Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, неодноразово уточненим в ході судового розгляду, до відповідачки [PERSON] про визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в обгрунтування якого зазначив, що відповідачка - його колишня дружина, з якою він перебував у шлюбі з 15.05.2015року. [INFO] в них народилася донька [PERSON]. Так як їх шлюб виявився невдалим, в вересні 2016року вони припинили сімейні стосунки, а 08.02.2017року на підставі рішення Димитровського міського суду їх шлюб було розірвано. Після припинення стосунків між ним та відповідачкою стали виникати непорозуміння в питанні його участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею, так як відповідачка почала умисно створювати йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що перешкоджає йому здійснювати батьківські права та виконувати батьківські обов'язки і призводить до виникнення між ними конфліктних ситуацій. Зазначаючи на тому, що вирішити це питання в добровільному порядку не видається можливим, позивач з врахуванням остаточного варіанту уточнених позовних вимог, поданих суду 14.02.2018року, просив суд встановити йому спосіб у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом надання йому права вивезення дитини з м.Мирнограда до його місця проживання в м.Маріуполь та перебування дитини за його місцем проживання без присутності матері один раз в місяць в третю неділю тижня з 11.00 год. п'ятниці до 20.00 год. неділі та проведення спільного відпочинку з дитиною на території України без присутності матері в період з 15 липня по 30 липня. Відповідачка [PERSON], не погодившись з первісними вимогами позивача, звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення інших способів участі батька дитини у вихованні та спілкуванні з дитиною, вважаючи за доцільне встановити позивачу до 21.05.2021року періодичні побачення з донькою з 15.30год. до 20.00год. з понеділка по п'ятницю кожної другої неділі місяця; з 9.00 год. до 20.00год. в суботу та неділю кожної другої неділі місяця з обов'язковим перебуванням дитини в нічний час за місцем її проживання; в свята: 31 грудня - з 10.00год. до 17.00год., 6 січня - з 10.00год. до 17.00год., 21.05. (день народження дитини) - з 12.00год. до 17.00год. за місцем проживання дитини; кожний другий рік, починаючи з 2018року, проведення спільного літнього відпочинку строком 10 днів з 8.00год. до 11.00год та з 16.00год. до 19.00год. в період відпустки, що відповідатиме графіку її відпустки, без її присутності, але з обов'язковим перебуванням дитини в нічний час за місцем її перебування; повідомляти про випадки захворювання дитини або перебування дитини в медичному закладі доступним і зручним зв'язком з визначенням стану здоров'я дитини і її попереднього діагнозу. Проти переміщення дитини з одного населеного пункту в інший та тривале знаходження там малолітньої доньки без її присутності заперечувала, просила суд врахувати малолітній вік дитини та те, що вона має своє звичне місце проживання, відвідує дитячий садок, має певний режим, а також зважити на те, що м.Маріуполь, де тимчасово перебуває позивач, знаходиться на значній віддаленості від м.Мирнограда і його розташування на лінії зіткнення може призвести до непередбачуваних подій та наслідків. В судовому засіданні позивач за первісним позовом і його представник уточнені позовні вимоги, викладені в остаточній редакції від 14.02.2018року, підтримали і наполягали на їх повному задоволенні. Вказували на те, що спілкування батька з дитиною на території м.Маріуполя за місцем його проживання та їх спільний відпочинок протягом 15 днів у відсутність матері не буде негативно впливати на дитину. При цьому, розглядаючи різні варіанти спілкування з дитиною, позивач зазначав на недоцільності орендувати йому житло в м.Мирнограді, так як це призведе до великих витрат, які, на його думку, краще використати на розваги дитини в м.Маріуполі, де більше можливостей для організації дозвілля дитини, і запевняв на його здатності забезпечити належний догляд за дитиною. Проти зустрічних позовних вимог він і його представник заперечували, вважаючи їх такими, що суперечать інтересам позивача і не надають йому можливості повноцінного спілкування з дитиною. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] і її представник з остаточними позовними вимогами [PERSON] щодо способів його участі у вихованні дитини не погодились, просили суд врахувати малолітній вік дитини, велику відстань між населеними пунктами, де проживає дитина і позивач, яка становить майже 200км і в часовому проміжку їзди складає біля 4 годин, що може потягти за собою негативні наслідки для дитини. До того ж, зазначали, що це призведе і до порушення режиму дитини, її способу життя, матиме певні негативні наслідки при відвідуванні дитсадка, вихованкою якого вона є з липня 2017року. При цьому відповідачка зазначала, що вона не заперечує, щоб батько спілкувався з донькою без її участі, в тому числі в період своєї літньої відпустки, але щоб це відбувалося за її місцем проживання або перебування, оскільки дитина ще дуже маленька, після розірвання стосунків з відповідачем залишилась з нею, звикла до свого способу життя, а позивач відвідує її рідко і не може знати всіх її потреб. Представник третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради на вирішення спору заявив, що органом опіки і піклування двічі розглядалися питання способів участі [PERSON] у вихованні і спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO] народження, як за його позовною заявою до [PERSON], так і за зустрічною позовною заявою [PERSON], однак незважаючи на зауваження органу опіки як до способів участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею, запропонованих [PERSON], так і способів, запропонованих [PERSON], сторони до зауважень комісії не прислухалися, кожен наполягав лише на своїх варіантах способу участі батька у вихованні дитини, тому компромісного рішення знайти не вдалося. В своїх висновках від 14.09.2017року та 14.12.2017року органом опіки і піклування було висловлено думку, що з урахуванням віку малолітньої дитини способи участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею як запропоновані позивачем, так і запропоновані відповідачкою у зустрічному позові, не будуть в повній мірі відповідати інтересам дитини, що може призвести до порушення її психоемоційного стану. Вислухавши доводи і аргументи сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. В вересні 2016року сторони припинили шлюбні стосунки, а рішенням Димитровського міського суду від 08.02.2017року їх шлюб розірвано (а.с.4,17-18). Дитина залишилась на вихованні матері, значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS], а фактично проживає разом з матір'ю по [ADDRESS] (а.с.43). Дитина на медичних обліках не перебуває, з 17.07.2017року є вихованкою ранньої групи дошкільного навчального закладу №7 «Посмішка», згідно інформації якого у вихованні дитини приймають участь мати дитини і бабуся, а також батько, до якого дитина відноситься приязно і проявляє велику радість при зустрічах (а.с.47, 90). Згідно заяви позивача про відрахування аліментів із заробітної плати, він добровільно сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини свого доходу, що не спростовується відповідачкою (а.с.4 зв.,91,94). Як зазначив в судовому засіданні позивач, до 10.01.2018року він працював в ТОВ «Нова пошта», де міг здійснювати роботу на віддаленому доступі (дистанційно), що надавало йому більшу можливість приймати участь у вихованні і спілкуванні з донькою. 10.01.2018року він був звільнений з роботи і в теперішній час приймає заходи до нового працевлаштування. Відповідачка [PERSON] не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості (а.с.45). Відповідно до довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи позивач є тимчасово переміщеним з м.Макіївка в м.Маріуполь. Згідно акту обстеження умов проживання, позивач проживає по [ADDRESS], яку орендує з 15.06.2017року. Житло забезпечене усім необхідним і створені умови для проживання дитини (а.с.93). Як встановлено судом, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з виникненням суперечностей у вихованні і спілкуванні з малолітньою донькою батьком, який після розлучення проживає окремо від дитини, що призводить до виникнення неприязних стосунків між сторонами. Зазначена обставина, крім пояснень самих сторін, випливає також з досліджених судом матеріалів правоохоронних органів та висновками дільничого офіцера поліції Мирноградського ВП, прийнятими 21.05.2017року та 06.11.2017року за результатами розгляду заяв позивача [PERSON], згідно яких конфліктна ситуація між ним, його колишньою дружиною і її матір'ю сталася під час відвідування ним дитини (а.с.104,111). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 14.09.2017року щодо способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], запропоновані позивачем способи, які полягають у тривалих поїздках до його місця проживання або короткочасному проживанні (10 днів у місяць) з ним не будуть в повній мірі відповідати інтересам дитини (а.с.63-64). Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 14.12.2017року способи участі у вихованні дитини батьком, який проживає окремо від дитини, запропоновані матір'ю дитини [PERSON], також не в повній мірі будуть відповідати інтересам дитини, якщо не будуть враховані зауваження комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Мирноградської міської ради щодо спільної домовленості батьків відносно планування літнього відпочинку дитини та можливості періодичного проведення дозвілля доньки з батьком за місцем його проживання (а.с. 129-130). В ході судового розгляду, незважаючи на неодноразові сприяння суду сторонам в намаганні вирішити справу шляхом мирного урегулювання спору щодо способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, сторони спільної думки не дійшли, мирним шляхом спірне питання не вирішили, поклавши його вирішення на розсуд суду. При вирішенні даного спору суд виходить з положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., норм Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та практики Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991року, ч. 8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Основну відповідальність за виховання дитини згідно ст. 18 Конвенції про права дитини несуть батьки. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно положень ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 159 Сімейного кодексу України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо). Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач періодично підтримує стосунки з донькою, проявляє до неї свою батьківську турботу, надає матері допомогу на її утримання, відвідує в дитсадку, що за письмовою інформацією дошкільного закладу викликає в дитини неабияку радість і заслуговує на увагу суду. Наведене дає підстави вважати, що спілкування батька з дитиною не лише не перешкоджатиме її нормальному вихованню, а й в повній мірі сприятиме цьому. Водночас, вирішуючи способи участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, суд враховує, що сторони проживають в різних населених пунктах, які значно віддалені один від одного, сталий спосіб життя дитини, її прив'язаність до матері, з якою вона лишилась проживати в дуже ранньому віці після припинення батьками шлюбних стосунків, а також зважає на те, що незнайома обстановка, порушення звичного життєвого укладу, відсутність поряд матері, яку дитина в такому віці сприймає як невід'ємну частину свого маленького світу, може призвести до її некомфортного стану, втрати нею психологічної рівноваги і тим самим до спричинення шкоди її психічному здоров'ю. Тому суд вважає недоцільним і невиправданим визначати спосіб участі позивача у вихованні дитини шляхом її розлучення з матір'ю, чи то б короткочасного - на три дні, чи то б довготривалого - протягом 15 днів під час літнього відпочинку, і погоджується з доводами відповідачки і її представника, що це може принести шкоду дитині. Згідно з вимогами чинного законодавства при здійсненні своїх прав і виконанні обов'язків батьки насамперед повинні враховувати інтереси цієї дитини, оскільки саме вони повинні бути предметом їх основного піклування, бо кожна дитина повинна зростати в умовах турботи, незалежно від того, з ким проживає і з яких підстав, а батьки повинні їх виділити для себе як найважливіші, і для забезпечення цієї спільної мети створити гармонійні умови для виховання і розвитку дитини. Так як подібні питання вирішуються з максимальним забезпеченням саме інтересів дитини, а не батьків, належним способом участі батька у вихованні дитини, який може бути застосований без шкоди для її психічного здоров'я і розвитку, суд вважає періодичні побачення батька з дитиною за її місцем проживання на території м.Мирнограду з узгодженням з відповідачкою місця проведення їх дозвілля. При цьому, враховуючи почуття любові позивача до дитини, його турботу і бажання приймати активну участь у її вихованні, прихильність дитини до нього, які є вагомими обставинами, суд вважає за доцільне дозволити спілкування батька з дитиною у відсутність матері, так як складні стосунки між батьками дитини можуть завадити позитивному спілкуванню батька з донькою. Обставин, які б вказували на те, що спілкування батька з дитиною може негативно вплинути на її фізичний, психічний або інтелектуальний розвиток, судом не встановлено. При визначенні часового проміжку спілкування батька і дитини мають бути враховані режим дитини, час відвідування нею дитсадка, денний сон, щоб це максимально відповідало її інтересам. З огляду на це, на думку суду, періодичні побачення батька з дитиною кожну першу та третю суботу місяця з 9.30 год. до 12.30 години та кожну другу і четверту неділю місяця з 15.30години до 19.30 години за місцем проживання дитини без присутності матері, але з попереднім узгодженням з нею місця проведення дозвілля і повернення дитини матері до визначеного часу, не буде істотно порушувати права позивача на спілкування з дитиною і буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини даної вікової категорії і її розвитку, а в подальшому з підростанням дитини позивач може скористатися правом і можливістю вирішити питання його участі у вихованні дитини в інший спосіб, оскільки зазначений спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною є тимчасовим і може бути припинено як тільки дозволять обставини, і не перешкоджає його спілкуванню з дитиною в інший період часу при досягненні такої згоди з відповідачкою. Такий спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дитини, на думку суду, є найбільш оптимальним і сприятливим і з урахуванням встановлених судом обставин не є дискримінаційним по відношенню до самого позивача. Приймаючи таке рішення, суд у відповідності з вимогами ст.19 Сімейного Кодексу враховує і висновки органу опіки і піклування, але виключно як такі, що мають суто рекомендаційний характер, оскільки, на думку суду, в частині визначення способів участі позивача у вихованні дитини і спілкуванні з нею вони є недостатньо конкретизованими і обгрунтованими. Так як між сторонами існує спір щодо способів участі батька у вихованні дитини, суд вважає також за необхідне з метою сприяння позивачу доступу до дитини та забезпеченню можливості брати участь у вихованні дитини зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою. Доводи відповідачки щодо повної неприйнятності уточнених позивачем способів його участі у вихованні дитини суд вважає безпідставними, такими, що порушують баланс інтересів дитини і її батька, а також принципи виваженості і справедливості, тому не бере їх до уваги. На підставі викладеного,

Outcome: partial