Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суду із вказаною позовною заявою до відповідача Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. У ній просить визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку, загальною площею 50,2 м2, житловою 31,6 м2 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], с. Хатки, Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відсутність правовстановлюючого документа на вказане будинковолодіння унеможливлює спадкування нею цього майна, що порушує її права володіння та розпорядження ним. Для захисту цього права вона змушена була звернутись до суду. В судове засідання позивач не з'явилась. ЇЇ представник - адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області також у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Не з'явився у судове засідання і представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає, що позов слід задовольнити з огляну на наступне: [INFO] року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Великолуцькою сільською радою народних депутатів Тернопільської області 03 травня 1996 року, актовий запис про смерть № 14 від 03 травня 1996 року. [PERSON] та позивач є рідними сестрами. Вказане підтверджується відомостями про їх батьків, зазначеними у свідоцтвах про народження № [NUMBER] від 14 листопада 1979 року, виданим Тернопільським районним бюро ЗАГС, (актовий запис № 32 від 08 вересня 1930 року) та № [NUMBER] від 14 листопада 1979 року, виданого Тернопільським районним бюро ЗАГС (актовий запис № 25 від 10 липня 1936 року). Згідно роз'яснень, наданих у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. На момент відкриття спадщини, тобто 05 травня 1996 року, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року і саме ним регулюються спірні правовідносини. Отже, оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15 квітня 1991 року (до введення в дію Закону України «Про власність» (далі Закон) спадкодавець як член колишнього колгоспного двору набула на нього право власності. Це право збереглося за нею і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до частини 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до довідки Великолуцької сільської ради від 26 лютого 2018 року № 116 житловий будинок по [ADDRESS] в с. Хатки Тернопільського району станом на 01 липня 1990 року відносився до суспільної групи колгоспний двір та рахувався за наступними його членами: [PERSON] - 1/2 частина - голова двору, [PERSON] - 1/2 частина. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? житлового будинку загальною площею приміщень 50,2 м2, житловою площею 31,6 м2 з відповідною частиною господарських будівель, 1939 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], с. Хатки, Тернопільського району Тернопільської області. З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації (далі ТРГБТІ) від 20 лютого 2018 року № 209, станом на 19 лютого 2018 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] в с. Хатки Тернопільського району рахується за [PERSON], [PERSON]. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. 19 лютого 2018 року ТРГБТІ на замовлення позивачки виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] в с. Хатки Тернопільського району Тернопільської області, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа приміщень становить 50,2 м2, житлова - 31,6 м2. З інформаційної довідки ТРГБТІ від 20 лютого 2018 року за вих. № 210 вбачається, що за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в с. Хатки Тернопільського району Тернопільської області за [PERSON] в бюро не проведена. Згідно вимог статті 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Померлою [PERSON] за життя був складений заповіт щодо земельної частки (паю) в користь [PERSON], яка спадщину за заповітом прийняла, на час звернення з даним позовом [PERSON] уже померла. Щодо належної [PERSON] частини будинковолодіння заповіт складений не був. За відсутності заповіту щодо вказаного спадкового майна має місце спадкування за законом. Відповідно до частини 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 530 ЦК УРСР (1963 року) встановлено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно статті 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки Великолуцької сільської ради від 26 лютого 2018 року № 121 на час смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] в с. Хатки, Тернопільського району Тернопільської області разом з нею була зареєстрована і проживала позивач. У постанові державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 22 лютого 2018 за вих. № 536/02-14 вказано, що після смерті [PERSON] в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 132/1997, яка зберігається в Державному нотаріальному архіві в Тернопільській області, що стверджується також доданою до позовної заяви Інформацією по спадковій справі [PERSON], наданою натаріусом 22 лютого 2018 за вих. № 143/01-21. Спадкоємці за законом першої черги після смерті [PERSON] відсутні, вона була одинокою, чоловіка та дітей у неї не було. Спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому порядку, являється позивач. Прийняття позивачем спадщини стверджується також тим, що згідно наданої інформації по спадковій справі на грошовий вклад [PERSON] уже видано свідоцтво про право на спадщину за законом 24 квітня 1997 року за реєстровим № 789. Позивач, у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак такій видачі їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім'я спадкодавця. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином позивач прийняла спадщину за законом після смерті сестри, до складу якої входить частка у зазначеному будинковолодінні, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оформити на це майно право власності та розпоряджатись ним. Таке порушене право [PERSON] слід захистити.

Outcome: approved