Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача - Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області за яким просить суд: зняти арешт, накладений на все майно позивача на підставі постанови відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.03.2011 року. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. На виконанні Ужгородського МВ ДВС знаходиться виконавче провадження № 19780681 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі по 700 гривень щомісячно починаючи з 01.10.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. 15.03.2011 року Ужгородським міським відділом ДВС ході виконавчого провадження № 19780681 накладено арешт на все майно належне позивачу. Станом на момент звернення до суду заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах № 17-19780681/17 від 27.11.2017 року виданого Ужгородським МВ ДВС. Позивач у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення від нього не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 05.03.2018 року на 09 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків. 15.03.2011 року старшим державним виконавцем Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за якою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] із забороною здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Дана постанова винесена на підставі виконавчого листа № 2п-1652/10, виданого 21.05.2010 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 700 гривень щомісячно починаючи з 01.10.2009 року. Позивачем також надано до матеріалів позовної заяви розрахунок від 27.11.2017 року № 17-19780681/17 заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 2п-1652/10 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 700 гривень, з якого вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 06.10.2017 року відсутня. Крім того, судом було здійснено запит до Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що по запиту [PERSON], [INFO] інформацію у даному реєстрі відсутня. Відповідно до ч.ч. 1 і 5 ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, судом встановлено, що станом на 06.10.2017 року [PERSON] не має заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 2п-1652/10 від 21.05.2010 року, виданим Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень щомісячно починаючи з 01.10.2009 року, інших підстав для перебування під арештом майна [PERSON] судом не встановлено, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з його майна.

Outcome: approved