Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені. Позов мотивовано тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 02.11.2010 року, задоволено його позов та стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» суму внеску та відсотки за депозитними договорами, укладеними між сторонами у розмірі 1650,66 грн. 30.11.2010 року було видано виконавчий лист №2-1474/10, на підставі якого у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №57669494, але боржник ухиляється від виконання рішення суду. Посилаючись на те, що на час звернення його до суду із цим позовом кредитна спілка не виконала рішення суду, не сплатила стягнуті на його підставі кошти, просив на підставі статей 509, 551, 599, 600, 601, 609 ЦК України, а також Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 15678,25 грн та компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 2361,50 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою суду від 08.05.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 11.11.2020 року представником відповідача до суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - відмовити. Стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 23212644) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі гривень). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав клопотання про розгляд спарви у його відсутності. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до переконання про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року у цивільній справі №2-1474/10 задоволено позов [PERSON] та стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» суму внеску та відсотки за депозитними договорами, укладеними між сторонами на загальну суму 1650,66 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.11.2010 року. Надалі, 30.11.2010 року було видано виконавчий лист №2-1474/10, на підставі якого у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №57669494, яке триває і на час розгляду даної справи. Провівши аналіз наявних у справі доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, а також врахувавши практику Верховного Суду, суд вважає помилковим твердження позивача про наявність підстав стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з відповідача, враховуючи наступне. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Посилання позивача [PERSON] на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими. Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці). [PERSON] є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, але договір про залучення внеску укладений ним не в статусі фізичної особи підприємця, тобто він не є суб`єктом зазначених правовідносин в якості суб`єкта підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналогічну правову позицію висловив й Верховний Суд у своїй постанові від 16.04.2021 року у цивільній справі №461/709/19. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованими недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач фактично покликається на ті самі обставини що й при зверненні із іншими позовами. Щодо вимог представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну допомогу у розмірі 3 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Відтак, відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми наведеної компенсації. Тому, вимоги представника відповідача в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. задоволенню не підлягає. В частині вимоги про стягнення судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed