Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з сином та його вихованні. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачкою з жовтня 2009року по грудень 2011року проживали однією сім'єю, мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] народження. Однак відповідачка не надає йому можливості спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні, що зумовило звернення до суду. Позивач просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні та у вихованні дитини та визначити способи участі у вихованні сина. В судовому засіданні представник позивача та позивач просили задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог з підстав викладених у заяві а саме: встановити порядок спілкування [PERSON] з сином [PERSON], [INFO] народження - щонеділі з 09:00 години до 14:00 годин без присутності матері та щопонеділка з 17:00 годин до 21:00 години в присутності матері або без присутності матері, кожного місяця. Крім того, зазначили, що [PERSON] порушує графік спілкування з дитиною, який був встановлений 19.10.2015р. Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в підтвердження надали заяви до служби у справах дітей та поліції. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Корінна Н.М. про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні розписки. На адресу суду 20.10.2015р. та 18.11.2015р. від адвоката Корінної Н.М. надійшли клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку із участю адвоката в інших судових засіданнях та суду запропоновано не призначати судові засідання на 24, 25, 26, (28, 29 вихідні дні), 30 листопада та 03, 04, (05, 06 вихідні дні), 07, 08, 09, 10, 11грудня 2015р. Вирішуючи клопотання відповідача суд прийняв до уваги та призначив справу на єдиний вільний день, а саме на 27 листопада 2015р., про що повідом телеграмами за адресою реєстрації відповідача, адвоката Корінної Н.М. та за адресою Ради адвокаті міста Києва, однак відповідач та її представник на судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили. Беручі до уваги, що цивільна справа перебуває в проваджені суду з квітня 2015р., враховуючи ту обставину, що вирішується питання про права батька по відношенню до дитини, а відповідачка маючи належного представника, неодноразово не з'являються в судові засідання, суд приходить до висновку, що відповідач та її представник, у порушення вимог ч.3 ст. 27 ЦПК України, зловживають наданими процесуальними правами, та вчиняють дії, направлені на затягування судового розгляду у справі. За таких підстав суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності відповідачки та її представника, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не звились, надали заяву про слухання справу у відсутності представника Служби та просили постановити рішення відповідно до вимог закону та в інтересах дитини. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з жовтня 2009року по грудень 2011року проживали однією сім'єю, мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] народження. Батьки малолітньої дитини - [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, реєстрація народження дитини проведена згідно ст. 126 Сімейного кодексу України. Як встановлено судом, після припинення відносин між сторонами, відповідач [PERSON] та їх дитина проживають разом за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином і тому в квітні 2015року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом. Службою у справах дітей Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією до суду направлений Висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/03/29-10005 від 19.10.2015року, згідно якого встановлений порядок спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] народження з батьком [PERSON] та встановлений графік, а саме: щонеділі кожного місяця з 10:00год. до 15:00год. у присутності матері [PERSON] В судовому засіданні встановлено та підтверджено зверненнями [PERSON] до Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації начальника служби у справах дітей від 19.10.2015р. та до поліції про не виконання [PERSON] встановленого графіку спілкування батька з дитиною, встановлений у Висновку про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/03/29-10005 від 19.10.2015року. Не виконання [PERSON] встановленого графіку спілкування батька з сином в судовому засіданні підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], крім того, зазначили, що дійсно після припинення відносин між батьками дитини, [PERSON] позбавила можливості батька та дідуся і бабусю бачитись з [PERSON]. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 150, 151 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до вимог статті 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи положення статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ст.153 СК України, передбачено право батьків на спілкування з дітьми незалежно від того, де вони знаходяться. Спілкування з дітьми може бути як періодичним, так і систематичним, можливість сумісного відпочинку, відвідування дитини вдома, в школі, у дитячому закладі. Приймаючі рішення у справі, судом враховано, що позивач є фізично та психічно здоровою людиною, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має усі умови для спілкування з дитиною, працює, що підтверджується довідками з місця роботи, про доходи та характеристикою, в добровільному порядку надає матеріальну підтримку для сина, що підтверджується розписками (а.с.11-12), тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з сином. Таким чином, визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року та прийняв до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Обставини, які б давали підстави сумніватись у такому висновку - судом не встановлені. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відносно позивача, [PERSON] відсутня інформація щодо фізичних або психічних вад, або інших факторів, які б перешкоджали йому виховувати сина, і тому суд,

Outcome: approved