Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] , помер [PERSON] . На випадок своєї смерті, спадкодавець залишив [PERSON] від 23.07.2010 року, посвідчений сільським головою Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району [PERSON] ,\~ за реєстровим №105. Як вбачається змісту даного Заповіту, спадкодавець [PERSON] , заповів на користь позивача [PERSON] дві земельні ділянки площею 1,48 га, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №035451 та площею 0,75 га,\~ згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №042916, для ведення товарного сільськогосподарського призначення, а все інше майно, де б воно не перебувало на день його смерті, окрім оговорених земельних ділянок, заповів своїй рідній доньці-відповідачці [PERSON] . Згідно до Рішення Виноградівського районного суду від 17.12.2019 року по справі за №299/3805/19, позов [PERSON] було задоволено та визначено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в 3 (три) місяці, з дня набрання рішенням законної сили. Вказаним судовим Рішенням, також встановлено, що спадкоємець за заповітом-відповідач [PERSON] , а також дружина спадкодавця-відповідач [PERSON] , взагалі не зверталися із питанням оформлення своїх спадкових права за Заповітом, після смерті [PERSON] , який [INFO] - помер. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає. У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що спадкодавцем не було проведено державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Оригінал державних актів на земельні ділянки позивачем не було знайдено і знайдено лише його копію. Позивачем подано відповідне оголошення до газети «Новини Виноградівщини» від 29.02.2020 року. Позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкові земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який [INFO] - помер. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак ним на електронну адресу суду було подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені ним позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ,\~ про день, час та місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленими своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явилися, однак до суду подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують відносно заявлених [PERSON] позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] , помер [PERSON] (а.с.5). На випадок своєї смерті, спадкодавець залишив [PERSON] від 23.07.2010 року, посвідчений сільським головою Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району [PERSON] ,\~ за реєстровим №105 (а.с.6). Як вбачається із змісту даного Заповіту, спадкодавець [PERSON] , заповів на користь позивача [PERSON] дві земельні ділянки площею 1,48 га, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №035451 та площею 0,75 га,\~ згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №042916, для ведення товарного сільськогосподарського призначення, а все інше майно, де б воно не перебувало на день його смерті, окрім оговорених земельних ділянок, заповів своїй рідній доньці-відповідачці\~ [PERSON] . Згідно до Рішення Виноградівського районного суду від 17.12.2019 року по справі за №299/3805/19, позов [PERSON] було задоволено та визначено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в 3 (три) місяці, з дня набрання рішенням законної сили\~ (а.с.17-20). Вказаним судовим Рішенням, також встановлено, що спадкоємець за заповітом-відповідач [PERSON] , а також дружина спадкодавця-відповідач [PERSON] , взагалі не зверталися із питанням оформлення своїх спадкових права за Заповітом, після смерті [PERSON] , який [INFO] - помер. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає (а.с.21-22). Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] , 19.02.2020 року, звернувся до нотаріуса,\~ для подачі відповідних документів на оформлення спадщини. Однак\~ нотаріусом,\~ позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по тій причині, що оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, площею 1,48 га, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №035451 та площею 0,75 га,\~ згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №042916, для ведення товарного сільськогосподарського призначення, збережено не було і було знайдено лише їхні копії, у зв`язку з чим позивач\~ не зміг представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення\~ про порядок вчинення нотаріальних дій, поскільки для цього необхідна\~ особиста присутність в Реєстраційній службі власника майна спадкодавця [PERSON] , який\~ [INFO] помер. Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем [PERSON] , подано відповідне оголошення до газети «Новини Виноградівщини» від 29.02.2020 року, про втрату правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки (а.с.24). За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначеного Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду ( а.с.23). Так дійсно, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне. Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.\~ У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги про визнання за ним права власності на земельні ділянки, площею 1,48 га, та площею 0,75 га,\~ що залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а визнання відповідачами позову [PERSON] та [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом має законне право на визнання за ним права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, які належали\~ спадкодавцю [PERSON] , на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №035451 та Державного Акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] -ЗК №042916.

Outcome: approved