Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,27 га, розташовану на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662477; - земельну ділянку площею 3,93 га, розташовану на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662477. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 30.06.2012 року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 0,27 га, розташовану на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662477; - земельної ділянки площею 3,93 га, розташовану на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662477 Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. Позивач після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. Відповідач - представник Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 30.06.2012 року у віці 74 років в с.Високе Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №135866 виданого 02.07.2012 року. Ще за життя померлій належали земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка площею 0,27 га, розташовану на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662477, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-0.9-573/2-16 від 01.07.2016 року; - земельну ділянку площею 3,93 га, розташовану на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662477, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-0.9-573/2-16 від 01.07.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 09.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №32 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 4,20 га Державний акт серії Р1 662477, яка розташована на території Висоцької сільської ради [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 30.06.2012 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №648/01-16 від 23.06.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акта був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» №25 (7157) від 01.07.2016 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 №662477, виданий 11.10.2002 року Висоцькою сільською радою [PERSON] - загублений. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті [PERSON] в державній нотаріальній конторі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою №1190 від 20.07.2016 року, виданою виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. Суд не бере до уваги заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], засвідчених секретарем виконкому Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованих в реєстрі за №20, №19, №18 відповідно, які мали право на обовязкову частку в спадковому майні, яке залишилось після смерті [PERSON] і згідно яких вони відмовились від права на спадкове майно, а саме земельних ділянок згідно позовних вимог, що залишились після смерті [PERSON], так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Натомість, вищевказані заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчить про те, що їм відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечують, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавали і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні її заявлених вимогах не вчиняли. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві, а отже вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. На підставі викладеного

Outcome: approved