Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання на час навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2019 року і до досягнення [PERSON] 23 років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є її батьком. Позивач навчається на третьому курсі Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання за контрактом. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2021 року. Вартість навчання за рік становить приблизно 23000,00 грн. З початку навчання і по теперішній час кошти за навчання сплачує мати, відповідач матеріальної допомоги на навчання не надає. Позивач зазначає, що працевлаштуватися не має можливості оскільки навчається на денній формі навчання, у свою чергу відповідач працевлаштований та отримує постійний дохід, інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, на його утриманні не має, отже матеріальне становище відповідача та його стан здоров`я дозволяють йому сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов визнає частково у розмірі 2000,00 грн. У відзиві відповідач посилається на те, що не ухиляється від обов`язку утримувати свою повнолітню доньку, у зв`язку з чим з вересня 2016 року по березень 2019 року перераховував добровільно за власною ініціативою на картку [PERSON] .. Окрім того, зазначає що на теперішній час він одружений на [PERSON] , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за спільною дитиною [PERSON] , [INFO] . Разом з ними проживає донька дружини від першого шлюбу. Таким чином, на утриманні позивача перебувають дружина, яка знаходиться у декретній відпустці ніяких доходів не отримує, та двоє малолітніх дітей. У відзиві відповідач також, зазначає про те, що вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь починаючи з 28.08.2019 року і до досягнення нею 23 років суперечить вимогам ч.2 ст.190 СК України, відповідно до якої право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Також посилається на те, що у довідці ВУЗу, яка була надана позивачем невірно зазначено термін навчання, оскільки відповідно до договору про надання освітніх послуг строк навчання складає 4 роки, що також підтверджується довідкою з ВУЗу від 30.10.2019 року. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що аліменти необхідно стягнути з 28.08.2019 року по з 30.06.2020 року. До суду надійшла від позивача відповідь на відзив у якій зазначено, що позивачка не має жодного доходу, окрім фінансової підтримки з боку своєї матері, фінансовий стан якої зазнав значних втрат у зв`язку з необхідністю сплачувати кошти за навчання позивачки. До того ж, позивачка навчається в іншому місті та повинна окрім навчання витрачати гроші ще й на житло, харчування, проїзд, придбання різних речей необхідних для існування та навчання. Термін навчання триває з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2021 року. Позивачка, в свою чергу, звернулася з позовом до суду 29.08.2019 року, тобто фактично, відповідач не приймав жодної участі та не надавав допомогу протягом майже трьох років її навчання. Вартість навчання складає близько 23 000 грн. Таким чином виходить, що матір`ю позивачки у період з 01 вересня 2016 року по 28 вересня 2019 року, тобто за три календарних навчальних роки, сплачено майже 69 000 грн. Також позивач зазначає, що відповідно до договору про надання освітніх послуг, укладеним між позивачкою та Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого: «Замовник вносить плату у готівковій або безготівковій формі за перший рік навчання у повному обсязі у строк не пізніше 01 вересня року, в якому починається надання освітньої послуги». Недоречними є посилання відповідача про те, що він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн., оскільки з ним проживає донька від першого шлюбу його дружини, так як наявність цієї дитини не покладає жодного обов`язку на відповідача по її утриманню, а отже не може впливати на визначення розміру аліментів. В запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначає, що категорично не згоден з твердженням позивача, що відповідач самоусунувся від допомоги позивачки вже як три роки. Обґрунтовує заперечення тим, що як зазначено позивачем, то за три навчальні роки мати позивача сплатила майже 69000,00 грн., разом з тим відповідач за період з 01.09.2016 року по 02.11.2019 року у добровільному порядку перерахував на карту позивача грошові кошти у розмірі 152030,00 грн. Вказане, на думку відповідача, спростовує твердження позивача про самоусунення від утримання доньки. Навпаки, враховуючи вартість навчання позивача за календарний рік, яка складає 22900,00 грн., та загальну суму перерахованих відповідачем коштів, відповідач вказує на те, що ним самостійно здійснено оплату навчання доньки за всі роки її навчання, більш того, перерахована сума майже в два рази перевищує вартість цього навчання (22900,00 грн. х 4 роки = 91600,00 грн.). Звертає відповідач увагу суду на те, що у зв`язку зі зміною сімейного та матеріального стану не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 5000,00 грн. та згоден сплачувати 2000,00 грн. У поясненнях третьої особи викладені обставини ідентичні з обставинами, викладеними позивачем у відповіді на відзив. Позивач надала уточнену позовну заяву, підстави позову залишила незмінними, та просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходів) на її утримання на час навчання, щомісячно починаючи з 28.08.2019 року і до досягнення [PERSON] 23 років. Від представника позивача надійшла письмова заява про проведення судового засідання у відсутності позивача та її представника, вимоги уточненого позову підтримують, просять його задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву, позов визнає частково в частині стягнення з нього аліментів на утримання позивача на час навчання у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2019 року і до закінчення нею навчання до 30.06.2020 року. Справу просить розглядати у його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , яке видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Донецької області, актовий запис №501. Згідно договору №72/4ф про надання освітніх послуг від 01.09.2016 року, судом встановлено, що [PERSON] є студентом Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавр. Пунктом 9 договору №72/4ф передбачено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 91600,00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 22900,00 грн. Позивач у заявах по суті справи зазначав, що термін її навчання у зазначеному навчальному закладі - з 01.09.2016 року по 30.06.2021 року. Відповідач у поданих заявах по суті справи порушував питання щодо не відповідності зазначеного терміну навчання дійсності. Щодо терміну навчання, то суд виходить з наступного. У договорі від №72/4ф про надання освітніх послуг від 01.09.2016 року, зазначено, що строк навчання чотири роки за ступенем бакалавра. Згідно довідки №4689 від 30.10.2019 року за підписом директора Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Лукашенко Вікторія Євгеніївна є студентом 4 курсу 12 групи директора Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Зарахована за освітнім ступенем бакалавр на місце, що фінансується за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб наказом №419-с від 12.08.2016 року. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Щодо наданої позивачем довідки №4113 від 07.06.2019 року за підписом директора Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, згідно якої [PERSON] є студентом 3 курсу 12 групи директора Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Зарахована за освітнім ступенем бакалавр на місце, що фінансується за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб наказом №419-с від 12.08.2016 року. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2016 року по 30.06.2021 року. То суд, оцінюючи її з точки достовірності приходить до висновку, що вказаній у ній відомості щодо терміну навчання [PERSON] до 30.06.2021 році є сумнівними, оскільки спростовуються договором №72/4ф про надання освітніх послуг від 01.09.2016 року та довідкою №4689 від 30.10.2019 року, яка за часом надана пізніше. Таким чином, судом встановлено, що термін навчання [PERSON] у Інституті з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавр з 01.06.2016 року по 30.06.2020 року, що підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцятитрьохрічного віку при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 дійсного Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд приймає до уваги можливість надання утримання другим із батьків, дружиною, чоловіком і повнолітніми дочкою, сином. Окрім того, ст.201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядів справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.04.2019 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №244. Прізвище після державної реєстрації: чоловіка [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №335. Отже відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні малолітню дитину. Також суд враховує регулярне надання матеріальної допомоги позивачу відповідачем, а саме таке надання у період з 01.09.2016 року по 02.11.2019 року на суму 153030,00 грн. підтверджено наданою позивачем випискою (переказ грошових коштів [PERSON] ) по картці і додатковим карткам по договору з АТ «Приватбанк». Разом з тим суд при визначенні потреби позивача у матеріальній допомозі в зв`язку з продовженням навчання та розміру аліментів, пов`язаних з цим, враховує те, що дочка відповідача навчається на денній формі за договором, тобто має витрати, пов`язані з оплатою вартості навчання, не отримує стипендії. В той же час, у відповіді на відзив позивач зазначала, що навчається в іншому місті та повинна окрім навчання витрачати гроші ще й на житло, харчування, проїзд, придбання різних речей необхідних для існування та навчання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, аналізу, тощо. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Позивачем викладені у відповіді на відзив обставини щодо наявності інших витрат окрім навчання (витрати на житло, харчування, проїзд, придбання речей) не доведені, оскільки доказів на підтвердження вказаних тверджень позивачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підтвердженими витратами на навчання позивачем є витрати з оплати навчальних послуг, які згідно договору №72/4ф про надання освітніх послуг від 01.09.2016 року за весь строк навчання становлять 91600,00 грн. Отже, при вирішенні спору про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище сторін, всі інші обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, зокрема наявності у відповідача дружини, наявності на утриманні малолітньої дитини [INFO] , надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та не спростування вказаного твердження позивачем. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частин від усіх видів заробітку, може поставити відповідача у скрутне матеріальне становище. При визначенні розміру аліментів суд виходить з наступного розрахунку: 22900,00 грн. : на 12 (місяців навчання за рік) = 1908,33 грн. Тобто вартість навчання на один місяць складає 1908,34 грн. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Тобто, з закріпленого ч.1 ст.141 СК України положення вартість навчання на один місяць, яка складає 1908,34 грн. покладається на батьків в рівних частках (954,17 грн.). Верховний Суд постановою у справі № 622/373/16-ц від 29.01.2018 року роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,201\~цього\~кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на її утримання у зв`язку із навчанням в розмірі 2000,00 грн., який, з урахуванням раніше наданої матеріальної допомоги, та рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення її потреб, пов`язаних із продовженням навчання, та не є непосильним для відповідача, оскільки, на переконання суду, його майновий стан дозволяє сплачувати аліменти в такому розмірі. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів - до досягнення нею 23-х років, виходячи з того, що ч.2 ст.199 СК України чітко визначено припинення права на утримання у зв`язку із припиненням навчання, а тому батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення ними 23-х років лише за умови продовження навчання до цього віку. Натомість, як встановлено у судовому засіданні термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року і будь-яких доказів на підтвердження продовження нею навчання після цієї дати суду надано не було. До того ж позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом у разі продовження нею навчання після 30.06.2020 року і до досягнення 23-річного віку. Тобто, з відповідача аліменти у визначеному судом розмірі підлягають стягненню з 29.08.2019 року (день пред`явлення позову до суду) і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2020 року включно. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Outcome: partial