Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» про зобовязання вчинити певні дії, а саме зобовязати відповідача відмінити свої внутрішні розпорядження і нормативні акти, котрими обмежуються права ветеранів війни, зобовязати припинити порушення законодавства України щодо пільгового перевезення та стягнення завданої моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування\~ позовних вимог позивач зазначив, що 13.03.2017 року о 08.00 годині в касі автовокзалу м. Нікополя він предявив посвідчення, яке дає право на пільгу, встановлену законодавством України для ветеранів та учасників війни, та попросив надати послугу з пасажиро - перевезення на пільгових умовах до Дніпропетровська. Працівник автовокзалу (касир) відмовив надати квиток згідно з законом України. Позивач повторно, в усній формі, попросив касира задовольнити його вимогу, однак, згаданий вище касир, не відреагував як належно та,узгодивши свої дії з керівництвом (диспетчером) і отримавши від нього інструкції, все одно відмовив йому у праві на пільговий проїзд, мотивуючи це тим,що у підприємства на даний час відсутні фінансові можливості щодо переве\-зення пільгових категорій пасажирів. Не відходячи від каси, він звернувся до касира із запитом надати інформацію про підстави порушення вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де обумовлено пільгове перевезення. Крім того, незважаючи на очевидні порушення вимог українського законодавства, прохання пояснити підстави позбавлення права на пільгове перевезення, касир проігнорував. Це спричинило додаткову образу, внаслідок чого він переніс сильний психологічний дискомфорт, погіршення самопочуття, сну, непереборний головний біль. Порушено стан його душевної рівноваги, на відновлення якої доводиться докладати додаткові вольові та психологічні зусилля. Ці переживання, як наслідок, викликали стійкий розлад здоровя, який спричинив 13.03.2017 р. госпіталізацію до терапевтичного відділення Дніпропетровського госпіталю ветеранів війни, але після цього стан здоровя не поліпшився, що призвело до повторної госпіталізації з 12.04.2017 р. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про слухання справи за його відсутності та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву (а.с. 23), відповідно до якого, відповідач вважає, що предявлений позов є таким що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. ТОВ «АВТО-ОВІ» здійснює регулярне автобусне перевезення пасажирів на маршрут Харків - Нікополь, але на підставі укладеного договору від 16.08.2012 року за № 021711 між ТОВ «АВТО-ОВІ» та ПАТ Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій продаж квитків здійснює автостанція. Відповідно до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затвердженими Постановою Кабінету Міністрів №176 від 18.02.1997 (зі змінами та доповненнями) п. 115. Перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Оскільки підприємство перевізник не продавало білети позивачу та не відмовляло в пільговому проїзді то позов подано до неналежного відповідача. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року цивільна справа була передана на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року цивільна справа була прийнята до розгляду. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] В, В, 13 березня 2017 року придбав у касі автовокзалу м. Нікополя квіток на автобус Нікополь Харків за суму у розмірі 61 грн. При придбанні квітка позивач предявив посвідчення серії Д № 736399, яке надає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни. Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Відповідно до положень пункту\~\~сьомого частини 1 статті 12 цього Закону визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайоних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Закон України Про автомобільний транспорт визначає засади організації\~\~ та діяльності автомобільного транспорту. Відповідно до статті 3 цього Закону встановлено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. Відповідно до положень частини 2 статті 39 цього Закону документи для регулярних пасажирських перевезень: для пасажира квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду електронний квиток та документи для пільгового проїзду. Відповідно до положень частин 2, 6 статті 42 цього Закону договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Як свідчать матеріали справи, ТОВ «АВТО-ОВІ» здійснює регулярне автобусне перевезення пасажирів на маршрут Харків - Нікополь на підставі укладеного договору від 16.08.2012 року за № 021711 між ТОВ «АВТО-ОВІ» та ПАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій». Відповідно до п. 2.1.4 договору від 16.08.2012 року за № 021711 власник автостанції ПАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» здійснює продаж квитків на проїзд та перевезення багажу. Як свідчать матеріали справи, позивач буз ознайомлений з відзивом відповідача по справі, та у судовому засіданні, 30 жовтня 2017 року, від заміни відповідача по справі позивач відмовився. Відповідно до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затвердженими Постановою Кабінету Міністрів №176 від 18.02.1997 (зі змінами та доповненнями) п. 115. Перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Як вбачається зі змісту ст. ст.\~51, 53, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі.\~При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.\~У разі предявлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобовязується вирішити справу за тим позовом, що предявлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у звязку із характером спірних правовідносин. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не здійснював продаж квитків позивачу та відсутні докази щодо відмови в пільговому проїзді, позивач заперечував щодо залучення належного відповідача по справі, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Судові витрати, відповідно до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed