Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку прийняття спадщини та просила визнати за нею право власності на 45/432 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що мала дівоче прізвище « [PERSON] », яке було змінено при реєстрації шлюбу з [PERSON] .. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . [PERSON] , мала дівоче прізвище «[PERSON] », яке було змінено при реєстрації шлюбу з [PERSON] .. Також, в провадженні Народного суду Московського району м. Харкова перебувала справа з позовом [PERSON] та [PERSON] про визнання факту прийняття позивачками спадщини, що відкрилась після смерті їх матері [PERSON] . У вказаному рішенні, судом встановлено, що « [PERSON] и [PERSON] «являются дочерями умершей» (мовою оригіналу). Відповідно до викладеного, [PERSON] є племінницею [PERSON] . Вищенаведеним судовим рішенням було ухвалено визнання права спадкоємиць [PERSON] , доньок - [PERSON] та [PERSON] , на спадкове майно - 45/216 часток від домоволодіння, що розташовано за адресою [ADDRESS] , в рівних долях обом дочкам. Відповідно до викладеного, кожній особі, матері позивача за теперішнім позовом та її тітці, належало по 45/432 частин вказаного домоволодіння. Вказане підтверджується реєстрацією права власності [PERSON] та [PERSON] за рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 03.10.1969 року на 45/216 частини домоволодіння, що розташовано за адресою [ADDRESS] , яка проведена Харківським міським бюро технічної інвентаризації, в реєстраційній книзі за № 3510 від 14.11.1961 року. Також, відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 09.03.1973 року за № 1-1710. Відповідно до викладеного, на час відкриття спадщини [PERSON] належало 45/432 частини домоволодіння. Єдиною сестрою спадкодавиці була мати позивача - [PERSON] , спорідненість яких як сестер підтверджено Рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 03.10.1969 року. Натомість на час смерті спадкодавиці [PERSON] , [PERSON] померла. Згідно з викладеним, позивач є спадкоємицею другої черги спадкування за правом представлення - племінницею спадкодавиці, яка не момент смерті не мала чоловіка, батьків, дітей, а її сестра, мати позивача, була також померлою [INFO] . Спадкоємцем цієї ж черги спадкування є брат позивача - відповідач [PERSON] .. Вказане підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , де матір`ю відповідача зазначено [PERSON] . Мати позивача [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] , у зв`язку із шлюбом з батьком [PERSON] . Позивач та відповідач є рідними сестрою та братом по матері від різних батьків, та спадкоємцями [PERSON] , яка є єдиною спадкоємицею [PERSON] , своєї сестри. Відповідач із заявою про прийняття спадщини не звертався, натомість позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавицею. Право власності спадкодавиці та осіб-співвласників не може бути підтвердженим за наявними документами, оскільки на даний час в Реєстрі речових прав на нерухоме майно дані щодо права власності на домоволодіння - відсутні. [PERSON] , не була громадянкою України, але постійно проживала разом із своєю єдиною родичкою - племінницею, якою є позивач. Позивач доглядала за [PERSON] та надавала відповідну допомогу. [PERSON] була громадянкою Російської Федерації, але не проживала в країні громадянства, оскільки проживала в м. Харків зі своєю родиною - племінницею, позивачем. В м. Корольов Російської Федерації [PERSON] мала на праві власності квартиру, за оренду якої отримувала грошові кошти. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я наприкінці 2009 року, на початку січня 2010 року [PERSON] тимчасово виїхала до м. Москва для оформлення документів для зміни громадянства та оформлення офіційного проживання в Україні у вказаному домоволодінні, оскільки потребувала постійного нагляду. Але, [INFO] в м. Москва [PERSON] раптово померла. Прах [PERSON] було передано позивачу, яка здійснила поховання в Україні. Позивач вважала себе такою, що прийняла спадщину, а саме 45/432 частин домоволодіння, в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України в силу спільного проживання із [PERSON] , тому не зверталась із заявою про прийняття спадщини. В березні 2017 року звернулась до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. За заявою позивача 13.03.2017 року було відкрито спадкову справу № 206/2017 на спадщину, що відкрилась після смерті її тітки [PERSON] . Але постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської нотаріальної контори від 23.03.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність підтвердження факту спільного проживання позивача зі спадкодавицею. Факт спільного проживання позивача та спадкодавиці однією сім`єю було встановлено рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 року по справі № 645/1367/17, до кінця грудня 2009 року. В 2020 році позивач знов звернулась до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської нотаріальної контори від 19.05.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в силу того, що нотаріусом позивач не може вважатися такою, що прийняла спадщину, оскільки судом було встановлено факт спільного проживання до кінця грудня 2009 року, а спадкодавиця померла [INFO] . Відповідно до викладеного, позивач звертається до суду за визнанням права власності [PERSON] , на 45/432 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2020 року визначено головуючого суддю Ульяніч І.В. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.07.2020 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження по даній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Також зазначив, що позивач із [PERSON] , яка померла в Російській Федерації [INFO] , мешкали з 2008 по грудень 2009 року. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач до нотаріуса звернулась вперше в 2017 році, потім в 2020 році, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Інших спадкоємців, крім відповідача, не має. В судовому засіданні відповідач позов визнав, просив його задовольнити, зазначив, що вони із позивачем є братом та сестрою по матері. [PERSON] була рідною сестрою їх матері, яка померла в 2000 році, позивач доглядала [PERSON] .. Він спадщину після смерті [PERSON] не прийняв та не претендує на неї. Також подав заяву про визнання позову. Відповідно до ст. 206 ЦПК України - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як визнання відповідачем позову суперечить закону, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилась, надала письмові пояснення, де зазначила, що вона є співвласницею спірного будинку. По суті вказаного спору повідомила наступне, що спадкодавиця [PERSON] , за життя була співвласницею їхнього спільного будинку. Своє право вона отримала разом із своєю сестрою [PERSON] , за рішенням суду в порядку спадкування за їх матір`ю - [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину мають прийняти її племінниця та племінник (Позивач та Відповідач). Позивач проживала з [PERSON] до смерті останньої і прийняла спадщину фактично. Відповідач за прийняттям спадщини не звертався, як їй відомо. Відповідно до викладеного, підтримала позов [PERSON] , вважала, що позивач має правові підстави для визнання спадщини за нею, не заперечує проти визнання її права на частку в будинку. Їй також відомо, що відповідач також погоджується із сестрою. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, надав письмові пояснення, згідно яких зазначає, що [PERSON] був його батьком. [PERSON] - його бабуся. І батько і бабуся вже померлі. Він прийняв спадщину без подання заяви, так як проживав і зареєстрований з ними. Але не оформлював спадщину в БТІ. Тому частки, що належали їм - спадкове майно [PERSON] . Проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя (ч. 1ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб вбачається, що 04.11.1959 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після одруження дружина почала носити прізвище - [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб вбачається, що 19.04.1980 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після одруження дружина почала носити прізвище - [PERSON] . Згідно копії рішення народного суду Московського району м. Харкова від 03.10.1969 року за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках за кожною було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 45/216 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб вбачається, що 28.10.1978 року було зареєстровано шлюб, відомості про одного із подружжя [PERSON] , після одруження дружина почала носити прізвище - [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до Харківської міської ради, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, треті особи: [PERSON] , [PERSON] - задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] у період з кінця грудня 2008 року до кінця грудня 2009 р. однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] . У визнанні права власності в порядку спадкування було відмовлено Згідно наданої позивачем копії Свідоцтва про смерть [NUMBER] , [INFO] у м. Корольов Московської області Росії померла (російською мовою) [PERSON] , громадянка Росії, [INFO] . Копії свідоцтва про смерть матері позивача, яка як зазначає позивач була сестрою [PERSON] та відповідно спадкоємицею другої черги, надано не було. На підставі інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 18.09.2020 року встановлено, що за наявними архівними матеріалами реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року проведено наступним чином: -48/216 частин за [PERSON] (російською мовою), на підставі рішення народного суду 2-ї дільниці Сталінського району м. Харкова від 15-16.11.1950 року; рішення народного суду Сталінського району м. Харкова від 06.06.1961 року; -9/216 частин за [PERSON] (російською мовою), на підставі рішення народного суду Сталінського району м. Харкова від 06.06.1961 року; -12/216 частин за [PERSON] (російською мовою), на підставі рішення народного суду Сталінського району м. Харкова від 06.06.1961 року; -45/432 частин за [PERSON] (російською мовою), на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 03.10.1969 року; -21/144 частин за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.03.1973 року Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, р-р № 1-1710; -93/216 частин за [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого 02.02.1993 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, р-р № 4-713. З отриманої на ухвалу суду копії спадкової справи судом встановлено, що спадкова справа № 206/2017 після смерті [PERSON] була зареєстрована 13.03.2017 року. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , проте постановою державного нотаріуса ХДНК №12 від 23.03.2017 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю документів про належність померлій спірного будинку (а.с.35). Свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалося. Нотаріусом було зроблено запит до нотаріуса м. Корольов Московської області Російської Федерації, з метою з`ясування наявності звернень спадкоємців із заявами про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, але відповідь на запит в матеріалах спадкової справи відсутня. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Згідно ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258, 1262, 1266 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Таким чином, суд дослідивши надані сторонами докази, давши їм належну правову оцінку, приходить до висновку, що в процесі розгляду справи не було надано переконливих доказів прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] , так як судом встановлено, що позивач мешкала із спадкодавцем до грудня 2009 року, спадщина відкрилась [INFO] . На час відкриття спадщини позивач не мешкала із спадкодавцем фактично, місце реєстрації спадкодавця на час відкриття спадщини було в [ADDRESS] , заяву про прийняття спадщини позивач нотаріусу, в установлений законом строк, не подавала, звернулась до нотаріуса в березні 2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Крім того, в підтвердження родинних відносин, а саме, що мати позивача [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ) та [PERSON] були рідними сестрами позивачем не було надано належних документів - копій свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] або рішення суду про встановлення родинних відносин, з яких би вбачалось, що зазначені особи мають спільних батьків. Крім того, позивачем зазначено, що вона є спадкоємцем за правом представлення, так як її померла мати, могла бути спадкоємець 2 черги, проте не надала свідоцтва про смерть матері. На підставі викладеного суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed