Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 06 серпня 2016 року він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу № 004956 за таких обставин. З метою придбання трактора для обробки власного городу, позивач передивлявся в інтернеті оголошення продавців сільгосптехніки. На сайті OLX позивача зацікавила пропозиція про продаж трактора МТЗ 82.1.26 за ціною 60000 грн. у м. Кременчук Полтавської області. Така ціна суттєво відрізнялася від ціни інших продавців, так як це був розпродаж техніки 2012 року випуску (як згодом позивачу пояснили у телефонній розмові). Після того як позивач зателефонував за зазначеним у оголошенні номером телефону, йому підтвердили наявність трактора за вказаною ціною та запропонували приїхати для укладення договору та сплати авансу. Така вигідна пропозиція позивача дуже зацікавила і він порадившись зі своєю сімєю, вирішив скористатися пропозицією та поїхати в м. Кременчук Полтавської області для придбання трактора. Адресу офісу позивачу було повідомлено по телефону менеджером вищевказаного товариства. Під час бесіди менеджер товариства підтвердила наявність обраного позивачем трактора за заявленою ціною та запропонувала здійснити авансовий платіж за трактор, поки вона буде заповнювати договір. Сплативши у найближчому відділенні Приват Банку «Центральне Кременчук» Полтавського ГРУ авансовий платіж в розмірі 47700 грн., позивач повернувся та показав менеджеру квитанцію про сплату, яка в свою чергу дала позивачу для підпису договір та наказала чекати три дні до доставки трактора за місцем проживання позивача [PERSON]. Підписавши вказаний договір позивач поїхав додому, але ні через три дні, ні через десять днів ніякого трактора позивачу не привезли, телефон за яким позивач раніше спілкувався з менеджером не відповідав. Тоді позивач [PERSON] вирішив прочитати договір та зрозумів, що його ошукали, оскільки ціна трактора була вказана не 60000 грн., як було обумовлено перед підписанням договору, а 19003,98 доларів США, що еквівалентно 477000 грн., строк передачі трактора становив не 3 дні, а 120 робочих днів та лише після сплати 50 % авансу. При цьому платіж, який сплатив позивач як аванс виявився адміністративним платежем, який у договорі формулюється як першочерговий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, про дійсне призначення якого менеджером позивачу не було повідомлено. Враховуючи всі викладені обставини та почитавши відгуки в інтернеті, позивач вирішив розірвати укладений договір, про що 15 серпня 2016 року направив на зазначену у договорі адресу заяву про повернення сплачених ним коштів. 31 серпня 2016 року позивач на свій лист отримав відповідь, в якій відповідач відмовився повертати кошти, посилаючись на договірні умови, згідно яких сплачені позивачем кошти зараховані як адміністративний платіж, який згідно п. 12.1 ст. 12 договору при розірванні договору лізингоодержувачем за власним бажанням не повертається ні за яких умов. При цьому повідомив, що відповідач ніби то не зрозумів волевиявлення позивача щодо розірвання договору в односторонньому порядку. Крім того, позивач вказує, що договір фінансового лізингу був укладений в м. Кременчук Полтавської області, проте в договорі зазначена інша юридична адреса відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а саме: вул. Шовковична, 42-44 м. Київ. Та ж сама адреса зазначена як місцезнаходження відповідача і в ЄДР юридичних осіб, осіб підприємців та громадських формувань. Згідно ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації. Отже, вищевказаний договір був укладений поза місцем реєстрації відповідача, тобто за межами його офісного приміщення. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Повідомлення про розірвання договору та про повернення коштів позивач направив відповідачу 15 серпня 2016 року протягом 14 днів з дня укладення договору, але відповідач проігнорувавши вимоги Закону, не повернув кошти, чим порушив законні права та інтереси позивача як споживача. Оскільки відповідач протягом встановленого строку в 30 календарних днів після розірвання договору, передбаченого договором фінансового лізингу, не повернув позивачу коштів, відповідач повинен сплатити позивачу неустойку в розмірі 1% вартості товару за кожний день затримки повернення коштів. 30 днів з моменту направлення повідомлення-вимоги минуло 14 вересня 2016 року, а тому з цього часу по сьогоднішній день затримка повернення коштів становить 97 днів. Позивачем відповідачу було сплачено 47700 грн. і відповідно 1% від цієї суми становить 477 грн., а неустойка за 97 днів 477 х 97 = 46269 грн.. Всього відповідач повинен сплатити позивачу 93969 грн.. Так як відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відмовляється в добровільному порядку повернути кошти, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про захист своїх прав як споживача та стягнення коштів. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, при цьому подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» - не зявився по невідомих суду причинах, не подав до суду ніяких заяв і заперечень, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення «УКРПОШТИ». У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 06 серпня 2016 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» був укладений договір фінансового лізингу №004956, предметом якого є транспортний засіб, а саме: трактор МТЗ 82.1.26, обємом двигуна 4,75/дизель, тип КПП механічний, привід 4х4. Відповідно до п. 1.7 ст.1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 (тридцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісію за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. В п. 18 вищевказаного договору місцезнаходження лізингодавця вказане за адресою: вул. Шовковична, 42-44 м. Київ. Та ж сама адреса зазначена як місцезнаходження відповідача і в Єдиному Держаному Реєстрі юридичних осіб, осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним витягом з ЄДР. З додатку № 1 вищевказаного договору вартість предмета лізингу, тобто, трактора МТЗ 82.1.26, становить 19003,98 доларів США, кількість авансових платежів 50%, сума виплат авансового платежу - 9501,99 доларів США, адміністративний платіж - 1900,40 доларів США, комісія за передачу (3%) - 570,12 доларів США, вартість предмета лізингу на дату підписання договору становить 477000,00 грн. по курсу долара на дату підписання 25,10. З копії квитанції № 0.0.595707785.2 від 06.08.2016р. вбачається, що позивачем [PERSON] згідно договору фінансового лізингу №004956 06.08.2016р. було сплачено адміністративний платіж в розмірі 47700,00 грн.. Вказаний договір та всі додатки до нього підписані позивачем [PERSON], про що свідчить його підпис. Протягом трьох днів трактора позивачу не доставили. Після детального вивчення договору фінансового лізингу позивачем було виявлено, що його ошукали, оскільки в договорі зазначена інша вартість трактора - 19003,98 доларів США замість раніше обумовленої 60000 грн., строк передачі трактора становить не 3 дні, а 120 днів та лише після сплати 50% авансу, вказана інша адреса відповідача, а саме: вул. Шовковична, 42-44 м. Київ, хоча договір укладався у м. Кременчук Полтавської області. Крім того, сплачений позивачем авансовий платіж виявився платежем за адміністративні послуги, який у договорі формулюється як першочерговий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, про дійсне призначення якого позивачу менеджером товариства не було повідомлено. В звязку з цим, на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 днів з дня підписання договору, позивач 13 серпня 2016 року звернувся до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» з вимогою про повернення сплачених ним коштів у звязку з розірванням договору фінансового лізингу. Згідно листа-відповіді від 31.08.2016р. на вищевказану вимогу позивача відповідач повідомив, що сплачені позивачем кошти в суму 47700,00 грн. відповідно до договору лізингу № 004956 від 06.08.2016р., були зараховані як адміністративний платіж згідно п. 9.7 вказаного договору. У разі виявлення позивачем бажання розірвати договір, позивачу необхідно надіслати відповідну заяву, в якій чітко вказати бажання розірвати договір, тоді договір буде розірваний згідно умов договору, а саме відповідно до ст. 12 п. 12.1. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 договору фінансового лізингу № 004956 від 06.08.2016р. лізингоодержувачу, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та п. 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Передбачені статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з врахування особливостей, що встановлюються цим законом. Крім того, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг, які надаються фізичним особам як споживачам, а тому в частині надання цих послуг діяльність відповідача підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без навязування її придбання, а згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, останній має право на достовірну і доступну інформацію. Це свідчить про неправильне, поверхневе, оманливе тлумачення позивачу менеджером товариства, інформації щодо отримання предмета лізингу, надання недостовірної інформації та про неправильне розуміння позивачем умов договору та його виконання. Позивач мав сплатити авансовий платіж, а виявилося, що він заплатив за адміністративні послуги. Обумовлена вартість трактора до підписання договору не відповідає вартості зазначеній в договорі. Договір містить недостовірну інформацію з приводу місцезнаходження відповідача у момент укладення вищевказаного договору, в договорі вказана лише юридична адреса самого товариства - вул. Шовковична, 42-44 м. Київ, хоча договір укладався у м. Кременчук Полтавської області. Відповідно до ст. 647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Частинами 3 і 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Отже, відповідач мав повернути позивачу кошти до 14 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Згідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізигну або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізигну випадках. Так, відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 цього ж Кодексу зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 12 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Статтею 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. П. 12.1 ст. 12 договору фінансового лізингу № 004956 від 06.08.2016р. є нікчемним, так як суперечить ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Оскільки термін з моменту направлення повідомлення-вимоги позивачем відповідачу, встановлений договором фінансового лізингу в 30 календарних днів після розірвання договору, минув 14 вересня 2016 року, затримка повернення коштів становить 97 днів. Позивачем відповідачу було сплачено 47700 грн. і 1% від цієї суми становить 477 грн.. При цьому неустойка за 97 днів становить 477 х 97 = 46269 грн.. Всього відповідач повинен сплатити позивачу 93969 грн.. Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються\~громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Згідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про судовий збір» та

Outcome: approved