Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 25.04.2008 р. його було поновлено на посаді виконуючого обов'язки директора Києво-Святошинського ринку Київської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 6 875,00 грн., яка була нарахована з 24.05.2007 року по 25.04.2008 року. Оскільки відповідач рішення суду не виконав, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2010 р. на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по 01.11.2009 р., а від 30.11.2011 р. на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2009 р по 30.11.2011 р. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2011 р. по 01.11.2012 рік., що становить 12 474,00 грн. з розрахунку 1 134,00 грн. за місяць та зобов»язати бухгалтерію відповідача зробити внески в пенсійний фонд, оскільки відповідач розрахувався лише за один рік, кошти в пенсійний фонд не перераховувались і йому ці роки не входять в стаж для пенсії, а бухгалтерія відповідача стверджує, що в рішеннях суду не вказано, що потрібно перераховувати. В ході розгляду справи відповідачем 2 по справі було залучено Ліквідаційну комісію Києво-Святошинського ринку Київської облспоживспілки, яка в подальшому за клопотаннм позивача протокольною ухвалою суду виключена з числа відповідачів. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Київської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» у судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, вважаючи вимоги позивача безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, зазначивши в позовній заяві суму заробітної плати 1134,00 грн., позивач фактично ставить вимоги щодо перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, а суд першої інстанції не наділений такими повноваженнями. Також зазначає, що відповідно до Постанови Ради Київської облспоживспілки від 11.07.2007 р. «Про ліквідацію Києво-Святошинського ринку» посада директора була відсутня, а з 01.08.2007 року право підпису грошових документів та інших документів Києво-Святошинського ринку було надано голові ліквідаційної комісії; позивач отримував заробітну плату на ринку, а не в Київській облспоживспілці, що підтверджується видатковими касовими ордерами, тому вважає, що вимога позивача щодо здійснення перерахунку до пенсійного фонду коштів із заробітної плати заявлена не до належного відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Києво-Святошинського районного суду від 25.04.2008 р. позивача було поновлено на посаді виконуючого обов'язки директора Києво-Святошинського ринку Київської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 6 875,00 грн., яка була нарахована з 24.05.2007 року по 25.04.2008 року (а.с.3-4). Оскільки відповідач рішення суду не виконав, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2010р. на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по 01.11.2009 р., а від 30.11.2011р. на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2009р по 30.11.2011р. (а.с.5-6). В судовому засіданні сторонами підтверджено, що рішення про поновлення позивача на роботі було виконано лише 01.11.2011 року. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. З огляду на зазначене, позивач має право на оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2011 по 01.11.2012, тобто по день його поновлення на роботі. Як було встановлено судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2008 р., середньомісячна заробітна плата [PERSON] становила на момент звільнення з посади 625,00 грн. (а.с. 3-4). Як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2011р., яке набрало законної сили, на користь позивача рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2010 року було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.04.2008р. по 01.11.2009р. в розмірі 11 250 грн., із розрахунку, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 625 грн. (а.с.6). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2011р., яке набрало законної сили, на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2009р. по 30.11.2011р. в розмірі 15 625 грн., із розрахунку, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 625 грн.(а.с.5-6). Після винесення судом зазначеного рішення, порушення прав позивача тривало, його поновлено на роботі лише 01.11.2012 р. і тому він вимагає стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2011 р. по 01.11.2012 рік. Як зазначено в абз.3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв»язку, зокрема, з невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З огляду на зазначене вище, суд не бере до уваги довідки про зарплату позивача в період роботи з 01.11.2012 по 05.01.2013 р, та розраховує суму стягнення, виходячи з встановленого судовим рішенням розміру середнього заробітку позивача до моменту його незаконного звільнення з посади. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2011 р. по 01.11.2012 рік складає 11 місяців, з розрахунку, що середньомісячна заробітна плата позивача - 625 грн., становить 6 875 грн., за вирахуванням обов»язкового внеску до пенсійного фонду за вказаний період. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача Київської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка», оскільки спілка є роботодавцем позивача, тому суд не бере до уваги заперечення представника відповідача. Щодо вимоги позивача зобов»язати бухгалтерію відповідача зробити внески в пенсійний фонд за попередні періоди, оскільки бухгалтерія відповідача стверджує, що в рішеннях суду не вказано, що потрібно перераховувати, суд вважає таку вимогу безпідставною з огляду на те, що в разі, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, вони не позбавлені права звернутись до суду з заявою про роз»яснення рішення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про порушення трудових прав позивача з боку відповідача та про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial