Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій посилаючись на неможливість спільного користування нерухомим майном співвласниками, незначний розмір частко відповідачів у власності, з врахуванням уточнень просила: припинити право власності відповідачів на частку у спільному майні, а саме на ? частку кожного із відповідачів погребу (літера «В») та колодязю (літера «К»), що знаходяться в будинковолодінні по [ADDRESS]; стягнути із [PERSON] на користь кожного із відповідачів вартість належних їм часток у власності в загальному розмірі по 1 692 грн. 75 коп.; визнати за нею право власності на ? частку погребу (літера «В») та колодязю (літера «К»), що знаходяться в будинковолодінні по [ADDRESS]. Під час розгляду справи [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому посилаючись на перешкоди у користуванні правом власності на частки у спільному майні, перебування прибудинкових споруд на належній [PERSON] земельній ділянці, просили: встановити постійний земельний сервітут шляхом надання [PERSON], [PERSON] права проходу та проїзду до окремо стоячих споруд, а саме: сараю, льоху та колодязю через земельну ділянку площею 0,105 га, що знаходиться по [ADDRESS], яка належить [PERSON], шляхом вільного проходу до цього нерухомого майна шириною 2 метри та довжиною 25 метрів від отвору (хвіртки), яка знаходиться на межі із належною [PERSON] земельною ділянкою; стягнути ? частину витрат на ремонт льоху в розмірі 1500 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечили повністю, посилаючись на те, що спірні споруди знаходяться на належній позивачеві земельній ділянці, інші співвласники перешкоджають продажу майна, технічний стан колодязя і погребу унеможливлюють належне користування ними, [PERSON] ці споруди не потрібні, тому вона має намір їх знести, ремонт погребу проводився [PERSON] всупереч волі [PERSON], тому вона не повинна нести відповідні витрати, вона не чинить перешкод у користуванні майном, тому підстав для встановлення сервітуту немає. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON], будучи також допитані в якості свідків, а також їх представник [PERSON] проти первісного позову заперечили в повному обсязі, зустрічний позов підтримали повністю, посилаючись на те, що вони користуються спірним майном, мають потребу користуватись ним і надалі, а [PERSON] має намір знищити майно і продати земельну ділянку, чим порушує їх права власників, погріб вони відремонтували власними силами, оскільки [PERSON] відмовилась приймати у цьому участь. Вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає первісні та зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,105 га по [ADDRESS], власником суміжної земельної ділянки площею 0,051 га є [PERSON], що підтверджується державними актами, договорами, витягами із Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зведеним кадастровим планом, квитанціями про сплату земельного податку та іншими матеріалами справи. На вказаній земельній ділянці площею 0,105 га по [ADDRESS], яка належить [PERSON] розташовано колодязь, погріб та сарай, які належать на праві спільної часткової власності сторонам у наступних частинах: ? - [PERSON], ? - [PERSON], ? - [PERSON], що підтверджується договорами, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, висновком експертизи та іншими матеріалами справи. Належний у таких же частинах сторонами житловий будинок розташований на належних відповідним співвласникам земельних ділянках, що підтверджується договорами, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, висновком експертизи та іншими матеріалами справи. [PERSON] було в 2014 році проведено ремонт погребу, на що витрачено кошти в сумі 1936 грн., що підтверджується квитанціями, чеками. При цьому [PERSON] письмово відмовилась приймати участь у фінансуванні таких робіт до їх початку, що підтверджується листом та визнається сторонами. З приводу непогодженого із нею проведення робіт невідомими особами [PERSON] зверталась до міліції, що підтверджується висновком ДІМ, ухвалою слідчого судді. Вода із спірного колодязя не відповідає санітарним нормам, що підтверджується протоколом дослідження питної води. Технічний стан та місце розташування будинку та прибудинкових споруд на спірній ділянці підтверджується фототаблицями, висновком експертизи, звітами про оцінку. Спірним погребом користуються сторони, зокрема у ньому зберігаються автошини та банки із консервацією [PERSON], [PERSON], що підтверджується фототаблицями, визнається сторонами. Згідно висновку проведеної у справі судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи технічний стан погреба задовільний, технічний стан колодязя ветхий, визначені варіанти встановлення проходів до спірних об'єктів та їх поділу, встановлено можливість використання за призначенням погребу, встановлено неможливість використання за цільовим призначенням колодязя, визначено вартість спірних об'єктів, визначено ринкову вартість будівництва аналогічних об'єктів, визначено грошовий розмір компенсації співвласникам [PERSON], [PERSON] на рівні 1692,75 грн. кожному. При наданні правової оцінки обом позовам суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. З матеріалів справи вбачається, що частки [PERSON], [PERSON] у спірних об'єктах нерухомого майна - колодязі та погребі (по ? у кожного) не можуть бути виділені в натурі, ці речі є неподільними. Суд вважає, що ? частка у власності на майно є значною, а у сумарна частка обох цих співвласників становить ?, тобто половина, що дорівнює частці [PERSON] Таким чином, маючи у власності таку саме частку майна та пред'явивши позов про припинення інших співвласників [PERSON] не навела достатніх правових і фактичних підстав наявності у неї переважного права на майно, порушення її прав власника іншою стороною. Крім того, суд вважає недоведеними посилання [PERSON] на неможливість спільного володіння та користування спільним майном, оскільки будь-якими доказами це не підтверджено, посилання на виклик міліції відносяться до порушення її прав як власника земельної ділянки, а не погріба, при цьому сторони в судовому засіданні [PERSON] посилалась лише на власне небажання використовувати ці об'єкти в зв'язку із намірами їх знищити, що не є передбаченою законом підставою для позбавлення інших співвласників конституційного права власності. Також суд вважає, що припинення прав власності на частку у спірному майні завдасть істотної шкоди [PERSON], [PERSON], оскільки погріб та колодязь є єдиними подібними об'єктами нерухомого майна на території будинковолодіння, іншого місця зберігання, аналогічного за технічними характеристиками до погріба, немає, іншого колодязя також немає, іншого джерела водопостачання, не пов'язаного із електромережею, немає. Належними і допустимими доказами посилання позову на незначність відповідної шкоди не підтверджено. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] порушують права власників [PERSON], [PERSON], оскільки без достатніх правових і фактичних підстав вона просить позбавити їх права власності всупереч їх волевиявленню. Враховуючи викладене, первісний позов не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. [PERSON] є власником земельної ділянки, відносно якої пропонується встановити земельний сервітут. Згідно ч.1 ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Суд вважає, що під час судового розгляду не подано належних і допустимих доказів наявності передбачених законом підстав для встановлення земельного сервітуту в судовому порядку, оскільки достатніх відомостей про наявність між сторонами спору щодо користування земельною ділянкою суду не повідомлено, в матеріалах справи немає жодного доказу, з якого б вбачалось те, що [PERSON] чинила перешкоди [PERSON], [PERSON] у користуванні належною їй земельною ділянкою, у здійсненні проходу через її ділянку до належних їм прибудинкових споруд. При цьому, з фототаблиць та інших матеріалів справи вбачається, що огорожі чи інші перешкоди у проході позивачів за зустрічним позовом до колодязя, льоху та погрібу відсутні, сторони визнали факт відсутності спроб [PERSON] в будь-якій формі заборонити прохід [PERSON], [PERSON] через належну їй земельну ділянку, тим більше судом не встановлення фактів вчинення нею відповідних дій. Обгрунтовуючи свій позов зустрічні позивачі посилались лише на пред'явлення до них первісного позову, що не співвідноситься із порушенням їх прав на користування чужою земельною ділянкою, оскільки первісний позов не стосується землекористування, а вказує на наявність іншого виду спірних правовідносин. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на [PERSON] в судовому порядку грошового зобов'язання щодо сплати частини витрачених [PERSON] витрат на ремонт погребу, оскільки такі витрати він поніс у односторонньому порядку, всупереч волевивленню [PERSON], яка письмово повідомила про це до початку ремонтних робіт. Таким чином доводи зустрічного позову не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги обох позовів не доведені належними і допустимими доказами, не ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed