Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на навчання. В позові зазначила, що відповідач є її рідним батьком, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 21 жовтня 2016 року по справі №334/5910/16-ц; провадження №2/334/3029/16. Відповідач [PERSON] сплачував позивачці аліменти по вищевказаному рішенню суду у розмірі 500 грн. з 13 вересня 2016 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2017 року. На даний час позивачка продовжую навчання та навчається в Державному навчальному закладі «Запорізький будівельний центр професійно-технічної освіти» на 1 курсі денного відділення в групі №9 за професії «Інформаційна, бібліотечна та архівна справа» і термін закінчення її навчання 30.06.2018. Зараз вона не працює, отримує стипендію, якої не вистачає на всі витрати, будь якого майна за нею не зареєстровано. Батько офіційно працює, зареєстрований як підприємець, працює ключним майстром. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання у грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2018 року. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що згодний сплачувати аліменти, однак він може сплачувати 300 грн., оскільки має невеликий дохід, та у нього на утриманні є ще четверо малолітніх дітей. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що сторони [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується рішенням Ленінського районного суду від 21.10.2016 р.(а.с.4) Відповідач [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON], у розмірі 500 грн. з 13 вересня 2016 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2017 року. що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 21 жовтня 2016 року по справі №334/5910/16-ц; провадження №2/334/3029/16. (а.с. 4). [PERSON] навчається в Державному навчальному закладі «Запорізький будівельний центр професійно-технічної освіти» на 1 курсі денного відділення в групі №9 за професії «Інформаційна, бібліотечна та архівна справа», термін закінчення її навчання 30.06.2018,що підтверджується довідкою від 13.09.2017 р. (а.с.6). Відповідно до наданої довідки про доходи [PERSON] отримує стипендію у розмірі 518,15 грн., що підтверджується довідкою від 14.09.2017 р. (а.с.5). Інших доказів позивачка суду не надала, та в позовній заяві не зазначила. [PERSON] є батьком багатодітної сімї та має чотирьох малолітніх дітей, що підтверджується посвідченням БС № 173184 від 19.02.2015 р. (а.с.19) Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або ) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу розяснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України обовязок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обовязку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон повязує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки у розмірі 300 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 28.09.2017 року і до 30.06.2018 на період навчання. Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки позивач згідно діючого законодавства звільнена від сплати судового збору, сума судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. повинна бути стягнена з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial