Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є одноосібним власником зазначеної квартири, в якій відповідач числиться зареєстрованим. Через таку обставину позбавлена можливості повноцінно користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Відповідач є її братом, проте не є членом її сім'ї і у вказаній квартирі не проживає. Крім того, має власне житло, де фактично проживає. Наявність реєстрації відповідача створює перешкоди у отриманні державної субсидії, а також у можливості вільно користуватись та розпоряджатись майном. Тому, просить в судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 12.11.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відзиву на позовну заяву не надходило. В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримала та крім цього, подала до суду заяву про відмову від вимоги про стягнення з відповідача судового збору. В іншій частині просить позов задовольнити. Повноважний представник відповідача в судовому засіданні позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням визнала. Сплачений позивачем судовий збір за подання позову просить віднести на рахунок останньої. Дослідивши матеріли справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до договору про припинення права на аліменти для непрацездатної матері у зв'язку з передачею права власності на частку квартири від 29.03.2018р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.18-19), право на утримання від відповідача у його матері припинилось довічно у зв'язку з передачею позивачу 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21-22), одноосібним власником зазначеної квартири є позивач. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд - ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщоінше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказане свідчить про те, що колишній член сім'ї власника в тому числі втрачає право користування житловим приміщенням у випадку його відсутності понад один рік. Згідно актів ЛКП «№500» від 09.03.2016р. (а.с.15), від 02.08.2017р. (а.с.16), від 05.07.2018р. (а.с.17) при виході за адресою: [ADDRESS] встановлено, що відповідач за даною адресою не проживає. Беручи до уваги наведені вище обставини, а також визнання стороною відповідача позовних вимог, оскільки протилежного в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до висновку, що вимога про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки обов'язкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність колишнього члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік встановлені та доведені зібраними в справі доказами. Оскільки позивач відмовилась від вимоги про стягнення з відповідача судового збору, такий належить віднести на рахунок позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved