Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття арешту, в якому зазначає, що в 2003 році [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» уклали споживчий кредитний договір на придбання легкового автомобіля, який став заставним майном для належного виконання кредитного договору. В 2015 року позивачу стало відомо, що на транспортний засіб накладено арешти відділом державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції згідно постанови від 26 жовтня 2007 року, виданої. Вищевказаний арешт перешкоджає позивачу у здійсненні свого права володіння та користування майном, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача не заперечував проти його задоволення, про що подав відповідне клопотання про розгляд справи у його відсутність. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. У відповідності із ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних спга» 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що між Житомирською обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на отримання коштів на придбання транспортного засобу марки, який був визнаний заставним майном на забезпечення виконання вищевказаного договору. 11 вересня 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Укрсоцбанк» коштів у звязку з виникненням заборгованості за кредитним договором, на підставі чого 26 жовтня 2007 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої службі Житомирського районного управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження та накладено арешт на заставний транспортний засіб (а.с.5). Відповідно до повідомлення Житомирської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» №25-25/38-126 від 07 жовтня 2008 року кредит на придбання автомобіля марки DAEWOO Lanos D4MM550, який належить [PERSON] погашено повністю. Банк претензій по сплаті кредиту та відсотків до позичальника не має (а.с.4). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що власник спірного майна позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, а тому у суда є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved