Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS TF69YСПГ, сірого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], та прохала виділити вказаний автомобіль Відповідачу [PERSON], і стягнути з Відповідача [PERSON] грошову компенсацію в розмірі ? частини суми, вартості присудженого на його користь майна, в розмірі 24 000,00 грн. В свою чергу, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення у зв'язку із цим коштів, згідно з яким [PERSON] просить стягнути з [PERSON] кошти у розмірі 26 240,93 грн., вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні представники [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, в свою чергу підтримав зустрічні позовні вимоги і просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити частково, зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України передбачено, що спільною сумісною власністю є майно, придбане подружжям під час шлюбу, якщо інше не передбачено законом, або шлюбним договором. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ст. 373 ЦК України та ст. 70 СК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності та вважається, що частки кожного є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 23 червня 2006 року між [PERSON], та [PERSON] був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 23.06.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 410. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05.02.2014 року у справі № 524/9696/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час розгляду справи № 524/9696/13-ц було встановлено, що шлюбно-сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені в липні 2013 року, і з цього часу вони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за час спільного життя [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки DAEWOO FSO LANOS TF69YСПГ, сірого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER]. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 09/432/13 від 26.09.2013 року ринкова вартість автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS TF69YСПГ, сірого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER] становить 34 734,51 грн. (тридцять чотири тисячі сімсот тридцять чотири грн. 51 коп.) Оцінюючи факт отримання [PERSON] грошових коштів у [PERSON] за розпискою від 10.03.2013 року в сумі 60 000,00 (шістдесят тисяч) грн. та повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] за розпискою від 17.02.2014 року в сумі 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) грн., суд приходить до наступних висновків. Відповідно ч.1 ст.11 та ч.3 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Постановою Верховного суду України від 20.02.2013 року прийнято рішення про неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч. 4 ст. 65, ч. 2 ст. 73 СК України, що потягло до скасування рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.09.2012 року. Відповідно до статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин суд вважає, що факт отримання [PERSON] грошових коштів за розпискою від 10.03.2013 року в сумі 60 000,00 (шістдесят тисяч) грн. та їх витрати в інтересах сім'ї не підтверджені відповідними доказами, а також [PERSON] не надавала [PERSON] у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Також, суд критично оцінює твердження [PERSON] щодо визнання права спільної сумісної власності на залишок заборгованості за договором на обслуговування кредитною карткою «Універсальна» з ПАТ «КБ «Приватбанк» в сумі 5 481,28 грн., оскільки факт витрат цих коштів в інтересах сім'ї не підтверджені відповідними доказами, а також не підтверджений факт надання [PERSON] у письмовій формі згоду на укладення договору на обслуговування кредитної картки з ПАТ «КБ «Приватбанк» [PERSON] Оцінюючи факт сплати [PERSON] у липні, серпні, вересні та жовтні 2013 року грошових коштів в розмірі 9 001,57 грн. в рахунок погашення кредитних зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті взяття в кредит грошових коштів для використання на споживчі цілі, боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Тому, сума сплати [PERSON] у липні, серпні, вересні та жовтні 2013 року грошових коштів в розмірі 9 001,57 грн. в рахунок погашення кредитних зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повинна бути врахована при поділі майна подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За таких обставин, позовна вимога [PERSON] щодо виділення [PERSON] автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS TF69YСПГ, сірого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], із наступним стягненням грошової компенсації на користь [PERSON] в розмірі ? частини суми, вартості присудженого на користь [PERSON] майна, підлягає задоволенню. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що грошова компенсація вартості автомобіля на користь [PERSON] складає 16 325,00 грн.

Outcome: partial