Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив суд Встановити факт прийняття [PERSON], спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [INFO], померла його дружина [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця, окрім [PERSON], є його доньки - [PERSON] та [PERSON], які не виявили бажання отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначений житловий будинок. Житловий будинок [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, в порядку ст. 3 ЦПК України Позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідач 1 - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач 2 - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла дружина Позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 вересня 2002, актовий запис №2517. [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з частиною 1 статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки [PERSON] не залишила розпорядження на випадок своєї смерті, то після її смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця, які мають право прийняти спадщину, є Позивач - [PERSON], його доньки - [PERSON] та [PERSON], які не виявили бажання отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначений житловий будинок. Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач після смерті дружини вступив в управління спадковим майном, до і після її смерті користувався та продовжує користуватися речами, меблями, посудом, які там знаходяться та якими користувалася [PERSON], робив поточний ремонт у будинку, сплачував комунальні платежі, а отже є таким, що фактично прийняв спадщину. В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом [PERSON] не звертався, оскільки прийняв спадщину тим, що фактично вступив в управління або володіння спадковим майном в порядку пункту 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], хоч і були зареєстровані за вище вказаною адресою, проте фактично не проживали разом з [PERSON], отже, є такими, що спадщину не прийняли. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались. Позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю доказів фактичного вступу в управління майном. Згідно зі ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], зазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудовано у період з 1970 по 1985 роки. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно слід враховувати зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженного Наказаом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року №95: Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Дружина позивача отримала зазначений будинок в порядку спадкування, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 12 січня 1982 року державним нотаріусом Чугуївської районної державної нотаріальної контори. Як зазначено у вказаному свідоцтві вказаний будинок належить спадкодавці на підставі довідки Зарожненської сільської ради, зареєстрований в по господарській книзі за №297. Проте у зв'язку зі смертю дружина Позивача так і не встигла отримати правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок. Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] є будинком, на який відсутні правовстановлюючі документи. Відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позбавляє Позивача можливості набути право власності на них в порядку спадкування за законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved