Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він із 18.12.1993 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [INFO]. Проте одруження виявилось невдалим, сімейні стосунки фактично припинені, подружжя проживає окремо. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду письму заяву в якій просить позов задовольнити, судовий розгляд проводити без його участі, з огляду на, що суд вважає за можливе розглядати таку без участі [PERSON] Відповідач у судовому засіданні позов визнала, шлюб просила розірвати, клопотань про відновлення свого дошлюбного прізвища не заявляла, терміну на примирення не просила. Заслухавши думку відповідача, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 1993 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом № 437, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане повторно 17.08.2018 р. Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 19.09.1995 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва. Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на сімейне життя, постійні сварки, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння і поваги в сім'ї. Спроби примирення позитивних наслідків не досягли, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше спільне життя та збереження шлюбу недоцільне та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України , позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved