Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.03.1968 року по 24.09.2013 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Під час шлюбу, у 2006 році, [PERSON] було отримано у власність квартиру [ADDRESS], та отримано на неї право власності. Оскільки на думку позивача вищезазначена спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача усі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що вищезазначена квартира придбана подружжям під час перебування в шлюбі, доказів того, що спірне майно отримано в дар або в спадщину суду надано не було. Крім того, представник зазначив, що у відповідача відсутнє Свідоцтво про право власності на квартиру, а перебіг строку позовної давності почався з моменту розірвання шлюбу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, застосувавши строки позовної давності. Пояснив суду, що [PERSON] став власником квартири ЖСК «Кооператор» у 1990 році за заповітом після смерті своєї родички [PERSON] Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, у зв'язку з наступним. Так, судом встановлено, що 02.03.1968 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], 24.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [PERSON] була членом ЖСК «Кооператор» та проживала в [ADDRESS], доводилась відповідачу [PERSON] тіткою. Як вбачається з архівної довідки від 17.06.2014 року, Державний нотаріальний архів Головного управління юстиції у Запорізькій області повідомляє, що заповіт від імені [PERSON], [INFO], посвідчений державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори 30.05.1987 року за реєстровим № 1-6220 скасовано новим заповітом, посвідченим державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори 28.08.1990 року за реєстровим № 1-8077. Місце проживання на день складання та посвідчення заповіту [PERSON] - [ADDRESS]. Відповідно до наданої нотаріусом суду завіреної копії заповіту від 28.08.1990 року, [PERSON] на випадок смерті дала наступне заповідальне розпорядження: належну їй кооперативну квартиру, що знаходиться в ЖСК «Кооператор» [ADDRESS], заповіла [PERSON]. Раніше даний заповіт, посвідчений 3-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 30.05.1985 року № 1-6220, скасовує. [INFO] року [PERSON] померла у місті Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER]. [PERSON], тобто позивач з 06.06.1990 року був прописаний в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копіями з домової книги, та проживав там, що в ході судового розгляду не заперечувалось стороною позивача. Згідно відповіді на запит суду голови ЖСК «Кооператор» від 28.03.2014 року, зборами уповноважених від 03.09.1990 року було прийнято рішення про виключення з членів ЖСК «Кооператор» [PERSON], відповідно її заяви, з передачею квартири та паю її племіннику [PERSON], який був прийнятий в члени ЖСК і за ним була закріплена [ADDRESS]. На час прийняття в кооператив [PERSON], пай на квартиру був виплачений у повному обсязі. 17.09.1990 року виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів члену ЖСК «Кооператор» [PERSON] видано Ордер № 1359 на вищевказану квартиру. Розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради № 11/р від 05.01.2006 року оформлено право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за гр. [PERSON]. У відповідності до положень ст. ст. 1216 - 1217, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно положень ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, судом встановлено, що після померлої [INFO] року [PERSON], яка доводилась [PERSON] тіткою, відкрилась спадщина із квартири [ADDRESS]. [PERSON] склавши заповіт, розпорядилась майном в користь відповідача [PERSON], який постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, спадщину прийняв. Враховуючи те, що [PERSON] спадщину прийняв, суд вважає, що він і є власником спадкового майна. Згідно із п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Що стосується заяви представника відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності, суд вважає зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 2 ст.72 Сімейного Кодексу України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позивач [PERSON] у позовній заяві ставить питання про визнання за нею права власності на 1/2 частку нерухомого майна. Дані вимоги також були і підтриманні представником позивача у судовому засіданні, однак вимога про поділ спільного майна подружжя позивачем так і не заявляється. Згідно зі ч.4. ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосуванні якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмовленні у позові. Сукупність вищезазначених обставин дают суду вважати, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають, так як вони не ґрунтуються на законі, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed