Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України,\~в якому\~просить стягнути з відповідачів з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку, на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 59 568\~000,00 грн., спричиненої посадовими (службовими) особами Прокуратури Харківської області, зокрема старшим слідчим [PERSON] , внаслідок порушення принципів допустимості, розумності та доцільності, приниження честі та гідності заручників, родичів позивача, працівників його підприємств та його, істотного погіршення стану здоров`я позивача, в інтересах та на користь грабіжників. В обґрунтування позову зазначено, що 16. 102018 старшим слідчим першого слідчого управління Прокуратури Харківської області Малінкою В.Є. винесена постанова про відмову у визнанні позивача потерпілим, де слідчий зазначає, що в його провадженні перебуває кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ст. 365 ч. 1 КК України, а не за його та [PERSON] заявою від 18.05.2018, а тому позивач вважає, що слідчий Малінка В.Є. проти волі позивача розслідує вигадані ним відомості за державні кошти. В своїй заяві від 18.05.2018 про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення щодо прокурорів І. Бунакової, К. Мовчана, Радченка А [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які перешкоджали реєстрації та розслідуванню кримінальних порушень права позивача [PERSON] та [PERSON] , приховували злочини, перевищували свої службові повноваження під час виконання своїх службових обов`язків, позивач вказував, що усі перелічені прокурори приховують грабіж в особливо великих розмірах з утриманням, обманом та знищенням заручників, вчиняють злочини проти правосуддя, майна, підприємств, заручників, їхніх родичів, його та заявника [PERSON] .. Позивач вважає, що цього достатньо для того, щоб з`ясувати , що грабіж в особливо великих розмірах спричинює майнову та моральну шкоду, зокрема його здоров`ю як інваліда другої групи. Також вказує, що утримання, обман і знищення заручників спричиняє моральну шкоду тривалі глибокі страждання, оскільки протягом тривалого часу утримувалася за рахунок викраденого майна НВП «Восток»-ТОВ малолітня дочка позивача [PERSON] ; протягом менш тривалого часу утримувалася мати позивача [PERSON] , життя якої скорочено проти волі позивача; наразі утримується брат позивача [PERSON] , який є недієздатною особою, фізичному здоров`ю якого, спричинено незворотну шкоду; не виконується вирок по справі №1-273/2006, що є майновою шкодою в особливо великих розмірах та моральною шкодою, що полягає у суттєвому порушенні здоров`я та життєвих зв`язків. Проте, в постанові слідчого від 16.10.2018 про відмову у визнанні потерпілим, слідчим зазначено, що в ході розслідування не надані докази, щодо спричинення позивачу моральної, фізичної або майнової шкоди. В позовній заяві позивач в обґрунтування своєї позиції також зазначив, що вчиняється та продовжується грабіж із спричиненням шкоди для його здоров`я з обманом, залякуванням, утриманням та знищенням заручників, який активно приховується від належної реєстрації в ЄРДР прокурорами, що навмисно реєструють проти волі позивача вигадану інформацію та в судових засіданнях заперечують наявність заручників та їх обману, залякування та використання, а також приховують грабіжників, називаючи грабіжницю [PERSON] слідчим Немишлянського відділу поліції, що позивач вважає глузуванням над ним, над законодавством України, що принижує честь та гідність його, держави, порушує його права на безпеку, зокрема від заручників, яких прокурори обманюють та використовують на шкоду позивачу протяги тривалого часу внаслідок вчинення злочинів проти правосуддя, що спричинює йому тривалі глибокі моральні страждання, а тому просить стягнути з відповідачів з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку, на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 59 568\~000,00 грн., спричиненої посадовими (службовими) особами Прокуратури Харківської області. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 позовну заяву повернуто позивачу з підстав зловживання процесуальними правами, подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.02.2019 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2019 справа прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що обставини, викладені в позові дійсно мали місце, у зв`язку з чим, протиправними діями посадових осіб прокуратури Харківської області йому було завдано моральних страждань, які позивач оцінює в 59 568\~000,00 грн., Також в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що його дочка [PERSON] на даний час є повнолітньою, навчається та здобуває вищу освіту, проте його колишня дружина чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою. Позивач також зазначив в судовому засіданні, що після розлучення, його дружина за злочинною змовою зі своїми співмешканцями заволоділа його підприємством, чим спричинила матеріальну шкоду. Просив позов задовольнити. Представник відповідача\~1 прокуратури Харківської області в судове засідання не з`явилась. Не погодившись із позовом [PERSON] представником відповідача прокуратури Харківській області було подано відзив, згідно якого, представник відповідача 1 вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, зазначивши, що посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018220000001091 позивачем не надано, а процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Представник відповідача\~2 Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] не відповідають нормам матеріального права та практики Верховного суду, а визначений розмір маральної шкоди визначений без урахування вимог розумності та помірності; надані докази не підтверджують завдання позивачу шкоди, тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача та дослідивши наявні в справі докази, суд зазначає наступне. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами\~ст. 43 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З долучених позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що 18.05.2018 позивачем та [PERSON] до прокуратури Харківської області подана заява, якою заявники просять зареєструвати в ЄРДР кримінальне провадження щодо прокурорів Харківської області І. Бунакової, К. Мовчана, Радченка А.В., Крупки А.А., Кулика К [PERSON] І [PERSON] , які на думку заявників перешкоджали реєстрації та розслідуванню кримінальних порушень наших прав, приховують злочини, перевищують свої службові повноваження під час виконання своїх службових обов`язків. В своєму позові позивач посилається на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Малінки В.Є. про відмову у визнанні потерпілим від 16.10.2018 як на доказ, на підставі якого обґрунтовує свої вимоги, проте повного тексту даної постанови суду не надав. З постанови слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 19.12.2018, наданої представником відповідача 1 вбачається, що слідчим відділом проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018220000001091 від 18.09. 2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України внесеного на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова , якою зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості за заявою [PERSON] та [PERSON] щодо перевищення службових повноважень на думку заявників прокурорів прокуратури Харківської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] під час розгляду їх скарг, за результатами якого дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях прокурорів відділу прокуратури Харківської області ознак суб`єктивної та об`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей1166,\~1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам Закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Так, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частиною першою\~статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частин першої-третьої\~статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди, незаконності чи протиправності дій службових осіб прокуратури Харківської області, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Так, позивач підставою для відшкодування шкоди навів постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малинки В.Є. від 16.10.2018, про відмову у визнанні потерпілим, проте повного тексту якої суду не надав. Сам факт винесення постанови слідчим про відмову у визнанні потерпілим не свідчить про протиправність дій органу прокуратури Харківської області та завдання моральної шкоди позивачу, і не створює підстав для її відшкодування. Процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. В цьому суд погоджується з позицією відповідача 1, викладеною у відзиві. Статтею 303\~КПК України передбачено право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора. Саме у такій формі здійснюється судовий контроль у цих правовідносинах. Реалізація ж позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Незгода позивача з прийнятими працівниками органу досудового розслідування процесуальними рішеннями, які можуть бути ним оскаржені в передбаченому\~КПК України\~порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вищеназваних вимог статей\~23,\~1167,\~1174 ЦК України,підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed