Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про порушення прав споживача шляхом продажу фальсифікованої продукції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 11 липня 2009 року він придбав у крамниці « [INFO]», що розташована за адресою: [ADDRESS], стаціонарний модем NTL-39SR. Продавцем в документах було зазначено фізичну особу-підприємця [PERSON] Вдома, за допомогою диска для інсталяції він встановив програмне забезпечення модему на свій комп'ютер. При ознайомленні з інструкцією по настроюванню та експлуатації він побачив, що нібито придбав модем ZTE MY39. Наступного дня він завітав до крамниці і запитав у менеджера, чому в інструкції по настроюванню та експлуатації зазначена інша модель модему, який відповів, що придбаний ним стаціонарний модем виготовлений на основі модему ZTE MY39, а також запевнив про наявність гарантійних зобов'язань по безкоштовному ремонту впродовж 1 року, а також забезпечення післягарантійного обслуговування. У червні 2011 року виникла перша поломка і 25 червня 2011 року він звернувся до крамниці « [INFO]» для післягарантійного ремонту модему. В цей же день модем відремонтували, замінивши плату. Проте в липні 2012 року виникла аналогічна несправність, тому 19 липня 2012 року він знов звернувся до крамниці « [INFO]» для ремонту. Наступного дня йому повідомили, що модем ремонту не підлягає, оскільки постачальник більше не постачає необхідних для ремонту комплектуючих. Всі спроби віддати в ремонт модем в інший сервісний центр були марними, оскільки всі вважали цей модем виробом невідомого виробника. У зв'язку з цим позивач звернувся до ФОП [PERSON] з проханням надати інформацію про виробника цього модему, проте усі спроби виявилися марними, ні менеджери в крамниці, ні сам [PERSON] такої інформації йому не надали. У зв'язку з цим позивач вважає, що придбаний ним стаціонарний модем NTL-39SR є фальсифікованим товаром, а тому просить суд зобов'язати ФОП [PERSON] відшкодувати йому матеріальні збитки, повернувши сплачені за фальсифікований товар грошові кошти у сумі 1650,00 грн., відшкодувати йому моральну шкоду у сумі 1000,00 грн., а також притягнути ФОП [PERSON] до відповідальності за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону ФОП [PERSON] не веде обов'язків облік доходів і виплат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, що в ньому зазначені, пояснивши, що відповідач продав йому товар, який має істотні недоліки, допущені з вини виробника, на його вимогу не надав інформацію про виробника, тим самим порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 28-29,32-33), причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав. У зв'язку з чим причина неявки визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. Представник третьої особи - Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 24), причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав. У зв'язку з чим причина неявки визнана судом неповажною. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача та представника третьої особи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2009 року позивач [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] стаціонарний модем NTL-39SR, що підтверджується копією товарного чеку (а.с. 4). Згідно з гарантійним талоном, копія якого надана в матеріали справи (а.с. 5), забезпечується гарантійне обслуговування придбаного модему у крамниці « [INFO]» за адресою: [ADDRESS], протягом 12 місяців з дня придбання. В обґрунтування своїх вимог щодо порушення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач посилається на те, що придбаний ним стаціонарний модем NTL-39SR є фальсифікованим товаром, який має істотні недоліки, інформація про виробника йому не надана. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Статтею 7 цього Закону встановлено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Закон України «Про захист прав споживачів» в п. 12 ч. 1 ст. 1 визначає, що істотним є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Так, як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється позивачем, протягом гарантійного строку будь-яких поломок, неполадок у придбаного товару не було, з приводу проведення гарантійного ремонту він до відповідача не звертався. Вперше поломка модему виникла у червні 2011 року, у зв'язку з чим позивач звертався до крамниці « [INFO]» із заявкою на проведення післягарантійного ремонту (а.с. 8). Також позивач протягом гарантійного строку не звертався до продавця з вимогою про наявність будь-яких недоліків у придбаному товарі. При цьому позивач не звертався також і до інших фахівців і спеціалістів для огляду і надання висновків щодо якості придбаного модему і наявності у ньому істотних недоліків. Саме ж по собі ствердження позивача про наявність в товарі істотних недоліків не є доказом, а є суб'єктивним його судженням. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що недоліки, виявлені ним в процесі експлуатації модему, є істотними в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», вину виробника (продавця) у виникненні недоліку, неможливість подальшого використання модему за призначенням. Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Проте наявність таких недоліків позивачем не доведена, тому суд не встановив підстав для задоволення позивних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди. Крім того, суд вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на законі, і вимоги в частині притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Так, Закон України «Про захист прав споживача» крім цивільно-правової відповідальності, яка є основним видом відповідальності за порушення прав споживачів, передбачає застосування до порушників законодавства про захист прав споживачів ще й адміністративної, кримінальної відповідальності та фінансово-економічних санкцій. Стаття 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає чіткій перелік порушень законодавства про захист прав споживачів, за які настає відповідальність суб'єктів господарської діяльності сфери торгівлі, громадського харчування і послуг, у тому числі і громадян-підприємців у вигляді фінансово-економічних санкцій у вигляді штрафів. Цією ж статтею визначено, що порядок застосування фінансово-економічних санкцій визначається Кабінетом Міністрів України. Такий порядок визначений постановою КМУ № 1177 від 17 серпня 2002 року «Про затвердження Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів», за якою накладення та стягнення штрафів з суб'єктів господарської діяльності - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб (їх філій, представництв, відділень) і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів здійснюється уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed