Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить встановити факт батьківства [PERSON] , померлого [INFO] , відносно нього та визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай), площею 7,84 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, що належала померлому [PERSON] . На підтвердження заявлених вимог позивач в заяві зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відрилась спадщина на спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 7,84 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Карла Маркса на території Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0104258, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 12.09.1996 року за №4280. Він є спадкоємцем спадкового майна за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки проживав з останнім на момент його смерті. Спадкоємцями за законом також є його сестри - [PERSON] та [PERSON] , які спадщину не прийняти, фактично відмовившись від неї на користь позивача. Інших спадкоємців немає. При зверненні позивача до нотаріуса з питання оформлення у спадкових правах після смерті [PERSON] , останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між ним та померлим, а також через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відсутність доказів родинних відносини була обумовлена тим, що його батько [PERSON] та матір [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, при цьому вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, за життя [PERSON] визнавав його (позивача) своїм сином, утримував, займався вихованням та піклувався про нього протягом всього свого життя, тобто вони були однією сім`єю і позивач все своє життя знав, що [PERSON] є його рідним батьком. Причиною ненадання нотаріусу правовстановлюючих документів на спадщину було те, що вони були втрачені. За такого позивач не може оформитися у спадкових правах в органах нотаріату та змушений вирішити дане питання в судовому порядку. Ухвалою від 10.09.2020 року було відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в підготовчому засіданні на 16.11.2020 року о 15.00 год. та в подальшому відкладено до 03.02.2021 року о 16.30 год. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову в повному обсязі. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та визнання позову. Від представника відповідача Баштанської міської ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. Від Корабельного районного у місті Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують. В судове засідання представник П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень не надходило. Визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК Україниє підставою для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію військового квитка [PERSON] ; повідомлення Новопавлівського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради від 17.03.2020 року; копії довідки відділу у Баштанському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 року; копію викопіювання з кадастрового плану; висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану Корабельного районного у місті Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.03.2020 року; копію будинкової книги; копію заяви [PERSON] від 01.02.2020 року; копію заяви [PERSON] від 01.02.2020 року; заяву [PERSON] від 02.03.2020 року; копію свідоцтва про народження [PERSON] (російською мовою); копію свідоцтва про одруження [PERSON] (російською мовою) та [PERSON] (російською мовою); заяву [PERSON] від 03.02.2020 року; копію свідоцтва про одруження [PERSON] (російською мовою) та [PERSON] (російською мовою); копію свідоцтва про народження [PERSON] (російською мовою); копію оголошення в газеті «Рідне Прибужжя»; повідомлення П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 23.10.2020 року; роз`яснення П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 08.12.2020 року; довідку КП «Дирекція єдиного замовлення «ПІЛОТ» від 29.11.2019 року; копію військового квитка та свідоцтва про народження [PERSON] ), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12), після смерті якого відрилась спадщина на спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 7,84 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Карла Маркса на території Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0104258, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 12.09.1996 року за №4280 (а.с.17). Позивач є таким, що прийняв спадщину смерті [PERSON] , оскільки проживав з останнім на момент його смерті (а.с.22-24, 106). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. При зверненні позивача до нотаріуса з питання оформлення у спадкових правах після смерті [PERSON] , останньому було роз`яснено щодо відсутності доказів на підтвердження родинних відносин між ним та померлим, а також правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця (а.с.101). Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.11) та актового запису про народження №1, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого записана [PERSON] ,запис про батька відсутній. Згідно свідоцтв про смерть [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] (а.с.12,13). Згідно довідки КП «Дирекція єдиного замовлення «ПІЛОТ» від 29.11.2019 року, [PERSON] проживав та був зареєстрований з 03.05.1979 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На цей день разом з ним проживали та були зареєстровані: син [PERSON] , невістка [PERSON] та онука [PERSON] . Згідно повідомлення Новопавлівського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради від 17.03.2020 року, [PERSON] проживав в селі Новопавлівка Баштанського району Миколаївської області по 25.04.1979 року і мав наступний склад сім`ї: дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.16). Згідно копії довідки відділу у Баштанському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 року [PERSON] , як член КСП ім..Карла Маркса (с. Новопавлівка Баштанського району Миколаївськоїобласті) на підставі розпорядження Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 02.07.1996 року №226 набув право на земельну частку (пай) розміром 7,84 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Карла Маркса на території Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, що засвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0104258, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 12.09.1996 року за №4280 (а.с.17,103). Згідно висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану Корабельного районного у місті Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.03.2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у внесенні змін до актового запису про народження №1 від 02.01.1952 року складеному Баштанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо доповнення даних про батька як « [PERSON] » у зв`язку з відсутністю документальних підстав. (а.с.21). Згідно повідомлення П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 23.10.2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УСРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в органах ЗАГСу. На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до ст. 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося. Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема ст. 53 КпШСУРСР. На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР). Згідно з ст. 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини. Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила ч.ч. 2,3 ст. 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. До компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, батьківство є тим фактом, який приводить, насамперед до виникнення прав і обов`язків між певною особою і дитиною. Факт батьківства може бути встановлений лише щодо дитини, яка народилася після 01 жовтня 1968 року, при наявності хоча б однієї з обставин, визначених у ст. 53 КпШС та у разі смерті того, про батьківство якого йде мова. Відповідно до положень ч 3 ст 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання і утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. З огляду на вище викладене, оскільки позивач народився до [INFO] та в його свідоцтві про народження запис про батька відсутній, - в судовому порядку підлягає встановленню не факт батьківства, а факт визнання померлим свого батьківства по відношенню до позивача, що відповідатиме нормативним актам, які були чинними на час народження позивача. Встановленні судом обставини свідчать про те, що [PERSON] за життя, зокрема і до 01 жовтня 1968 року визнавав себе батьком [PERSON] і твердження позивача підтверджені належними доказами, дійсними обставинами справи та відповідають вимогам норм матеріального права. Одночасно судом встановлено, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем законом, який прийняв спадщину, не може оформитися у спадкових правах після смерті батька [PERSON] через втрату правовстановлюючого документу на спадкове майно. Статті 529, 548, 549 ЦК Української РСР України передбачають, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Досліджені судом обставин свідчать про об`єктивну неможливість оформлення позивачем спадкових прав після смерті батька [PERSON] в органах нотаріату (через втрату правовстановлюючого документу на спадщину), а тому суд вважає необхідним захистити порушене право на спадкування позивача шляхом визнання за ним в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), що належало спадкодавцю. Вимога позивача щодо визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай), площею 7,84 умовних кадастрових гектарів підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за ним в порядку спадкування за законом лише права на земельну частку (пай), що належало спадкодавцю, зважаючи, що спадкодавцем за життя було набуто лише право на земельну частку (пай), без виділення земельної ділянки в натурі, а тому у спадкодавця за життя не виникло відповідне право власності. Таким чином, сукупність встановлених судом обставин свідчать про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову, з метою захисту порушених прав позивача. Крім того, необхідність задоволення позову обумовлена визнанням позову відповідачами. Так, згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч.3ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Із змісту ч.4ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що позов задоволений у зв`язку з визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним на підставі ч.1ст.142ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. З наявних в матеріалах справи квитанцій № 0.0.1778377727.1 від 22.07.2020 року та № 0.0.1778377117.1 від 22.07.2020 року (а.с.1) та № 0.0.1816317202.1 від 27.08.2020 року вбачається, що при пред`явленні позову позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 2415 грн. 67 коп. За такого, позивачу підлягає поверненню сплачений судовий збір в розмірі 1207 грн. 83 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial