Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що він працював у відокремленому підрозділі відповідача - «Шахта «Димитрова» з 09.09.1998 року до 03.03.2015 року у якості прохідника пятого розряду підземним з повним робочим днем під землею дільниці ПіОР. За наказом № 15-к від 03.03.2015 року його було звільнено з 03.03.2015 року за власним бажанням за ст.38 ч.1 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію. У порушення ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення з ним не розрахувався, у звязку з чим повинен виплатити йому відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Оскільки на день звільнення він працював, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2015 року до 02.06.2015 року у розмірі 20782 грн. 16 коп., виходячи із його середньоденної заробітної плати в сумі 352 грн. 24 коп., помноженої на 59 робочих днів. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача не визнала, оскільки несвоєчасна виплата позивачу нарахованих сум, належних при звільненні, відбулася не з вини підприємства, а з причин, незалежних від нього. Підприємство остаточно розрахувалося з позивачем 02.06.2015 року. ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» є планово-дотаційним та отримує кошти держпідтримки на часткове покриття витрат по собівартості продукції. Заборгованість виникла внаслідок відсутності дотації на виплату заробітної плати з боку держави в особі Міністерства вугільної промисловості, виконання ним Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», оскільки обєми державної підтримки гірничих підприємств відповідно до ст.9 Гірничого Закону України визначаються державним бюджетом на поточний рік. За технічно-економічними показниками шахтою за грудень 2014 року та три місяці 2015 року план видобутку вугілля виконаний відповідно на 55,7% та на 28,5%; план товарної вугільної продукції виконано відповідно на 8,1% та 11,1%; реалізація у грошовому виразі виконана відповідно на 16,6 %та на 8,5%. Причина невиконання плану видобутку вугілля складні гірничо-геологічні умови при проведенні експлуатаційних камер. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 09.09.1998 року по 03.03.2015 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у якості прохідника пятого розряду підземним з повним робочим днем під землею дільниці ПіОР, та був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ч.1 ст.38 КЗпП України на підставі наказу № 15-к від 03.03.2015 року, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, наказами ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» № 1-к від 15.09.1998 року про прийняття позивача на роботу та наведеним наказом про звільнення (а.с.12-19, 22-24, 26). Згідно довідки відповідача від 15.06.2015 року та виписки по картковому рахунку позивача за період з 03.03.2015 року по 23.07.2015 року заборгованість по заробітній платі та іншим розрахунковим сумам була остаточно виплачена відповідачем позивачу 02.06.2015 року. Відповідно до довідки відповідача від 29.04.2015 року середньоденна заробітна плата позивача складає 352 грн. 24 коп. (а.с.27). Вказаний розмір середньоденного заробітку сторонами не заперечувався. Згідно графіку роботи за березень 2015 року по дільниці «ПіОР» ВП «Шахта «Димитрова» позивач у день звільнення 03.03.2015 року працював (а.с.29). Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені робітника виплата всіх належних йому від підприємства сум провадиться у день звільнення. Як зазначено вище, остаточний розрахунок з позивачем проведено 02.06.2015 року, що також не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 04.03.2015 року по 01.06.2015 року включно в сумі 20782 грн. 16 коп. із розрахунку: 59 робочих днів х 352 грн. 24 коп., де 352 грн. 24 коп. розрахований підприємством середньоденний заробіток позивача і наведений у довідці від 29.04.2015 року. Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Так як середньоденний заробіток позивача розраховано із робочих днів, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен бути розрахований також із робочих днів. Враховуючи, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 02.06.2015 року та те, що позивач просить врахувати період з 04.03.2015 року по 01.06.2015 року включно, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням норми тривалості робочого часу на 2015 рік відповідно до додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 складе: 352 грн. 24 коп. х 59 робочі дні, що буде дорівнювати 20782 грн. 16 коп., саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати позивачу розрахункових сум у звязку із її звільненням. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Скрутне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, на які у своєму запереченні звертає увагу представник відповідача, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір за матеріальними вимогами у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved