Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати частково недійсним та скасувати заповіт за реєстровим №38 від [INFO] року на ім'я [PERSON] в частині заповідання йому майна у вигляді господарських будівель та споруд (сараю - літньої кухні), що прилягають до житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], а також в частині заповідання йому 1/2 частини присадибної земельної ділянки біля зазначеного будинку, посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько та спадкодавець - [PERSON], який перед своєю смертю [INFO] року зробив заповідальне розпорядження, яким заповів житловий будинок, земельну ділянку біля нього, розташований по [ADDRESS] та половину присадибної земельної ділянки особисто їй, а відповідачу [PERSON] заповів особисто сарай з літньою кухнею, половину присадибної ділянки та ощадкнижку, який був посвідчений в Біївецькій сільській раді Богуславського району. На даний час Богуславська районна державна нотаріальна контора не може видати свідоцтва на спадкове майно по заповіту, оскільки батько заповів відповідачу господарські будівлі, які безпосередньою складають з житловим будинком одне господарство та не можуть окремо виділяться у спадщину без частини житлового будинку, в зв'язку з чим в цій частині заповіт слід визнати частково недійсним, тому вона і змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити, визнавши частково недійсним заповіт від [INFO] року в частині призначення [PERSON] спадкового майна у вигляді господарських будівель та споруд, а саме: сараю з літньою кухнею та половини присадибної земельної ділянки. Представник відповідача - Біївецької сільської ради Богуславського району в судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки по даним суду помер 11 січня 2015 року та згідно витягу із Спадкового реєстру не має спадкоємців та спадкова справа взагалі не заводилась. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [INFO] року помер [PERSON] у віці 90 років в с.Біївці Богуславського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Із копії заповіту від [INFO] року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: житловий будинок, який йому належить в [ADDRESS], земельна ділянка, яка належить йому згідно державного акту серія [NUMBER] і половина присадибної ділянки заповів - [PERSON], [INFO]. Все інше майно: сарай-літня кухня, половина присадибної земельної ділянки та ощадкнижка заповідаю - [PERSON], [INFO]. Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 грудня 2015 року видно, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], оскільки існує невідповідність вимогам Закону окремо визначеного заповідачем [PERSON] спадкоємцю [PERSON] спадкового майна в частині господарських будівель і споруд (сараю - літньої кухні), які прилягають до житлового будинку, розташованого на [ADDRESS], а також в частині призначення спадкоємцю половини присадибної земельної ділянки. Із ч.1 ст.120 ЗК України видно, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Із ч.1 ст.377 ЦК України вбачається, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Із ч.2 ст.381 ЦК України видно, що у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із ч.2 ст.1225 ЦК України вбачається, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 01.10.1991 року з відповідними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», роз'яснено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Відповідно до ч.1 ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Із ч.3 ст.1257 ЦК України видно, що недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Відповідно до п.п.10,14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року з відповідними змінами «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що судам відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 тощо) та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 тощо). Судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. Суд, приходить до висновку, що оскільки заповіт (заповідальне розпорядження [PERSON]), посвідчений [INFO] року секретарем виконавчого комітету Біївецької сільської ради Богуславською району Київської області, в частині заповідання спадкоємцю [PERSON] господарських будівель та частини присадибної земельної ділянки не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому цю частину заповіту слід визнати недійсною та скасувати, задовольнивши при цьому позовні вимоги [PERSON] На підставі ст.ст.215, 216, 217, 377, 381, 1223, 1225, 1257 ЦК України, ст.120 ЗК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 01.10.1991 року з відповідними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року з відповідними змінами «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved