Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, голови Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, який у подальшому уточнив та просить скасувати розпорядження селищного голови Роганської селищної ради № 10 від 27.01.2014 про звільнення [PERSON] за скороченням штатів працівників згідно п.1 ст.40 КзПП України, поновити його на посаді доглядача кладовищ підпорядкованих Роганській селищній раді, стягнути з Роганської селищної ради Харківського району Харківської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з часу звільнення по час винесення судом рішення з розрахунку останньої заробітної плати за грудень 2013 року, яка нарахована у сумі 1341,83 гривень, стягнути з Роганської селищної ради Харківського району Харківської області грошові кошти у розмірі 20000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі розпорядження селищного голови Роганської селищної ради № 10 від 27.01.2014 його було звільнено за скороченням штатів працівників згідно п.1 ст.40 КзПП України з посади наглядача Роганського селищного кладовища, на якій він працював на підставі розпорядження виконавчого комітету Роганської селищної ради № 27 від 03.02.2003 року, згідно з розпорядженням виконавчого комітету Роганської селищної ради № 95 від 25.11.2013 року «Про скорочення штатів» позивачу було вручено письмове попередження про його наступне звільнення з займаної посади. 10.02.2014 року позивач отримав на пошті свою трудову книжку, в якій був запис про його звільнення 27.01.2014 року за скороченням штатів працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України, підставою внесення цього запису зазначено розпорядження селищного голови № 10 від 27.01.2014 року, але копію цього розпорядження позивачу не було направлено. Зазначене звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним з наступних підстав: по-перше, позивачу не було запропоновано переведення на іншу посаду в установі, хоча в цей же час в штаті виконавчого комітету селищної ради був розширений штат господарської частини шляхом створення відділу благоустрою з прийманням на роботу більшої кількості працівників; по-друге, звільнення позивача було проведено в період його тимчасової непрацездатності, хоча позивач особисто 24.01.2014 року та повторно 27.01.2014 року телефонував секретарю відповідача та повідомляв про хворобу дитини та про наявність в нього листка непрацездатності, крім того, позивач направив відповідачу поштою 31.01.2014 року заяву з зазначенням причин відсутності на робочому місті; по-третє, відповідачем при звільненні було порушене переважне право позивача на залишення на роботі, що передбачено ст.42 КЗпП України, оскільки позивач має загальний трудовий стаж на посаді 10 років, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей; по-четверте, звільнення позивача не розглядалось профспілковою організацією робітників комунальних підприємств, членом якої є позивач. В обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що в результаті незаконного звільнення відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїм дітям на життя, незаконні дії викликали у позивача моральні переживання, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, позивач позбавлений засобів для забезпечення нормального рівня життя своєї родини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги, у судовому засіданні вважав позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача Роганської селищної ради Харківського району Харківської області Чумаченко А.В. та Лишняк І.В., які діють на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечували з наступних підстав. На підставі розпорядження виконавчого комітету Роганської селищної ради № 95 від 25.11.2013 року [PERSON] було попереджено про скорочення штатів та майбутнє звільнення з займаної посади з 27.01.2014 року, з вказаним розпорядженням позивач ознайомився, але від підпису відмовився, про що був складений відповідний акт. Крім того, відповідно до подання від 26.11.2013 року голову райкому профспілки держустанов Харківського району Харківської області Гацько О.П. у встановленому порядку було повідомлено про майбутнє звільнення [PERSON] в зв'язку з скороченням штатів та неможливістю переведення його на іншу роботу, але відповідь на повідомлення не надійшла, що є мовчазною згодою на звільнення. В день звільнення позивача 27.01.2014 року останній був відсутній на робочому місці, про поважність причин своєї відсутності не повідомив, про що був складений відповідний акт, на момент підписання акту та розпорядження про звільнення позивач про причини відсутності на робочому місці та про свою хворобу ніяким чином відповідача не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідав. Оригінал листка непрацездатності був наданий відповідачу лише 17.02.2014 року, а позивач згідно цього листка був повинен приступити до роботи 07.02.2014 року. Крім того, позивач не мав права отримувати листок непрацездатності по догляду за хворою дитиною, якій більше трьох років, оскільки жінка позивача на той час перебувала у відпустці по догляду за дитиною, якій менше трьох років, що підтверджується листом виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 421-04-10 від 20.02.2014 року. Трудова книжка була направлена позивачу поштою та отримана останнім 10.02.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач також зазначає, що на момент звільнення позивача в Роганській селищній раді не було вільних вакансій за відповідною професією чи спеціальністю, до відділу благоустрою, який був створений в структурі Роганської селищної ради були переведені працівники ЖЕУ «Докучаєвське» в зв'язку з його реорганізацією. Положення ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників не могли бути застосовані до позивача через відсутність інших працівників, які займають посади, подібні тій, яку займав позивач, рівень кваліфікації та продуктивності праці позивача значно нижчий від посадових осіб селищної ради. Позивач є фізичною особою - підприємцем, отримує дохід, а тому ніяких його трудових прав відповідачем порушено не було. Представник відповідача голови Роганської селищної ради Харківського району Харківської області Шевченко Федора Степановича Ковтун І.М., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, підтримавши доводи представників Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, наведені ними в обґрунтування заперечень проти позову. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснив, що він працював разом з позивачем сторожем кладовища, він особисто віддав за проханням [PERSON] листок непрацездатності останнього до бухгалтерії відповідача до 30.01.2014 року, зі слів позивача йому відомо, що позивачу при звільненні будь-якої іншої роботи не пропонували. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є заступником голови Роганської селищної ради з питань діяльності виконавчих органів влади, пояснив, що йому відомо про те, що 27.01.2014 року комісія зі складу працівників селищної ради неодноразово виїжджала на кладовище на місце роботи позивача, але останній був відсутній з невідомої причини. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є секретарем виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, пояснила, що нею особисто було підготовлено та вручено [PERSON] попередження про його звільнення, також 26.11.2013 року нею особисто було підготовлено та направлено поштою повідомлення про скорочення штатів та звільнення позивача профспілці працівників держустанов Харківського району Харківської області, в грудні 2013 року від профспілки надійшов лист з вимогою надати необхідні документи для розгляду питання про звільнення позивача, нею було підготовлено всі зазначені у листі документи на направлені профспілці поштою простою кореспонденцією 12.12.2013 року, в телефонному режимі вона отримала підтвердження про отримання цих документів. Свідок також пояснила, що вона входила до складу комісії, яка 27.01.2014 року неодноразово виїжджала на місце роботи [PERSON] з метою вручити йому трудову книжку, тобто вже після підписання розпорядження про звільнення. 27.01.2014 року близько 17 години їй зателефонував позивач та повідомив про свою хворобу. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що на підставі розпорядження виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 03.02.2003 року № 17 з 03.02.3003 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду наглядача кладовища, яке знаходиться на балансі Роганської селищної ради, згідно запису в трудовій книжці позивача 03.02.2003 року прийнятий на роботу на посаду наглядача Роганського селищного кладовища. Розпорядженням виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 27.01.2014 року № 10 27.01.2014 року [PERSON] звільнено з посади доглядача Роганських кладовищ у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно п.1 ст.40 КЗпП України, виплачено [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за 16 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 03.02.2013 року по 27.01.2014 року. На підставі рішення Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 15.11.2013 року № 117 «Про скорочення штатів» проведено скорочення штатних одиниць з 27.01.2014 року: доглядач кладовищ - 1, сторож кладовищ - 2. Розпорядженням виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 25.11.2013 року № 95 «Про скорочення штатів» доглядача кладовища [PERSON] попереджено про наступне скорочення штатів з 27.01.2014 року. 26.11.2013 року [PERSON] було вручено письмове попередження про майбутнє звільнення із займаної посади, що підтверджується актом про відмову доглядача кладовища підписати розпорядження від 26.11.2013 року та не заперечується самим позивачем в ході судового розгляду. Відповідно до п.1ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно ст..49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва та праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонують працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Тільки при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Суд вважає встановленим, що позивачу не було запропоновано будь-яку іншу роботу в Роганській селищній раді Харківського району Харківської області. Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами по справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів в обґрунтування заперечень за позовом про відсутність вільних вакансій за відповідною професією чи спеціальністю. Рішенням ХХХ сесії УІ скликання Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 13.02.2014 року затверджено рішення виконавчого комітету Роганської селищної ради від 18.12.2013 року № 147 «Про створення відділу благоустрою». Таким чином, на момент звільнення позивача в структурі Роганської селищної ради було створено відділ благоустрою, відповідачами не доведено відсутності можливості перевести [PERSON] на роботу на будь-яку посаду в зазначеному відділі, такого переведення позивачу запропоновано не було, питання про переведення позивача до новоствореного відділу взагалі відповідачем не вирішувалось. Згідно ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і пунктами 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, позивач є членом Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ. Як вбачається з листа Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ від 12.03.2014 року вих. № 4, на засіданні райкому профспілки 09.12.2013 року було розглянуто подання Роганського селищного голови про скорочення штатів та надання згоди на звільнення [PERSON], але прийняти рішення з цього питання виявилося неможливим через ненадання селищною радою в зазначений термін документів, про необхідність надання яких було повідомлено селищну раду листом. Зазначена обставина підтверджується листом Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ № 11 від 09.12.2013 року на ім'я Роганського селищного голови про витребування ряду документів, отримання такого листа підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та не заперечується відповідачами. Суду не надано належних та допустимих доказів виконання відповідачами вимог профспілкової організації, членом якої є позивач, щодо надання всіх необхідних документів для розгляду питання про надання згоди на звільнення позивача та направлення таких документів у встановлений профспілковою організацією строк - до 25.12.2013 року. Факт направлення зазначених документів шляхом поштового відправлення, як зазначають відповідачі, не може бути підтверджений поясненнями свідка [PERSON], відповідних письмових доказів відповідачами не надано, а тому суд не погоджується з доводами відповідачів про кваліфікацію ненадання відповіді як «мовчазну» згоду профспілкової організації на звільнення [PERSON] Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пю5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи організації. Як вбачається з листка непрацездатності на ім'я [PERSON] серії АГА № 550079, виданого амбулаторією загальної практики сімейної медицини сел. Рогань центру первинної медико-санітарної допомоги сел. Рогань Харківського району останній був звільнений від роботи по причині догляду за дитиною [INFO] з 24.01.2014 року по 06.02.2014 року. Доводи відповідачів про те, що на момент підписання розпорядження про звільнення позивач не повідомив про поважність причини відсутності на роботі та наявність в нього листка непрацездатності, суд вважає безпідставними, оскільки, як встановлено з пояснень сторін та свідка [PERSON] у судовому засіданні, відповідачам взагалі не було відомо про відсутність [PERSON] на роботі з 24.01.2014 року, причини такої відсутності відповідачами не перевірялись. Як зазначила свідок [PERSON] виїзд комісії на місце роботи позивача був здійснений вже після підписання розпорядження про звільнення з метою вручення трудової книжки. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідачів про неправомірне отримання позивачем листка непрацездатності, посилаючись на лист виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 421-04-10 від 20.02.2014 року. Так, відповідно до п. 3.13. Інструкції «Про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» затверджену наказом Міністерства охорони здоров'я України № 455 від 13.11.2001 року, листок непрацездатності видається працюючій особі, яка здійснює догляд за дитиною віком до 3 років, дитиною-інвалідом віком до 18 років, у випадку пологів або хвороби матері (опікуна, іншого члена сім'ї, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років, виховує дитину-інваліда віком до 18 років) на період, коли вона за медичними висновками лікаря не може здійснювати догляд за дитиною, а також у випадку необхідності догляду за другою хворою дитиною. У цьому випадку листок непрацездатності видається на підставі довідки з поліклініки чи стаціонару, що засвідчує пологи або захворювання матері (опікуна, іншого члена сім'ї, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років, виховує дитину-інваліда віком до 18 років). Зі змісту зазначеної інструкції вбачається порядок отримання листка непрацездатності по догляду за дитиною віком до трьох років, у випадку пологів або хвороби особи, яка перебуває у відпустці по догляду за цією дитиною, заборони отримання листка непрацездатності по догляду за іншою дитиною інструкція не містить. Крім того, як вбачається з повідомлення центру первинної медико-санітарної допомоги сел. Рогань Харківського району, дружина позивача [PERSON] у період з 24.01.2014 року по 07.02.2014 року знаходилась на лікуванні. Вищезазначений лист виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності неможливості, на який посилаються відповідачі, має рекомендаційний характер, висновку компетентного органу щодо неправомірності видачі позивачу листка непрацездатності суду не надано. Таким чином, суд прийшов до висновку про порушення при звільненні позивача вимог ст.ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України, що є підставою для визнання звільнення незаконним, проведеним з порушенням встановленого порядку, та поновлення позивача на роботі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу середньої суд враховує ті фактичні дані, що містяться в довідці про розмір заробітної плати [PERSON] № 573 від 30.05.2014 року та керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. В силу абз.3 п.2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.95 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тобто, нормами чинного законодавства чітко врегульовано, що для проведення розрахунку беруться два останні календарні місяці, в даному випадку це листопад і грудень 2013 року. Здійснений відповідачами розрахунок середньоденної (88,97 гривень) та середньомісячної (1912,86 гривень) заробітної плати [PERSON] відповідає вищезазначеному Порядку обчислення заробітної плати. У періоді з 28.01.2014 року по день ухвалення рішення судом 03.06.2014 року було 87 робочих днів, отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, складає 7740,39 гривень (88,97 гривень х 87 днів), яка зазначена без урахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають виключенню та перерахуванню роботодавцем за призначенням. Суд вважає обґрунтованими також і вимоги позивача про те, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральних страждань. При цьому суд враховує, що внаслідок незаконного звільнення позивач був позбавлений роботи, не отримував заробітну плату, що безумовно примушувало його здійснювати додаткові зусилля для отримання засобів існування, витрачати певний час та прикладати зусиль через необхідність захищати порушені права в суді. Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.3 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. у справі № 6-54цс11), суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст..237-1 КЗпП України. На підставі ст. 22 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 500 гривень з урахуванням характеру правопорушення, виходячи з вимог розумності і справедливості. При цьому суд також враховує ту обставину, що позивач є фізичною особою - підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність, тобто робота на посаді наглядача кладовищ в Роганській селищній раді не була єдиним джерелом доходу позивача. Позовні вимоги в частині скасування розпорядження селищного голови Роганської селищної ради № 10 від 27.01.2014 про звільнення [PERSON] за скороченням штатів працівників згідно п.1 ст.40 КзПП України задоволенню не підлягають, оскільки статтею 16 ЦК України, яка зазначає способи захисту порушених прав, та статтею 235 КЗпП України не передбачена можливість захисту цивільних прав шляхом скасування наказу про звільнення, за умови поновлення позивача на роботі підстави для застосування такого способу захисту прав позивача відсутні. На підставі ст.367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі, а також стягнення оплати за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст..ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір суд стягує з відповідача Роганської селищної ради Харківського району Харківської області в дохід держави у розмірі 1% від задоволених вимог майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), але не менше 243,60 гривень, та 0,2 розміру мінімальної заробітної плати -243,60 гривень за задоволення вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі), загальна сума судового збору складає 487,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial