Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась\~в суд з позовом\~\~до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 29/3 від 14 лютого 1980 року вона, [PERSON], є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (Миколайчука) в м. Чернівці. В спірній квартирі крім неї зареєстрований також і відповідач. Відповідач з 1985 року та по даний час за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, а залишається формально зареєстрованим. На даний час місце перебування відповідача не відомо, будь-які засоби звязку з ним втрачені. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою №23 в будинку №5 по вул. Миколайчука м. Чернівці, вселити в дану квартиру та стягнути судові витрати по справі. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, зустрічний позов не визнали, просили визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], в зустрічному позові відмовити з підстав пропущення строку позовної давності, оскільки з 1987 року [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні житлом, до суду не звернувся за захистом свого права в межах строку позовної давності, не навів поважності причин пропуску строку та не просив його поновити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Крім того відповідач пояснив, що разом із сестрою, [PERSON] та її сім'єю (чоловік, син та донька) вони проживали за адресою [INFO] (Миколайчука), 5/23 та вели спільне господарство до 1987 року. Із 1987 року спільне проживання в вищезазначеній квартирі стало небажаним дня його сестри, оскільки [PERSON], створивши власну сім'ю почала поводитися неетично, заявляла свої права на користування квартирою, проявляла нестриманість у поведінці. [PERSON] аргументувала свою поведінку тим, що вона має власну сім'ю, двоє дітей і їм важко проживати в одній квартирі разом з ним, неодноразово наполягала на його переїзді, хоча іншого житла він не мав. У 1987 році він створив власну сім'ю і оскільки у них із дружиною не було окремого житла вони вирішили проживати разом із сестрою. Коли сестра дізналася про їх наміри, почала активно чинити перешкоди у користуванні житлом, за час його із дружиною відсутності змінила замки у дверях, що унеможливлювало вхід у квартиру. У зв'язку із чим вони змушені були переїхати до тещі, яка проживала за адресою [INFO]. За даною адресою він мешкав до 1997 року, та за весь цей час неодноразово звертався до сестри із бажанням повернутися та проживати у спірній квартирі, однак вона не впускала у квартиру. У 1997 році після розлучення він знову звернувся до сестри із намірами проживати у квартирі однак, [PERSON] вкотре ігнорувала його прохання, відмовилась давати ключі від квартири. У зв'язку із цим, він змушений був постійно проживати на зйомних квартирах у м. Чернівці. З 2015 року перебуваючи у цивільному шлюбі він переїхав у м. Вінниця, вул. Бортняка, 10/6, де проживає до цього часу. Зазначив, що бажає проживати у [INFO]. Участь в утриманні даної квартири він брав, неодноразово пропонував сестрі зробити ремонт, на що постійно отримував від неї негативну відповідь. Крім того, приблизно у 2006-2007 році [PERSON] звернулася до нього за допомогою, на той момент за квартирою числилася велика заборгованість по платежах житлово-комунального господарства і ставилося питання відібрання квартири державою. Він повністю сплатив всю заборгованість та владнав питання що стосувалися спірної квартири. Вказав, що позивачка також позбавила його права приватизувати цю квартиру, оскільки він також був зареєстрований у ній від самого початку і мав право отримати від держави частку у даному майні, для чого він бажав спільно із сестрою звернутися у відповідні органи. На даний момент власного житла для проживання не має, а тому просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою №23 в будинку №5 по вул.. Миколайчука м. Чернівці та вселити його в дану квартиру. В задоволенні позову [PERSON] відмовити, застосувавши строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 29/3 від 14 лютого 1980 року [PERSON], є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (Миколайчука) в м. Чернівці. Як вбачається з довідки КЖРЕП-4 від 19.08.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник) та [PERSON] (її брат). З 1989 року і по сьогоднішній день [PERSON] не пускає свого брата [PERSON] проживати у спірній квартирі. Ключів від квартири у [PERSON] ніколи не було, однак сестра дозволяла йому тимчасово зберігати у спірній квартирі свої речі, а також отримувати кореспонденцію по місцю своєї постійної реєстрації. Як вбачається з акту КЖРЕП-4 від 19 серпня 2015 року [PERSON] не проживає у [INFO] понад шість календарних місяців. Однак, як вбачається з довідки ФОП [PERSON] (Росія, Московська область, м. Раменське) від 05.01.2017р., починаючи з січня 2015 року і до липня 2016 року [PERSON] працював у неї за цивільно-правовою угодою, яку припинив через необхідність повернення на Україну. Постійне перебування в Росії на заробітках у вищезазначений період підтвердив також допитаний в якості свідка [PERSON] Крім того, що це є доказом поважності причин відсутності [PERSON] по місцю постійної реєстрації, це також є підставою для збереження за ним житлового приміщення на весь час роботи за кордоном відповідно до ст.73 Житлового кодексу. Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Частина 1 статті 261 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з даних вимог закону, вважаю, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у звязку із пропуском позивачем за первісним позовом встановленого чинним законодавством строку на звернення до суду. У позові [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причини ще з 1985 року, а тому втратив право на користування цим житлом. Однак, виходячи з пояснень позивачки в судовому засіданні, остання повідомила, що до 1989 року разом із ними у спірній квартирі проживала їхня з [PERSON] матір, яка була основним квартиронаймачем та не була проти того, щоб у квартирі був зареєстрований її син. Лише після смерті матері, у 1989 році [PERSON], яка стала основним квартиронаймачем по справі стала чинити перешкоди [PERSON] в користуванні спірним житлом. Крім того пояснила, що всі роки починаючи з 1989 року реєстрація [PERSON] у спірній квартирі стала порушувати їх права, бо поки з ними жила мама, вона не заперечувала, щоб він був там прописаний. Відповідно до стаття 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Початок перебігу позовної давності повинен співпадати з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У позивача [PERSON], як у основного квартиронаймача, можливість реалізувати своє право, а саме: в примусовому порядку через суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виникло після спливу шести місяців з 1989 року. Однак [PERSON] не зверталась до суду, оскільки як вона пояснила в судовому засіданні, вона жаліла відповідача, але в 2015 році вона вирішила приватизувати квартиру на себе і тому подала позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Виходячи з викладеного, метою звернення [PERSON] з позовом було не відновлення порушеного права, а намір самій порушити права [PERSON] на приватизацію житла. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Частина 3 статті 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В судовому засіданні адвокат [PERSON]А, яка представляє інтереси [PERSON] подала письмове клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. [PERSON] не звернулася до суду з вимогою про захист свого інтересу в межах строку позовної давності, не просила суд поновити пропущений строк позовної давності та не вказала поважності причин пропуску такого строку, а тому суд вважає, що дане клопотання слід задовольнити, відмовивши у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №23 в буд.№5 по вул. Миколайчука у м. Чернівці. Відповідно до ч.4 статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Оскільки право [PERSON] на проживання у спірній квартирі виникло з підстав, передбачених законом, а позивачка тривалий час чинить йому перешкоди в його реалізації, то відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України він має право на його захист. Слід зазначити, що хоча перешкоди в користуванні житлом чиняться [PERSON] ще з 1989 року, строк позовної давності, про застосування якого подано заяву представником [PERSON], не пропущений, оскільки порушення права є триваючим. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Україна проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до статті 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України\~також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У\~ст. 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до статей 3,4,15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди відповідачу в користуванні спірним житловим приміщенням, а саме квартирою №23 в буд.№5 по вул. Миколайчука у м. Чернівці. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS], загальною площею 44,60 кв.м. складається з двох житлових кімнат. Як вбачається із показів свідків [PERSON], [PERSON] з 1989 року і по сьогоднішній день [PERSON] не пускає свого брата [PERSON] проживати у спірній квартирі, хоча така технічна можливість є. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спростовує доводи [PERSON] про неможливість спільного проживання сторін судового спору, оскільки позивач та відповідач із своїми сімями можуть розміститись в окремих кімнатах. При цьому слід зазначити, що [PERSON] у приватній власності житла не мав і не має, з 1989 року і протягом усього часу по сьогодні він проживає за різними адресами у своїх родичів, знайомих або знімає житло, що підтвердили свідки та не заперечувала і сама позивачка за первісним позовом. Суд не приймає до уваги доводів [PERSON] про те, що на даний час [PERSON] проживає у іншої їхньої сестри і що це є підставою для відмови в зустрічному позові, оскільки позивач за зустрічним позовом постійно зареєстрований саме у спірній квартирі і не має права власності чи зареєстрованого права користування іншим житлом. Як пояснили свідки [PERSON], [PERSON], а також сам відповідач за первісним позовом, що був допитаний судом в якості свідка, ключів у [PERSON] ніколи не було, оскільки замки у дверях [PERSON] змінила ще у 1989 році, однак сестра дозволяла йому тимчасово зберігати у спірній квартирі свої речі, а також отримувати кореспонденцію по місцю своєї постійної реєстрації, що також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Крім цього, суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], які вказували, що [PERSON] до 2015 року не бажав проживати у спірному житлі, оскільки вони підтвердили в суді про те, що їм все відомо зі слів [PERSON], вони безпосередньо не сприймали ті обставини, що мають значення для справи. Щодо показів інших свідків, допитаних за клопотанням представника [PERSON], то їх суд також не приймає до уваги, оскільки у своїх показах свідок [PERSON] вказала, що їй невідомі причини відсутності [PERSON] по місцю реєстрації, свідок [PERSON] взагалі вказала, що [PERSON] вона не бачила останніх 30 років і не знає чи він проживав або приходив до спірної квартири. Свідок [PERSON] ствердив у своїх показах суду, що він не знає як часто [PERSON] приходив до сестри і чи намагався туди вселитися. Крім того, інші свідки по справі, в т.ч. і чоловік [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі з 1989 року, однак періодично приходив до сестри, залишав у неї речі, отримував від неї поштову кореспонденцію, однак вони достеменно не знають скільки разів і коли саме він звертався до сестри з проханням вселитися. Однак, свідок [PERSON], що є сином [PERSON], підтвердив суду у своїх показах, про те, що разом з батьком декілька разів приходив до тітки [PERSON] додому і що під час таких візитів [PERSON] просив сестру надати йому можливість проживати у спірній квартирі, внаслідок чого між ними відбувалися сварки, оскільки [PERSON] вказувала, що це її квартира. Також із показів сторони по справі, допитаної в якості свідка [PERSON] вбачається, що спірну квартиру вона завжди вважала своєю і про спільне проживання із братом не могло бути й мови, оскільки на її думку, він має де жити, а крім того, не несе разом із нею витрат по утриманню спірного житла. Таким чином, [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні спірним житловим приміщенням, її дії, на думку суду, є неправомірними, так як кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла. Згідно з ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з викладеного, суд приходить довисновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення в спірну квартиру підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно цих вимог закону встановлено, що [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом в сумі 551 грн. 21 коп., які є документально підтвердженими, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved