Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , який на виконання ухвали суду від 14 листопада 2020 року уточнила, вказавши, вона є донькою відповідача та досягла повноліття, однак продовжує навчання на денному відділенні Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет», строк навчання до 31.12.2020. Вона потребує матеріальної підтримки свого батька, який в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання на період її навчання, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь та утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення нею навчання. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, суду пояснила, що батько проживає разом з іншою сімєю та не надає їй допомоги. Вважає, що можливість платити аліменти у нього є. Їй відомо, що він неодноразово перетинав кордон та виїжджав за межі країни на заробітки. На нього було нараховано заборгованість по алмінентам на іншу дитину, однак він її погасив, що їй відомо, так як вона спілкується з сестрою. Також він скористався послугами адвоката у цій справі, що також потребує коштів. Ці обставини свідчать про його спроможність платити аліменти. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачка має також матір, яка має постійне місце роботи та не має на утриманні інших дітей та також повинна надавати матеріальну допомогу позивачці. Позивачка до того ж є власницею нерухомого майна, яке зобов`язує його утримувати, навчається на контрактній формі навчання на бюджетній формі навчання, тоді як додаються до позову документи про протилежне. А отже у неї є фінансові можливості для вирішення даних питань та відповідно свого утримання. Після розірвання шлюбу з матірю позивачки, відповідач уклав повторний шлюб, від якого має доньку [PERSON] , [INFO] , а від третього шлюбу має також доньку [PERSON] , [INFO] . Крім того, теперішня дружина має дитину від першого шлюбу, яка проживає з ними, однак навчається на бюджетній формі навчання, та утримується за рахунок сімейного бюджету. Просить врахувати суд, що він має на утриманні трьох дітей та утримує за рахунок сімейного бюджету падчерку. Крім того, на утриманні у нього також перебуває матір [PERSON] , яка є пенсіонером, та брат [PERSON] , який є інвалідом та страждає на невиліковну хворобу, батько помер, а отже крім нього, про матір та брата немає більше кому піклуватись. З 02.04.2015 відповідач не працює, з 06.02.2017 припинив підприємницьку діяльність, фактично єдиним стабільним джерелом доходів родини є доходи його дружини [PERSON] , розмір яких становить в середньому 6868,80 грн. щомісячно на родину з 4 чоловік. Враховуючи викладене та відсутність можливості сплати аліменти на утриманні позивачки на період її навчання, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Позивач [PERSON] досягла повноліття, однак продовжує навчання та є студенткою денної форми навчання в Державному вищому навчальному закладі «Криворізький державний педагогічний університет», строк навчання з 01.09.2019 по 31.12.2020 (а.с. 6 - копія довідки). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки на період її навчання не надає. Згідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення статті 182 СК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку доньці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на її утримання на період навчання, слід стягнути аліменти. Разом з тим, враховуючи викладені у відзив на позов підстави, суд вважає можливим знизити заявлений позивачем розмір та стягнути з відповідача на утримання доньки [PERSON] на період її навчання аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, що буде відповідати інтересам обох батьків та дітей. При цьому суд враховує наявність у відповідача інших дітей ( [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ) та не приймає до уваги посилання щодо перебування на його утриманні падчерки, так як вона має біологічних батьків, на яких покладено обов`язок по утриманню рідної доньки. Суд вважає недовединим факт перебування на утриманні відповідача матері та брата, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих обставин, а саме по собі підтвердження родинних зв`язків між ними та встановлення інвалідності не свідчать про факт знаходження цих осіб на утриманні у відповідача. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач 27 вересня 2020 року досягне 23-річного віку, тому вимога в частині стягнення аліментів на період навчання до 31.12.2020 (згідно даних довідки) підлягає задоволенню частково, аліменти слід стягувати строком до 27.09.2020. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, датою подачі позову є 30 жовтня 2019 рік. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 768,40 грн. Крім того, в уточненій позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь всі судові витрати, та витрати по наданню юридичної допомоги в розмірі 500,00 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Беник Н.І. (а.с.8), копію довідки від 23.09.2019, виданої [PERSON] про те, що їй за надання правової допомоги заплачено адвокату Беник Н.І. суму 1000,00 грн. (а.с.9), та копію чеку про сплату [PERSON] адвокату Андріяшевській М.С. за складання позовної заяви 500,00 грн. (а.с. 12). Оскільки позивачем не надано укладеного між нею та адвокатом Андріяшевською М.С. договору про надання правничої допомоги (ордеру), а також доказів щодо обсягу послуг і виконаних адвокатом робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.), так само як і не надано доказів сплати саме [PERSON] за послуги адвоката Беник Н.І. (як і договору між ними та акту виконаних робіт на вказану суму), то відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу (Постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 р. у справі № 392/493/17). На підставі викладеного,

Outcome: partial