Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON] від 29.05.2017року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Фізичної-особи підприємець [PERSON] про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/6887/17-ц, номер провадження 2/754/812/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON] 28.03.2018 року позивач подав до суду збільшення позовних вимог які прийняти судом. З заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач просить суд розірвати договір №117 від 11 липня 2016року, стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 51074,35грн та моральну шкоду в розмірі 5000грн, обґрунтовуючи тим, що між позивачем [PERSON] та Фізичною-особою підприємцем [PERSON] був укладений договір № 117 від 11.07.2016 року, згідно якого виконавець зобов'язується виготовити металопластикові конструкції із профілю виробництва «Steko» та здійснити доставку на об'єкт замовника. Позивач свої зобов'язання виконав, відповідно до договору №117 від 11 липня 2016 року п.5.1 позивачем було здійснено предоплату у розмірі 47645грн. Відповідачем було здійснено доставку і монтаж вікон в приватному будинку за адресою: [ADDRESS], але з боку позивача були зауваження з приводу недоліків товару та монтажу. Відповідач погодився усунути недоліки, але на сьогоднішній день відповідачем не виконанні свої зобов'язання, недоліки товару придбані позивачем не усунуті. Отже, в результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд розірвати договір № 117 від 11 липня 2016року, укладений між Фізичною-особою підприємцем [PERSON] та [PERSON],стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 51074,35грн та моральну шкоду в розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених обставин у позові та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти. 11.07.2016 року між Фізичною-особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 117, згідно якого виконавець зобов'язується виготовити металопластикові конструкції із профілю виробництва «Steko» та здійснити доставку на об'єкт замовлення. Позивачем було здійснено предоплату в розмірі 47645 грн, відповідно до умов договору №117 від 11.07.2016 року. Відповідачем було здійснено доставку і монтаж вікон в приватному будинку за адресою: [ADDRESS]. Після завершення монтажу вікон акт виконаних робіт позивачем не було підписано, оскільки з боку останнього були зауваження з приводу недоліків товару та монтажу, відповідач погодився усунути недоліки, але не виконав свої зобов'язання, недоліки товару придбані позивачем не усунув. 11.07.2016 року позивач [PERSON] направив претензію до відповідача Фізичної-особо підприємця [PERSON] в якій просив припинити дію договору №117 від11.07.2016 року та надати письмові пояснення. Разом з тим, вказану претензію було залишено відповідачем поза увагою. Таким чином, встановлено, що спірні правовідносини на які посилався позивач регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», так як цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визнає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Положеннями ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч.2 ст. 873 ЦК України, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно з п. 2.3 договору № 117 від 11.07.2016 року зазначено, що виготовлення виробів буде вироблене відповідно до вимог ДСТУ Б.В. 2.6.-15-99 (п.п. 4.2.1-4.2.11, 4.2.15-4.2.18), а вікна та двері подівінілхлоридні ЗТУ «СНІП 11-3-79(п.2. для1-4 кімнатної зони, п.5.5). Однак, позивачем було надано технічний висновок «Учасників ринку вікон та фасадів» по технічному стану вікон та балконних дверей встановлених за адресою: [ADDRESS] від 25.05.2017 року, який який принятий судом як належний доказ, відповідно до якого встановлені вікна не можна враховувати такими, що відповідають вимогам ДСТУ Б В.2.6-15:2011 розділ 5. П.5.1.2, п.5.2.2,п.5.3.1.2.1. встановленні вікна не відповідають основним вимогам регламенту будівельних виробів, будинків і споруд та вимог п.8.1.1 ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010 та не можуть відповідати за своїм призначенням з точки зору: забезпечення механічного опору та стійкості, безпеки експлуатації, захист від шуму, економії енергії. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов'язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв'язку з введенням її в обіг. Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товару. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тільки сукупність чотирьох обов»язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар. Станом на момент розгляду даної цивільної справи недоліки метало-пластикових конструкцій із профілю виробника «Steko», придбаного позивачем, відповідачем не усунуто Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні позовних вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу положення ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Відповідно до поданої заяви позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5000грн, яка завдана порушенням відповідачем його прав, як споживача щодо неналежним виконанням умов Договору на виготовлення метало-пластикових конструкцій (вікна). Відповідно до ч. 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», суд вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди при задоволенні вимог споживача. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода- це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чине цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо її заподіяння було небезпечним для життя і здоров'я людини. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди як наслідок відмови відповідача замінити товар на аналогічний, оскільки неналежним виконання умов Договору на виготовлення метало-пластикових конструкцій (вікна), спричинено фізичних та душевних страждань, несе небезпеку для життя та здоров'я позивача і його сім'ї, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх супності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача кошти в розмірі 51074,35грн підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80грн.

Outcome: approved