Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши його, у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати всіх належних сум при звільненні в розмірі 113 598,72 гривень. Позов мотивує тим, що позивач працював на посаді провідного інженера-механіка у ТзОВ «ЛАЗ» до 13.04.2010 року. Однак, у зв'язку із порушенням термінів виплати зарробітної плати при звільненні становить 113 598,72 гривень, яку просить стягнути у судовому порядку. Разом з тим, враховуючи, що відповідач не провів повний розрахунок, також просить стягнути заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю та просить такий задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки, позивач працював у відповідача до 13.04.2010 року на посаді провідного інженера-механіка. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В силу змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, проведений позивачем розрахунок середнього заробітку в сумі 113 598,72 гривень відповідає вимогам Постанои КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а відтак суд визнає його правильними. Постанова Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд також вважає, що позивачу було заподіяно і моральну шкоду, оскільки наслідки дій відповідача позначились на звичному способі життя позивача та обмежили його життєві зв'язки, для поновлення яких необхідно докласти значних зусиль.

Outcome: partial