Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з наведеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Її мати мала у власності будинок по [ADDRESS] та земельний пай розміром 3.15 умовних кадастрових гектари із земель КСП «Зеленогірське». Вона постійно до дня смерті своєї матері [PERSON] проживала з нею. Вона здійснила поховання матері та всі поминальні обіди. Після смерті матері вона залишилась проживати в будинку матері, а також отримувала плату за оренду земельного паю, який належав матері. Вона звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Тому, просила суд встановити факт прийняття спадщини нею спадщини після смерті матері та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок та земельну частку (пай), яка належала її матері. В судовому засіданні позивач та її представники повністю підтримали позовні вимоги та надали аналогічні пояснення. Представник Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області Бевзенко А.Ф., який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що на 2001 рік він не був головою селищної ради. Однак, в 2015 році при складанні акту обстеження побутових умов та видачі довідок, зі слів сусідів було встановлено, що на момент смерті [PERSON] з нею проживала позивачка, яка і в подальшому проживає у вказаному будинку. Інший акт, який надавали відповідачі, не являється дійсним, так як його підписали не депутати, які зазначені. Відповідачі [PERSON], та [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, подали зустрічні позови про продовження строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог вони вказують, що дійсно позивачка проживала біля матері і після її смерті продовжує проживати у вказаному будинку. Однак, вони вважають, що спадщина повинна бути розподілена між ними трьома. Позивач їм ніяких коштів за отриману спадщину, зерно, отримане нею за користування паєм, не передавала. Просили задовольнити їх позовні вимоги, так як своєчасно вони не звернулись в нотаріальну контору з приводу прийняття спадщини через хворобу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, заперечень не надали, хоча неодноразово викликались в судове засідання. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних заяв [PERSON] та [PERSON] належить відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із свідоцтва про смерть видно, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 19). Згідно свідоцтв про народження та одруження позивачки та відповідачів, вони дійсно є дітьми [PERSON] і відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) являються спадкоємцями першої черги. З копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] видно, що [PERSON] дійсно являлась власником земельної частки (паю) розміром 3.15 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області (а.с. 5). З рішення № 51, довідки Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області видно, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] згідно запису по господарської книги №3, особовий рахунок [NUMBER] (а.с. 6). З довідки ТОВ «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області № 12 від 21 січня 2016 року видно, що [PERSON], отримувала орендну плату з 2001 року за орендну земельного паю, який вона успадкувала після смерті матері [PERSON] (а.с. 117). З акту обстеження фактичного проживання від 10 вересня 2015 року, складеного депутатами Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області видно, що дійсно [PERSON] до дня смерті матері [PERSON] проживала разом з нею в її будинку, а також після смерті матері матері залишилась проживати у вказаному будинку. У вказаному будинку здійснювала поточні ремонти, провела газо- та водопостачання (а.с. 118). Факт, що [PERSON] провела газопостачання в будинок [ADDRESS] також підтверджується робочим проектом з газопостачання за 2012 рік. Заказ № 37/15-02 (а.с. 121). З листа Любашівської державної нотаріальної контори № 1024/01-16 від 24.06.2016 року видно, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO], не заводилась (а.с. 174). З листа нотаріальної контори від 08.07.2016 року видно, [PERSON] відмовлено в оформленні свідоцтва на спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 187). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дійсно позивачка постійно проживала із [PERSON], а після смерті останньої залишилась проживати у вказаному будинку. За змістом ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначену в постанові від 18 грудня 2013 року, справа № 6-138цс13. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1.якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2.якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що позивачка, проживаючи у будинку [PERSON] після її смерті та отримуючи орендну плату, дійсно вступила у володіння та управління спадковим майном, тобто прийняла спадщину відповідно до діючого на той час законодавства. В зв'язку з викладеним, позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки прийнявши спадщину належним чином, вона не взмозі оформити свої спадкові права на майно нотаріально через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується листом нотаріуса. Що стосується зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] про продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Дійсно, частиною 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року передбачено право спадкоємця на продовження строку на прийняття спадщини. Так, строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Однак, при зверненні до суду з позовами про продовження строку для прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] вказали, що вони хворіли і не змогли своєчасно подати відповідну заяву до нотаріальної контори. При цьому, [PERSON] не надала взагалі будь-яких документів, які свідчили б про її хворобу, а [PERSON] вказала, що вона пенсіонерка та зіслалась на довідку № 1196 від 16.11.2015 року про перебування на амбулаторному лікуванні з 28.08.2001 року по 10.09.2001 року, яка знаходиться в цивільній справі № 507/1212/15-ц (а.с. 124). На думку суду, перебування на амбулаторному лікуванні протягом 13 днів, не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яку необхідно було подати протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, враховуючи, що з часу смерті [PERSON], минуло більше 10 років, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не довели належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, в зв'язку з чим, в задоволенні вказаних позовів належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved