Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що її діду [PERSON] та його рідній сестрі [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира № 31, що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Відродження, 43. 11 травня 2001 року померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняв [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не оформив своїх спадкових прав належним чином. 07 травня 2016 року помер її дід [PERSON], а тому після його смерті відкрилась спадщина на квартиру № 31, що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Відродження, 43. Ще за життя [PERSON] склав заповіт на випадок своєї смерті, яким все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, шляхом написання відповідної заяви до Першої Луцької державної нотаріальної контори. Позивач вказує, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того у встановлений законом строк подала відповідну заяву до нотаріальної контори. При зверненні в нотаріальну контору ій було відмовлено в отриманні свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на квартиру № 31, що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Відродження, 43. Від позивач та її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просили заяву задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні питання щодо задоволення позову покладалась на думку суду. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 квітня 1994 року комітетом по майну комунальної власності Луцької міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Судом встановлено, що 11 травня 2001 року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СТ № 565464( а. с. 8). Згідно частини першої\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР. Згідно ч.1\~ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). У відповідності до п.1 ч.1\~ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Фактично [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] вступивши в управління та володіння спадковим майном, як того вимагає ст. 549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом проживання у спільній квартирі № 31 та доглядом за квартирою. Дана обставина стверджується копією будинкової книги для прописки громадян по проспекту Відродження,43 в місті Луцьку (а. с. 10-11). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що домовленості між співвласниками щодо часток у квартирі [ADDRESS], не було, слід визначити, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] помер 07 травня 2016 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 189429 (а.с. 7). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири № 31, що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Відродження, 43. Ще за життя, 03 березня 1998 року, [PERSON] склав на випадок своєї смерті заповіт, яким належну йому частину квартири №31, яка знаходиться в місті Луцьку, по проспекту Відродження, в будинку №43 заповів в рівних частинам онукам: [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 3). Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно\~\~ до\~ст.\~\~1268\~\~ЦК України\~\~ спадкоємець за заповітом\~\~ чи\~\~за законом\~\~ має\~\~право\~\~\~\~ прийняти\~\~ спадщину\~\~ або\~\~не\~\~ прийняти\~\~її. Відповідно до ч.1. ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], [PERSON] звернулась до Державного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та в установленому законом порядку подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Даний факт стверджується дослідженою в судовому засіданні будинковою книгою для прописки громадян по проспекту Відродження,43 в місті Луцьку (а. с. 10-11). Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб, виданого 19 серпня 2017 року, серії І-ЕГ № 124074, [PERSON] зареєструвала шлюб, та отримала прізвище після державної реєстрації шлюбу Артюх (а. с. 16). Відповідно до копії постанови від 19 лютого 2018 року, винесеною державним нотаріусом [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про права власності на квартиру № 31, що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Відродження, 43., оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с. 25). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 07 травня 2016 року, а саме на квартиру №31, яка знаходиться в місті Луцьку, по проспекту Відродження, у будинку № 43.

Outcome: approved