Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів в сумі 708\~026,94 грн. як різниця курсу гривні до доларів США станом на 08.02.2016 року за невиконане зобовязання по договору позики, та 82543,28 грн. - 3% річних в звязку з простроченням грошового зобовязння від простроченої суми боргу. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 24.12.2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] 24.12.2013 року з реєстровим номером 4233, відповідно до якого [PERSON], позичила в нього 29 600 доларів США, що на дату позики еквівалентно 236 504 гривень. Крім того 24.12.2013 року він позичив [PERSON] 20 000 доларів США на підставі розписки, яку вона особисто підписала. Станом на 11.02.2016 року сума боргу [PERSON] в доларах США становить 48 000 доларів США. 08.02.2016 року Державною виконавчою службою Тернопільського районного управління юстиції, актом про реалізацію предмета іпотеки, з метою погашення існуючої заборгованості відповідачки, в рахунок боргу, було передано йому житловий будинок № 5а що знаходиться по вул. Садова в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області. Первинна оціночна вартість будинку становила 750 200 гривень. Отже початкова вартість будинку, перевищує суму стягнення на 214 546,94 грн. Цю грошову різницю на письмову вимогу державного виконавця, 04.02.2016 року ним було перераховано на розрахунковий рахунок відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції . Таким чином зазначає, що в даному випадку днем погашення боргу відповідачем є 08.02.2016 року. Станом на 08.02.2016 року офіційний курс НБУ гривні до долара США становив 25,91 гривень за один долар США, тож відповідно 48 000 доларів США (сума боргу) становить = 1 243 680 грн. А тому оскільки відповідачем сплачено лише 535 653,06 (шляхом передачі нерухомого майна) вважає, що непогашена сума боргу становить 708 026,94 гривень. Крім того зазначає, що кошти за договорами позики на загальну суму 48000 доларів США відповідачка позичала на строк до 24.12.2014 року. Тож просить стягнути з відповідачки в його користь 82543,28 грн. 3% річних в звязку з простроченням грошового зобовязання за період з 24.12.2014 року по 08.02.2016 року. Крім того просить покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав і мотивів зазначених у позовній заяві та поданих уточненнях до нього. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали та подали письмове заперечення в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: [PERSON] із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. За умовами до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 24.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], згідно з яким [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 236 504,00 гривні, що еквівалентно 29600,00 доларів США, згідно офіційного курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору, без нарахування відсотків, строком до двадцять четвертого грудня дві тисячі чотирнадцятого року. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. [PERSON] розписки від 24.12.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 20000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 24.12.2014 року або з моменту пред'явлення вимоги. Відповідач [PERSON] повернула позивачу [PERSON] частину коштів в сумі 1600 доларів США, що не заперечується сторонами. 24.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] ( Іпотекодавець) передає в іпотеку [PERSON] ( Іпотекодержатель) житловий будинок, що знаходиться на вул.Садова під № 5А в селі Плотича, Тернопільського району, Тернопільської області, та земельної ділянки, площею 0,1103 га, призначеної для обслуговування даного будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в рахунок забезпечення виконання, що виникло в іпотекодавця за договором позики посвідченого 24.12.2013 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, укладеного з іпотекодержателем на суму 236 504,00 гривні, що еквівалентно 29600,00 доларів США. 24.06.2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] було видано виконавчий напис про задоволення вимог [PERSON] в сумі 218\~344 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації житлового будинку №5а, що знаходиться по вул. Садова в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.12.2014 року, яке набрало законної сили з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] борг за договором позики розпискою в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно 311200 грн., а також 19294,40 грн. інфляційних втрат та 2967,06 грн. 3 % річних. 08.02.2016 року Державною виконавчою службою Тернопільського районного управління юстиції, актом про реалізацію предмета іпотеки (далі [PERSON]), було передано [PERSON] житловий будинок № 5а що знаходиться по вул. Садова в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області з метою погашення заборгованості [PERSON] на загальну суму 535\~653,06 грн. [PERSON] зазначеного [PERSON], первинна оціночна вартість будинку становила 750 200 гривень, яка на 214\~546,94 грн., перевищувала суму стягнення 535\~653,06 грн. А тому кошти в сумі 214 546,94 грн. перераховано [PERSON] на розрахунковий рахунок відділу ДВС Тернопільського районного управління. За змістом ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України грошовою одиницею України є гривня, котра є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та порядку, встановленими законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс це курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Відповідно до ч. 1 ст. 36 вказаного Закону Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. [PERSON] ч.1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 Постанови від 30 березня 2012р. за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. В силу положень ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. [PERSON] про реалізацію предмета іпотеки від 08.02.2016 року, [PERSON] виконано боргове зобовязання перед позивачем в ході виконавчого провадження 08.02.2016 року, та дана дата є днем платежу по борговому зобовязанню. Оскільки рішенням суду стягнуто борг в доларах США з зазначенням еквіваленту у гривні, саном на день платежу зазначену в рішенні суду суму гривень державний виконавець зобовязаний порахувати по курсу долара на день проплати та визначити суму доларів, яка сплачена та різницю, що підлягає оплаті боржником. При недостатності коштів визначених судом у гривневому еквіваленті для погашення суми у доларах США, позивач - кредитор вправі звернутися в суд для стягнення боргу по грошовому зобовязанню. Суд звертає увагу на ту обставину, що офіційний курс гривні у різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак такий факт не дає підстав стороні у зобовязанні, спір щодо якого уже вирішений судом, предявляти після цього позов до іншої сторони у такому зобовязанні додаткові вимоги про стягнення курсової різниці у випадку зросту офіційного курсу гривні після набрання рішенням суду законної сили і його виконання. Враховуючи наявність у даному випадку судового рішення про стягнення з відповідача боргу в доларах США, як акту правосуддя, а також виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимог позивача в рахунок погашення боргу відповідача, котрі станом на дату звернення до суду із даним позовом (додатковими вимогами) виконані у встановленому порядку, та стягувач не скористався своїм правом на визначення боргу за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суд приходить до висновку про неможливість стягнення коштів у рахунок погашення заборгованості, нарахованої за зобовязанням, яке станом на дату предявлення додаткових позовних вимог було виконане. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних, відповідно до ст. 625 ЦК України суд вважає обґрунтованими, а тому виходячи з загальної суми боргу позивача - 48000 доларів США за договорами позики від 24.12.2013 року (згідно нотаріально завіреного договору позики в сумі 29600 доларів США (доларовий еквівалент) та письмової розписки на суму 20000 доларів США), суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] 82543,28 грн. - як 3% річних в звязку з простроченням грошового зобовязання за період з 25.12.2014 року по 08.02.2016 року. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту, а позов до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] 82543,28 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами за період від 25.12.2014 року по 08.02.2016 року. Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивач слід стягнути 825 грн. 43 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial