Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із уточненим та зміненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі, Управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради, Черкаська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про встановлення земельного сервітуту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування від 01.04.1999, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 1-691 він став власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Каневі по вул. І. Франка, буд. 18 та розташований на земельній ділянці 676 кв.м. Рішенням [PERSON] міської ради від 24.04.2008 №10-10 йому було виділено земельну ділянку площею 666 кв. м. за адресою: Черкаська область м. Канів вул. І. Франка, буд. 18. На підставі цього рішення видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 111974, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за№ 010877700794 від 19.08.2008 року. Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою Відповідача - [PERSON] та землями [PERSON] міської ради, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Канів вул. 1 Травня, буд. 39/1. В 2009 році Відповідач - [PERSON] оформила на свою земельну ділянку Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №889411. В 2014 році відповідач [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.11.2014. 25.04.2016 року стало відомо, що одна з господарських будівель його будинковолодіння стоїть на межі земельних ділянок, які належать йому та [PERSON], і у нього відсутній доступ до даної будівлі та її обслуговування. Даний факт встановлено виїзним засідання комісії по врегулюванню земельних спорів [PERSON] міської ради, яка збиралась у квітні і травні 2016 року. Починаючи з 1976 року (часу побудови господарських будівель) по 06.05.2016 року, на межі його та [PERSON] земельних ділянок завжди незмінно стояв сарай, що підтверджується інвентаризаційною справою та будівельним паспортом на забудову земельної ділянки. Вважає, що [PERSON] міською радою було грубо порушено норми ст. 141 ЗК України, де міститься виключний перелік підстав для припинення позивачем права користування земельною ділянкою. Просить суд встановити безоплатний, земельний сервітут для обслуговування приміщення сараю (літера «Б-1», кадастровий план «1»), який належить йому на праві власності на частину земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер 1-3793 від 26.11.2014 та розташована за адресою: Черкаська область, місто Канів, вул. 1-го Травня, 39/1. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі угоди (договору) про надання правової допомоги адвоката від 01.08.2016 (а.с.41-43) змінений позов підтримали повністю, просили його задовольнити, пояснили суду, що в інший спосіб неможливо вирішити спір окрім встановлення земельного сервітуту. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2016 (а.с.84, 85) в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнали, не заперечували щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги від 13.10.2017 визнав повністю, не заперечував щодо встановлення земельного сервітуту на частині його земельної ділянки для обслуговування сараю, належного позивачу . Представник відповідача [PERSON] міської ради Черкаської області [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 03.01.2017 (а.с.208) в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги визнала. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представників, щодо спору покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Черкаська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 01.04.1999, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1-691 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Каневі по вул. І. Франка, буд. 18 та розташований на земельній ділянці 676 кв.м. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №111974 від 19.08.2008 (а.с.17) позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 666 кв.м., у межах згідно плану, кадастровий номер 7110300000:01:004:0499, яка розташована в м. Канів, вул. Франка, 18, Черкаської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74254976 від 29.11.2016 (а.с.90,91) вбачається, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.11.2014, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-3793, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7110300000:01:004:0709, що розташована в м. Канів, вул. 1-го Травня, 39/1, Черкаської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. 1 Травня, 39/1, ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування», згідно ліцензії серії АГ №579058 від 16.09.2011 року, №124, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №001265 від 03.01.2013 року (а.с.47-74). Відповідно до технічної документації вище зазначеного проекту землеустрою, зокрема, схеми розміщення земельної ділянки (а.с.50 на звороті), кадастрового плану земельної ділянки з експлікацією угідь (а.с.69), плану зовнішніх меж землекористування (а.с.69 на звороті), акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (а.с.71) вбачається, що суміжними землекористувачами (землевласниками) земельної ділянки площею 0,1000 га, що належить [PERSON], є [PERSON], ПП [PERSON], СТОВ «[PERSON] інкубатор» та [PERSON] міська рада. З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 666 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] (м. Канів,3 вул. Франка, 18) виготовленої [PERSON] міським відділом ЧРФ ДП ЦДЗК (а.с.21-30), вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 666 кв.м. в м. Канів, вул. Франка, 18, Черкаської області, тоді як відповідно до договору дарування від 01.04.1999, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1-691, інвентаризаційної справи на домоволодіння та технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок №18 по вул. Франка в м. Каневі Черкаської області (а.с.8-15,17) розмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами становить 676 кв.м. Як вбачається із досліджених матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що сарай (літера «Б-1», кадастровий план «1»), який належить на праві власності [PERSON], дозвіл на будівництво якого отримав [PERSON] ще 26.07.1999 на підставі рішення міськвиконкому [PERSON] міської ради №193 від 25.05.1999 (а.с.20), розташований на межі земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер 1-3793 від 26.11.2014 за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. 1-го Травня, 39/1. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ст. 402 ЦК). Як передбачено статтею 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Відповідно до статті 404 ЦК, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Крім того, згідно із статтею 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташовано на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути (стаття 99 ЗКУ). Відповідно до статті 100 ЗК, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, право земельного сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації незалежно від підстави виникнення договору чи рішення суду. Договір може бути зареєстрований після досягнення домовленості щодо усіх його істотних умов та втілення у форму, передбачену законом, рішення суду після вступу його у законну силу. Реєстрація права земельного сервітуту здійснюється відповідно до порядку реєстрації прав на земельну ділянку. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту (ст. 101 ЗКУ). Позиції Верховного Суду України з приводу окремих аспектів встановлення земельних сервітутів висловлені у п.22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 2 від 19.03.2010), де розяснено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку /постійний/, суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Таким чином, право земельного сервітуту полягає в можливості обмеженого використання чужої суміжної (прилеглої) земельної ділянки (ділянок) в певних цілях. Відповідно до Протоколу засідання комісії по вирішенню земельних спорів від 15.08.2017 та Рішення виконкому [PERSON] міської ради від 23.08.2017 №243 «Про затвердження протоколу засідання комісії вирішенню земельних спорів від 15.08.2017 №118 (а.с.235,236) комісією вирішено: 1.Оскільки п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що помилки за згодою власників земельних ділянок можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), рекомендувати громадянам [PERSON] та [PERSON] за умови добровільної згоди, виготовити нову технічну документацію із землеустрою для уникнення земельних спорів. 2.Рекомендувати гр. [PERSON] звернутися до гр. [PERSON] щодо добровільного встановлення сервітуту на частину земельної ділянки приватної власності для обслуговування господарської будівлі - сараю та дотримання будівельних норм і виготовлення технічної документації за рахунок гр. [PERSON], як зацікавленої особи. 3.Рекомендувати [PERSON] міській раді асфальтовану дорогу між земельною ділянкою, яка належить на праві власності гр. [PERSON] та колишньою будівлею інкубатора залишити в комунальній власності міста. 14.09.2017 позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] направлено лист-пропозицію щодо добровільного встановлення сервітуту на частину земельної ділянки приватної власності для обслуговування господарської будівлі- сараю та дотримання будівельних норм і виготовлення технічної документації (а.с.238) на що [PERSON] надав позивачеві свою згоду на встановлення земельного сервітуту, що міститься в матеріалах справи (а.с.237). За результатами розгляду справи, судом встановлено, що для здійснення права користування нерухомим майном сараєм (літера «Б-1», кадастровий план «1»), позивачеві [PERSON] необхідно встановити земельний сервітут, оскільки в інший спосіб задовольнити потреби особи неможливо. Крім того, в судовому засіданні сторони не заперечували щодо встановлення земельного сервітуту, враховуючи принцип змагальності сторін, передбачений ст. 10 ЦПК, відповідач [PERSON] не надав до суду доказів про те, що позивач має можливість в інший спосіб користуватися та обслуговувати сарай (літера «Б-1», кадастровий план «1») без використання земельної ділянки, яка належить йому на праві власності. Така позиція суду узгоджується із позицією ВССУ у справі №662/675/16-ц (ухвала від 13.03.2017р.). За частиною 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що змінені позовні вимоги слід задовольнити. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: approved