Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 24.04.2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті», було укладено кредитний договір № 50008716, відповідно до якого йому було надано на придбання автомобіля марки VW модель Tigyan грошові кошти в сумі 311503,04 грн., що в еквіваленті суми кредиту 38240 доларів США, на строк до 60 місяців зі сплатою 9,90 % . В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.04.2013 року між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу. Відповідно до якого позичальник передав в заставу автомобіль марки VW модель Tigyan д.н. [NUMBER]. Заставна вартість предмета застави склала 389427,60 грн. Договір застави було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. 26.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис № 904 на підставі Договору застави транспортного засобу. Постановою ВП №53274305 від 26.01.2017 року державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т.І. на виконання виконавчого напису № 901 було відкрито виконавче провадження. Необхідність визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню позивач обгрунтовує тим, що виконавчий напис, було вчинено з порушенням законодавства, а саме відповідачем до початку процедури звернення стягнення не було зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, а саме, те, що відповідач не виконав умови Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме ст.24. . Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи, що обставини, на які посилається позивач не є підставою для задоволення позову, хоча визнав той факт, що відповідачем не виконані вимоги ст.. 24 зазначеного вище Закону. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. , в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.04.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті», було укладено кредитний договір № 50008716, відповідно до якого позивачу було надано на придбання автомобіля марки VW модель Tigyan грошові кошти в сумі 311503,04 грн., що в еквіваленті суми кредиту 38240 доларів США, на строк до 60 місяців зі сплатою 9,90 % . В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.04.2013 року між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу. Відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль марки VW модель Tigyan д.н. [NUMBER]. Заставна вартість предмета застави склала 389427,60 грн. 26.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис № 904 на підставі Договору застави транспортного засобу. Постановою ВП №53274305 від 26.01.2017 року державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т.І. на виконання виконавчого напису № 901 було відкрито виконавче провадження та звернуто стягнення на транспортний засіб Volkswagen Tigyan, номер кузова [NUMBER], 2013 року випуску, колір білий , д.н. [NUMBER] належного [PERSON] За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті». Заборгованість у сумі 690928,88 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат » для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат » нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов»язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов»язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Положеннями ж ч. 2 зазначеної норми матеріального права передбачено, що повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Отже, виникнення права на звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у позасудовому порядку пов'язане не тільки з направленням вимоги про виконання забезпечувального зобов'язання, а і з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Проте, ні ТОВ «Порше Мобіліті» ні нотаріусом не було надано суду документів на підтвердження того, що відповідачем було виконано вимоги ЗаконуУкраїни «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та зареєстровано у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Так, наданий позивачем витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 10.02.2017 року не містить зареєстрованих відомостей на звернення стягнення. Отже, даних про виконання кредитором вимог статей 24, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , а саме реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виконавчий напис № 901 від 26.06.2015 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved