Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості із сплати аліментів. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.11.2018 Придніпровським районним судом м.\~Черкаси за заявою [PERSON] виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10\~розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10.01.2019 відкрито виконавче провадження №\~58035803 по примусовому виконанню згаданого судового наказу №\~711/8497/18 від 05.11.2018. Крім того, вказує, що від початку виконання судового наказу, він повідомляв державного виконавця Латко М.О. про те, що він не працює в зв`язку з незадовільним станом здоров`я, не має доходу, проходить медичні обстеження, регулярно перебуває на стаціонарному лікуванні, що потребує значних витрат, матеріальну допомогу для оплати медичних послуг отримує від батьків. За вказаних обставин маючи скрутне фінансове становище, не відмовляючись від свого обов`язку по утриманню сина, він вносив платіж по сплаті аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Державний виконавець Латко\~М.О., враховуючи стан здоров`я та скрутне фінансове становище боржника не заперечував щодо сплати аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про збільшення заборгованості не повідомляв. 21.02.2020 виконавче провадження було передано іншому державному виконавцю, що підтверджується витягом з АСВП. Позивач зазначає, що 27.02.2020, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо про те, що по сплаті аліментів, призначеним виконавцем нарахована заборгованість. Далі, 02.03.2020 він надав письмове пояснення державному виконавцю, в якому пояснив, що весь час попри скрутне становище не відмовлявся від обов`язку по утриманню сина та сплачував аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підтвердження того, що перебував на лікуванні надав копії виписок з медичної карти стаціонарного хворого за 2018-2019 роки, також повідомив, що за результатом медичного обстеження йому у листопаді 2019 року встановлено інвалідність 2-ї групи. Вказав, що наразі має дохід у вигляді виплати пенсії в зв`язку з інвалідністю, інших доходів не має, відповідно не має можливості сплатити нараховану заборгованість та просив провести обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, скасувати нараховану понад 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заборгованість за весь період сплати аліментів. Разом з тим, 25.03.2020 державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, але не скасовано нараховану заборгованість понад 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного за період з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року, тобто до встановлення інвалідності. Позивач просить прийняти до уваги те, що він незалежно від тяжкого захворювання та скрутного фінансового становища не відмовлявся та не відмовляється від обов`язку по утриманню сина, сплачував та сплачує аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До того ж, повідомив, що на виконання судового наказу №\~711/8497/18 від 05.11.2018 заборгованість по сплаті аліментів нарахована за період з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року включно, виникла у зв`язку з тяжким станом його здоров`я та неможливістю ним сплачувати більше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тяжкий стан його здоров`я у період нарахування заборгованості підтверджується копіями виписок з медичної карти стаціонарного хворого за 2018-2019 роки та як результат медичних обстежень встановлення інвалідності 2-ї групи. Відсутність можливості сплачувати аліменти понад встановлений законом мінімум обґрунтовується значними фінансовими витратами на лікування, що частково підтверджується квитанціями. Враховуючи наведене вище вважає, позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 22418\~грн. 10 коп., яка нарахована на підставі судового наказу від 05.11.2018 по справі №\~711/8497/18, який виданий Придніпровським районним судом м.\~Черкаси. Ухвалою суду від 20.07.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не подали. Крім того, сторонами встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с. 40). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шамов О.А. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі на підставі обгрунтування, яке наведене у позовній заяві та з урахуванням доказів, що додані до неї. Додатково зазначив, що позивач погоджується із розміром боргу, який нарахований державним виконавцем, але у зв`язку із його поганим станом здоров`я (тяжкі хвороби), просить звільнити його від сплати цього боргу. Крім того, заперечував проти стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат, понесених нею на правничу допомогу адвоката. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] адвокат Деревянко\~В.Т. заперечував проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що відсутні будь-які підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, враховуючи положення ч. 2 ст. 197 СК України. Позивачем та його представником не доведеного того, що хвороба, якою нібито страждає позивач, є тяжкою. Додані до позовної заяви медичні документи [PERSON] не свідчать про наявність у нього тяжкої хвороби. Крім того, з наданих позивачем медичних документів вбачається, що він з вересня 2018\~року по жовтень 2019\~року перебував на лікуванні сумарно 40 днів, тобто цим спростовується твердження позивача про те, що він у цей період постійно лікувався. До того ж, звернув увагу суду на те, що відповідачка [PERSON] несе значно більші витрати на дитину (оренда житла, оплата дитячого садочка, одяг, харчування, розвиток, розваги, тощо), ніж становить розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів 22418 грн. 10 коп., а тому вважає, що батько дитини повинен співмірно нести витрати на утримання неповнолітньої дитини. Також, твердження позивача про те, що він добровільно сплачував і сплачує аліменти на утримання дитини є неправдивими, оскільки аліменти на утримання дитини стягуються у примусовому порядку через органи державної виконавчої служби. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, просив стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 гривень, про що надано відповідний розрахунок. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтримала доводи свого представника та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив на позов не подано. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 05.11.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ по справі №\~711/8497/18, яким стягнуто з [PERSON] ,\~ [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2018 та до досягнення дитини повноліття (а.с. 11). Цей судовий наказ набрав законної сили 05.11.2018. 10.01.2019 державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Латком М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №\~58035803 щодо виконання судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2018 по справі №\~711/8497/18 (а.с. 12). За даними розрахунку, наданого головним державним виконавцем Погорнюк\~І.В., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, відповідно до судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2018 по справі №\~711/8497/18, станом на 25.03.2020, становить 22418\~грн. 10\~коп. Ця заборгованість виникла за період з жовтня 2018 року по березень 2020\~року (а.с.\~18). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Так,\~як передбачено\~статтею 18\~СК України,\~кожен учасник\~сімейних відносин,\~який досяг\~чотирнадцяти років,\~має право\~на безпосереднє\~звернення до\~суду за\~захистом свого\~права або\~інтересу. Суд\~застосовує способи\~захисту,\~які встановлені\~законом або\~домовленістю (договором)\~сторін. Способами\~захисту сімейних\~прав та\~інтересів зокрема\~є: 1)\~встановлення правовідношення; 2)\~примусове\~виконання добровільно\~не виконаного\~обов`язку; 3)\~припинення правовідношення,\~а також\~його анулювання; 4)\~припинення дій,\~які порушують\~сімейні права; 5)\~відновлення правовідношення,\~яке існувало\~до порушення\~права; 6)\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~якщо це\~передбачено цим\~Кодексом або\~договором; 7)\~зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.\~80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.\~1, 2, 3, 4 ст.\~13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.\~6 ст.\~13 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями\~ч.ч.\~3,\~4\~статті 194\~СК України\~заборгованість за\~аліментами,\~які стягуються\~відповідно до\~статті 187\~цього Кодексу,\~погашається за\~заявою платника\~шляхом відрахувань\~з його\~заробітної плати,\~пенсії,\~стипендії за\~місцем їх\~одержання або\~стягується за\~рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Як передбачено частиною 2 статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. За дослідженими доказами, що надані позивачем, вбачається, що розрахунок боргу по аліментах йому відомий. За таким розрахунком розмір заборгованості станом на 25.03.2020 складав 22418\~грн. 10\~коп. Між тим, відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості позивачем оспорений не був, хоча спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Станом на час розгляду справи, судом встановлено, що визначений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментах є дійсним, про що у судовому засіданні не заперечував і представник позивача. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо звільнення позивача, як платника аліментів, від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 22418\~грн. 10\~коп., оскільки ним не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обгрунтування зазначених ним у позові обставин та позовних вимог. Так, відповідно до судового наказу від 05.11.2018р., аліменти із позивача стягуються, починаючи з 09.10.2018р. Враховуючи дані медичних документів, що надані із позовом, позивач періодично перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі: з 03.09. по 14.09.2018р., з 29.10. по 08.11.2018р., з 13.05. по 23.05.2019р., з 15.10. по 25.10.2019р. Жодних належних доказів про те, що він в цей період часу не працював та не мав доходів, ним не було надано до суду. Також позивачем не заперечується той факт, що він був обізнаний про виданий судом судовий наказ. Між тим, докази про те, що він матеріально забезпечував дитину всім необхідним, сплачував аліментні платежі, в тому числі і до відкриття виконавчого провадження, відсутні, хоча [PERSON] , як батько, зобов`язаний матеріально утримувати дитину. Слід зазначити, що до суду не були надані позивачем підтверджуючі дані про його матеріальний стан як до, так і у період часу, за який нарахована заборгованість по аліментах. Крім того, фіскальні чеки, що надані позивачем, про здійснення певних покупок в аптеках, як на думку суду, не вказують на те, що вони були здійснені саме [PERSON] на придбання лікувальних препаратів, речей медичного призначення саме для його лікування, реабілітації тощо відповідно до лікарських призначень за встановленим діагнозом. Отже, вважати, що він витрачав у значному розмірі грошові кошти на своє лікування, не можливо. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Порядок та\~умови визначення\~потреб у\~зв`язку з\~інвалідністю встановлюються\~на підставі\~висновку медико-соціальної\~експертизи та\~з врахуванням\~здібностей до\~професійної і\~побутової діяльності\~особи з\~інвалідністю.\~Види і\~обсяги необхідного\~соціального захисту\~особи з\~інвалідністю надаються\~у вигляді\~індивідуальної програми\~медичної,\~соціально-трудової\~реабілітації і\~адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями (ст. 5 цього Закону). МСЕК і ЛКК проводять експертизу професійної придатності осіб з інвалідністю, що здійснюється насамперед для професій (спеціальностей), за якими вони працювали, навчалися, а також для професій (спеціальностей), здобуття яких можливе в майбутньому. Вказується перелік професій і рівень кваліфікації, який збережений у тому чи іншому ступені професійної придатності. Обов`язково вказуються відомості про придатність до відповідної професії: у повному обсязі; з обмеженням обсягу виконуваних робіт та визначенням тривалості робочого дня. Зазначається перелік професій, спеціальностей, що рекомендується до освоєння при професійному навчанні, перепідготовці. Обов`язково надаються рекомендації щодо форми організації навчання: у загальноосвітньому навчальному закладі; у спеціально організованих умовах (спеціальна загальноосвітня школа, школа-інтернат, спеціальний клас (група у відповідному навчальному закладі), спеціальна навчальна програма, легкий режим навчання та інше. МСЕК та ЛКК здійснюють докладний опис усіх чинників та елементів майбутньої трудової діяльності особи з інвалідністю, в якому обов`язково зазначаються протипоказання за станом здоров`я людини з інвалідністю до певних видів професійної діяльності, зазначені умови праці (важкість, напруженість, режим праці та відпочинку, форма організації праці, санітарно-гігієнічні чинники) тощо. Як зазначалось вище, позивачем надано до суду лише копію посвідчення серія [NUMBER] , що видане 29.01.2020р. Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради про те, що [PERSON] , як особі з інвалідністю (2 група заг.захворювання), з 19.11.2019р. по 30.11.2020р. призначена державна соціальна допомога. Між тим, відсутні об`єктивні дані про те, коли ж саме [PERSON] встановлена група інвалідності. При цьому, довідка до акту МСЕК щодо професійної працездатності [PERSON] , ступеню втрати працездатності, відомості про придатність до відповідної професії: у повному обсязі; з обмеженням обсягу виконуваних робіт та визначенням тривалості робочого дня, - до суду позивачем не надана. Ні в позовній заяві не зазначено, ні в судовому засіданні не встановлено судом, що він потребує сторонньої допомоги, втратив працездатність, що йому встановлено ступінь обмеження життєдіяльності, в т.ч. до трудової діяльності. Відповідно, відсутні підстави вважати, що позивач не працював, не працює і не може працювати з-за тяжкої хвороби, внаслідок чого і не спроможний сплатити існуючу заборгованість по аліментних платежах. Батько дитини, який вважає своє захворювання тяжким, не обґрунтував, якими критеріями він керується для визначення тяжкості хвороби. Надані ним медичні документи також не свідчать про те, що він не може працювати, або працездатність його обмежена. Отже, суд вважає, що викладені позивачем та його представником обставини не дають підстав для застосування положень ч.\~2 ст.\~197 Сімейного Кодексу України та звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Отже, з`ясувавши всі обставини та перевіривши їх наявними доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони не є обґрунтованими та безпідставними. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2)\~документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Слід зазначити, що відповідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл вказаної категорії судових витрат є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення відповідачем таких витрат. Відповідачкою надано до суду: розрахунок гонорару за надану правову допомогу по справі №\~711/4377/20; угоду про надання юридичних послуг від 07.10.2020; квитанцію № б/н від 17.10.2020 на суму 2000 гривень; ордер адвоката Деревянка В.Т. (серія ЧК № 149271 від 19.10.2020). Під час розгляду справи вона просила стягнути такі витрати з позивача на її користь. Представник позивача заперечував проти стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат у вигляді витрат, понесених на правничу допомогу. При цьому, відповідачкою не надано до суду акту виконаних робіт (наданих послуг), тобто не підтверджено обсяг фактично виконаної роботи адвоката. Отже, за відсутності належних доказів здійснення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд позбавлений можливості здійснити розподіл судових витрат у цій частині, а тому у задоволенні вимог про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України №\~3674-VІ. Пунктом третім та дев`ятим ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом позивач [PERSON] судовий збір не сплачував, будучи суб`єктом, який звільняється від сплати судового збору за подання до суду цього позову. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судові витрати (судовий збір), слід компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed