Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення суми авансу в розмірі 8150, 00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2013р. сторони уклали договір про наміри щодо купівлі-продажу в строк до об'єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] в Агентстві нерухомості «Нове місто - Ріелті» У відповідності до п. 3 цього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач передав, а відповідач отримала від нього авансовий платіж у рахунок платежів за договором купівлі-продажу, в сумі 8150 гривень 00 копійок, що в еквіваленті по відношенню до дол. США за курсом Національного банку України на день укладення договору, складало 1 000 дол. США. Відповідно до п.п. 2.1, 2.4. договору відповідач, як власник майна, заявила про намір продати, а позивач - купити однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] Проте, як виявилося пізніше, згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], про що відповідач замовчувала. Договір купівлі - продажу між сторонами укладено не було, а переданий позивачем відповідачу аванс в розмірі 8150,00 грн. відповідачем не повернуто. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали з вищезазначених підстав, направивши до суду письмові заяви, в яких не заперечували проти заочного розгляду справи, просили позов задовольнити і вирішити питання про стягнення судових витрат. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»явилася, про час та місце судових засідань у справі згідно вимог ст.. 74 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Вивчивши обставини, викладені позивачем у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як убачається з матеріалів справи, 25 лютого 2013 року сторони уклали Договір про наміри продажу об'єкту нерухомого майна - купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в Агентстві нерухомості «Нове місто - Ріелті». Договір не посвідчений нотаріально, тому не є попереднім договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3. Договору про наміри, [PERSON] виявила намір продати, а [PERSON] купити однокімнатну квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження своїх намірів та з метою забезпечення виконання договору, позивач передав у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов'язання і забезпечення його виконання, а відповідач прийняла суму авансу у розмірі 8150,00 гривень, що на день підписання договору було еквівалентом 1000,00 дол. США. В п.п. 2.4. договору зазначено, що нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно пред'явлених та переданих відповідачем Агенції нерухомості «Нове місто - Ріелті» правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 1993 року видане, згідно з розпорядженням від 06 вересня 1993 року №3552ж та зареєстроване в БТІ за № 3794 17 вересня 1993 року виявилося, що квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 546 Цивільного кодексу України, - виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, є обґрунтованими доводи позивача про те, що передана [PERSON] [PERSON] грошова сума є авансом. Строк дії Договору про наміри, підписаний сторонами 15.04.2013 року, припинений. Доказів повернення відповідачем позивачу авансу суду не надано. Отже, сума авансу має бути стягнена з відповідача на користь позивача. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення авансового платежу є обґрунтованим, доведеними належними доказами і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. який слід стягнути на його користь з [PERSON]

Outcome: approved