Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши в червні 2021 року позовні вимоги, про стягнення коштів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить транспортний засіб марки «Мазда Деміо», д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що в 2020 році він вирішив продати транспортний засіб та розмістив відповідне оголошення, а в лютому 2020 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з пропозицією придбати спірний автомобіль. Зазначає, що вони домовились про вартість автомобіля в сумі 3200 доларів США, однак оскільки у відповідача такої суми коштів не було, тому відповідач запропонував йому укласти договір оренди автомобіля з правом викупу та оплачувати орендну плату по 270 доларів США щомісяця протягом 12 місяців. Після оплати всієї суми він зобов`язався переоформити автомобіль на відповідача. Стверджує, що 20.02.2020 року вони підписали договір оренди автомобіля з правом викупу, де вказали усі істотні умови їхньої домовленості, він передав автомобіль та свідоцтво про право власності на нього у користування відповідача. Вказує, що транспортний засіб передано у робочому стані, без дефектів, у повній комплектації. Крім того, він допоміг відповідачу влаштуватися на «Оптимальне таксі», оскільки працює водієм таксі. Зазначає, що протягом перших двох місяців відповідач вчасно оплачував орендну плату за автомобіль, згодом він почав затримувати орендну плату, в червні 2020 року він оплатив тільки половину орендної плати за липень, а з липня 2020 року він взагалі перестав сплачувати орендну плату. Позивач стверджує, що 30.09.2020 року відповідач приїхав до нього та повідомив, що хоче розірвати договір та повернув автомобіль. Оглянувши автомобіль, він виявив пошкодження переднього та заднього бампера, задньої та лівої передньої дверей, також буловідсутнє запасне колесо. Вказує, що на його вимогу підписати акт приймання-передачі майна та сплатити заборгованість по орендній платі за користування автомобілем за 2,5 місяці (половина липня, серпень та вересень) в розмірі 675 доларів США, відповідач відмовився. Зазначає, що 27.10.2020 року він надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості за оренду автомобіля, усунення пошкоджень та повернення запасного колеса чи компенсації його вартості, однак відповіді від відповідача не отримав. Позивач стверджує, що заборгованість по договору оренди автомобіля за 2,5 місяці становить 18506,20 грн. (675 доларів США * 27,4166 (офіційний курс відповідно до НБУ станом на 20.05.2021 року). Згідно з п.9.3 договору оренди, відповідач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення, тому починаючи з 13.06.2020 року по 20.05.2021 року відповідач має сплатити за 342 дні пеню в розмірі 12657,42 грн. (18506,20 * 0,2% * 342). Вказав, що крім суми заборгованості та пені, відповідач зобов`язаний сплатити йому інфляційні втрати в сумі 1491,58 грн. та 3% річних в розмірі 519,36 грн. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість по оренді автомобіля в розмірі 18506,20 грн., пеню в сумі 12657,42 грн., інфляційні втрати в сумі 1491,58 грн. та 3% річних в сумі 519,36 грн. Ухвалою судді від 14 червня 2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - відкрито. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивач доповнив, що відповідач з батьком оглянули автомобіль та забрали його, оскільки претензій ніяких не було. Вказав, що відповідач спочатку регулярно платив щомісячну плату, адже головна мета була викуп автомобіля. Позивач ствердив, що умови договору оренди виконувались, відповідач їх визнавав, а тому вважав, що нічого страшного не було в тому, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений. Крім того, вказав, що призверненні до нотаріуса йому усно роз`яснили, що договори «з правом викупу» вони не посвідчують. Вважав, що вказаний договір не був договором оренди, оскільки відповідач просто частинами щомісячно платив за придбання автомобіля. Ствердив, що якщо б був укладений договір оренди, то тобі б відповідач платив орендну плату щоденно, а не щомісячно. Також зазначив, що відповідач кошти в сумі 2000 доларів США в ремонт автомобіля не вкладав. Просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що між ним та позивачем був укладений договір оренди. Вказав, що він хотів скласти акт передачі автомобіля, однак позивач говорив, що потім. Зазначив, що коли він брав автомобіль у позивача, то бампер автомобіля був подертий, а запасне колесо відсутнє. Ствердив, що він розірвав договір, оскільки придбав інший автомобіль. Крім того, зазначив, що він говорив позивачу піти до нотаріуса для укладення нотаріально посвідченого договору, однак позивач не хотів цього робити, тому вказаний договір є недійсним. Вказав, що він в ремонт автомобіля вклав приблизно 2000 доларів США, придбав титанові диски. Ствердив, що за вісім місяців він сплатив позивачу повністю орендну плату, боргу немає, останній раз він позивачу сплатив кошти 25.09.2020 року. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Mazda Demio», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5). 20.02.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди автомобіля з правом викупу (а.с.6-7), відповідно до п.1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове володіння та користування автомобіль марки «Мазда Деміо», з наступним переходом права власності на таке майно від орендодавця до орендаря, а орендар зобов`язується прийняти майно у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Згідно з п.1.1.2. договору, вартість майна, що орендується становить 3200 доларів США. Відповідно до п.2 договору, мета оренди: 2.1. надання послуг таксі, 2.2. викуп автомобіля. Пунктами 3.2., 3.3. договору передбачено, що передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі. Сторони при передачі майна зобов`язані перевірити справність майна, що орендується, про що має бути окремо зазначено в акті приймання-передачі. Однак, як встановлено судом, акт приймання-передачі майна між сторонами не укладався, що не заперечували сторони в судовому засіданні. Відповідно до п.5.1. договору, орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі в розмірі 270 доларів США щомісячно. Згідно з п.9.3. договору, орендар несе наступну відповідальність за цим Договором: у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення про найм, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно зі ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч.1 та ч.4 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оренді автомобіля, оскільки сторонами в момент укладення договору оренди автомобіля з правом викупу від 20.02.2020 року не було додержано вимоги ст.799 ЦК України про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору найму транспортного засобу. Крім того, ні позивачем ні відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо здійснення оплати щомісячних платежів по договору оренди. Оскільки суд відмовляє в стягненні заборгованості по оренді автомобіля, тому не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача суми пені, інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed