Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, надвірних споруд та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. На день смерті батька він постійно проживав разом з ним та був зареєстрованим у вказаному будинку. У червні 2016 року він звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутню правовстановлюючого документа на вказаний будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву, у якій просить розглянути дану справу без його участі, заперечень проти позову не має. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 грудня 1998 року, актовий запис №52. Також встановлено, що згідно довідок Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1165 від 09 червня 2016 року та № 1124 від 07 червня 2016 року, головою дворогосподарства [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO], де разом з ним проживав його син [PERSON], [INFO], який у подальшому став головою вказаного дворогосподарства. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення питання спадкування за таким застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 119/01-16 від 01 серпня 2016 року, спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] у Перечинській нотаріальній конторі не заведена. Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори №125/01-16 від 03 серпня 2016 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживав з покійним у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжував там жити і після його смерті, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже враховуючи те, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved