 01.07.2014 року - 30 722,87 грн., станом на 01.12.2015 року - 31 245,72 грн. Разом з тим, згідно з розрахунком заборгованості за аліментами згідно з виконавчим листом № 2-2132/2008 від 04.08.2008 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у сумі 150 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, а саме до [INFO], заборгованість станом на [INFO] становить 1 529,04 грн. Вказує, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує свого обов'язку, ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого пеня за період з 01.02.2008 року по 31.01.2016 року складає 544 649,70 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача в її користь пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 544 649,70 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 17.04.2008 року у справі № 2-2132/2008, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім того, згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.12.2014 року у справі № 161/14624/14-ц збільшено розмір аліментів на утримання дітей до 1200, 00 грн. щомісячно. Відповідно до розрахунку Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції заборгованість [PERSON] за вищевказаними виконавчими листами складає станом на 01.07.2014 року - 30 722,87 грн., станом на 01.12.2015 року - 31 245,72 грн. Разом з тим, згідно з розрахунком заборгованості за аліментами згідно з виконавчим листом № 2-2132/2008 від 04.08.2008 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у сумі 150 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, а саме до [INFO], заборгованість станом на [INFO] становить 1 529,04 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та нормами ЦК України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, на аліментні грошові зобов'язання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобов'язання, встановлені розділом першим книги п'ятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до рішення суду. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст.196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідає загальноприйнятому способу захисту цивільного права. Відповідно до вимог ст. 20 ч. 1 СК України - позовна давність до відносин, врегульованих ст. 196 СК України не застосовується. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Жодних доказів того, що несплата аліментів відбулась не з вини відповідача або була наслідком іншої незалежної від нього обставини відповідачем до суду не надано. Згідно з розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи, вбачається, що розмір неустойки (пені) [PERSON] по аліментах з січня 2008 року по 31.01.2016 року складає 544 649, 70 грн. (а.с. 11-14). Правильність даного розрахунку підтверджується правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2022цс15 в якій зазначено, що згідно зі статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 544 649,70 грн. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України в дохід держави слід стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved