Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про витребування майна, мотивуючи його тим, що 03.01.2014 року він познайомився з [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], разом зі своїми повнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Позивач стверджує, що відповідач була матеріально не забезпечена, її дорослі діти, на той час, ніде не працювали. Вона постійно просила допомогти дітям, крім того він постійно допомагав продуктами харчування, дарував подарунки, працював в селі, возив відповідача на власному транспорті. Використовуючи довіру позивача та його доброту, відповідач заволоділа його майном. Позивач просив суд зобовязати відповідача повернути йому майно, а саме: 2-х спальний матрац, вартістю 1800 грн., пір»єву подушку, вартістю 200 грн., золоті сережки 585 проби, вартістю 1600 грн., грузову машину дров, вартістю 3000 грн., 4- 2000-х літрових бочки, вартістю 200 грн., ящик металевий для зерна, вартістю 180 грн., три саморобних клітки для курчат, вартістю 400 грн., 100 вогнетривких цеглин для кладки каміна (б/у), вартістю 300 грн., 10-ти літрові пластмасові каністри, вартістю 100 грн. (100 шт.), 1800 грн., які позивач дав на навчання сину. Всього майна на суму 6080 грн.. В судовому засіданні 04.01.2016 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій він просив суд вважати вірною вартість матраца 1500 грн., а не 1800 грн., 4-200 літрові бочки, а не 4-2000 літрові бочки, вартістю 200 грн., дві саморобних клітки замість 3-х саморобних кліток, вартістю 400 грн.. Крім того, позивач просив суд додати до позовних вимог зобовязання повернути йому відповідачем фен, вартістю 269 грн., а всього майна на суму 9349 грн., замість 6080 грн.. В відкритому судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в відкритому судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що матрац та подушка знаходяться у неї, однак наміру повертати їх вона не має. Одну з сережок відповідач загубила весною 2015 року, однак іншу не бажає повертати, так як ці сережки були подарунком позивача. Фен, також, був подарунком позивача. Чотири бочки, ящик та клітки знаходяться в селі, де мешкала її померла мати, вони їй не потрібні, однак, описати дані речі та вказати їх кількість не змогла. Щодо коштів на навчання сина, відповідач зазначила, що їй позивач гроші не давав, а скільки позивач давав коштів її сину вона не бачила та взагалі не може стверджувати, що він їх йому давав. Особисто кошти позивач їй не давав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання матеріальної шкоди; інші юридичні акти. Цивільні права, згідно ст.13 ЦК України, здійснюються особою у межах, наданих їй договором, або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 03.01.2014 року позивач [PERSON] познайомився з відповідачем [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] разом зі своїми повнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, вона є власником будинку № 10 по вулиці Левицького в с. Матюші, Білоцерківського району, Київської області, що підтверджується матеріалами справи. В даному будинку до дня смерті, до 27.02.2015 року, проживала її мати [PERSON]. З даного часу до липня 2015 року сторони підтримували між собою відносини як чоловік та жінка. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. В ході судового розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем було завезено по місцю проживання відповідача за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Учгосп, 2, кв.1та її покійної матері, яка проживала за адресою: [INFO], тобто в будинку, що належить відповідачу, слідуюче майно: 2-х спальний матрац, пір»єву подушку, дрова, 200-х літрові бочки, ящик металевий для зерна, клітки для курчат, 100 вогнетривких цеглин для кладки каміна (б/в), 10-ти літрові пластмасові каністри. На підтвердження ціни названого майна позивачем та його представником жодних належних та допустимих доказів суду не надано. До суду, також не надано належних та допустимих доказів того, що вказане майно належить позивачу. Крім того, ні позивач, ні відповідач не знають, яка кількість каністр була завезена та яка кількість пластмасових каністр знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Матюші, вул. Левицького, 10. Також, відповідач в судовому засіданні зазначала про те, що вона давала позивачу гроші на вищевказані клітки. Як вбачається з матеріалів ЖЕО № 15175 Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області від 07.07.2015 року по зверненню гр. [PERSON], 07.07.2015 року до чергової частини 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області поштою від гр. [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він просить розібратись в ситуації, що склалася між ним та громадянкою [PERSON] щодо речей, які він подарував своїй колишній цивільній дружині [PERSON]. Дільничому інспектору міліції Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області не вдалося встановити очевидців події та факту передачі речей. За результатами розгляду заяви складено відповідний висновок, яким перевірку звернення [PERSON] закінчено. Будь-яких інших рішень по вказаній події прийнято не було. Більше того, з вказаного висновку вбачається, що при опитуванні громадянина [PERSON], останній зазначив, що бажає повернути свої речі, які він подарував своїй колишній дружині [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Таким чином, факт проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу може бути підтверджено лише відповідним судовим рішенням. Такого судового рішення сторонами суду не надано, в звязку з чим, у суду немає підстав вважати, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач та його представник в якості доказів додають докази вартості матрацу та фену. Згідно накладної без номеру від 20.06.2014 року встановлено, що [PERSON] придбав в ПП Калініченко матрац, вартістю 1800,00 грн., однак, в позовних вимогах позивач просить повернути йому матрац, вартістю 1500,00 грн., і тому не представляється можливим встановити, який матрац придбав позивач в ПП Калініченко, і який матрац завіз по місцю проживання відповідача та кому він належить. Разом з тим, докази того, що платником за вищевказаний фен є саме позивач [PERSON], а не інша особа, суду не надано. В наданій копії чеку зазначено продавця ТОВ «Технополіс-1» та не зазначено покупця, та вартість фену вказана в сумі 269,90 грн., а не 269,00 грн., як зазначено в позові. Крім того, як зазначила відповідач та свідок [PERSON] в судовому засіданні, даний фен та золоті сережки позивач подарував відповідачу, а не надавав їх у тимчасове користування. Одну сережку відповідач загубила. Як вказали сторони в судовому засіданні дрова, які були привезені позивачем, були використані для обігріву будинку за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Матюші, вул. Левицького, 10. Докази того який об»єм та вартість даних дров, які були вже використані сторонами до суду не надано. Цегла, яка була привезена по місцю проживання позивача, також, була використана, а саме вмурована в плиту, що не заперечується сторонами, і тому з пояснень позивача, за згодою якого дана цегла була вмурована в плиту, не зрозуміло яким чином він надавав її в тимчасове користування. Також, позивач під час розгляду справи давав протирічні пояснення щодо того кому саме він завозив вищевказані речі, які просить зобов»язати відповідача повернути. Спочатку позивач зазначав, що дрова, бочки, металевий ящик для зерна, саморобні клітки для курчат, цеглу та пластмасові каністри завозив матері відповідача, яка на даний час померла. В подальшому зазначив в судовому засіданні, що речі завозив відповідачу. Крім того, позивач вказав, що передав сину позивача 1800,00 грн. для навчання в автошколі. Належних та допустимих доказів передачі коштів до суду не надано. Також, якщо і мало місце передачі коштів сину відповідача, то в даному випадку та по даному факту відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем. Суд, також, вказує на те, що при подачі позивачем заяви до МВМ-2 Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області ним вказується сума начеб-то переданих коштів в розмірі 1500,00 грн., а не 1800,00 грн.. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що речі, зазначені в позовній заяві належать йому, а не іншим особам, та не надано до суду належних та допустимих доказів вартості зазначених речей. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд звертає увагу на той факт, що між сторонами тривалий час були стосунки, під час яких, позивач [PERSON]М, надавав відповідачу [PERSON] певні речі, якими вони користувалися та дарував деякі речі. Варто наголосити на тому, що [PERSON] добросовісно і відкрито володіла названим майном. Відповідач [PERSON] використовувала назване майно в результаті того, що позивач [PERSON] з власної ініціативи надав його їй, без примусу, добровільно та користувався ними разом з нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що проживає в [INFO], по сусідству з будинком відповідача. Речей, зазначених в позовній заяві позивачем у відповідача вона не бачила, щоб позивач привозив якісь речі відповідачу, також, не бачила, сережок, вказаних позивачем, у відповідача теж не бачила. Свідок [PERSON] вказала на те, що позивач та відповідач перебували у стосунках як чоловік та жінка на протязі значного часу. Сережки та фен сам позивач подарував відповідачу, а не дав їх у тимчасове користування. Дрова, які знаходилися в будинку відповідача в с. Матюші, Білоцерківського району були сторонами використані. Клітки, які просить позивач витребувати у відповідача, знаходилися в будинку відповідача, ще до того, як він почав спілкуватися з відповідачем. Інших речей, зазначених позивачем у позові вона не бачила, а матраци і подушки у відповідача були й раніше. Свідок [PERSON], який є сином позивача, підтвердив той факт, що речі, зазначені в позовній заяві належать його батьку, і що батько дав їх відповідачу у тимчасове користування. Однак, суд критично оцінює покази даного свідка, в зв»язку з тим, що він є сином позивача, який зацікавлений в поверненні зазначених вище речей. Відповідач не заперечувала в судовому засіданні щодо того, щоб позивач забрав у неї речі, які їй не потрібні, а саме: бочки, клітки для курчат, ящик для зерна та каністри. Однак, як встановлено в судовому засіданні позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо належності йому речей, зазначених в позовній заяві та доказів їх вартості. Отже, викладені обставини свідчать про те, що факт незаконного заволодіння [PERSON] майном [PERSON] не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи, і тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню правова норма закріплена в ч.1 ст.387 ЦК України, адже її дія розповсюджується лише на випадки, коли особа незаконно заволоділа майном. За викладених обставин, позивач та його представник не довели належними та допустимими доказами, викладені у позовній заяві обставини, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд компенсує судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed