Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], третя особа - другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про стягнення пені в сумі 38407,82 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON], встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2007р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2000р. до 15.11.2007р. В сторін [INFO] народилась донька [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.10.2007р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 40% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2007р. до досягнення дитиною повноліття. Дитина проживає і знаходиться на утриманні в позивача. Дитина хворіє і потребує коштів на лікування. Відповідач сплачує аліменти не регулярно, зокрема станом на 01.06.2014р. утворилась заборгованість із сплати аліментів в розмірі 9657,77 грн. Із розрахунку зробленого позивачем випливає, що з відповідача на підставі статті 196 СК України слід стягнути 38407,82 грн. пені за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог в обсязі про який просить позивач. Подали суду письмове заперечення та усні пояснення суть яких зводиться до наступного. Відповідач визнає те, що станом на 01.06.2014р. за ним утворилась заборгованість із сплати аліментів та не заперечує щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2000,00 грн. Пояснив, що своєчасно сплачувати аліменти не мав можливості, у зв'язку із відсутністю доходів. Однак, уже в липні 2014 року ним погашену усю заборгованість із сплати аліментів. З цією метою він змушений був позичити необхідні кошти. Також посилається на те, що хворіє. Лікування хвороби потребує значних коштів. Окрім того, на утриманні у відповідача знаходиться його матір пенсійного віку. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 30.11.2000р. відділом РАГС Тернопільської міської ради у сторін [INFO] народилась донька [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.11.2007р. по справі №2-5977 розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11.05.2000р. відділом РАГС Тернопільської міської ради. 25.10.2007р. Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист по справі №2-5971/2007р. про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 40% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2007р. до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки приватного підприємства «Карпати-2010» від 28.05.2014р. позивач [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON]. Відповідно до акта державного виконавця другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 02.06.2014р. про перерахунок заборгованості по аліментах, загальна сума заборгованості відповідача по аліментах станом на 01.06.2014р. становить 9657,77 грн. Дана заборгованість погашена відповідачем, а саме 17.06.2014р. відповідачем сплачено на рахунок позивача 2579,00 грн. і 24.07.2014р. 7079,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, завірені копії яких містяться в матеріалах справи, а також визнається позивачем. Згідно боргової розписки від 16.06.2014р., відповідач взяв у борг у [PERSON] 10600,00 грн., які зобов'язався повернути до 16.07.2015р. Згідно довідки ПрАТ «ВК «Лілея» від 28.05.2014р. позивачу нарахована заробітна плата за період з листопада 2013р. по квітень 2014р. включно в розмірі 7700,00 грн. Відповідно до довідки Тернопільської комунальної міської лікарні №2 від 25.07.2014р. [PERSON] поставлено діагноз - варикозна хвороба. Згідно виписки Тернопільської комунальної міської лікарні №2 з амбулаторної карти хворого [PERSON] від 15.09.2014р., відповідач знаходиться на диспансерному обліку в даній лікарні з 2009 року з діагнозом «Змішана (посттравматична (2008, струс головного мозку), гіпертонічна, дисциркуляторна) енцефалопатія з наявністю стійкого цефалічного синдрому, вести було-кохлеарного, астеноневротичного синдромів, порушення ліквородинаміки, гіпертонічна хвороба, гіпертензивне серце, високий кардіоваскулярний ризик. Варикозна хвороба підшкірних вен обох нижніх кінцівок. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Міопія легкого ступеня обох очей». Рекомендовано диспансерний нагляд в невропатолога, терапевта, хірурга, санаторно-курортне лікування, постійний прийом антиагрегантних, аналгетичних, сечогінних, ноотропних препаратів, антигіпертензивні препарати. Відповідно до акта державного виконавця другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 09.09.2014р. про перерахунок заборгованості по аліментах, загальна сума заборгованості відповідача по аліментах станом на 01.09.2014р. становить 672,52 грн., тобто за один місяць. Всього з 27.02.2012р. по 01.09.2014р. відповідачем на користь позивача сплачено 17658,00 грн. аліментів на утримання доньки [PERSON]. Згідно довідки Тернопільського МРЦЗ від 29.07.2014р. [PERSON] з 28.07.2014р. перебуває на обліку в Тернопільському МРЦЗ як безробітний. Згідно поданого позивачем розрахунку, який не спростований стороною відповідача, за прострочення сплати аліментів з березня 2012 року по травень 2014 року включно сума нарахованої пені становить 38407,82 грн. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 296 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що з вини відповідача, який своєчасно не сплачував аліменти, станом на 01.06.2014р. виникла значна заборгованість із сплати аліментів (9657,77 грн.) Однак, з'ясувавши причини, у зв'язку із якими відповідач своєчасно не вносив аліментні платежі, судом також встановлено, що такою причиною є низький рівень доходів відповідача, а саме відсутність офіційних доходів, яка підтверджується тим, що державний виконавець з березня 2012р. по травень 2014р. нараховує боржнику аліменти виходячи із ? середнього заробітку фізичних осіб по регіону. Суд бере до уваги ту обставину, що з метою врегулювання аліментних зобов'язань перед позивачем, відповідач позичив у [PERSON] кошти в сумі 10600,00 грн. Враховуючи негативний матеріальний стан платника аліментів, про який зокрема свідчить перебування відповідача на обліку в центрі зайнятості як безробітного, стан здоров'я (наявність низки захворювань, які безумовно потребують коштів на їх лікування), суд приходить до переконання про необхідність застосувати до спірних правовідносин частину 2 статті 296 СК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Встановлене ч. 1 статті 296 СК України право позивача на стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів - це фактично відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов'язання, яка спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв'язку із затримкою їх сплати. При визначенні ступеня зменшення розміру неустойки, суд бере до уваги, що нарахована позивачем пеня (неустойка) в сумі 38407,82 грн. є непомірно важким покаранням за вчинене відповідачем порушення. Дана сума майже в 60 разів перевищує розмір сплати аліментів за один місяць (з жовтня 2013р. по травень 2014р. аліменти за один місяць становили 647,75 грн.) Таким чином, на переконання суду достатньою мірою відповідальності відповідача за несвоєчасну сплату аліментів буде сума неустойки (пені) в розмірі 3000,00 грн., яка повинна компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які вона понесла у зв'язку із затримкою їх сплати. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як, позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 3000,00 грн., із відповідача на користь позивача слід стягнути 30,00 грн. судового збору.

Outcome: partial