Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та стягнення вихідної допомоги при звільненні. За клопотанням позивача та його представника позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні залишені без розгляду ухвалою суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] вказує про те, що з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року офіційно працював барменом в кав'ярні «Коста Ріка», що належить ФОП [PERSON], проте, відповідач заробітної плати позивачу не виплачував, мотивуючи тим, що [PERSON] була допущена нестача грошових коштів. Позивач зазначає, що з дня звільнення і до цього часу розрахункові кошти йому не виплачені, в результаті чого утворилась заборгованість з виплати заробітної плати за період з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року, яка складає 5960,17 гривень. В зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію втрати частини доходів в звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в розмірі 1186,14 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 372,61 гривні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06 травня 2015 року по день фактичного розрахунку або постановлення рішення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з врахуванням клопотання про уточнення позовних вимог від 23 травня 2016 року підтримав, просить їх задовольнити з викладених підстав. Зокрема, зазначив, що [PERSON] працював офіційно барменом в кав'ярні відповідача з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року. За весь період роботи відповідач заробітної плати не виплачував, пояснюючи фактом нестачі, допущеної на його думку [PERSON] В звязку з систематичною невиплатою заробітної плати [PERSON] звільнився з роботи, проте, при звільненні з наказом ознайомлений не був, трудової книжки не отримав, належних при звільненні розрахункових коштів не отримував. Звертає увагу на те, що у трудових відносинах виконання вимог трудового законодавства доводить роботодавець, який повинен надати належні та допустимі докази виплати заробітної плати та проведення розрахунку з працівником при звільненні. Вказуючи на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, просить позов задовольнити та стягнути зазначені суми. Відповідач ФОП [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Зокрема, відповідач у судовому засіданні визнав факт перебування у трудових відносинах з позивачем [PERSON] з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року, який працював у кавярні «Коста Ріка» барменом. [PERSON] наполягає на тому, що заробітна плата позивачу сплачувалася вчасно, заборгованості по її виплаті немає. Разом з тим, відповідач та його представник просять застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх доводи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що [PERSON] з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року перебував з ФОП [PERSON] у трудових відносинах, працюючи на посаді бармена в кав'ярні «Коста Ріка», що сторонами визнається та не оспорюється. Оскільки, відповідачем ФОП [PERSON] визнається факт перебування у трудових відносин з [PERSON] з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року, хоча, на підтвердження чи спростування даного факту сторонами не надано, а судом не здобуто, відомостей про прийняття на роботу позивача та його звільнення, суд рахує можливим погодитися з доводами сторін. При цьому, суд враховує те, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 94 КЗпП України\~роботодавець зобовязаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату. Відповідно до ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Відповідач ФОП [PERSON] заперечує факт невиплати [PERSON] заробітної плати та існування заборгованості по її виплаті при звільненні, при цьому суду надано письмові документи - довідку про доходи та витяг з відомостями з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів. Проте, надані письмові докази судом не можуть бути визнані доказом виплати та отримання позивачем [PERSON] заробітної плати, та лише вказують про розмір нарахованої заробітної плати. На роботодавця покладено обовязок своєчасно здійснювати виплату заробітної плати та, у разі готівкового виду розрахунку із працівниками через каси підприємства, установи, організації вимагати підпис працівника при отримані останнім грошових коштів, а працівник не зобовязаний вимагати від роботодавця надавати йому платіжні відомості для підпису про отримання ним заробітної плати. Більше того, роботодавець сам зацікавлений отримати відповідні підписи у працівника, оскільки несе відповідальність відповідно до законодавства України про оплату праці за невиплачену чи несвоєчасно виплачену заробітну плату. Так, ч.2\~ст.30 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Враховуючи те, що заробітна плата [PERSON] була нарахована, доказів про її виплату позивачу судом не здобуто, а сторонами не надано, суд прийшов до висновку, що на день розгляду справи у суді з позивачем розрахунки по заробітній платі проведені не були, що свідчить про порушення вимог законодавства про оплату праці зі сторони відповідача. Оскільки таких доказів не надано, суд виходить з розміру нарахованої заробітної плати [PERSON] згідно відомостей форми ОК-5, виданої Пенсійним фондом України. Як вбачається з матеріалів справи, а саме даних форми ОК-5 та довідки про доходи, [PERSON] було нараховано заробітну плату за січень 2015 року 714,30 гривень, за лютий 2015 року 1520,06 гривень, за березень 2015 року 1567,57 гривень, за квітень 2015 року 1650,39 гривень, за травень 2015 року 507,85 гривень. Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі становить 5960,17 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. За правилами ст.3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159\~(із змінами і доповненнями), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Відповідно до ч. 6ст. 95 КЗпП України,ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 2-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, індексації підлягають доходи населення, в тому числі і заробітна плата, лише в тому разі, коли величина індексу споживчих цін перевищує встановлений поріг - 101 відсоток. Згідно розрахунку розмір компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату [PERSON] становить 1186,14 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач 06 травня 2015 року фактично звільнив позивача з роботи, але не провів з ним розрахунок, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку. Середньоденний заробіток позивача для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, виходячи з даних довідки Форми ОК-5. Згідно наявних даних середньомісячна заробітна плата за повні два місяці роботи [PERSON] перед звільненням була нарахована у розмірі 1608,98 гривень (березень 2015 року 1567,57 гривень, квітень 2015 року 1650,39 гривень), фактично за вказаний період позивач відпрацював 42 робочих днів. Таким чином, його середньоденний заробіток складає 76,62 гривень (3217,96 гривень : на 42 р.д). Період затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 06 травня 2015 року по день ухвалення рішення 27 жовтня 2016 року становить 371 робочих днів, відповідно розмір середнього заробітку становить 28426,02 гривень (371 р.д. х 76,62 гривень). Проте, при вирішенні вимог про розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-113цс16 від 27.04.2016 року, у якій передбачено право суду зменшити розмір середнього заробітку з таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставин за яких було встановлено наявність заборгованості, дій відповідача щодо її виплати. Зважаючи на розмір невиплаченої заробітної плати, що становить 5950,17 гривень у порівнянні із розміром середнього заробітку, яку необхідно стягнути з відповідача з 06 травня 2015 року, суд вважає правильним зменшити цю суму до 14213,01 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] за період його роботи з 17 січня 2015 року по 05 травня 2015 року щорічна основна відпустка не надавалася. Згідно положень ч.1\~ст.24 Закону України «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, вимога позивача про виплату грошової компенсації за дні невикористаної відпустки регулюється нормами ст. 83 КЗпП та ст. 24 Закону України «Про відпустки» та підлягає задоволенню. Що стосується заяви відповідача ФОП [PERSON] про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Відповідно до\~ст. 233 КзпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Проте, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, не заслуговують на увагу посилання відповідача та його представника на пропущення позивачем строків позовної давності звернення до суду, оскільки було порушено законодавство про оплату праці. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рiшення у справах про присудження працiвниковi виплати заробiтної плати, але не бiльше нiж за один місяць. Вiдповiдно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовiв про стягнення заробiтної плати звiльняються вiд сплати судового збору. Згiдно з ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рiшення, звiльнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved