Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним шлюбний договір від 21 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 50. В подальшому позивач подав уточнення до позовної заяви, якими обґрунтував доводи, викладені у позові не змінюючи при цьому зміст позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання боргових зобов'язань [PERSON] перед позивачем, по договору позики, укладеному між ними, на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2013 року, було відкрито виконавче провадження, яке було об'єднане у зведене виконавче провадження, якому присвоєний № 40288187. В рамках даного зведеного виконавчого провадження державним виконавцем вчинено ряд заходів, спрямованих на примусове виконання рішення судів. Зокрема, державним виконавцем з'ясовано, що [PERSON], перебуваючи в шлюбі з [PERSON], набув майно, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, зокрема житловий будинок по [ADDRESS] та автомобіль марки «Land Rover», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], право власності на яке зареєстроване на [PERSON] Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.12.2013 р., яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.06.2014 р., визначено, що [PERSON] належить 1/2 частки у житловому будинку [ADDRESS], а також 1/2 частки автомобіля марки «Land Rover», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Проте, 21.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 50, яким змінили правовий режим майна, набутого під час шлюбу. Вказав, що вважає даний шлюбний догорів фіктивним, укладеним [PERSON] та [PERSON] без наміру створити юридичні наслідки, а лише з метою уникнення можливого звернення стягнення на майно, шляхом ухилення від виконання рішень судів і обов'язків, передбачених для боржника у зведеному виконавчому провадженні. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності /а.с.32/ позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненнях до позовної заяви. Просив визнати шлюбний договір від 21.05.2014 року недійсним. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 25.06.2014року /а.с.52/, в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки договір спрямований на реальне настання обумовлених в ньому правових наслідків, є повністю виконаним сторонами, не містить дефектів волі, змісту, форми та суб'єкта, крім цього зазначає, що спірним договором передбачено непоширення на майно, набуте сторонами за час шлюбу, положень статті 60 СК України, що передбачено і дозволено чинним законодавством. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи, а тому, суд, ухвалив розглядати справу за його відсутності, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду по суті і присутні представники як позивача так і співвідповідача не заперечили проти цього. Заслухавши пояснення представників позивача та співвідповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 09.11.1991р. між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 09.11.1991р. відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, актовий запис № 3724. Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.1998р. [PERSON] придбала житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на даний будинок було набуто шляхом укладання договору купівлі-продажу будинку від 15.06.1998р., посвідченого державним нотаріусом четвертої Львівської державної нотаріальної контори - [PERSON] Також, під час перебування в шлюбі, [PERSON] придбала легковий автомобіль Land Rover, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Крім цього, судом встановлено, що до укладення шлюбу [PERSON] набув у власність 7/10 частки у житловому будинку, загальною площею 276,85 кв.м., житловою - 73,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що Залізничним районним судом м. Львова було видано виконавчий лист № 1309/10118/12 від 05.04.2013року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 290 020,05 грн. Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження, яке державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ об'єднано у зведене виконавче провадження № ЄДРВП 40288187. Згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2013 року, яка ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року залишена без змін, визначено, що [PERSON] належить 1/2 частка будинку [ADDRESS] та 1/2 частки автомобіля марки «Land Rover», номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, у спільному майні подружжя. /а.с.14-17/. З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2014 року між подружжям [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбний договір. /а.с.23/, згідно якого сторони обрали у шлюбі майновий режим, при якому кожний із подружжя володіє своїм власним майном. Так, відповідно до п. 2.3. даного шлюбного договору майно, придбане (набуте) кожним з подружжя під час шлюбу (в тому числі до моменту укладення цього договору), належить як під час шлюбу, так і у випадку його розірвання на праві особистої приватної власності тому, ким це майно було придбане, або на кого воно було зареєстроване чи оформлене. Згідно п. 4.1. кожний з подружжя несе відповідальність по прийнятих на себе зобов'язаннях перед кредиторами в межах належного йому майна. При недостатності цього майна кредитор не вправі звертати стягнення на майно іншого з подружжя. Відповідно до п. 4.2. договору кожний з подружжя не несе відповідальності по фінансових зобов'язаннях іншого з подружжя ні перед фізичними, ні перед юридичними особами. По зобов'язаннях одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його особисте майно. Відповідно до положень ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком вилученого з цивільного обороту. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається із змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Згідно ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.5 ст. 93 СК України за шлюбним договором не може передаватись нерухоме та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що, оскільки встановлення у шлюбному договорі правового режиму майна подружжя не створює правових наслідків, які обумовлені цим договором, тому укладення такого договору спрямоване не на реальне настання правових наслідків, а з іншою завідомо неправомірною метою, в даному випадку укладення шлюбного договору спрямоване на ухилення відповідача [PERSON] від виконання рішення судів про стягнення з нього грошових коштів по виконавчому провадженню № ЄДРВП 40288187, зокрема, на користь позивача, що порушує права останнього. Укладення шлюбного договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, а також не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є порушенням ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його частково недійсним, в частині, що визначає правовий режим подружжя. Судові витрати понесенні позивачем при поданні позову слід покласти на відповідачів.

Outcome: partial