Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у 2001 році позивач працював муляром на будівництві будинку в ТОВ «Житло-Буд». 08.11.2001 року на будівництві житлового будинку по вул. Посторжинського, 14 в м. Києві о 18 год. 30 хв. стався нещасний випадок з муляром [PERSON]. Потерпілий за виробничою необхідністю прямував з секції №2 на секцію №1 по перекриттю першого поверху. По шляху пересування [PERSON] зустрівся з робітником [PERSON] на щиту з-під опалубки, який перекривав отвір поміж конструкціями перекриття. При знаходженні двох робітників на вказаному щиті елементи скріплення щита не витримали навантаження, що призвело до руйнування кріплення, внаслідок чого робітник [PERSON] провалився у відкритий отвір, впавши спочатку на засоби підмощування, які стояли на першому поверсі, а потім на підлогу. Позивач був доставлений до лікарні з діагнозом: поєднана травма черевної порожнини та грудини, перелом 9, 10 ребер зліва, розрив селезінки, гемоперітонеум (кровотеча в черевну порожнину), шок 2 ступеню. Вінницька міжрайонна МСЕК 12.02.2002 року вперше встановила позивачу 65% втрати працездатності та ІІ групу інвалідності. Періодично позивач проходив лікування та медичні переогляди МСЕК. Останній огляд позивач пройшов 04.09.2008 року, відповідно до якого позивачу встановлено 35% втрати працездатності безтерміново. У звязку з пошкодженням здоровя позивачу завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад його життя, що вимагає великих зусиль для організації останнього і відновлення здоровя та значного матеріального забезпечення. З моменту настання нещасного випадку позивач відчуває себе хворим, став обмежено здатним до трудової діяльності. У звязку з отриманням травми позивачу було видалено селезінку, що призвело до того, що на даний час позивач має дуже слабкий імунітет, а тому його організм став набагато вразливішим до інфекційних хвороб, ніж до настання нещасного випадку. Також, позивач періодично знаходився на гемодіалізі у звязку з дисфункцією нирки. На даний час постійно відчуває ломоту та біль в області тазу, а відтак позивач потребує періодичного нагляду лікарів, медикаментозного лікування. А тому, вважає, що у звязку з ушкодженням його здоровя на виробництві йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в 139\~640,00 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідача за довіреністю [PERSON], [PERSON]. уточнені позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно акту про нещасний випадок №9, затвердженого генеральним директором [PERSON] 14.11.2001 року, вбачається, що 08.11.2001 року на будівництві житлового будинку по вул. Посторжинського, 14 в м. Києві о 18 год. 30 хв. стався нещасний випадок з муляром [PERSON]. Потерпілий за виробничою необхідністю прямував з секції №2 на секцію №1 по перекриттю першого поверху. По шляху пересування [PERSON] зустрівся з робітником [PERSON] на щиту з-під опалубки, який перекривав отвір поміж конструкціями перекриття. При знаходженні двох робітників на вказаному щиті елементи скріплення щита не витримали навантаження, що призвело до руйнування кріплення, внаслідок чого робітник [PERSON] провалився у відкритий отвір, впавши спочатку на засоби підмощування, які стояли на першому поверсі, а потім на підлогу. Причинами нещасного випадку є недостатній контроль з боку майстра [PERSON] за станом охорони праці та виконанням виробничих завдань робітниками; незадовільне ставлення робітників, які виконували перекриття отвору, до своїх трудових обовязків (а.с.4-5). З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивач був доставлений до лікарні з діагнозом: поєднана травма черевної порожнини та грудини, перелом 9, 10 ребер зліва, розрив селезінки, гемоперітонеум (кровотеча в черевну порожнину), шок 2 ступеню, що представниками відповідача в судовому засіданні не заперечувалось. Вінницька міжрайонна МСЕК 12.02.2002 року вперше встановила позивачу 65% втрати працездатності та ІІ групу інвалідності, згідно довідки серії 2-18 МАД №009858 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого від 12.02.2002 року (а.с.6). Періодично позивач проходив лікування та медичні переогляди МСЕК. Останній огляд позивач пройшов 04.09.2008 року, відповідно до якого позивачу встановлено 35% втрати працездатності безтерміново, згідно виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 04.09.2008 року (а.с.34). На думку суду, вищезазначені докази свідчать про факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки, позивачем внаслідок нещасного випадку на виробництві втрачено можливість до повноцінного життя. Так, позивач є інвалідом другої групи, тривалий час не міг працювати внаслідок 65% втрати працездатності, наразі втрата працездатності позивача становить 35%, останній потребує періодичного нагляду лікарів, медикаментозного лікування. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідач здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди здоровю громадянам внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Підпунктом «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 22.02.2001 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно ч.3 ст.28 вказаного Закону (в редакції Закону від 22.02.2001 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) вирішено, що\~\~положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Встановлення Законом обовзку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону №1105-XIV). А тому, суд не приймає думки та доводи представників відповідачів в судовому засіданні, як на підставу про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, що Законом\~\~України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року\~\~було\~\~виключено положення Закону України №1105-ХІV (ст.ст. 1, 21, 28, 34, на підставі яких заявлено позов), а також те, що\~\~абз. 3 п. 3 Прикінцевих Положень Закону України № 1105-ХІV встановлено, що з 01 січня 2008 року виплата Фондом моральної шкоди припиняється незалежно\~\~від часу настання страхового випадку, виходячи з наступного. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують, або скасовують\~\~відповідальність особи. Вищим спеціалізованим судом України\~\~з розгляду\~\~цивільних\~\~і кримінальних справ, на підставі відповідних аналізів судової практики, здійснених апеляційними судами, та правових позицій Фонду соцстраху, у звязку із зверненням директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України проаналізовано судову практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя. У вказаному аналізі судової практики зазначено, що при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили із вимог статей 21, 28, 34 Закону №1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК). Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України №717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Така правова позиція узгоджується із судовими рішеннями Верховного Суду України, які є обовязковими для всіх судів України (стаття 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідає положенню статті 58 Конституції України. Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивач в працездатному віці зазнав сильних глибоких фізичних, душевних страждань, ушкодження його здоровя мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось. Позивач не може себе самостійно обійти, ушкодження його здоровя не дають йому змоги вести повноцінне життя, він терпить постійний душевний та фізичний біль. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Окрім того, згідно акту КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №521 амбулаторної судово-психологічної експертизи на досліджуваного [PERSON], проведеної на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2016 року у даній цивільній справі, вбачається, що за результатами дослідження судовий експерт дійшов висновків про наявність психотравмуючих факторів, які обґрунтовують виникнення моральної шкоди у потерпілого [PERSON] внаслідок нервового (психічного) стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини професійного захворювання; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON], склав 139\~640 грн. [PERSON] сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. В силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача 1\~396,40 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved