Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 серпня 2013 року об 11 год. 00 хв. в с.м.т. Дружба Теребовлянського району Тернопільської області на вул. Л.Українки відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER], перед початком обгону не переконався в тому, що [PERSON], як водій транспортного засобу «ЗАЗ 110307-42» д.н.з. [NUMBER] рухаючись попереду по тій самій смузі руху здійснив зіткнення з його автомобілем, що призвело до його пошкодження, тим самим порушив вимоги п.14.2 (б) Правил дорожнього руху України. У зв'язку з цим пошкоджено автомобіль позивача. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати завдану позивачу шкоду, просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з [PERSON] 4329 грн. - вартість відновлювального ремонту, 483,07 грн. - вартість проведення експертного дослідження та комісійний збір за перерахунок коштів, 216,02 грн. - вартість пального для доставки автомобіля по місцю дослідження та назад, 70,08 грн. - вартість телеграми про виклик відповідача для участі в дослідження автомобіля, 7,30 грн. - вартість відправлення відповідачу повідомлення з метою вирішення спору в досудовому порядку, всього - 5105,47 грн. А також моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3424,95 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих усних поясненнях. Відповідач та його представник проти позову заперечили, надали суду письмове заперечення та усні пояснення суть яких зводиться до того, що транспортний засіб [PERSON] був забезпечений полісом №АС/3116932 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія. Також вважає, що вартість пошкоджень автомобіля позивача, визначена в експертному висновку, не відповідає дійсності та є завищеною. Залучена за ініціативою суду третя особа - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча повідомлялась про час і місце розгляду справу у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до постанови судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2013 року у справі №606/2150/13-п, встановлено, що [PERSON] 30 серпня 2013 року об 11 год. 00 хв. в с.м.т. Дружба по вул. Л.Українки керуючи автомобілем «Skoda rapid» д.н.з. [NUMBER], перед початком обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу ЗАЗ д.н.з. [NUMBER] [PERSON] рухається попереду по тій самій смузі та має намір повернутися ліворуч внаслідок чого відбулося ДТП, що призвело до пошкодження обох автомобілів, чим порушив вимоги п. 14.2 (б) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП України. Згідно вказаної постанови [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП України, за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Відповідно до довідки відділення державної автомобільної інспекції Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області виданої [PERSON], 30.08.2013р. об 11.00 год. в смт. Дружба Теребовлянського р-ну по вул. Л.Українки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки ЗАЗ 110307 д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження: розбито бампер передній з лівої сторони, лівий передній показник повороту, деформовано переднє ліве крило. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda rapid» д.н.з.. [NUMBER], яким керував [PERSON] станом на 30.08.2013 року була застрахована в ПАТ «СК «Країна», що вбачається із поліса №АС/3116932 від 15 червня 2013 року. [PERSON] подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ПАТ «СК «Країна» 05.03.2014р., що підтверджується заявою від 05.03.2014р., вх. №1024 та не заперечується відповідачем та його представником. 15.10.2013р. спеціалістом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління МВС України в Тернопільській області складено висновок за №7-107/13 про те, що матеріальні збитки нанесені власнику автомобіля марки ЗАЗ 110307-42 д.н.з. [NUMBER], внаслідок ДТП, може становити 3602,20 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ЗАЗ 110307-42 д.н.з. [NUMBER] може становити 4329,00 грн. Позивачем сплачено 4329,00 грн. за ремонт автомобіля суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON], що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №59 від 11.07.2014р. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Постановою Теребовлянського райсуду Тернопільської області від 18.09.2013р. по справі №606/2150/13-ц встановлено вину у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди саме відповідача - [PERSON] Відповідно до ч. 4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, шкода завдана внаслідок ДТП з вини відповідача майну позивача, а також завдана позивачу моральна шкода, відшкодовується саме відповідачем. При цьому, суд відхиляє твердження сторони відповідача про необхідність стягнення цієї шкоди із страхової компанії у зв'язку із наступним. Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Згідно статті 33.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Позивачем позов до страховика не пред'явлено. Судом за власною ініціативою залучено до участі в справі страховика в якості третьої особи. Однак, судом встановлено, що відсутні підстави для стягнення завданої шкоди саме із страховика, у зв'язку із невиконанням відповідачем обов'язку визначеного статтею 33.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що не заперечувалось стороною відповідача та підтверджується повідомленням про ДТП від 05.03.2014р. (подія ДТП - 30.08.2013р.). Сторона відповідача в судовому засіданні жодним чином не довела, і не намагалась довести, що відповідач не мав змоги виконати зазначений обов'язок. Таким чином, позивач обґрунтовано пред'явив позовні вимоги саме до відповідача. Щодо розміру позовних вимог, такі лиш частково обґрунтовані. Так, позивачем ставиться вимога про стягнення із відповідача матеріальної шкоди в розмірі 4329,00 грн., які є вартістю відновлювального ремонту автомобіля. Однак, як вбачається із висновку спеціаліста, дана сума коштів включає в себе вартість складових автомобіля, які підлягають заміні. При цьому, у висновку чітко зазначено, що ця вартість складових з урахуванням фізичного зносу повинна застосовуватись із коефіцієнтом фізичного зносу. Це пов'язано із тим, що пошкоджені деталі станом на час скоєння ДТП були не новими, а замінюються на нові. З цією метою спеціаліст правомірно вказав у п. 2 резолютивної частини висновку про те, що матеріальні збитки нанесені власнику автомобіля внаслідок ДТП становлять 3602,20 грн. Саме ця сума і підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Позивач просить стягнути з відповідача 483,07 грн. вартості проведення експертного дослідження автомобіля та комісійний збір за перерахунок коштів через банк. В якості доказу надає фрагмент супровідного листа НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області, яким направлявся висновок спеціаліста №1-107/13 від 15.10.2013р. та пропонується сплатити за проведене дослідження 469,00 грн. на рахунок НДЕКЦ в УДК в Тернопільській області. Однак, в матеріалах справи містить висновок спеціаліста №7-107/13 від 15.10.2013р. Окрім того, в якості доказу сплати цієї суми позивачем надано копію фрагмента фіскального чека на суму 469,00 грн., з якого не вбачається ні особи платника, ні отримувача, ні призначення платежу. Беручи до уваги положення ч. 4 статті 60 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не вважає доведеним факт пов'язаності цих витрат позивачем із вищевказаною подією. Також позивач просить стягнути 216,02 грн. - вартість пального для доставки автомобіля по місцю дослідження та назад. В якості доказу надано лише копію фіскального чека №119372 виданого АЗС «Золотек» у м. Заліщики. Будь яких доказів підставності цих витрат позивачем не надано. Причина заправки автомобіля в м. Заліщики при тому, що позивач проживає в с. Вишнівчик Теребовлянського району, а НДЕКЦ знаходиться в м. Тернополі, стороною позивача не пояснена. Неможливість припущень при доказуванні обумовлює необхідність відмовити і у цій вимозі позивача. З тієї ж причини слід відмовити у вимогах про стягнення 70,08 грн. - вартість телеграми про виклик відповідача для участі в дослідженні автомобіля, 7,30 грн. - вартість відправлення відповідачу повідомлення з метою вирішення спору в досудовому порядку. Обгрунтування необхідності понесення цих витрат саме позивачем і саме в такій формі (телеграма), в матеріалах справи немає. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що з вини відповідача майну позивача нанесено шкоди. Відповідач добровільно шкоду не відшкодував. Позивач, який являється інвалідом ІІ групи, змушений був докласти значних зусиль для відшкодування цієї шкоди, завдану шкоду оцінює у 3000,00 грн. Суд вважає, що нанесеною матеріальною шкодою та тривалим її не відшкодуванням, відповідач наніс позивачу також моральну шкоду, однак позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі необґрунтовані та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. В ході розгляду даної справи позивачем судовий збір за подання позову до суду не сплачувався, так як позивач, який є інвалідом ІІ групи, в силу п. 9 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. За позовну вимогу майнового характеру - 5105,47 грн. при подачі позову слід було сплатити 243,60 грн. судового збору. Судом задоволено стягнути із відповідача 3602,20 грн., що складає 70,55% від суми позову. Відтак, з відповідача слід стягнути 70,55%х243,60=171,87 грн. За позовну вимогу немайнового характеру - моральну шкоду 3000,00 грн. при подачі позову слід було сплатити 243,60 грн. судового збору. Судом задоволено стягнути із відповідача 1000,00 грн., що складає 33,33% від суми позову. Відтак, з відповідача слід стягнути 33,33%х243,60=81,20 грн. А всього з відповідача в дохід держави слід стягнути 171,87+81,2=253,07 грн. судового збору. Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво інтересів та правову допомогу позивачу у даній цивільній справі надавав адвокат [PERSON]. В якості доказу сплати позивачем коштів за послуги щодо надання правової допомоги, суду надано договір про надання правової допомоги, квитанції до прибуткового касового ордера про сплату позивачем адвокату 1000,00 грн., 487,20 грн., 487,20 грн., 487,20 грн. Згідно пунктів 4, 5, 6, 10 договору про надання правової допомоги, позивач доручає адвокату представляти його інтереси в Тернопільському міськрайонному суді і вчиняти від імені позивача всі дії, передбачені статтями 27, 31 ЦПК України. Розмір оплати праці адвоката визначається на підставі цього договору між громадянином і адвокатом. Оплата за послуги адвоката становить 1000,00 грн. Додаткові умови договору не передбачено. У зв'язку із тим, що додаткових угод між позивачем та адвокатом не укладалось, оплата послуг адвоката за представництво інтересів позивача визначена договором в сумі 1000,00 грн., підтверджена її оплата позивачем, з урахуванням часу проведеного адвокатом в судових засіданнях з розгляду даної цивільної справи, який вбачається із журналів судових засідань сума в 1000,00 грн. не перевищує 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, а відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд критично сприймає в якості доказів підтвердження витрат представника позивача пов'язаних із явкою до суду фіскальні чеки АЗС на загальну суму 963,35 грн. Із поданих трьох фіскальних чеків не вбачається особи платника, відтак суд не може встановити хто саме здійснював купівлю пального. Також, у суду відсутні відомості про кількість споживання пального на одиницю відстані транспортним засобом представника позивача. Отже, об'єктивно встановити обґрунтованість заявлених представником позивача витрат пов'язаних із явкою до суду немає можливості, у стягненні цих коштів слід відмовити.

Outcome: partial