Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні з роботи. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 02 вересня 1985 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та 11 березня 2020 року наказом №213-к від 11 березня 2020 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я. У період роботи з грудня 2019 року в порушення вимог закону заробітна плата відповідачем в повному обсязі та своєчасно не виплачувалась, а виплата належних позивачу при звільненні сум у день звільнення власником здійснена не була. Згідно довідки від №783 від 30 червня 2020 року відповідач визнав, що заборгованість станом на 26 червня 2020 року становила 20100,72 гривень і ця заборгованість не була перерахована позивачці на її банківський рахунок. У зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до ст. 117 КЗпП України роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що на момент направлення даної позовної заяви до суду становить 28014,92 гривень. Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунків при звільненні поставили останню у скрутне матеріальне становище, унеможливили його нормальне існування та членів його сім?ї, що мало наслідки виникнення тяжкого психологічного стану для нього як особи, що не в змозі забезпечити свою родину коштами для існування та зумовило необхідність шукати джерела доходу для забезпечення коштів для існування. Тому, [PERSON] незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода, яка оцінена у 5000,00 гривень. З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану та несплачену суму заробітної плати у розмірі 20100,72 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 28014,92 гривень, 5000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди та 840,80 гривень витрат зі сплати судового збору. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи, яке відкладалось та було призначено на 05 листопада 2020 року (а.с. 18). Від відповідача на адресу суду 18 серпня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року, надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений з підприємства 11 березня 2020 року наказом №215-к. При звільненні позивачу було нараховано заробітну плату (без урахування лікарняних за рахунок ФССУ) за березень 2020 року у розмірі 33679,68 гривень. Сума заробітної плати, яка підлягала виплаті за вирахуванням усіх необхідних утримань із заробітної плати, становила 27025,05 гривень. Заробітна плата [PERSON] була виплачена у повному обсязі за платіжними дорученнями: № 59 від 29 квітня 2020 року у сумі 6130,37 гривень; №67 від 22 травня 2020 року у розмірі 793,96 гривень; № 42 від 28 липня 2020 року у сумі 20100,72 гривень. Заборгованість зі сплати заробітної плати [PERSON] за березень 2020 року станом на 11 серпня 2020 року відсутня. Таким чином, позовна заява у частині стягнення заробітної плати у сумі 20100,72 гривень підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, останній зазначає, що позивачем наведено невірний розрахунок середнього заробітку, а саме, допущено арифметичну помилку при розрахунку кількості робочих днів у березні 2020 року. Так, загальна кількість робочих днів з 12 березня 2020 року по 20 липня 2020 року становить - 87 днів, а середній заробіток складає 26492,37 гривень. Окрім того, підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних звільненому працівникові сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки наказом ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» №527 від 07 квітня 2020 року було введено простій на підприємстві, а отже воно увесь цей час не здійснювало видобування вугілля для подальшої його реалізації та виплати заробітної плати працівникам. Простій на підприємстві введений через припинення постачання електроенергії ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», тобто був зумовлений діями третіх осіб на які відповідач не в змозі вплинути. Численні борги на підприємстві утворились через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» вугілля, яка на сьогоднішній день залишається непогашеною. Окрім того, в межах виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містились на відкритих рахунках у банківських установах, що призвело до остаточного блокування фінансово-господарської діяльності відповідача. Відповідач зазначає, що [PERSON] не надано жодного доказу того, що останній зазнав моральної шкоди, а також доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між винними діями (бездіяльністю) відповідача та моральними стражданнями, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди у розмірі 5000,00 гривень, та якими доказами це підтверджується. Посилаючись на вищевикладене відповідач просив суд відмовити в задоволенні вимог позову. Окрім того, відповідачем у відзиві заявлено клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та за участю представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (а.с. 21-24). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Так, ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин між сторонами та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки суд має встановити: чи було здійснено відповідачем розрахунок з позивачем в день його звільнення; чи здійснено такий розрахунок з позивачем на час розгляду справи судом; розмір середньоденного заробітку позивача; кількість днів прострочення у здійсненні розрахунку з позивачем. При цьому, сторонами не оспорюється, що [PERSON] був звільнений з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» підприємства 11 березня 2020 року та в день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, а середньоденна заробітна плата останньої становить 304,51 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. З огляду на викладене, зважаючи на одночасне існування двох умов, передбачених ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд вважає необхідним та доцільним суд відмовити в задоволенні клопотання ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02 вересня 1985 року по 11 березня 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений 11 березня 2020 року наказом № 215-к від 11 березня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 19 липня 1978 року (а.с. 6-10, 28). Відповідно до довідок Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 26 червня 2020 року та №7199 від 11 серпня 2020 року [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений 11 березня 2020 року, згідно наказу №215-к від 11 березня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. При звільненні нарахована заробітна плата за березень 2020 року в розмірі 33679,68 гривень, належна сума до сплати складає 27025,05 гривень. Заробітна плата сплачена: - платіжним дорученням №59 від 29.04.2020 року в розмірі 6130,37 гривень (а.с. 14-15, 36, 37-39); - платіжним дорученням №67 від 22.05.2020 року в розмірі 793,96 гривень (а.с. 13-14, 40, 41-43); - платіжним дорученням №42 від 28.07.2020 року в розмірі 20100,72 гривень (а.с. 44, 45-47). Заборгованість по заробітній платі за березень 2020 року станом на 11 серпня 2020 року відсутня. Середньомісячна заробітна плата - 304,51 гривень (а.с. 12, 35). Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 14 серпня 2020 року за підсумками роботи за перше півріччя 2020 року збитки підприємства склали 70537 тис. грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» станом на 01 серпня 2020 року складає 1437068 тис. грн. (а.с. 29). Наказом ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» №527 від 07 квітня 2020 року у зв`язку з припиненням постачання ПрАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля» на підприємство, через значну заборгованість, та неможливість здійснення процесів виїмки вугілля, проведення гірничих виробок та видачі гірської маси на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» у квітні 2020 року, встановлено початок простою з третьої зміни 07 квітня 2020 року (а.с. 30, 31). Відповідач звертався до Державного підприємства «Держвуглепостач» з претензією-вимогою щодо сплати грошових коштів за поставлену вугільну продукцію у сумі 59987377,51 гривень (а.с. 32-33). Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 квітня 2020 року накладено арешт на грошові кошти боржника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містяться на відкритих рахунках у банківських установах (а.с. 34). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений з підприємства 11 березня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 304,51 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданому суду позові. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих до суду довідок ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 26 червня 2020 року та №7199 від 11 серпня 2020 року при звільненні [PERSON] належала останньому сума до сплати складала 27025,05 гривень, однак як вбачається з вищезазначеної довідки №7199 від 11 серпня 2020 року, платіжних доручень №59 від 29.04.2020 року, №67 від 22.05.2020 року, №42 від 28.07.2020 року та реєстрів здійснених підприємством виплат, за час розгляду даної цивільної справи Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» 28 липня 2020 року було здійснено повний розрахунок з [PERSON] за усіма належними до сплати останньому при звільненні грошовими коштами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача нарахованої та невиплаченої суми заробітної плати, яка належала до сплати позивачеві при звільненні. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становив 304,51 гривень, що підтверджується довідками Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 26 червня 2020 року та №7199 від 11 серпня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи за період з дня звільнення до дня направлення даної позовної заяви до суду, а саме до 20 липня 2020 року, включно, у розмірі 28014,92 гривень, яку останній вираховував виходячи з 92 робочих днів за які має бути оплачений середній заробіток та середньоденного заробітку - 304,51 гривень, однак зазначений розрахунок здійснено з арифметичними помилками, а тому суд не може погодити з даним розрахунком позивача. Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 12 березня 2020 року по день направлення даної позовної заяви до суду, а саме по 20 липня 2020 року, включно, становить 26796,88 гривень (88 робочих днів х 304,51 гривні = 26796,88 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачеві сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки [PERSON] виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені. Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати. Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що нарахована [PERSON] при звільненні заробітна плата складала 33679,68 гривень, що підтверджується довідками відповідача 26 червня 2020 року та №7199 від 11 серпня 2020 року, яка була сплачена лише 28 липня 2020 року, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26796,88 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який майже 35 років працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стала втрата [PERSON] нормальних життєвих зав`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанції №18 від 14 липня 2020 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 809,77 гривень (31796,88 грн.*840,80 грн. / 33014,92 грн. = 809,77 грн.). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial