Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про встановлення порядку користування жилим приміщенням, розподіл особового рахунку на користування житлово-комунальними послугами, надання окремого особового рахунку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач, який являється інвалідом війни ІІ групи, 08.12.1988 року отримав ордер на жиле приміщення за №2026, на підставі якого у подальшому став наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно договору найму житла в будинках комунальної власності від 01.07.2014 року. У 1993 році позивач приватизував зазначену вище квартиру на себе та колишню дружину - відповідача по справі [PERSON] по 1/2 частки кожному, оскільки інші повнолітні члени родини відмовились від участі в приватизації. В квартирі [ADDRESS] окрім позивача зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] - колишньої дружини позивача, відповідача [PERSON] - сина позивача, відповідача [PERSON] - невістки позивача, а також онука [PERSON] та правнука [PERSON] . Проте, хоча місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване у вказаній квартирі, вказані особи у останній фактично не проживають. Згідно технічної характеристики квартири, виготовленої ВООБТІ 20.01.1993 року спірна квартира розташована на IV поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з: 3 кімнат житловою площею 38,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 11,6 кв.м., 2-а кімната 17,0 кв.м., 3-я кімната 9,7 кв.м., кухні, площею 8,4 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м., коридору 3,0 кв.м, передпокою 7,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4; 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м. Загальна площа квартири 63,1 кв.м. З 1993 року позивач проживає в кімнаті 11,6 кв.м. з виходом на балкон, площею 0,8 кв.м. по теперішній час. 19.02.1967 року в с. Шпиків Тульчинського району Вінницької області позивач одружився з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання у шлюбі у останніх є син - відповідач по справі [PERSON] , 1969 року народження. В цілому, подружнє життя було наповнене взаємоповагою, розумінням, допомогою в спільному побуті та підтримкою. Однак, після одруження сина позивача з відповідачем [PERSON] відносини між подружжям позивача та відповідача [PERSON] значно погіршилися, внаслідок чого останні розлучились. Після розлучення колишня дружина залишила зазначену вище квартиру та до грудня 2018 року проживала у власному будинку без реєстрації в смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області. На даний час, окрім позивача, у квартирі, порядок користування якою є предметом спору, зареєстровані та фактично проживають відповідачі: син [PERSON] та його дружина [PERSON] . З часу розлучення життя для позивача у квартирі стало нестерпним. Відповідачі перетворили його в постійні страждання. За попередньою змовою у 2008 році відповідачі відмовились від позивача та роблять усе, аби знищити позивача фізично та заволодіти квартирою. У 2011 році відповідачі у судовому порядку скасували акт приватизації квартири. Протягом усього часу спільного проживання у сторін постійні конфлікти, бійки та погрози щодо користування квартирою, які негативно впливають на самопочуття та здоров`я позивача. Під час чергових бійок та сварок у липні 2015 року відповідачі свідомо вибили вхідні двері до двох кімнат квартири, викинувши із квартири особисті речі позивача. Позивачем неодноразово робилися спроби визначення порядку користування квартирою мирним шляхом, однак відповідачі категорично відмовляються йти на певний компроміс та будь-які домовленості. Окрема ізольована кімната із виходом на балкон для позивача як для людини з серцево-судинними захворюваннями є необхідною, проте відповідачі перетворюють дану кімнату у «прохідний двір», а балкон у «сушку» для випраної білизни. Таким чином, мирним шляхом вирішити дане питання не вбачається за можливе, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив встановити порядок користування квартирою по [ADDRESS] наступним чином: у користування позивача [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 11,6 кв.м., та балкон, площею 0,8 кв.м.,а всього 12,4 кв.м.; у користування відповідачів [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 17,0 кв.м., у користування відповідача [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 9,7 кв.м. Місця загального користування, а саме: коридор, площею 3 кв.м., ванна кімната, площею 2,6 кв.м., вбиральня, площею 1,2 кв.м., кухня, площею 8,4 кв.м., передпокій, площею 2,2 кв.м., вбудована шафа, площею 0,4 кв.м., вбудована шафа, площею 1,2 кв.м., залишити в спільному користуванні сторін. Зобов`язати ТОВ «ЖЕО» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою, відкривши на ім`я позивача новий особовий рахунок, закріпивши при цьому існуючий особовий рахунок № [NUMBER] за відповідачем [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.55-59), а також запереченнях на відзив (а.с.100). В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та її представник - адвокат Книжник Я.В. позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позов (а.с.89-90). Представник відповідача ТОВ «ЖЕО» за довіреністю Кучеренко О.М. поклався на розсуд суду при вирішенні даного спору. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.12.1988 року виконавчим комітетом Вінницької міської Ради народних депутатів позивачу [PERSON] та його сім`ї з 3 осіб ( [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - син) було видано ордер №2026 на право заняття жилого приміщення трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), на підставі якого у подальшому позивач став наймачем вказаної квартири, згідно договору найму житла в будинках комунальної власності від 01.07.2014 року (а.с.10-12). Відповідно до пояснень сторін, спірна квартира на час розгляду справи не приватизована і є власністю територіальної громади м. Вінниця в особі Вінницької міської ради. Згідно технічної характеристики квартири, виготовленої ВООБТІ 20.01.1993 року спірна квартира розташована на IV поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з: 3 кімнат житловою площею 38,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 11,6 кв.м., 2-а кімната 17,0 кв.м., 3-я кімната 9,7 кв.м., кухні, площею 8,4 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м., коридору 3,0 кв.м, передпокою 7,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4; 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м. Загальна площа квартири 63,1 кв.м. (а.с.13-14). Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» вих.№10105 від 16.11.2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON] - квартиронаймач; [PERSON] - дружина; [PERSON] - син; [PERSON] - невістка; [PERSON] - онук; [PERSON] - правнук (а.с.6). Згідно акту №10492, складеного комісією в складі інспектора ВКР ТОВ «ЖЕО» Леонтьєвої С.П., начальника ВКР ТОВ «ЖЕО» Чумакова В.Ю. та затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» 03.01.2019 року вбачається, що під час виходу на місце за адресою: [ADDRESS] , у вказаній квартирі не проживають [PERSON] та його син [PERSON] (а.с.7). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.09.2010 року у цивільній справі №2-4934/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.02.1967 року в Шпиківській сільській раді Тульчинського району Вінницької області, актовий запис №9 (а.с.26). Після розірвання шлюбу колишня дружина позивача - відповідач [PERSON] проживала без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується змістом довідки Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області вих.№02-14-500 від 30.09.2015 року (а.с.25), проте на час розгляду справи відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає у спірній квартирі. Позивач являється інвалідом війни ІІ групи, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] (а.с.19) та довідка Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 12.03.2014 року №2872 (а.с.19); має хворобливий стан здоров`я, про що свідчать медичні документи (а.с.20-24); згідно рішення виконкому міської ради від 25.12.2014 року №2947 перебуває на квартирному обліку при виконкомі міської ради загальної черги та включений в список на позачергове отримання житла, а також рахується в списку інвалідів війни та членів їх сімей загиблих військовослужбовців, як інвалід війни. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі існують неприязні відносини, в тому числі спір щодо порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать неодноразові звернення позивача до виконавчого комітету Вінницької міської ради (а.с.27-34, 82-84), органів прокуратури (а.с.80-81) щодо неправомірних дій відповідачів та вчинення останніми перешкод йому у праві користування жилим приміщенням вказаної квартири, рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 28.04.2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2011 року залишено без змін, у цивільній справі №2-1024/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою (а.с.91-92, 93-96), актом №1674 від 15.07.2015 року про пошкодження вхідних дверей (а.с.15) тощо. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За положеннями статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст.47 ЖК УРСР). Проте, 13,65 кв.м. це норма саме у межах якої громадянин може бути забезпечений жилою площею, але вона не є виключною, обов`язкова площа має бути не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, положення про що визначено у п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470. Пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською Радою професійних спілок від 11.12.1984 року №470 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Відповідно до постанови №21 виконкому Вінницької обласної ради та президіуму обласної ради профспілок від 10.01.1985 року підставою для взяття на квавритрний облік для поліпшення житлових умов являється 6,5 кв.м. жилої площі на кожного із членів сім`ї. На даний час в спірній квартирі, житлова площа якої 38,3 кв.м., зареєстровано місце проживання шістьох осіб, тобто на одну особу припадає 6,38 кв.м. при нормі жилої площі 13,65 кв.м. на одну особу та обов`язкової площі - 6,5 кв.м. Підстав для неврахування [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] при визначенні розміру жилої площі, яка припадає на одну особу, суд не вбачає, оскільки місце проживання вказаних осіб в установленому законом порядку зареєстровано за адресою спірної квартири. Між сторонами по справі склався відповідний порядок користування вказаною квартирою, а саме: позивач користується житловою кімнатою, площею 11,6 кв.м. з 1993 року, у користуванні відповідачів [PERSON] та [PERSON] - житлова кімната, площею 9,7 кв.м., у користуванні відповідача [PERSON] - житлова кімната, площею 17 кв.м. Таким чином, зважаючи на порядок користування квартирою, який склався між сторонами, норму жилої площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу та обов`язкової площі - 6,5 кв.м.,розмір жилої площі в 6,38 кв.м., яка припадає на жителів спірної квартири з розрахунку на шістьох осіб, враховуючи також права осіб [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , місце проживання яких зареєстроване у вказаній квартирі, суд вважає, що вимога позивача щодо встановлення порядку користування квартирою, шляхом виділення кожному окремої кімнати, не підлягає задоволенню, оскільки при встановленні запропонованого позивачем варіанта користування квартирою порушуватимуться права інших членів сім`ї квартиронаймача. Також, не підлягає задоволенню позовні вимоги про виділення позивачу [PERSON] в одноособове користування балкону, оскільки балкон - є приміщенням загального користування, а одноособове користування балконом буде порушувати право інших мешканців цієї квартири на користування останнім в побутових потребах, що є неприпустимим. Що ж стосується позовних вимог щодо зобов`язання ТОВ «ЖЕО» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою, відкривши на ім`я позивача новий особовий рахунок, закріпивши при цьому існуючий особовий рахунок № [NUMBER] за відповідачем [PERSON] , то в задоволенні останніх слід також відмовити, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в судовому порядку, про що звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 18.10.2018 року у справі №756/9713/16-ц. Більше того, суд звертає увагу, що в судовому засіданні не встановлено, що в позасудовому порядку сторони звертались з вимогою до відповідних організацій про укладення з ними окремих договорів, і їм було в цьому відмовлено. Таким чином, на момент розгляду справи судом не встановлено порушення, невизнання або оспорювання житлових прав мешканців спірної квартири з боку обслуговуючих організацій. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed