Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Протягом останніх декількох місяців стосунки з відповідачем розладились, зникли взаєморозуміння та повага. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям, тому фактично сім`я припинила своє існування. Крім того, перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та їхньої спільної дитини. Відповідач на даний час періодично надає матеріальну допомогу на утримання дочки в незначному розмірі. При цьому, дочка постійно потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування, а також витрат на розвиток та навчання, які позивач не в змозі самостійно забезпечувати. Відповідач не отримує постійного офіційного доходу та прибутку від здійснення господарської діяльності, що не дає можливості визначити частку від його заробітку, тому позивач просить розірвати даний шлюб та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дочкою повноліття. В судове засідання 24.06.2021 сторони по справі не з`явились, однак попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач [PERSON] в своїй заяві зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а відповідач [PERSON] в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести судове засідання 24.06.2021 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у надісланих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що сторони по справі 15 серпня 2017 року зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що був складений актовий запис № 2136, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.08.2017 (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.11.2017 (а.с. 7). З довідки № 2032, виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області 02.08.2019, вбачається, що дочка сторін по справі [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю (а.с. 11). Згідно з позовною заявою причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння та поваги, вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям, тому фактично сім`я припинила своє існування. Також встановлено, що добровільної згоди щодо розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , сторонами по справі не досягнуто. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, врахувавши визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, небажання сторін примиритися, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також негативно впливатиме на виховання і розвиток їхньої дитини, тому шлюб сторін необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, при визначенні розміру аліментів, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, будь-які докази, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , відсутні; визнання відповідачем позовних вимог. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини також підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей 18.05.2021. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи той факт, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені останньою судові витрати на сплату судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн, та на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, від сплати якого позивач звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: approved