Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась\~\~ до суду з вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме те що. померла [INFO] [PERSON] [INFO] є рідною сестрою [PERSON] , паспорт [NUMBER] , що виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України Полтавській області 08 жовтня 1998 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] . Та визначити для [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] додатковий строк у 3 ( три) місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка послалася на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка являється її рідною сестрою, після смерті якої залишилось спадкове майно. Спадкоємців першої черги у покійної сестри немає, так як її чоловік [PERSON] помер [INFO] , а єдина донька [PERSON] померла [INFO] у Сімферополі. У шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини, так як покійна сестра їй розповідала, що склала заповіт. У лютому 2020 року їй стало відомо, що спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину, так як не подавали заяв про прийняття спадщини. Про смерть заповідачки [PERSON] спадкоємцям за заповітом було відомо, так як вони являються онуками покійної, а також і її родичами і про похорони покійної [PERSON] їм повідомляли. На даний час, спадкоємці за заповітом проживають на непідконтрольній території України у м. Сімферополі у АР Крим. Таким чином, право на спадкування отримали спадкоємці другої черги, до кола яких відноситься вона, як рідна сестра покійної [PERSON] . При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено, так як вона не має свідоцтва про смерть, яке залишилось на руках у відповідача [PERSON] а відповідач [PERSON] відмовився надати їй копію свідоцтва. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , де просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , що померла [INFO] у м. Полтава Полтавської області є тіткою [PERSON] , [INFO] , реєстраціний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] вказував, що він являється племінником [PERSON] , однак документів, що підтверджують їх родинні зв`язки не збереглось. [INFO] [PERSON] померла., після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законом порядок, після смерті [PERSON] , він звернувся до Першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] йому було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину. В нотаріальній конторі йому було роз`яснено, що для можливості вирішення питання щодо оформлення спадщини після померлої [PERSON] , необхідно підтвердження факту родинних відносин між ним та спадкодавцем. Просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , що померла [INFO] у м. Полтава Полтавської області є тіткою [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . В судовому засіданні представники позивача позов підтримав, просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач та представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області а.с.52). Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] при зверненні з заявою про прийняття спадщини отримала листа від Першої Полтавської державної нотаріальної контори про неможливість прийняття прийняття заяви так як вона не підтвердила родинні відносини із покійною, що вона являється її рідною сестрою, а також в зв`язку із пропуском шестимісячного строку звернення з заявою. У встановлений законом порядок, після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся до Першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] йому було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2019 року , нотаріальна контора вказала, що за даними спадкового реєстру від імені [PERSON] 06.08.1997 року за реєстровим №5-1611 нотаріальною конторою було посвідчено заповіт. За заповітом, [PERSON] , належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповіла в рівних частинах: дочці [PERSON] , онукам - [PERSON] та [PERSON] . Заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини спадкоємці за заповітом до нотаріальної контори, у строки визначені чинним законодавством, не подали. [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідач [PERSON] вказує, що відносно [PERSON] та [PERSON] , відомості щодо місця їх проживання йому не відомі. Вказані особи на момент смерті не проживали зі спадкодавцем, заяви на прийняття спадщини не подавали. З урахуванням норм ч. 1 ст. 1270 та ч. 1 ст. 1272 цивільного кодексу України особи за заповітом є такими, що не прийняли спадщину. [PERSON] , є племінником померлої [PERSON] , його рідна мати [PERSON] , являється рідною сестрою спадкодавця. Актовий запис про народження спадкодавця - [PERSON] , за відповіддю Державного архіву Полтавської області від 06.09.2019 р. за №04-13/792, що знаходиться в матеріалах спадкової справи, виявити неможливо, оскільки книги реєстрації актових записів громадянського стану про народження с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області за 1923 р. (рік народження [PERSON] ) не надходили. Вказана обставина позбавляє можливості встановлення родинних стосунків між померлою [PERSON] та її сестрою [PERSON] , а відтак і його родинних стосунків, як племінника [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] є мамою [PERSON] , що підтверджується відомостями з свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] . [PERSON] мала дошлюбне прізвище - « [PERSON] », що підтверджується відомостями із Свідоцтва про одруження серія [NUMBER] . Батьки матері [PERSON] : батько [PERSON] (помер [INFO] , свідоцтво про смерть [NUMBER] ), мати: [PERSON] (померла [INFO] , свідоцтво про смерть [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . При цьому, згідно свідоцтва про народження матері [PERSON] було допущено описку у прізвищі як мами так і її батьків, так замість « [PERSON] » було зазначено « [PERSON] ». [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до положення п.1 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до\~ст. 315 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.\~\~\~\~\~\~ Свідки допитані в ході судового розгляду підтвердили факт того, що померла [INFO] [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та є тіткою [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] , в частині встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. Статтею 1272 ЦК\~України визначені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.\~1270\~ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, за змістом\~\~ст. 1272 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, викладених у п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила\~\~ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:\~\~1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року справа № 6-1320цс17. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як вказано Верховним Судом у постанові від 16.10.2019 року (справа № 521/8988/17) поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] сестри [PERSON] з поважних причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, оскільки за станом здоров`я, фізично не могла вчасно звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог\~ст. 76-83 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положеньст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1,2статті 141ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані зрозглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові- на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved