Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що ї батько [PERSON] за життя працював у сільському господарстві і отримав у власність земельні ділянки площею 2,18 га ріллі та 0,28 га пасовища, які розташовані на території Липівської сільської ради, про що йому було видано Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 390400 та серії ЯГ № 390399. З невідомих позивачу причин дані Державні акти не були зареєстровані в книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю. 23 серпня 2007 року батько позивача помер. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, крім неї ще є спадкоємцями брат [PERSON] і мати [PERSON]. В установлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може через відсутність державної реєстрації Державних актів на право власності на земельні ділянки, що з невідомих причин за життя не були зареєстровані батьком. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельні ділянки площею 2,18 ріллі га та 0,28 кормові угіддя на території Липівської сільської ради після смерті батька [PERSON], що належали померлому на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 390400 та серії ЯГ № 390399. В судовому засідання позивач [PERSON] свій позов підтримала і просила задовольнити. Поскільки з невідомих їй причин батько за життя не зареєстрував належні йому Державні акти на право власності на земельні ділянки, і тому на даний час позивач не може в повній мірі реалізувати свої спадкові права після смерті батька, тому що по з цієї причини нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом, а іншим шляхом неможливо це зробити. Представник відповідача Липівської сільської ради в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. [PERSON], як третя особа на стороні відповідача, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає і не заперечує проти їх задоволення. Представники третьої особи на стороні відповідача відділу Держземагенства в Талалаївському районі в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні представник третьої особи Талалаївської РДА [PERSON] у вирішенні позову покладалась на розсуд суду, поскільки за життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував Державні акти, а право власності виникає в особи з моменту державної реєстрації такого права. [PERSON], як третя особа на стороні відповідача, в судовому засіданні позов [PERSON] визнала і не заперечувала проти його задоволення, вона не заперечує, щоб за позивачем визнали право власності на земельні ділянки, що належали за життя її чоловіку. Суд, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 23 серпня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 067728 (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-ЕЛ № 453005 [PERSON] народилась 27 січня 1987 року і в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.25). Згідно копій Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 390400 та серії ЯГ № 390399 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 2,18 та 0,28 га на території Липівської сільської ради (а.с.8-9). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа і спадкоємцями є [PERSON] син, [PERSON] дочка та [PERSON]М дружина згідно повідомлення Талалаївської ДНК від 23.07.2015 року (а.с.44-48). Згідно довідки відділу Держземагенства в Талалаївському районі від 16.07.2015 року вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 390400 на території Липівської сільської ради, що належала [PERSON] станом на 23.08.2007 року становить 19 158,43 грн.; відповідно до Державного акту серії ЯГ № 390399 1269, 69 грн. (а.с.43). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON], батько позивача [PERSON], набув права власності на земельні ділянки площею 2,18 га та 0,28 га на території Липівської сільської ради Талалаївського району, яке підтверджено Державними актами на право власності на земельні ділянки, що були втрачені. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, поскільки матеріалами справи підтверджено той факт, що спадкодавець у встановленому законом порядку за життя набув право власності на земельні ділянки, яке залишилось не успадкованим, а також те, що у звязку з тим, що Державні акти за життя не були зареєстровані, а позивач не може вирішити питання про прийняття спадщини через нотаріальну контору, іншим шляхом, ніж через суд, вона захистити своє право не може, а тому суд, вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на земельні ділянки, що належали за життя її батьку. На підставі викладеного,

Outcome: approved