Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ № 58-Ф від 01.10.2019 про його звільнення з посади завідувача господарством Ясеневопільнівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області та поновити на зазначеній посаді; стягнути з Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області на його користь оплату за вимушений прогул з 01.10.2019 по день постановлення судом рішення в справі (на даний час це у 4173,00 грн); рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посад завідувача господарством Ясеневопільнівської школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області та стягнення заробітної плати за вимушений прогул визначити до негайного виконання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 жовтня 2019 року позивачу директором Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області було вручено трудову книжку та пояснено, що позивача наказом № 58-ф від 01.10.2019 з роботи завідувача господарством названої школи офіційно звільнено за прогул, а на справді, як усно позивачу пояснено, тому, що треба вивільнити це місце роботи молодим, про начебто прогул позивача зроблено запис у трудовій книжці. Позивача звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Проте, позивачу узагалі невідомо про будь-який прогул, в т.ч. від позивача не відбиралось жодних пояснень щодо стверджуваного відповідачем прогулу позивачем, також позивачу невідомо про звернення відповідача за згодою звільнити позивача в профспілковий первинний орган, крім цього позивач на роботі немає закріпленого за ним місця знаходження на т.з. робочому місці, отже звільнення позивача є незаконним, в той же час в трудових спорах тяжкість доказування завжди покладається на роботодавця, а не на працівника, саме тому відповідач й зобов`язаний повністю спростувати доводи позивача. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі. 17.07.2020 на електронну адресу суду від представника позивача Котика Р.В. поступила заява про збільшені на 27.07.2020 позовні вимоги, які просить задовольнити повністю, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача оплату за вимушений прогул з 01.10.2019 по 27.07.2020 (день очікуваного постановлення судом рішення в справі), в розмірі 41 191,55 грн. (без урахування внесків на обов`язкове соціальне страхування та інших обов`язкових платежів з заробітних плат працівника). 14.08.2020 на електронну адресу суду від представника позивача Котика Р.В. поступила заява про збільшені на 14.08.2020 позовні вимоги, які просить задовольнити повністю, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача оплату за вимушений прогул з 01.10.2019 по 14.08.2020 (день очікуваного постановлення судом рішення в справі), в розмірі 43 614,58 грн. (без урахування внесків на обов`язкове соціальне страхування та інших обов`язкових платежів з заробітних плат працівника). В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] ствердив, що пояснень у позивача не брали, просто звільнили. Де робоче місце позивача - невідомо, хто встановив, що позивача нема на роботі теж невідомо. Відповідно до посадової інструкції завгоспа школи у позивача ненормований робочий день, сам організовує свій робочий день. Ніде не пише, що позивач має якийсь закріплений за ним телефон чи чітко визначене робоче місце. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що 03.09.2019 позивач медогляд не надав. 09.09.2019 позивач сказав, що не робив і робити не буде. 30.09.2019 позивач в школі нічого не робив, літом він був в лікарні і школа була не готова, а він кинув ключі з роботи на стіл і пішов, його більше в школі не було. 01.10. та 02.10. позивача в школі не було, він з`явився 03.10.2019, але нічого не робив, тільки забрав медичну книжку в медсестри. Ствердила, що вона поштою повідомляла позивача про те, що трудова книжка у нього, бо він взяв її з школи для оформлення пенсії тому вони не змогли зробити одразу запис. 13.10.2019 позивач приніс трудову книжку і вона зробила запис про звільнення. 04.11.2019 прийняла нового завгоспа. Суд вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. В судовому засіданні встановлено, що: [PERSON] працював на посаді завідуючого господарством школи в Ясеневопільнівській ЗОШ І-ІІІ ступенів з 01.08.2015 року. Директором школи затверджено посадову інструкцію завгоспа школи Наказом від 25.10.2018 №К50 з якою, як підтвердив позивач під час розгляду справи його було ознайомлено. В п.6.1 даної інструкції зазначено, що завгосп школи працює в режимі ненормованого робочого дня. В п.1 наказу директора школи №78 від 01.10.2019 зазначено про визнання для [PERSON] день відсутності на роботі 01.10.2019 прогулом без поважних причин. Наказом № 58Ф, виданого директором школи 01.10.2019 року, його було звільнено із займаної посади. В цьому наказі зазначено про звільнення позивача відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України, підстава «акти про порушення трудової дисципліни». Між сторонами виникли і тривали трудові правовідносини, врегульовані нормами Кодексу законів про працю України та іншими нормативними актами. Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України). У ч. 3 ст. 24 КЗпП України закріплено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. У ч. ч. 3, 4 ст. 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Представником відповідача не доведено, що звільнення [PERSON] 01.10.2019 відбулось із дотриманням чинних норм законодавства. Оскільки під час розгляду справи не було встановлено, що [PERSON] мав у школі чітко визначене місце праці де б він мав знаходитись протягом робочого часу, який в нього був ненормованим. Також свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які працюють вчителями, підтвердили в судовому засіданні слова позивача про те, що він на протязі робочого дня може знаходитись в будь-якій частині приміщення школи чи на території школи. Також свідки підтвердили, що вони працюючи в школі вчителями виконують свої посадові обов`язки і у визначений час проводять уроки, а не спостерігають за завгоспом безперервно чи він є на роботі чи його нема. Вони ствердили, що він або перебуває в кабінеті разом із іншими техпрацівниками школи, або знаходиться на коридорі чи ще десь на території. Вони також підтвердили, що на дверях того кабінету, де час від часу перебував [PERSON] разом із іншими техпрацівниками, відсутня вивіска, що то кабінет завгоспа. Свідок [PERSON] ствердила, що вона підписувала акт 30.09.2019, але вона в школі була тільки до 15-00 год. Свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що вони знала про відсутність завгоспа із слів директора тому і розписалась в Акті №1. [PERSON] ствердила, що вона була в школі 30.09.2019 тільки з 9-30 до 13-00 год. та виконувала свою безпосередню роботу вчителя, проводячи уроки. Тобто свідки не підтвердили, що позивача не було на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. Відповідно, враховуючи вищенаведене, судом не можуть братись до уваги як підставу для правомірного звільнення [PERSON] . Акт №1 від 30.09.2019 та Акт №3 від 01.10.2019. Оскільки за твердженням свідків, які підписували дані акти, вони не перебували в школі весь час протягом якого має бути на робочому місці позивач, також вони ствердили, що їм не відомо де є чітко визначене місця праці завгоспа на території школи. І також вони підтвердили, що не з`ясовували де він був в той час коли вони підписували акти, а знали із слід директора, що його нема в школі. Та стверджували, що його не бачили тільки там де вони знаходились, а не здійснювали з`ясування його місця знаходження по всій території школи. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Тому суд приходить до переконання, що керівником Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів не було виконано вимог по належному дотриманні норм законодавства при звільненні [PERSON] , оскільки під час виконання посадових обов`язків [PERSON] директором не було чітко визначено його робоче місце, яке б надало можливість встановити, що він дійсно відсутній більше трьох годин без поважних причин на робочому місці, що як наслідок надало б можливість керівництву школи звільнити позивача за прогул. Також під час розгляду справи було встановлено, що протягом робочого часу, який в нього не нормований, завгосп здійснює свою трудову діяльність по всій території школи і вчителі, які здійснювали фіксацію його відсутності на роботі 30.09.2019 та 01.10.2019, не вчиняли будь-яких дій по виявленню його місця знаходження в приміщенні школи чи на території школи. Також свідки підтвердили, що вони перебуваючи в школі проводили уроки і після їх завершення були відсутні в школі, та не знали точно чи є чи нема завгоспа в школі в їх відсутності. У зв`язку із чим суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення за прогул №58Ф від 01.10.2019 та про поновлення позивача на роботі з 02.10.2019 на займану посаду завгоспа. В частині поновлення на роботі позивача з наступного дня після видання наказу про звільнення, а саме з 02.10.2019, рішення суду підлягає до негайного виконання. З приводу вимог позивача про стягнення суми коштів за вимушений прогул суд приходить до наступного. Згідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. Ч.2 даної статті передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно норм ст. 4 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивач ставлячи вимогу в позові про поновлення на попередній роботі та про стягнення зарплати за вимушений прогул саме із відповідача - Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів не навів обґрунтування, що саме цей відповідач є належним відповідачем в частині стягнення коштів за вимушений прогул. Оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги позивач додає довідку про нарахування зарплати на посаді завгоспа видану не Ясеневопільнівською ЗОШ, а надає довідку видану Відділом освіти Городенківської РДА. Що підтверджує факт того, що саме відділ освіти здійснює нарахування та виплату зарплати, а не власне ЗОШ в котрій він працює. Відділ освіти Городенківської РДА не є стороною по даній справі і будь-яких позовних вимог до нього позивачем не ставилось, тому суд приходить до переконання, що слід відмовити в задоволенні вимоги позову в частині про стягнення грошових коштів за вимушений прогул з Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступеня, як в такій, що подана до неналежного відповідача. Враховуючи, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, від 10 лютого 2010 року); та зважаючи, що усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Питання судових витрат вирішується згідно вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial