Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2016 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 1945, предметом якого є транспортний засіб Toyota Rav4. Відповідно до умов даного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користуванні лізингоодержувачу. При укладенні договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача суму 75\~000грн. в якості авансового платежу. Ознайомившись із договором та додатками до нього, позивач прийшов до висновку, що його обманули. Протягом обіцяного строку предмет лізингу позивачу передано не було. Позивач стверджує, що договір суперечить чинному законодавству, оскільки містить несправедливі умови та суперечності. Так, несправедливими є умови щодо встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Так, зокрема, позивач посилається на суперечності в п.п.5.5 та 5.6 Договору, відповідно до яких лізигноодержувач у разі неповідомлення лізингодавця не має права робити будь-які зміни та модифікації транспортного засобу, і в той же час зобовязують його це робити. Це є несправедливим щодо лізингоодержувача, адже він не має змоги відшкодувати витрати, згорблені в звязку зі змінами предмета лізингу, і це йде на користь лізингодавця. Крім того, позивач вважає несправедливою умову, викладену у п. 5.7 Договору, відповідно до якої на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу, внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин , випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобовязання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобовязання , залишаються чинними в повному обсязі. Ця умова договору є несправедливою щодо лізингоодержувача, оскільки якщо він не зможе виконувати свої зобовязання з незалежних від нього причин, компанія односторонньо розриває договір, не повертаючи при цьому кошти та вилучає предмет лізингу. В той же час компанія не обмежила себе такими же зобовязаннями. Позивач також вважає несправедливимп.п.8.3 та 10.14 Договору, відповідно до яких лізингодавець має право змінити розмір лізингових платежів або проіндексувати їх від різних факторів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни. При цьому лізингодавець залишив за собою право в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингового платежу, не даючи право лізингоодержувачу відмовитися. Разом з тим, позивач вважає несправедливим п. 10.9 Договору, згідно з яким лізиноодержувач не може вимагати жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором, у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причини такої перерви. Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмета лізингу. Позивач вважає, що лізингодавець може збільшувати розмір лізингових платежів, в той час як лізингоодержувач не може вплинути на їх розмір. Якщо предмет лізингу буде відсутнім з вини лізингодавця, лізингоодержувач все одно зобовязаний сплачувати рахунки. Крім того, позивач вважає, що п. 12.4 Договору суперечить Коституції України, оскільки передбачає два штрафи за одне порушення. Крім того, договором не передбачено жодної санкції щодо лізингодавця за порушення умов договору, що приводить до дисбалансу договірних відносин. Крім того, внесені позивачем кошти в розмірі 75\~000,00 грн. є платежем, який відповідно до договору є комісією за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. Позивач стверджує , що відповідач не обґрунтував співмірність розміру даного платежу, крім того, даний вид платежу не передбачений ст.. 16 Закону України « Про фінансовий лізинг». Разом з тим, позивач вважає несправедливими умови розділу 12 Договору , оскільки вони встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не дають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надають відповідачу право не повертати суму платежу за оформлення договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Крім того, позивач посилається на надання продавцю ( виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, в той час як споживачу таке право не надається, що передбачено п. п. 3.2.6 та 12.7. Договору. Також позивач вважає несправедливою умову договору про збільшення ціни предмета лізингу на момент його поставки в порівнянні з погодженою в договорі ціною. Крім того, позивач посилається на те, що п. 5.4 Договору передбачена відповідальність лізингоодержувача стосовно будь-яких претензій вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати , спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізиноодержувачем предмету лізингу. В той же час на підставі п.7.3 договору , страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. Крім того, позивач посилається на те, що відповідач, надаючи послуги фінансового характеру, не має відповідної ліцензії, а також на те, що укладений договір не був нотаріально посвідчений. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 1945 від 14 листопада 2016 року недійсним, стягнути з відповідача сплачені грошові кошти в сумі 75\~000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 750,00 грн. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких просить суд розглядати справ у його відсутність. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що між сторонами був укладений договір фінансового лізингу. Цей договір укладено відповідно до положень цивільного законодавства та законодавства , що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Договір містить найменування товару ( предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Підтвердження отримання позивачем повної , необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Укладаючи даний договір, сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору зафіксована п. 8.2 договору. Умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та додатках до нього. Крім того, представник відповідача в своїх запереченнях посилається на те, що норми Закону України « Про захист прав споживачів» не мають пріоритетного значення для регулювання лізингу. Даний Закон може застосовуватися в разі відсутності певного нормативного регулювання. Проте дане регулювання визначено окремим Законом. Щодо інформації про продукцію представник відповідача наголошує на тому, що лізингодавець не є продавцем та надає фінансову послугу. Згідно з умовами договору вибір продавця/постачальника предмету лізингу здійснює сам позивач. Таким чином не є порушенням закону відсутність більш детального опису предмету. Разом з тим, представник позивача наголошує на тому, що нотаріальне посвідчення договору непрямого лізингу фактично неможливо здійснити, так як на момент укладання договору відсутній предмет лізингу та майнові права лвзингодавця на майно. Тому за відсутності самого майна та прав на таке майно, нотаріальне посвідчення фактично не можливе та не вимагається. Щодо неповернення комісії за організацію договору та штраф представник відповідача посилається на те, що цей штраф є законним та лежить площині свободи договору. Крім того, на доводи позивача щодо відсутності ліцензії представник відповідача посилається на те, що відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22 січня 004 року № 21, юридична особа має право надавати послуги з фінансового лізингу за наявності, крім всього іншого, довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг. Зазначена довідка видана відповідачу [PERSON] комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 07 грудня 2016 року КМУ прийнято Постану № 913 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Дана постанова набрала чинності 10 грудня 2016 року. Відповідно до даної Постанови , ліцензійні умови застосовуються до фінансового лізингу через 6 місяців з дня набрання чинності даної постанови. Крім того, представник позивача вважає, що дисбалансу прав та обовязків сторін за договором немає. Просить в задоволенні вимог відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ч. 1 ст. 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2016 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 1945, предметом якого є транспортний засіб Toyota Rav4. За\~статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. На виконання умов даного Договору позивачем, згідно квитанції № 0.0.650698350 від 14.11. 2016 р., були внесені кошти в сумі 75 000,00 грн. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в якості авансового платежу за Договором фінансового лізингу № 1945 від 14 листопада 2016 р. Згідно частини 2\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). З цього випливає, що фінансовий лізинг є непрямим лізингом з точки зору цивільного права і майно, що передається лізингодавцем у користування лізингоодержувача за таким договором, лізингодавець має придбати у відповідного постачальника (продавця) відповідно до умов та специфікацій, встановлених лізингоодержувачем. Тобто, таким чином захищається право споживача фінансових послуг на вільний вибір предмета лізингу, його ціни та обрання контрагента. Відповідно до ч.1\~ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~та\~ст. 807 ЦК України\~предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками. Згідно ч.1\~ст.184 ЦК України\~річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Виходячи з цього, суд вважає, що ціна, марка автомобіля, рік випуску, його технічні характеристики, а іноді постачальник (продавець) в сукупності індивідуалізує предмет лізингу. Однак, постачальник (продавець) автомобіля у Договорі при його укладенні визначений не був. Відповідно до ч.2\~ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору. В той же час, зі змісту п.9.1 договору вбачається, що позивач має сплатити комісію за організацію угоди в розмірі 10% угоди і цей платіж, за визначенням понять договору, є першочерговим єдиноразовим платежем. Пунктом 8.2 статті 8 Договору фінансового лізингу сторонами погоджена вартість предмета лізингу у розмірі 28\~186,92 дол.США, однак зі змісту даної статті випливає, що це є вартість автомобіля лише на момент укладання договору, а в гривневому еквіваленті на день укладення договору 741\~316,00 грн. В той же час, згідно з п.8.3 Договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладення Договору, може змінюватися в випадку зміни обмінного курсу дол.США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Тобто, ціна предмету лізингу може змінюватися в залежності від вибору лізингодавцем продавця та коливання ціни товару на ринку. Зі змісту договору вбачається, що позивачу, як лізингоодержувачу, не надано права впливати на вибір продавця. Крім того, відповідно до п.10.3 Договору на момент укладення договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу у разі залишення вартості предмету лізингу, який було визначено при укладенні договору, становить 438,81 дол.США, що за обмінним курсом на день укладення договору становить 11 540,70 грн. У випадку зміни вартості предмету лізингу сторони зобовязані підписати новий Додаток №3 до Договору /Графік сплати лізингових платежів/. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Згідно з ч. ч.2, 3\~ст. 6 ЦК України\~сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не передбачені цими актами. Разом з цим сторони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це. Відповідно до частин першої, другої\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, згідно ч. 4\~ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини 2\~ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи зі змісту договору відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~та аналізу норм законодавства, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу Згідно\~ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, договір фінансового лізингу № 1945 від 14 листопада 2016 року, укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Суд приходить до висновку про те, що згідно ч. 4 ст.\~203, ч. 1,\~2\~ст.\~215, ч. 1 ст.\~220 ЦК України\~договір є недійсним, оскільки він укладений з недотриманням форми укладення правочину. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі за № 6-2766цс15 та яка згідно\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, які мають привести свою практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України. Крім того, частиною 1\~ст. 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону\~- умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509\~ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пп. 2, 3 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Так, в оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в\~Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Таким чином, з аналізу змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, встановлені в\~Законі України «Про фінансовий лізинг»,\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~\~\~\~ З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень\~статті 692 ЦК України\~споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей\~638,\~655,\~691 ЦК України. Відповідно до п.4 ч.3\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. З оспорюваного позивачем договору вбачається, що при його укладенні відповідачем у його умови були включені обовязки, які, на думку суду, є несправедливими щодо позивача, як споживача. Так, відповідно до п.5.5 Договору будь-які поліпшення, модифікації або зміна предмету лізингу повинні стати власністю лізингодавця, який при цьому не виплачує лізингоотримувачу будь-яких компенсацій, і позивач, як лізингоотримувач, не має права відшкодовувати їх за рахунок лізингових платежів. Крім того, згідно з п.5.6 Договору, позивач, як лізингоодержувач, зобовязаний за власний рахунок забезпечувати відповідність предмету лізингу всім нормативним вимогам, які предявляються до предмету лізингу. Крім того, згідно з п. 5.7 Договору, на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу, внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин , випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. Разом з тим, розділом 12 Договору передбачено жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не дають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надають відповідачу право не повертати суму платежу за оформлення договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч.2 цього\~Закону\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Виходячи з цього, суд вважає, що це є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, може поставити позивача, як споживача, у невигідні для нього фінансові умови, чого він не знав в момент підписання договору, оскільки не міг передбачити максимальну вартість предмета лізингу, який запропонує відповідач. Підсумовуючи викладене, суд, враховуючи недотримання встановленої законом нотаріальної форми для його укладення та порушення нормами договору фінансового лізингу вимог\~ЦК України,\~Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~Закону України «Про захист прав споживачів», приходить до висновку, що укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», договір фінансового лізингу є недійсним. Статтею 216 ЦК України\~встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Оскільки позивачем на виконання договору фінансового лізингу було сплачено 75 000,00 грн., то суд приходить до висновку, що передані відповідачу кошти повинні бути повернуті позивачу. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 750,00 грн. Таким чином, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 750,00 грн.

Outcome: approved