Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної праці в Одеській області про стягнення матеріальних збитків протягом періоду невиконання судового рішення по справі №522/4232/16-ц у сумі 6822,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року по справі № 522/4232/16-ц частково задоволено позов [PERSON] до Одеського міського управління Головного управління Держсанепідемслужби в Одеській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса про зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Одеське міське управління Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби в Одеській області утворити комісію та провести розслідування причин виникнення професійного захворювання та за його результатами скласти акт проведення розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання за відповідною формою П-4, в іншій частині позову - відмовлено. Зазначене рішення суду було виконано відповідачем лише 01.08.2017 року. Позивач вважає, що його право було порушено, адже Головне управління Держпраці Одеської області яке виконувало рішення Приморського районного суду м. Одеси більше року, що унеможливлювало призначення страхових виплат. На думку позивача матеріальні збитки повинні бути стягнуті з червня 2016 року(від дати прийняття судом рішення) до серпня 2017 року (до призначення страхових виплат) у розмірі призначених страхових виплат 524.80 грн., що в сумі становить 822.40 грн. Ухвалою від 14.09.2018 року зазначений позов [PERSON] було залишено без руху, а ухвалою від 24.09.2018 року позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі. Відповідачем 25.10.2018 року надано до суду відзив на позов (а.с. 81-84), в якому зазначається, що ГУ Держпраці в Одеській області було проінформоване про зобов`язання виконати рішення суду відносно [PERSON] лише вимогою державного виконавця за вхід. 10793/01-32 від 16.11.2016. Також відповідач зазначив, що причини виникнення професійного захворювання розслідуються у відповідності до вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, відповідно до приписів якого усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню комісією, яка утворюється за місцем знаходження підприємства. Останнім місцем роботи позивача, що неодноразово встановлювалось судами І, II та III інстанцій у справі № 522/4332/16-ц, була шахта «Тамара» Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Восток», місце реєстрації - [ADDRESS] . Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Антрацитівський район Луганської області знаходиться на території, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. На даний час відомості щодо перестарації ТОВ «Енерго-Восток» на території підконтрольній Україні відсутні. Враховуючи вищевикладене, оскільки Головне управління не було залучено до участі у справі № 522/4232/16-ц, та оскільки станом на момент, коли Головне управління було проінформовано про зазначене зобов`язання, а останнім місцем роботи [PERSON] була шахта зареєстрована на території, яка була непідконтрольна України та на якій тимчасово не здійснювали свої повноваження органи державної влади, виникла неможливість негайного виконання судового рішення. Також у відзиві зазначено, що Головне управління як територіальний орган Державної служби з питань праці не має повноважень щодо виплати та нарахування страхових виплат. 21.11.2018 року позивачем надано до суду відповідь на відзив (а.с. 146-147), в якій він пояснив, що саме затримка зі встановленням у нього професійного захворювання перешкоджала реалізації його подальшого права на отримання страхових виплат. 08.04.2019 року судом прийнято до розгляду уточнений позов [PERSON] (а.с. 111-112), відповідно до якого у зв`язку з тим, що характер його професійної хвороби має тенденцію до прогресування, позивач збільшив позовні вимоги до 30000,00 грн. При цьому розрахунку ціни позову позивач до суду не надав. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, після оголошення перерви у судовому засіданні надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, після оголошення перерви у судовому засіданні надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року по справі № 522/4232/16-ц частково задоволено позов [PERSON] до Одеського міського управління Головного управління Держсанепідемслужби в Одеській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса про зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Одеське міське управління Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби в Одеській області утворити комісію та провести розслідування причин виникнення професійного захворювання та за його результатами скласти акт проведення розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання за відповідною формою П-4, в іншій частині позову - відмовлено. Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 422 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (в редакції, що діяла на час постановлення рішення судом) утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів. 03.09.2016 року Відділ примусового виконання рішень ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду з поданням по встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішень суду, яке було задоволено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року, та змінений спосіб та порядок виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2016 року шляхом зобов`язання ГУ Держпраці в Одеській області утворити комісію та провести розслідування причин виникнення професійного захворювання та за його результатами скласти акт проведення розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання за відповідною Формою П-4. Враховуючи викладене, тільки після набрання законної сили ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року у ГУ Держпраці в Одеській області з`явився обов`язок виконати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року по справі № 522/4232/16-ц. Як встановлено судом, відповідач був проінформований про зазначені зобов`язання лише вимогою державного виконавця за вхід. 10793/01-32 від 16.11.2016. 22.11.2016 року ГУ Держпраці в Одеській області Державної служби України з питань праці звернулось до суду з заявою про роз`яснення порядку виконання виконавчого листа, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року. 10.01.2017 року ГУ Держпраці в Одеській області Державної служби України з питань праці звернулось до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2017 року відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року відхилено апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2017 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Сторонами не заперечувалось, що 01.08.2017 був затверджений Акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, на підставі якого [PERSON] і зміг одержувати страхові виплати, передбачені законодавством, з установи, яка за законом здійснює відповідні функції. Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Дане правило застосовується і до відшкодування позадоговірної майнової шкоди, визначеної статтею 1166 ЦК України. Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Таким чином на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Враховуючи викладене, вимоги [PERSON] є недоведеними, оскільки позивачем на виконання вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів завдання йому майнової шкоди у зазначеному розмірі, а також причинного зв`язку між такою шкодою та протиправною поведінкою відповідача, та позов не підлягає задоволенню. Також суд зазначає, що виконання судових рішень покладено на органи державної виконавчої служби у порядку передбаченому Законом України «Про виконавчу службу», а тому відповідальними за тривале невиконання судового рішення є посадові та службові особи органів державної виконавчої служби. Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова від 27.09.2018 року по справі №757/3239/17-ц).

Outcome: dismissed