Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту № 11290985000 від 30.01.2008 року та іпотечного договору від 31.01.2008 року недійсними. В обґрунтування позову вказав, що у січні 2008 року між сторонами були укладені вказані договори, відповідно до яких відповідач (банк) надав позивачу (позичальнику) кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 42819 доларів США, а позивач повинен повернути їх у строк до 29.01.2038 року, та на забезпечення позивачем виконання вказаного зобов`язання (іпотекодавець) передав в іпотеку відповідачу (іпотекодержателю) житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Однак, під час укладання кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників істотних умов договору, чим фактично ввів в оману позичальника щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. При цьому, експертом під час проведення економічної експертизи спірного кредитного договору встановлено недотримання банком вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів». На думку позивача умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Також, оскільки спірний іпотечний договір є похідним від кредитного, він також підлягає визнанню недійсним. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 18.03.2020 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Так, позивач підписуючи спірний кредитний договір погодився з тим, що умови даного договору йому зрозумілі та він вважає їх цілком справедливими, а перед його підписанням він отримав інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказала, що позивач був ознайомлений з графіком платежів із визначенням сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, а тому підстави для визнання кредитного договору, а так само й іпотечного, відсутні. Також зазначила, що спірний кредитний договір було укладено 30.01.2008 року, відтак позивач пропустив строк позовної давності, який сплив 31.01.2011 року, а тому просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] . За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за відсутності представника ПАТ «УкрСиббанк» 21.12.2020 року представник позивача подала у судове засідання заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.01.2008 року між [PERSON] (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 11290985000, за умовами якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 42819,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 216235,95 грн. на строк по 29.01.2038 року, а позичальник зобов`язав прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти, сплатити плату за користування кредитом у розмірі 12.9 % річних (п.п. 1.1., 1.2.2., 1.3.1) (а.с. 7-21). У забезпечення виконання боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором 31.01.2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., зареєстрований в реєстрі за № 125, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-24). Згідно п. 7.5 договору про надання споживчого кредиту № 11290985000 від 30.01.2008 року підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що на дату укладання договору є клієнтом банку, ознайомлений з тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку № 3 до договору. Відповідно до п. 7.8 кредитного договору строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки. Пунктом 7.13 кредитного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі та позичальник вважає їх справедливими по відношенню до неї, а також, що перед укладанням цього договору отримала від банку Інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, встановлено, що кредитний договір містить наступні умови: мету надання кредиту; форми його забезпечення; розмір процентів за користування кредитом; суму кредиту, строк, на який надається кредит; детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Поряд з цим, у пункті 1.1. договору зазначено, що позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку. Із загальних умов укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту № 11290985000 від 30.01.2008 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204, ч. 3 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, на час спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Підписавши договір про надання споживчого кредиту № 11290985000 від 30.01.2008 року, [PERSON] погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту саме в доларах США, а не в національній валюті України, протягом тривалого часу не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору. Доводи позивача про те, що при укладенні спірного кредитного договору банком не надано повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, не дають підстав для визнання даного договору недійсним, оскільки позивачем не доведено, що при укладенні спірного кредитного договору та договору іпотеки йому не була надана інформація, яка б не давала можливості в повній мірі усвідомлювати, які договори він укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору та договору іпотеки, що в свою чергу могло б призвести до порушення прав позивача. Спірний кредитний договір містить мету надання кредиту, форми його забезпечення, розмір процентів за користування кредитом, суму кредиту, строк, на який надається кредит, детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Уся інформація щодо істотних умов кредиту міститься в тексті підписаного сторонами договору, дана інформація є чіткою та зрозумілою. Крім того, сукупна вартість кредиту та реальна процентна ставка із зазначенням сум щомісячних платежів з повернення кредиту, процентів, комісійних винагород визначені додатками до кредитного договору. Посилання позивача на те, що в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надав інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, є необґрунтованими, оскільки коливання іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, оскільки зазначене стосується обох сторін договору. При цьому, згідно наданого позивачем висновку експерта № 13/1 від 20.12.2018 року, складеного за результатами судово-економічної експертизи у цивільній справі № 405/6356/16-ц відповідачем при оформленні спірного кредитного договору не дотримано вимоги Правил надання банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів», а при оформленні іпотечного договору - Закону України «Про заставу». Так, на дослідження експерту, серед іншого, було надано копію кредитного договору № 11290985000 від 30.01.2008 року з додатком та іпотечний договір від 31.01.2008 року. Згідно дослідницької частини даного висновку відповідачем не надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність (не надано дослідження), в наданих на дослідження документах не містяться: «кредитна програма» (відображає деякі умови кредитування, доцільність надання кредиту); додаток до кредитного договору з детальним розписом сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту; письмові документи, що підтверджують надання позичальнику попередньої інформації про сукупну вартість кредиту (перед укладанням договору в письмовій формі), про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту за наслідком інформування споживача про зміну умов договору, розрахунків підстав таких змін, тощо; попередження позичальника про валютні ризики; інформація про методики, які використовуються банком для визначення валютного курсу, строків комісій; документи щодо визначення оціночної вартості предмету застави. При цьому, надати висновок щодо відповідності методу нарахування банком процентів за кредитним договором вимогам Положення про кредитування ПАТ «УкрСиббанк» та вказаним Правилам експерт не мав можливості у зв`язку з відсутністю Положення про кредитування ПАТ «УкрСиббанк». Однак, вказаний висновок експерта не спростовує обізнаність та згоду позивача з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту. При цьому, висновок експерта про недотримання банком вимог закону щодо надання позичальнику інформації про умови кредитування за спірним кредитним договором ґрунтується лише на наданих експерту на дослідження документах, серед яких, наприклад, був наявний лише один додаток до кредитного договору, а сама експертиза була проведена в рамках іншої цивільної справи № № 405/6356/16-ц. Отже, позивачем не доведено, що при укладенні спірного кредитного договору йому не була надана інформація, яка б не давала можливості у повній мірі усвідомлювати, який договір він укладає та на яких умовах, або що умови, оспорюваного кредитного договору є несправедливими, тобто такими, що призводять до істотного дисбалансу прав та інтересів сторін. Тобто, умови кредитного договору були доведені позичальнику у письмовому вигляді та містяться у тексті самого договору кредиту, позичальник з такими умовами був ознайомлений та погодився з ними, про що свідчить його підпис та подальше виконання його умов. При цьому, посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Крім того, [PERSON] не спростовує, що спірний кредитний договір було ним підписано, а та обставина, що він належним чином не вивчав надані банком документи та умови підписаного ним договору, не звільняє його від відповідальності за укладеним правочином та не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним. Отже, позивач не довів невідповідності спірних правочинів вимогам, встановлених ст. 203 ЦК України. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 127/27751/16-ц та від 02.12.2020 року у справі № 361/1494/16-ц. При цьому, позивач розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, заявивши вимоги про визнання спірних договорів недійсними в цілому, а не про визнання окремих умов спірного кредитного договору нікчемними. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин слід вказати, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання договору про надання споживчого кредиту № 11290985000 від 30.01.2008 року та іпотечного договору від 31.01.2008 року, як похідного від спірного кредитного договору недійсними слід відмовити, оскільки позивачем не доведено та не обґрунтовано невідповідність спірних договорів визначеним ст. 203 ЦК України вимогам щодо дійсності правочинів.

Outcome: dismissed