Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про поділ майна, що у є спільній сумсній власності подружжя, в якому просить стягнути із відповідача в його користь грошову компенсацію за рухоме майно, придбане під час шлюбу, зокрема меблі, а також рухоме майно, яке було використане під час їх спільного проживання у [ADDRESS] (металопластикові віконні конструкції, матеріали та комлектуючі, необхідні для влаштування індивідуального опалення, водопостачання, піднавісу), в розмірі 30000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав із мотивів, викладених у позові, просить їх задовольнити, стягнувши із відповідача в його користь 30000 грн. грошової компенсації за майно, набуте у шлюбі, та судові витрати. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. Зокрема, відповідач погодилась на реальний поділ рухомого майна (меблів) та заперечила щодо стягнення із неї в користь позивача грошової компенсації за усе спільне майно, на яке вказав позивач у своїй заяві, оскільки окреме рухоме майно (меблі) наявне, а інше майно, зокрема: металопластикові віконні конструкції, матеріали та комлектуючі, необхідні для влаштування індивідуального опалення, водопостачання та піднавісу, належать її батькам, а не позивачу. Оскільки позивач просить стягнути із неї грошову компенсацію за спільне майно, яке є в наявності, а вона заперечує щодо його вимог, то у задоволенні позову просить відмовити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позову не визнала, вказала, що усі матеріали, необхідні для влаштування індивідуального опалення, водопостачання та піднавісу у будинку, що в [ADDRESS], були придбані нею та її чоловіком [PERSON], який був його власником. За кошти подружжя (сторін) були придбані дитячі меблі і дві тахти. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав із тих же підстав, що й відповідач та третя особа [PERSON] Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив 29 липня 1997 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який ними 10 травня 2012 року розірвано. Після одруження сторони проживали у с.Малів Теребовлянського району Тернопільської області, а з 2006 року до 2012 року стали проживати у [ADDRESS] Тернопільської області. Власником житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] є [PERSON], батько відповідача, який помер [INFO] року. Під час шлюбу сторони придбали наступні меблі: дитячі меблі вартістю 5250 грн., що підтверджується рахунком від 15 жовтня 2007 року № 15, тахту виїздну вартістю 2100 грн. та тахту відкидну вартістю 1900 грн., що підтверджується товарним чеком від 12 жовтня 2010 року. У судовому засіданні сторони підтвердили, що вказані меблі були призначені для використання їх двома неповнолітніми дітьми, які народились від спільного шлюбу. Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 вказаного Кодексу у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 статті 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Із змісту ст.364 ЦК України випливає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання він інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Судом встановлено, що дитячі меблі, які складаються із окремих шафи, двох пеналів, стола, та дві тахти є в натурі і зберігаються по [ADDRESS], де в даний час проживає відповідач із неповнолітньою дитиною. Таким чином, з урахуванням того, що рухоме майно є в наявності, суд вважає, що можливо провести виділ у натурі дитячих меблів та двох тахт, відповідно до часток сторін у вказаному рухомому майні, а тому підстав для одержання позивачем, як співвласником, який бажає виділу, на одержання від іншого співвласника зазначеного майна грошової компенсації вартості його частки немає. У судовому засіданні також з»ясовано, що під час проживання позивача за адресою: [ADDRESS], було встановлено віконні металопластикові конструкції, придбано матеріали та комлектуючі, які використано для влаштування індивідуального опалення, водопостачання та піднавісу. Із пояснень позивача вбачається, що загальна вартість матеріалів та виконаних робіт складає 30182 грн. і підтверджується накладними, товарними чеками, долученими ним до справи. Однак, при вирішенні вказаного спору суд не приймає до уваги зазначені письмові докази, оскільки вони не підтверджують тієї обставини, що саме ці віконні металопластикові конструкції, матеріали та комплектуючі придбані, а роботи виконані за кошти подружжя та в подальшому використані у будинку, належному третій особі [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] у будинку в с.Зеленче Теребовлянського району та виконання ним ремонтних робіт у ньому, а також робіт, пов»язаних із влаштуванням індивідуального опалення, водопостачання, встановлення піднавісу та металопластикових вікон. Даючи показання суду, свідок [PERSON] показав, що позивач придбавав у нього газовий котел та матеріали, необхідні для влаштування індивідуального опалення в с.Зеленче Теребовлянського району. Суд не приймає до уваги показання вказаних свідків, оскільки у них відсутні дані, які б вказували на те, що придбання матеріалів, виконання робіт, в тому числі для поліпшення житлово-побутових умов у будинку, в якому тривалий час проживав позивач разом із сім»єю, здійснювались за рахунок коштів подружжя. Відповідно ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що придбані віконні металопластикові конструкції, матеріали та комлектуючі, які використані для встановлення індивідуального опалення, водопостачання, піднавісу, належать до майна подружжя, а тому у задоволенні його позовних вимог про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за його частку у ньому слід відмовити. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя шляхом стягнення із відповідача грошової компенсації вартості його частки не підлягають до задоволення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed