Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким перерахувати суму заборгованості по аліментах, а саме врахувати в суму аліментів кошти в сумі 15 767,40грн. та зменшити аліменти з 50% заробітку до 30% заробітку. У обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 12 березня 2005 року перебували в шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду від 31.10.2016 року народження у справі № 466/1734/16-ц розірвано. Від шлюбу з Відповідачем мають дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , на утримання яких рішенням Шевченківського районного суду від 02.12.2016 року у справі № 466/6248/16-ц з нього стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] в розмірі 50% від усіх видів доходу щомісячно але не менше ніж 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Стягнуті аліменти ним сплачуються. Зокрема ним перераховані за 2016 рік: Липень - 700 грн., Серпень - 200 грн., Серпень - 700 грн., Вересень - 500 грн., Листопад - 800 грн.; за 2017 рік: Лютий - 2000 грн., Квітень - 1 102 грн., Травень - 1500 грн., Липень - 2000 грн.,Вересень - 2 000 грн. Крім того, ним купувався одяг, взуття, подарунки на день народження та інші необхідні речі для дітей як в Україні, так і за кордоном на загальну суму 2 868 грн. 40 коп. і 427,18 злотих, що по курсу НБУ становить 2 990 грн. Станом на 16.04.2018р. згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментах становить 55 771 грн. 94 коп., яка ним на час винесення рішення суду оплачена повністю, однак в цю суму належить врахувати вищезазначені витрати, які не враховані державним виконавцем. Також, ним оформлялися позика в інтересах сім`ї для придбання житла на суму 173 194 грн., пеня по якій склала 73 330 грн., та позика на суму 246 524 грн. Ці позики сплачені позивачем самостійно. В подальшому позивачем сплачено на користь відповідача та інших співвласників у придбаній за кредитні кошти квартирі по 151 875грн. кожному, в цілому 759 375 грн. Єдиним його доходом є заробітна плата, але з урахуванням вищевказаних витрат, а також витрат на власне харчування, одяг інші необхідні потреби, розмір аліментів є надміру обтяжливим для нього. Відповідач подав відзив на позовну заяву, як і письмові пояснення, де позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Обставини стягнення аліментів пояснила аналогічно вищевикладеному. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не було подано. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду: Позовна заява поступила до суду 14.05.2018 року. Ухвалою від 17.08.2018 року позовна заява залишена без руху, надано строк позивачу для усунення недоліків (т. 1 а.с. 22-24). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.08.2018 року після усунення позивачем недоліків, відкрито провадження у зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання на 01 жовтня 2018 року (т. 1 а.с.29). На адресу Шевченківського районного суду м. Львова 27.09.2018 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 37-41). В якому зазначає, що проти вимог позовної заяви заперечує в повному обсязі, вважає його без підставним та не обґрунтованим. У підготовче засідання 01.10.2018 року позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить вихідна кореспонденція, яка повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (т. 1 а.с. 33). Причини не явки суду не відомі. представник позивача адвокат Козак О.В. заявила клопотання про витребування інформації (т.1 а.с. 46) Ухвалою від 01.10.2018 року витребувано інформацію з КБ «Приватбанк» про рух коштів по рахунку, відкритому на банківську картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу [PERSON] , підготовчий розгляд закрито та справу призначено до судового розгляду (т.1 а.с. 51-52). Ухвалою судового засідання від 07.10.2020 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Бобер А.М. витребувано докази: інформацію у Залізничного відділу ДВС м. Львові ГТУЮ у Львівській області про наявність або відсутність заборгованості, зокрема про стан розрахунків по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] . За клопотанням сторони відповідача судом було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Справа розглядалась в порядку загального позовного провадження, і перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. З огляду на карантинні обмеження, суд неодноразово йшов на зустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Крім того, суд розглянув всі заявлені клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Суд не був надто суворий до правил подання доказів, але завжди надавав можливість протилежність стороні ознайомитись з цими доказами та надати свої контрдокази. Судом у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ було створено для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Позивач приймав участь у розгляді справи особисто та в особі свого повноважного представника. Відповідач, також приймала участь у розгляді справи особисто та в особі свого повноважного представника. Вони мали можливість надавати суду пояснення та докази, якими підтверджуються їхні вимоги чи заперечення. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч. ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Крім того, ніщо не вказувало на те, що в інтересах неповнолітніх є необхідність самостійно збирати докази. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція учасників справи. Представник позивача під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримала. Позивач і його представник дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач та її представник під час виступу із вступним словом, заперечували проти обґрунтованості позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідач при цьому пояснила, що заперечує проти зарахування перерахованих на її банківську картку грошових коштів та коштів витрачених позивачем на придбання одягу, продуктів харчування для дітей в якості аліментів. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, належним чином повідомлена про дату і час судового засідання, не направила свого представника для участі у розгляді справи, позиції щодо предмету спору на адресу суду не подано, заяви про розгляд справи у їх відсутності на адресу суду не направлено. Позиція суду. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 26 грудня 2009 року №14 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи. Шлюб між сторонами зареєстровано 12 березня 2005 року, розірвано рішенням Шевченківського районного суду від 31.10.2016 року у справі № 466/1734/16-ц. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] на утримання яких рішенням Шевченківського районного суду від 02.12.2016 року у справі № 466/6248/16-ц з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] в розмірі 50% від усіх видів доходу щомісячно але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копією відповідного рішення суду. (т. 1 а.с. 3-4) Позивачем купувався одяг, взуття, подарунки на день народження та інші необхідні речі для дітей як в Україні, так і за кордоном на загальну суму 2 868 грн. 40 коп. і 427,18 злотих, про що суду надані чеки. Станом на 16.04.2018 року згідно розрахунку державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби заборгованість по аліментах становить 55 771 грн. 94 коп., яка ним на час ухвалення рішення суду оплачена повністю, що підтверджується довідкою Личаківської райдержадміністрації. Позивачем долучено до позову Договір позики від 14.12.2011 року на суму 173 194 грн., п.5 цього Договору передбачена пеня в розмірі 3% річних і штраф у розмірі 2% суми позики за несвоєчасну оплату суми позики. Інформацією АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено перерахування Позивачем на банківську картку відповідача за 2016 рік: 12 Липеня - 700 грн., 05 Серпеня - 200 грн., 23 Серпеня - 700 грн., 16 Вересеня - 500 грн., 22 Листопада - 800 грн.; за 2017 рік: 02 Лютого - 1 100 грн., 13 Квітеня - 1 100 грн., 31 Травня - 1500 грн., 03 Липня - 2000 грн., 28 Вересня - 2 000 грн. Всього на суму: 10600 грн. Позивач має постійну роботу, працює в Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, має стабільний дохід яким є заробітна плата, розмір якої підтверджено довідками про доходи. Відповідач в своїх поясненнях підтвердила те, що сторони припинили спільне проживання і не підтримували особистих відносин з 2017 року, проте між сторонами мали місце питання майнового характеру, а саме сплати їй вартості частки в квартирі. Доказів, які б дали суду підстави визначити призначення грошових коштів перерахованих позивачем на її банківську картку не надала. Проте суд враховує систематичність, розмір коштів які перераховувались на банківську картку відповідача та відсутність між сторонами будь-яких зобов`язань майнового характеру на ці суми. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема - статті 182 та 183). Вище наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 61-37114св18. А за змістом статті 170 ЦПК України, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Як вбачається з вище наведеного, чинним сімейним законодавством закріплено право того з батьків, разом з яким проживає дитина, на стягнення аліментів, а чинним процесуальним законодавством закріплено право останнього оспорювати цей розмір аліментів - шляхом звернення до суду з позовом про зменшення присудженого до стягнення розміру аліментів. За своєю правовою природою аліментами є кошти на утримання дитини. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вище наведеного, саме на платника аліментів покладається обов`язок доведення суду тієї обставини, що присуджені до стягнення аліменти підлягають зменшенню, зокрема - про наявності підстав, що мають істотне значення. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» міститься роз`яснення про те, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд бере до уваги, що стороною відповідача не спростовано твердження позивача про отримання кредиту в період шлюбу в інтересах сім`ї, а те, що про стягнення цього боргу мав місце судовий позов до позивача свідчить про одноособову сплату цього боргу позивачем. Суд також враховує розмір боргових зобов`язань позивача у співвідношенні їх із його доходами як такі, що ставлять його у скрутне матеріальне становище і мають суттєве . Судом враховується позиція статті 48 Конституції України яка передбачає, що кожен мас право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Крім того, ст.180 СК України покладає обов`язок утримання дітей до повноліття на обох батьків. Відповідач у вступному слові пояснила, що працює, отримує мінімальну заробітну плату. Системно аналізуючи норми права, а також оцінюючи обставин справи в сукупності, суд приходить до переконання, що суми коштів перераховані позивачем на банківську картку відповідача в сумі 10 600грн., а також суми коштів витрачені ним на придбання одягу та продуктів харчування для дітей в сумі 2 868 грн. 40 коп., всього 13 468грн. 40коп. слід зарахувати як кошти, перераховані на утримання дітей - аліменти. В іншій частині позовні вимоги щодо зарахування як аліментів сплачених коштів до задоволення не підлягають, відтак слід відмовити. Аліменти у розмірі 50% всіх видів заробітку є обтяжливими для відповідача, існують суттєві обставини, які слід врахувати при визначенні розміру аліментів, тому слід змінити розмір аліментів стягнутих на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , з 50% на 30% від усіх видів доходу [PERSON] щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Щодо судових витрат. У зв`язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем судові витрати в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України можуть підлягати частковому відшкодуванню. Проте клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати позивач, відповідач і третя особа не подавали. Крім того, вони не навели попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони понесли або очікують понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування таких витрат. Відповідно до вимог ст.. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: partial