Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ним [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 45000,00 грн., що підтверджується борговою розпискою. Строк повернення позики в борговій розписці не був зазначений, проте за усною домовленістю строк становив два місяці з дня підписання розписки, проте відповідач після спливу двох місяців кошти не повернув, зобовязання не виконав. Він неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення коштів, проте відповідач просив відстрочення сплати та обіцяв повернути кошти, але до даного часу не повернув. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики 45000,00 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позовні вимоги задовольнити, не заперечували у випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив, не надав суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.1ст. 280\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, зі згоди позивача, представника позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом, за з»ясованими обставинами і належно дослідженими доказами по справі установлено, що, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 45000,00 грн., що являється еквівалентом 1667,00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с.10). Строк повернення позики в борговій розписці не був позивачем та відповідачем зазначений, проте за усною домовленістю строк становив два місяці з дня підписання розписки, але відповідач після спливу двох місяців кошти не повернув, зобовязання не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення коштів, зокрема з претензією (а.с.11), проте відповідач просив відстрочення сплати та обіцяв повернути кошти, але до даного часу не повернув. Згідно ч. 1\~ст. 76\~\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачка свої зобов'язання щодо повернення грошей не виконала, у відзиві на позов вказала, що має скрутне матеріальне становище та змоги повернути кошти на даний час немає. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до\~ст. 1049 ЦК України. \~Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~\~\~\~Як передбачено\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Згідно із ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання\~\~або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до\~ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув\~\~суму\~\~позики,\~\~він зобов'язаний\~\~сплатити грошову суму, відповідно до\~статті 625 цього Кодексу.\~\~ Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а також зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики є обґрунтованими та законними, в зв»язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зважає на наступне. Згідно із ст.141 ч.8 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила, або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ч. 2 п.1 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Згідно з вимогами\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, витрачену адвокатом, складність справи тощо. 27.02.2018 року між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №3 (а.с.14-15). Згідно акта виконаних робіт від 29.08.2018 року відповідно до договору про надання правової допомоги №3 від 27.02.2018 року, позивач [PERSON], як замовник оплатив виконавцю адвокату [PERSON] послуги за ознайомлення з наданими документами та попередня консультація в розмірі 500,00 грн.; опрацювання нормативно-правової бази та судової практики з приводу спірних відносин в розмірі 500,00 грн.; складання вимоги про повернення боргу в розмірі 500,00 грн.; складання позовної заяви в розмірі 1000,00 грн.; додаткові консультації у звязку з отриманою інформацією, розяснення прав позивачу в суді в розмірі 500,00 грн.; представництво в судовому засіданні в розмірі 1000,00 грн. за виконану роботу (а.с.16), а всього сплачено позивачем 4000,00 грн. (а.с.32). Позивачем [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] за послуги по наданню правової допомоги кошти на загальну суму 4000,00 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого квитанцією від 31.08.2018 року, в розмірі 4500,00 грн. Зайво сплачену суму судового збору в розмірі 204,80 грн. згідно квитанції №0.0.1122149025.1 від 31.08.2018 року на рахунок отримувача ГУДКСУ в Чернівецькій області № 31214206700003, слід повернути позивачу [PERSON] Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На підставі викладеного та

Outcome: approved