Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до Національної спілки кінематографістів України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив скасувати наказ №40-о від 24.04.2014 року про звільнення [PERSON] із змінами, внесеними наказом №51-о від 22.05.2014р., поновити його посаді інженера аудіо-відеослужби у Національній спілці кінематографістів України з 25.04.2014р. та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2014 по 27.06.2014 в розмірі 2 537,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 23.10.2013р. працював на посаді інженера кіно-аудіо-відеослужби у Будинку кіно, що належить Національній спілці кінематографістів України згідно наказу про прийняття на роботу з випробувальним терміном 3 місяці. 24.01.2014р. на прохання директора він написав заяву про подовження випробувального терміну ще на 3 місяці. Протягом випробувального терміну відповідально і з цікавістю ставився до роботи і будь-яких зауважень щодо якості виконуваної ним роботи ніхто на висловлював. Напередодні закінчення випробувального терміну, а саме 23.04.2014р. позивач захворів, проте, у період його перебування на лікарняному -24.04.2014р. наказом №40-о позивача було звільнено як такого, що не пройшов випробувальний термін. З даним наказом позивач ознайомився 28.04.2014р., коли вийшов на роботу і після надання відповідачу копію листка непрацездатності останнім був прийнятий наказ №51-о від 22.05.2014р., яким змінено наказ №40-о від 24.04.2014р., зокрема, звільнено позивача з посади з 28.04.2014р. за результатами випробовування на підставі ст. 28, доповідних [PERSON], [PERSON] та п. 2 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважає незаконним з підстав порушення відповідачем ст.ст. 27, 28 КЗпП України, а середній заробіток за час вимушеного прогулу просить стягнути на підставі ст.. 235 КЗпП України. У судовому засіданні позивач та його представник позивача позовні вимоги з урахуванням письмових заяв підтримали та просили суд задовольнити позов. Представники відповідача проти позову заперечували з підстав його необгрунтованості, пояснивши, оскільки звільнення позивача повністю відповідає вимогам законодавства. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв»язку, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №113-о від 22 жовтня 2013 року [PERSON] з 23.10.2013 року зараховано на посаду інженера кіно-аудіо-відеослужби з окладом згідно штатного розкладу і встановлено випробувальний термін 3 місяці. З даним наказом позивач ознайомлений, що ним не заперечується. 22.01.2014р. [PERSON] направив Голові Національної спілки кінематографістів України заяву про подовження випробувального терміну ще на 3 місяці - до 24.04.2014р. Вказана заява 23.01.2014р. разом з поданням голови Національної спілки кінематографістів України №11/1 від 23.01.2014р. була направлена голові профспілки Національної спілки кінематографістів України і розглянута на засіданні профспілкового комітету 23.01.2014р., що підтверджується протоколом №1 від 23.01.2014р. Згідно вказаного протоколу, профспілка вирішила продовжити випробувальний термін інженеру кіно-аудіо-відеослужби [PERSON] строком ще на 3 місяці. На підставі заяви [PERSON] від 22.01.2014 року та за погодженням профспілкового комітету ( протоколу №1 засідання профспілкового комітету НСКУ від 23.01.2014 року), наказом №7-о від 23.01.2014р. [PERSON] продовжено термін випробування до 24 квітня 2014 року. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомлений, що підтверджується його підпис на наказі №7-о від 23.01.2014р. Відповідно до ч.1 ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Доводи представника позивача про те, що 3-місячний або 6-місячний випробувальний строк за погодженням профспілки має встановлюватися при прийнятті на роботу, суд оцінює критично, оскільки зазначена правова норма передбачає можливість продовження такого строку роботодавцем за погодженням з профспілкою. З матеріалів справи убачається, що наказом №40-о від 24 .04.2014 року [PERSON] звільнено 24 квітня 2014 року з посади у зв'язку з тим, що протягом строку випробовування встановлено невідповідність працівника роботі на підстав ст. 28 КЗпП України. На момент звільнення [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АВІО №992560 від 23.04.2014р. Згідно наданих суду доказів, наказом №51-о від 22.05.2014 року було внесено зміни до наказу №40-о від 24 .04.2014р., яким змінено наказ №40-о від 24.04.2014р., а позивача звільнено з посади з 28.04.2014р. за результатами випробовування на підставі ст. 28, доповідних [PERSON], [PERSON] та п. 2 ст. 40 КЗпП України. Доводи представників відповідача про законність дій відповідача при звільненні позивача за результатами випробовування на підставі ст. 28 КЗпП України під час його перебування на лікарняному є обґрунтованими, оскільки під час випробувального терміну на осіб не поширюються положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника в період його непрацездатності, а видача листків непрацездатності лікувальною установою та їх оплата відповідачем не є підставою для закінчення строку випробування та продовження дії контракт. Відповідно до положень ст. 27 КЗпП України продовження випробувального терміну на кількість днів, у які працівник був відсутній на роботі з поважних причин, являється правом, а не обов'язком роботодавця. Отже, суд не убачає правових підстав для скасування наказів про звільнення позивача та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed