Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась 30.01.2018 р. до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 18.08.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №77. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на вирішення життєвих проблем, відсутність порозуміння, у звязку з чим в них постійно виникали сварки, відповідач інколи зловживає спиртними напоями та проявляє по відношенню до неї агресію. Позивач, у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на примирення категорично не згодна, а відповідач визнав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просили ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим прийняти оголошену у судовому засіданні заяву відповідача про визнання ним позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.08.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №77, від якого мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та народження дитини (а.с.6-8). Подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох з подружжя, суперечить їх інтересам, та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що має істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до положень ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Суд, з урахуванням викладених обставин та визнання відповідачем позову, дійшов до переконання про доведеність вимог позивача про припинення шлюбно сімейних відносин подружжя, категоричність відмови [PERSON] від примирення, окреме проживання подружжя з 23.02.2018 року, а тому збереження шлюбу неможливе, не відповідає внутрішній волі обох з подружжя, суперечитиме їх інтересам, та інтересам дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище «Прудиус». З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, ст.51 Конституції України, ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 105, 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved