Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просив суд стягнути із відповідача на його користь 55\~556,03 гривень та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 11 лютого 2017 року сторонами по даній справі укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої відповідач взяв у борг у позивача грошову суму у розмірі 55\~000 гривень. Кінцева дата повернення 30 серпня 2017 року. В порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано три відсотки річних на суму простроченої заборгованості у розмірі 556 грн. 03 коп. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, пояснив про те, що розписка відповідає вимогам закону, прострочення мало місце з боку відповідача, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався. За таких обставин, суд розглядає справу в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 11 лютого 2017 року [PERSON] (паспорт МТ437147, виданий Дзержинським РВ м. Харкова ГУМІС України у Харківській області, місце проживання [INFO]) отримав від [PERSON] (паспорт МВ491574, виданий Лебединським МВ УМВС України у Сумській області, місце проживання [INFO]) грошові кошти у розмірі 55\~000 (пятдесят пять) тисяч гривень 00 копійок та зобовязався їх повернути у строк до 13 серпня 2017 року (а.с. 7). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). За ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк, та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 19.05.2017 вбачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу кошти в розмірі 55 000 тисяч гривень 00 копійок у строк до 13 серпня 2017 року. 06 жовтня 2017 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення коштів (а.с. 8, 9). За ч.1 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних на суму заборгованості ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобовязання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість предявленого позову та задоволення його у повному обсязі. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved