Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], яким просив виключити з актового запису про народження дитини, [PERSON], зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби запис про нього як батька дитини (уточнена заява, а. с. 32). В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що з 17 вересня 2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповіда\-чем, [PERSON]. У квітні місяці 2014 року відповідач завагітніла. В цей час шлюбні стосунки між ними припинилися, спільне господарство не ведеться з того ж часу. Відповідач виїхала вагітною на територію смт Просяна Покровського району Дніпропетровської області, де і народила дитину - дівчинку [PERSON]. У книзі запису народжень батьком дитини був вказаний позивач. Дитині було присвоєно прізвище [INFO] та по батькові [INFO]. По народження дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційною служ\-бою Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблений відповідний актовий запис № 02 серія ІК № 523881 від 12 січня 2015року, на підставі якого видано свідоцтво про народження дитини. Те, що позивач не є батьком дитини відповідачки, йому стало відомо у 2016 році. Саме ця обставина і стала причиною розірвання шлюбу між позивачем і відповідачкою. До вказаного часу, у тому числі з моменту запису про народження дитини в книзі запису народжень позивач вважав себе батьком дитини. Позивач посилається на ст.138 Сімейного Кодексу України, де запис батьків в книзі записів народжень, може бути оспорений тільки в судовому порядку на вимогу особи, що фактично є батьком або матір'ю дитини, а також самої дитини опікуна батьків, визнаного судом недієздатним. У підготовчому судовому засіданні 13.11.2018 року позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а відповідачка не заперечувала проти задоволення вимог позивача, пояснивши, що народжена нею дитина, дівчинка [PERSON], дійсно не є донькою позивача, але прізвище та ім'я справжнього батька дитини назвати відмовилася. У підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва до 06.12.2018 року, у підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач просив позов задовольнити, відповідачка визнає позов у повному обсязі, просить задовольнити (заяви, а. с. 30, 31). Частинами 3, 4 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторони у підготовчому судовому засіданні, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.09.2013 року, про що 17.09.2013 року складений актовий запис № 167 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби кіровського міського управління юстиції у Донецькій області; прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - «[INFO]» (копія свідоцтва про шлюб, а. с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, позивач і відповідачка є батьками [PERSON], [INFO], уродженки смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, про що 12.01.2015 року зроблено відповідний актовий запис № 02 (копія свідоцтва, а. с. 7). Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року, яке набрало чинності 23.04.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (копія рішення, а. с. 6). Згідно експертного висновку про біологічне батьківство, виданого генетичною лабораторією «Медікал Геномікс» № MGT 1469 від 05 жовтня 2017 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що можливість біологічного батьківства [PERSON] [INFO] відносно [PERSON], [INFO], виключається (копія висновку. а. с. 8). Отже, враховуючи наданий експертний висновок, а також визнання відповідачкою позовних вимог, суд робить висновок, що позивач дійсно не є батьком [PERSON], [INFO]. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу батьківства, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст. ст. 122,124,126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред'являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, отже, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved