Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом . В даному будинку окрім позивача зареєстровані відповідачі: її, позивача дядько [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , а тому в його інтересах діє законний представник [PERSON] . Вказує, що відповідачі не проживають у її будинку понад 15 років, що стверджується актом від 30 січня 2020 року . Будь якого діалогу з відповідачами вона, позивач не веде і жодного зв язку з ними не має . Як їй відомо відповідачі виїхали жити до Республіки Італія. Зазначає, що реєстрація відповідачів у будинку позбавляє її як власника права в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, вона не взмозі отримати субсидії . Крім того, створюються незручності зумовлені надходженням на вказану адресу різного роду повідомлень та іншої кореспонденції . Просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] такими, що втратили право користування житлом будинку за адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились без поважних причин про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи Виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради ОТГ Коломийського району в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, долучив до матеріалів справи висновок про доцільність визнання малолітньої дитини [PERSON] 2009 р.н. такою, що втратила право на користування житлом. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу 09.04.2013 року , зареєстроване за № 249 та Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4,5,6). У вказаному будинку зареєстровані [PERSON] (дядько позивача), [PERSON] (дружина дядька) та їх дитина [PERSON] (племінник), [INFO] в інтересах якого діє [PERSON] , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ село Великий Ключів Коломийського району № 82 від 30.01.2020(а.с.10). Відповідно до акту комісії від 30 січня 2020 року по господарських книгах за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та зі слів свідків [PERSON] , [PERSON] відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по місцю реєстрації не проживають більше 15 років(а.с.9). Отже, в спірному будинку на даний час зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які більше року в спірному житлі не проживають. Наявність зареєстрованих відповідачів у вищезгаданому будинковолодінні позивача, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 закону «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.. ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Рішенням Нижньовербізької сільської ради ОТГ Коломийського району від 19 червня 2020 року № 54/2020 вирішено затвердити висновок про доцільність визнання малолітньої дитини [PERSON] 2009 р.н. такою, що втратила право на користування житлом. (а.с.83,84) В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітній [PERSON] (племінник), [INFO] у спірному домоволодінні не проживає. Залишення малолітньої дитини зареєстрованими в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом у будинку за адресою [ADDRESS] На підставі наведеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved