Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Договір довічного утримання, серія та номер 457, посвідчений 09.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. та скасувати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та визнати недійсним заповіт від 09.03.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина та заведено спадкову справу. Позивач також звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець другої черги за законом, оскільки спадкодавець [PERSON] була її рідною тіткою. Окрім позивача 28.03.2018 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 09.03.2018 року, звернулась відповідач [PERSON] . В подальшому представником позивача отримано Інформаційну довідку, відповідно до якої в день посвідчення заповіту 09.03.2018 року за участю спадкодавця [PERSON] , відповідача [PERSON] було вчинено також і договір довічного утримання на ім`я відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Бурлак О.В., якою у подальшому постановою від 25.01.2019 року відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій, вказуючи на те, що належна спадкодавцеві на праві власності квартира [ADDRESS] зареєстрована на ім`я відповідача [PERSON] за договором довічного утримання від 09.03.2018 року. Враховуючи встановлені позивачем обставини по спадковій справі, зважаючи на суперечливий спосіб життя і тяжкий характер спадкодавця, її похилий вік та хворобливий стан здоров`я, позивач ставить під сумнів законність вчинення 09.03.2018 року за участю спадкодавця, відповідача та нотаріуса за день та/або години до смерті спадкодавця одразу двох правочинів щодо однієї квартири. Враховуючи зазначені обставини, на думку позивача, вчинені спадкодавцем 09.03.2018 року правочини на користь відповідача були здійснені з численними порушеннями вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та інших вимог діючого законодавства України, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 14.02.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції м. Києва, про визнання правочинів недійсними, та постановлено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (Том 1 а.с. 55-57) 14.02.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва на підставі заяви представника позивача [PERSON] у порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , та заборонено державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 65-67) 14.03.2019 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва на підставі заяви відповідача [PERSON] повернуто зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ЖБК «Супутник», Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції м. Києва, про зняття з реєстраційного обліку. (Том 1 а.с. 76-81, 90, 93-95) 10.07.2019 року ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва у порядку забезпечення доказів задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано додаткові документи задля встановлення фактичних обставин справи. (Том 2 а.с. 15-17, 18-19, 20-21, 22-23, 24-25, 26-27) 12.092019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Галагана В.І. заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Галагана В.І. визнана необґрунтованою (Том 2 а.с. 58, 59, 89, 92-93) 16.09.2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Арапіної В.І. відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Галагана В.І. відмовлено. (Том 2 а.с. 101-102) 25.09.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва визнано відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва Галагана В.І., заявлений 13.09.2019 року (вх.№ 57876) відповідачем [PERSON] - зловживанням процесуальними правами останньою та заяву про відвід залишено без розгляду. (Том 2 а.с. 155-156) 25.09.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання відповідача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції м. Києва, про визнання правочинів недійсними, - залишено без розгляду. (Том 2 а.с. 157-162, 163-164) 25.09.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. (Том 2 а.с. 169-170) Представник позивача [PERSON] адвокат Рибіцкий В.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав, що місить її зміст. (Том 1 а.с. 21-28) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. (Том 1 а.с. 112-117) Третя особа [PERSON] в підготовче та судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, письмове пояснення по суті позову суду не надав. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції м. Києва. в підготовче та судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмове пояснення, відповідно до якого представник просить суд розглянути справу за його відсутності, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. (Том 1 а.с. 83-85) Представник третьої особи Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції м. Києва, в підготовче та судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, письмове пояснення по суті позову суду не надав. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку показанням свідків, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 22.08.2002 року, що зареєстровано у КПКМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації». (Том 1 а.с. 162, 163, 164, 166-195) 09.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір довічного утримання, який на прохання [PERSON] та в наслідок її хвороби підписано в її присутності [PERSON] , посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В., зареєстровано в реєстрі за № 457. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40049751 від09.03.2018 року. (Том 1 а.с. 31, 159-160) Згідно Договору довічного утримання відчужувач передає у власність, а набувач отримує у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувачу утримання довічно на умовах цього Договору. Набувач зобов`язалась здійснити поховання відчужувача після її смерті. У зв`язку із укладенням цього договору на відчужувану квартиру накладається заборона відчуження на ім`я набувача. Крім того, згідно змісту Договору довічного утримання на прохання відчужувача [PERSON] та внаслідок її хвороби, договір підписано в її присутності [PERSON] та посвідчено нотаріусом на дому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, майно набуте за договором довічного утримання є спільною сумісною власністю подружжя, якщо набувач не доведе, що таке майно набувалось не в інтересах сім`ї, хоча і за спільні сімейні кошти (ВСУ від 24 травня 2017р., № 6-843цс17) Згідно матеріалів нотаріальної справи до Договору довічного утримання від 09.03.2018 року долучено Довідку від 09.03.2018 року, складену приватним нотаріусом Бурлак О.В., та Заяву, відповідно до якої відчужувач [PERSON] на момент придбання відчужуваної квартири у шлюбі не перебувала, а також долучено заяву набувача [PERSON] про те, що остання у шлюбі не перебуває, що перевірено за її паспортом [NUMBER] , виданим 25 лютого 1997 року Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, у якому є відмітка про реєстрацію шлюбу відділом ЗАГС м. Бровари Київської області 27.10.1990 року з [PERSON] , 1963 року народження, та відмітка про розірвання цього шлюбу відділом РАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 16 липня 2008 року, відміток про реєстрацію інших шлюбів у її паспорті немає. Особу [PERSON] , що підписалася за відчужувача, встановлено за її паспортом. Факт застосування санкцій, передбачених ст. 4 Закону України «Про санкції» у відношенні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не встановлений. Вказа обставини також підтверджено заявами [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Бурлак О.В. (Том 1 а.с. 161, 196-198, 217, 224) Крім того, 09.03.2018 року приватним нотаріусом Бурлак О.В. здійснено запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру боржників відносно [PERSON] , [PERSON] та щодо власників квартири [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 211, 212, 213, 214) 09.03.2019 року [PERSON] , [INFO] , складено Заповіт, за яким належну на праві власності квартиру [ADDRESS] спадкодавець заповіла [PERSON] , який на прохання [PERSON] та в наслідок її хвороби в її присутності та в присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] , - підписано [PERSON] , посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В., зареєстровано в реєстрі за № 456. Особи [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , які не являються близькими родичами спадкоємця за заповітом, нотаріусом встановлено. (Том 1 а.с. 225-226, 230-237) Згідно змісту заповіту, на прохання [PERSON] та внаслідок її хвороби, заповіт підписано в її присутності [PERSON] Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] хвора, не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками [PERSON] , [PERSON] Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. Особу [PERSON] , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, її дієздатність перевірено. У зв`язку із хворобою заповідача заповіт складено та посвідчено на дому за адресою: [ADDRESS] , де приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. була двічі: перший раз 09 березня 2018 року о 10.00 годині для з`ясування умов заповіту та вдруге 09 березня 2018 року о 12.00 годині для його посвідчення. [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла у квартирі [ADDRESS] , причина смерті - серцева недостатність, коронарокардіосклероз, хронічна ішемічна хвороба серця. При судово-медичній експертизі трупа [PERSON] будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено що підтверджено Лікарським свідоцтвом про смерть № 877, виданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи від 12.03.2018 року, та Висновком експерта № 877, складеним Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи» від 29.03.2018 року. (Том 1 а.с. 36, Том 2 а.с. 61, 62-65) 25.01.2019 року на підставі Постанови приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадину за законом на Ѕ частину майна спадкодавця [PERSON] , зокрема, на квартиру [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не було надано документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. (Том 1 а.с. 37-38) 27.06.2019 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 457, - визнано недійсним з дня його укладення 10 серпня 2010 року. (Том 2 а.с. 2) За даними Листа Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва від 24.07.2019 року № 1703/15, згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи (АІДС) «Швидка медична допомога», за період часу з 01 лютого 2018 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] , [INFO] о 06.15 години до громадянки [PERSON], 74 роки, (свої прізвище, ім`я та по батькові не повідомив) з телефонного номеру [NUMBER] був зареєстрований один виклик екстреної медичної допомоги за № 458 з приводу «не дише». Надати іншу запитувану інформацію стосовно виїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги за вказаним вище викликом неможливо у зв`язку із закінченням терміну зберігання медичної документації. (Том 2 а.с. 45) За даними Листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Шевченківського району м. Києва від 25.07.2019 року № 530, [PERSON] , 1944 року народження, [ADDRESS] , зверталась в амбулаторно-поліклінічне відділення ЦПМСД № 1 в 2013 р., 2015 р. Форма 025 (медична карта амбулаторного хворого) відсутня. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, відсутня. (Том 2 а.с. 47) За даними Листа СКП «Спеціалізованй комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» від 26.07.2019 року № 1023, у Книзі поховання та перепоховання померлих громадян Міського кладовища м. Києва запис про поховання [PERSON] , 1944 року народження, яка померла [INFO] відсутній. (Том2 а.с. 49) За даними Листа КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва від 26.07.2019 року № 01-/04-вих.№ 187, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1944 року народження, до лікарів філії № 1 КДЦ не зверталась. (Том 2 а.с. 83) Згідно Листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. від 27.08.2019 року № 567/01-16, податок на доходи фізичних осіб за договорами довічного утримання з набувача не стягується, а з відчужувача - за результатами податкового року, що минув з сум матеріального забезпечення, яке щомісячно виплачується набувачем відчужувачу, тобто на день посвідчення договору довічного утримання строк сплати такого податку відчужувачем ще не настав. Звернення до органів опіки та піклування за місцем проживання [PERSON] , а також до медичних закладів, психіатрів, терапевтів нотаріусом не відбувалось, так як така інформація за запитом нотаріуса не надається, так як є медичною таємницею. (Том 2 а.с. 107) За даними наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем нотаріуса, за період з 2015 року по липень 2019 року, 05.03.2018 року [PERSON] звернулась до нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із похилим віком та хворобою [PERSON] , однак нотаріальні дії 06.03.2018 року не вчинено, перенесено на іншу дату. 06.03.2018 року [PERSON] звернулась до нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із похилим віком та хворобою [PERSON] , нотаріальні дії вчинено 09.03.2018 року: посвідчено заповіт та договір довічного утримання. (Том 2 а.с. 113) За даними наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за період з 03.01.2018 року по 17.08.2018 рік., до реєстру за № 456 внесено нотаріальні дії щодо посвідчення заповіту на дому за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із хворобою заповідача [PERSON] , в її присутності та на її прохання заповіт підписано [PERSON] присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] А також Реєстр містить за реєстровим № 457 від 09.03.2018 року запис про посвідчення договору довічного утримання між [PERSON] , від імені якої на її прохання та в її присутності внаслідок її хвороби був підписаний [PERSON] (Том 2 а.с. 118, 119) Крім того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. надано до суду квитанції про оплату [PERSON] збору за вчинення нотаріальних та реєстраційних дій. (Том 2 а.с. 121, 122, 123) Крім того, 09.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. посвідчено Довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , підписаний [PERSON] у зв`язку із хворобою [PERSON] та за її дорученням. (Том 2 а.с. 135) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є головою правління будинку, не являється родичкою та подругою спадкодавця [PERSON] та сторін спірних правовідносин. 09.03.2018 року свідку зателефонувала відповідач [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, і повідомила, що спадкодавць [PERSON] запрошує свідка на підпис та посвідчення заповіту, тому просить взяти із собою двох свідків. На посвідчення заповіту прийшла особисто свідок [PERSON] задля підпису та двоє свідків [PERSON] , [PERSON] задля посвідчення правильності заповіту. В квартирі знаходилась спадкодавець [PERSON] , яка перебувала у хворобливому стані, не могла розмовляти та пересуватися, однак добре чула і могла усвідомлювати значення своїх дій та події щодо посвідчення спірних правочинів. Нотаріус повідомила спадкодавцеві про мету візиту всіх учасників посвідчення правочинів, на що остання позитивно кивнула головою. Нотаріусом було складено заповіт, оголошено його зміст спадкодавцеві [PERSON] , яка позитивно кивнула головою, не заперечуючи проти його змісту та підпису заповіту від її імені свідком [PERSON] у присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, свідком зауважено, що її не попереджали про підпис договору довічного утримання, про бажання укладення якого свідку було повідомлено лише після посвідчення заповіту. Крім того, свідок звернула увагу суду на те, що відповідач [PERSON] за життя спадкодавця укладала із правлінням будинку договір реструктуризації боргу за комунальні послуги по квартирі спадкодавця, здійснювала його погашення. Одного разу до свідка звернувся громадянин, який назвав себе « [PERSON] » та попросив дозволу замінити замок на вхідних дверях в квартирі спадкодавця [PERSON] Свідок зателефонувала останній, однак та заплакала у трубку телефону і просила не дозволяти громадянину « [PERSON] » змінювати замок на вхідних дверях її квартири. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що свідок [PERSON] запросила її бути свідком задля підтвердження підпису і волі спадкодавця [PERSON] До моменту посвідчення заповіту свідок не була знайома ані з спадкодавцем, ані із відповідачем [PERSON] 09.03.2018 року при посвідченні заповіту [PERSON] була в квартирі, привіталась кивком голови, оскільки за станом здоров`я не могла розмовляти та пересуватися. Нотаріус, встановивши особи, повідомила присутнім: [PERSON] , свідкам [PERSON] , [PERSON] та спадкодавцеві [PERSON] мету візиту присутніх, оголосила зміст заповіту, запитала дозволу на його підпис та посвідчення, на що спадкодавець позитивно кивнула головою. Нотаріус дала можливість ознайомитись із текстом заповіту, після чого його було підписано та посвідчено. Відповідач [PERSON] при підписанні та посвідченні заповіту поряд із свідками та нотаріусом присутньою не була. Свідок зауважила, що спадкодавець [PERSON] в момент посвідчення заповіту була у хворобливому стані, однак усвідомлювала значення своїх дій та події щодо підпису і посвідчення заповіту, не заперечувала проти останнього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка також була присутньою при підписанні та посвідченні заповіту від 09.03.2018 року, дала показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Суд, надавши оцінку показанням свідків, які станом на день укладення спірних правочинів не перебували ані в дружніх, ані в родинних відносинах із спадкодавцем [PERSON] та із сторонами даного спору, за відсутності даних про зацікавленість свідків щодо наслідків розгляду справи, приймає до уваги факти, зазначені свідками щодо обставин та події вчинення спірного договору довічного утримання та спірного заповіту. Відповідно до статі 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 Цивільного кодексу України). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 748 Цивільного кодексу України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Момент виникнення прав та обов`язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає i право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов`язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 Цивільного кодексу України). право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність повязується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК Цивільного кодексу України). Так, в ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 236 Цивільного кодексу України, визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. (ч. 2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат») Відповідно до статті 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. (п. 1 Глава 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. (ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат») Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. (ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат») Як убачається з матеріалів справи, складову предмету спору становлять вимоги позивача, як потенційного спадкоємця після смерті [PERSON] про визнання недійсним Договору довічного утримання, серія та номер 457, посвідченого 09.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. та скасування права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно роз`яснень, наведених у в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи та показання свідків, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним Договору довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер 457, посвідченого 09.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В., з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що під час укладення спірного Договору нотаріусом було проведено визначення обсягу цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь, зокрема набувача за Договором [PERSON] , шляхом встановлення особи за паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 25 лютого 1997 року Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, у якому є відмітка про реєстрацію шлюбу відділом ЗАГС м. Бровари Київської області 27.10.1990 року з [PERSON] , 1963 року народження, та відмітка про розірвання цього шлюбу відділом РАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 16 липня 2008 року, відміток про реєстрацію інших шлюбів у її паспорті немає. Однак під час судового розгляду справи встановлено, що на час укладення спірного Договору [PERSON] перебувала у шлюбі, який був укладений 10.08.2010 року із громадянином [PERSON] , та даний шлюб не був визнаний недійсним на момент укладення спірного Договору. При цьому, під час укладення шлюбу відповідач [PERSON] скористалась своїм правом зміни прізвища на « [PERSON] », однак протягом місяця з дати зміни відомостей щодо сімейного стану та свого прізвища відповідач не подала документів про внесення таких змін до паспорту громадянина України, наслідком чого є недійсність такого документу. Попри факт надання нотаріусу паспорту, який містить недостовірні дані, відповідачем власноручно підписано заяву про її не перебування у зареєстрованому шлюбі, - що не відповідало дійсності (Том 1 а.с. 224). Таким чином, при вчиненні оспорюваного правочину, особу набувача [PERSON] встановлено за недійсним паспортом, тому не було дотримано вимогу закону щодо встановлення особи сторони набувача за правочином на підставі дійсного документа, що, зокрема, є порушенням статей 43, 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глава 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у редакції, чинній на час укладення Договору. Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмети та підстави пред`явлених позову), можливості порушення прав позивача та їх захисту в обраний нею спосіб; чи існує у зазначених осіб обґрунтований цивільний інтерес до об`єкта цивільного права; чи є цивільний інтерес особи порушеним фактом учинення правочину та в чому відповідне порушення полягає; чи є відновлення становища, що існувало до можливого порушення права, тим правовим способом, що ефективно захистить цивільний інтерес особи позивача, - суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним досліджуваного Договору довічного утримання. Поряд із наведеним, позовні вимоги [PERSON] щодо скасування реєстрації права власності на зазначену квартиру за [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 09.03.2018 р., - не підлягають до задоволення з огляду на передчасність пред`явлення зазначених позовних вимог. Окрім того, аналіз норм ст. 2, ч. 5 ст. 3, ч.ч. 2, 4 ст. 9, ст.ст. 24, 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. В частині вимог позивача [PERSON] про визнання недійсним Заповіту від 09.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , суд вважає необхідним зазначити наступне. У статті 1233 Цивільного кодексу України, зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень статті 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, зокрема, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє . Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу . Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. (ч. 2 ст. 1248, ч. 2 с. 1253 Цивільного кодексу України) Відповідно до статті 1257 Цивільного кодексу України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 1257 Цивільного кодексу України, передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 Цивільного кодексу України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Заповіту, від 09.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , -оскільки судом достовірно встановлено, що оспорюваний заповіт було складено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за місцем зареєстрованого проживання заповідача [PERSON] у м. Києві та зі слів останньої, у зв`язку із хворобою - за дорученням заповідача, у її присутності та у присутності нотаріуса заповіт підписано довіреною заповідачем особою [PERSON] , прочитано вголос, підписано та посвідчено у присутності двох свідків, особу яких нотаріусом встановлено, та які не належать до переліку осіб, яким за ч. 4 ст. 1253 ЦК України заборонено бути свідками при посвідченні заповіту. У момент оголошення, підпису та посвідчення заповіту спадкодавець усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що одноголосно підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками, та не спростовано наявним в матеріалах справи доказами. Крім того, слід зауважити, що відповідно до п. 1 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (у редакції, чинній на день складення спірного правочину), дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. (п. 1 Глава 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) Разом з тим, суд визнає необґрунтованим твердження сторони позивача про те, що в момент складання спірного заповіту заповідач [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що, на думку позивача, не перевірено нотаріусом під час посвідчення заповіту, - оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у заповідача психічних захворювань, перебування її на обліку у лікаря психіатра, наявності лікарської документації, яка б вказувала на психічні розлади у здоров`ї заповідача. При цьому, нотаріусом особу заповідача було встановлено та дієздатність перевірено відповідно до вимог п. 1 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 43 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом встановлено фізичну неможливість заповідача особисто скласти, прочитати та підписати заповіт через тяжкий, хворобливий фізичний стан заповідача, що не підлягає сумніву з огляду на природню смерть заповідача через декілька годин після посвідчення заповіту, за наявності низки хвороб, що встановлено Висновком експерта 877 від 29.03.2018 року (Том 2 а.с. 62). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції м. Києва, про визнання правочинів недійсними, підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2019 року становить 1 921,00 грн. Згідно ч. 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий зір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, ураховуючи часткове задоволення позову, а також звільнення відповідача від сплати судового збору як особи з інвалідністю ІІ групи, приймаючи до уваги задоволення позову щодо однієї вимоги немайнового характеру та забезпечення позову, позивачу підлягає до компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial