Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення суми боргу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 25 грудня 2011 року за договором позики він передав позичальнику [PERSON] 3000 доларів США, що на той момент було еквівалентно 24000 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів та її обовязок повернути ці кошти підтверджується розпискою останньої, в якій зазначено, що відповідач отримала від нього у якості позики вищевказані кошти та зобовязується їх повернути до 25.06.2014 року. Таким чином, між ним та відповідачем 25 грудня 2011 року був укладений договір позики. У зазначений термін відповідач борг не повернула, уникає зустрічі з ним та повідомила, що немає грошей на повернення боргу. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 24000 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно розписки від 25.12.2011 року [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], паспорт серії СВ № 755984, зареєстрована за адресою: [INFO], 05.08.2014 року взяла в борг у [PERSON] за договором позики 24000 грн., що еквівалентно 3000 доларів США. Гроші зобовязалась повернути в строк до 25.06.2014 року. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Наведені позивачем доказі дають достатньо підстав вважати, що з відповідача необхідно стягнути суму боргу на користь позивача. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 224 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

Outcome: approved