Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із уточненими позовними вимогами до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], 15.01.2013року народження, разом з матірю [PERSON], 17.06.1984р.н., до Турецької Республіки без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] на період з 27 серпня 2017 року по 03 вересня 2017 року. В обґрунтування вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем і на даний час дитина проживає із нею, відповідач жодної участі в житті дитини не бере, не спілкується із дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини. В даний час у неї виникла необхідність та можливість оздоровити дитину за кордоном, однак відповідач не дає на це згоди, яка необхідна при виїзді дитини разом з матірю за кордон. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, подано заяву про слухання справи у їх відсутності, уточненні позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає підстави суду визнати його неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у його відсутності з постановленням заочного рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 05 липня 2012 року. Проте 04 березня 2015 року їх шлюб було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/20768/14-ц. Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище на дошлюбне «Калушка», про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30 березня 2015 року. В даному шлюбі в колишнього подружжя 15 січня 2013 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І ИД №173012, видане відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 23 січня 2013 року. Після припинення шлюбних відносин із відповідачем дитина [PERSON] залишилася проживати разом з матір'ю [PERSON] Богданівною- позивачкою по справі, шо підтверджується довідкою Озернянської сільської ради Зборівського району № 40 від 10 січня 2017 року. Позивачка [PERSON] матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як стверджує позивач, відповідач [PERSON] навпаки ігнорує морально - духовні та матеріальні потреби дочки, не дбає про її розвиток, не даючи коштів навіть на її утримання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч.1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що відмова батька - відповідача по справі у дачі згоди на виїзд дитини за кордон для збереження здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, суперечить інтересам дитини та порушує її права як людини і громадянина України. Зважаючи на те, що відповідач не здійснює особисте піклування з дитиною, безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, останній не наводить, відтак задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], 15.01.2013року народження, разом з матірю [PERSON], 17.06.1984р.н., до Турецької Республіки без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини [PERSON] на період з 27 серпня 2017 року по 03 вересня 2017 року, буде відповідати інтересам дитини та не порушить прав відповідача, а тому позовні вимоги слід задовольнити. В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме, 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved