overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.05.2004 року належить квартира № 35 в будинку № 5 в м-ні «Сонячний» в м. Красногорівка Марїнського району Донецької області. У червня 2010 року він дав згоду на реєстрацію в цій квартирі [PERSON] З цього часу остання зареєстровані у спірній квартирі, однак жодного дня в ній не мешкала. В цій квартирі постійно мешкає позивач та члени його родини. Оскільки відповідач у вказаній квартирі не мешкає, житлом не користується, не сплачує комунальні послуги, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи -Красногорівський МККП «Віта» в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням справу розглянути в їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05.05.2004 року Красногорівською державною нотаріальною конторою за р. № 1054 [PERSON] є власником квартири № 35 в будинку № 5 в м-ні «Сонячний» в м. Красногорівка Марїнського району Донецької області. Згідно довідки № 54 від 19.02.2013 року, виданої паспортним відділом Красногорівського МККП «Віта» в квартирі № 35 в будинку № 5 в м-ні «Сонячний» в м. Красногорівка зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту обстеження депутатом Красногорівської міської ради [PERSON] від 22.02.2013 року встановлено, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з червня 2010 року, виїхала до м. Святогірська. Згідно довідки № 146 від 18.02.2013 року, виданої Марїнським РВ ГУМВ України в Донецькій області [PERSON], [INFO] серед осіб безвісті зниклих, розшукуваних за скоєння злочинів не значиться. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215, 224 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що він є співвласником квартири, що розташована [ADDRESS]. У вказаній квартирі позивач проживає сам, інші співвласники квартири з 2009 року є громадянами РФ та мешкають на території Росії. Оскільки відповідачі більше восьми років не мешкають за місцем реєстрації в квартирі без поважних причин, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали заяву з проханням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили їх задовольнити. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно\~ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1994 року, [PERSON] є співвласником квартири, що розташована [ADDRESS]. Згідно акту, складеного 26.07.2017 року депутатом Курахівської міської ради [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO], але не проживають там 21.11.2012 року. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Оскільки, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірному будинку понад шість місяців, тому викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215, 224 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, 319 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на 1/5 частку квартири. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що згідно свідоцтва про право власності від 31.10.2011 року йому, його дружині [PERSON], їх синам [PERSON] та [PERSON], а також їх колишній невістці [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. 01.07.2000 року його син [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Одразу після реєстрації шлюбу вона зареєструвалась в їх квартирі, тому на момент приватизації спірної квартири автоматично стала її учасником та власницею 1/5 частки квартири. 24.09.2002 року у звязку з покупкою власної квартири, їх колишня невістка знялась із реєстрації в спірній квартирі та перестала в ній мешкати. Також вона перестала сплачувати комунальні послуги та не приймала у часті у ремонті квартири. В грудні 2009 року було розірвано шлюб між сином позивача [PERSON] та їх невісткою [PERSON] Просив визнати за ним право власності на 1/5 частину спірної квартири за набувальною давністю, оскільки вже понад 10 років володіє часткою квартири, яка належить [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.10.2001 року відділом приватизації Курахівського заводу залізобетонних конструкцій [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS]. Право власності належним чином зареєстровано в БТІ. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засобі, цінні папери набувається за рішення суду. Викладені обставини дають суду підстави вважати, що позивач понад 13 років добросовісно володіє часткою квартири, яка належить відповідачу, тому за ним можливо визнати право власності на 1/5 частку спірної квартири. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2007 року належить квартира № 2 домоволодіння № 183 по вул. Первомайській в м. Марїнці Марїнського району Донецької області, яке складається з ? частини житлового будинку «А-1»[ADDRESS] з прибудовою «а-1» та прибудовою «а1-1», загальною площею 37,4 кв.м., у тому числі житловою 16,6 кв.м з господарськими будівлями: ? частина вбиральні «У-1», вигріб «б», паркан № 3, ? частина воріт № 2 та калітка. У травні 2014 року він з відповідачем домовилися про купівлю у нього квартири з господарськими будівлями, на підтвердження чого 12.05.2014 року між ними відбулась передача грошей у сумі 50000 грн., отже було зроблено фактичний продаж квартири, про що відповідач власноручно написав розписку. В цій розписці відповідач також зобовязався оформити нотаріально договір купівлі-продажу цієї квартири до 01 січня 2015 року. Однак до теперешьного часу [PERSON] своєї обіцянки не виконав, що перешкоджає позивачу здійснювати його права власника у повному обсязі. Просив визнати за ним право власності на спірну квартиру. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до свідоцтва про право власності від 13 грудня 2007 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру належним чином зареєстровано в РКП «Марїнське бюро технічної інвентаризації». Згідно розписки від 12.05.2014 року, [PERSON] (паспорт ВК № 588916, виданий 02.02.2009 року Марїнський РВ ГУМВС України в Донецькій області) отримав на руки гроші в розмірі 50000 грн. від [PERSON] в рахунок продажу йому квартири [ADDRESS]. Згідно розписці [PERSON] зобовязується до 01.01.2015 року нотаріально оформити договір купівлі-продажу даної квартири. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215, 224 ЦПК України, ч.2 ст. 220 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він та його родина протягом останніх двадцяти п'яти років, тобто приблизно з 1993 року мають в користування гараж [ADDRESS]. Документів, що підтверджують приналежність йому гаражу, немає. Земельна ділянка, на якій розташований гараж, не приватизована та належить територіальній громаді в особі Мар'їнської міської ради Мар'нського району Донецької області. Гараж, яким він користується, побудований приблизно у 60 - 70 роках. Даний гараж є завершеним капітальним будівництвом, тобто він вже понад 20 років відкрито, безпосередньо та добросовісно володіє вище вказаним майном. Утримує гараж в належному стані, здійснює його поточний ремонт. З зазначених підстав просить визнати за ним право власності на гараж за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги, викладені в заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачав судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи- БТІ м. Мар'їнка в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник третьої особи - Мар'їнська міська рада в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії інформаційної довідки щодо технічного стану об'єкта нерухомого майна від 29.06.2018 року, за адресою: [ADDRESS], побудований гараж А-1 зі шлакоблоку, загальною площею 24,6 кв.м, основною площею 23,2 кв.м. Із загального складу будівель - самовільно збудовані (переобладнані): відсутні. Будівля гаража «А-1», тамбур «а-1» побудовані до 05.08.1992 року. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засобі, цінні папери набувається за рішення суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Викладені обставини дають суду підстави вважати, що позивач понад 10 років добросовісно, відкрито, постійно володіє житловим будинком, тому є всі визначені законодавством вимоги для визнання права власності за правом набувальної давності за позивачем. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 344, 392 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 10 травня 2010 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельних ділянок площею 2.86 га, 0.05 га, 0.04 га 0.04 га, розташованих на території Єлизаветівської сільської ради Марїнського району Донецької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДН № 078239). Позивач є єдиним спадкоємцем померлої. Однак, через втрату оригіналу державного акту на право приватної власності на землю, він не може оформити спадщину в нотаріальному порядку. З зазначених підстав просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-НО № 471009, [PERSON], померла 10.05.2010 року в селі Єлизаветівка Марїнського району Донецької області. Згідно копії свідоцтва про народження серії ЯЛ № 294635, 27.09.1953 року народився [PERSON], матірю якого зазначена [PERSON]. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН № 078239 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.99 га, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради Марїнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлої. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13 серпня 2015 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді трикімнатної квартири № 52 у будинку № 22 в кварталі «Гвардійський» м. Макіївки Донецької області, загальною площею 57,0 кв.м., житловою 42,30 кв.м. Спадкоємцями цієї спадщини за законом є він та його брат [PERSON]. Однак, після смерті матері відповідач забрав оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру та став перешкоджати йому в прийнятті спадщини, мотивуючи тим, що мати подарувала йому цю квартиру. Коли він звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, йому відмовили, оскільки в нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Відповідач зазначені документи йому не дає, до нотаріуса йти відмовляється, чим перешкоджає реалізації його права на отримання спадщини. Просив визнати за ним право власності на ? частку квартири померлої. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заву про розгляд справи без його участі, просив затвердити подану до суду мирову угоду. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив затвердити досягнуту між стронами мирову угоду. Під час судового розгляду позивач та відповідач дійшли згоди про мирне врегулювання спору та підписали мирову угоду з спірних правовідносин, подали до суду підписаний екземпляр мирової угоди для затвердження.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 21 грудня 2009 року померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3.17 гектарів, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 078440. Він є спадкоємцем першої черги після смерті матері, однак до нотаріальної контори для оформлення спадщини своєчасно не звертався через свою юридичну неграмотність, однак фактично спадщину прийняв. Крім того, в нього відсутні оригінали правовстановлюючого документу на земельну ділянку. З зазначених підстав просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 435964, [PERSON] померла 21 грудня 2009 року в с. Єлизаветівка Марїнського району Донецької області. Згідно копії свідоцтва про народження , оформленого російською мовою серії VІІ-УР№ 0141106, 13 жовтня 1966 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 078440 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3.17 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Мар'їнського району, пай № 1131, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлого. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1225, 1261, 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved