Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання за ним права власності на квартиру. В обґрунтування вимог зазначив, що 05.08.1999 за договором купівлі-продажу, зареєстрованим на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в місті Димитров (Мирноград), він придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], квартиру №56 в будинку №26 мікрорайону «Світлий» в м. Димитров (Мирноград) Донецької області. До оформлення вказаного договору вони із власниками будинку дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу та вважали, що оформлений на товарній біржі договір є дійсним і подальшого нотаріального посвідчення не вимагає. На сьогодні [PERSON] померла, а відповідачі не погоджуються укладати договір вдруге. Вказуючи на те, що в теперішній час він не має можливості розпорядитися квартирою на свій розсуд шляхом відчуження, оскільки угода нотаріально не посвідчена, просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Позивач [PERSON] до судового засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримав, обґрунтував їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просив суд позов задовольнити. Відповідачі до судового засідання не прибули, надавши на адресу суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, в яких підтвердили факт укладання договору купівлі-продажу квартири з позивачем, проти задоволення вимог не заперечували. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Судом встановлено, що 05.08.1999 за реєстрованим №353 на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м. Димитров був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру, що складається з двох жилих кімнат загальною площею 40,8м2, в тому числі жилою площею 26,0м2, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Продаж вчинено за 500,00 гривень, які продавці отримали від покупця до підпису цього договору (а.с.8). Даний договір нотаріусом посвідчено не було. \~ \~ \~ \~02.09.1999 вказана квартира була зареєстрована за позивачем [PERSON] в бюро технічної інвентаризації м. Димитрова за реєстровим №26 реєстрової книги №19, стор.5 (а.с.9). \~ \~ \~ \~19.05.2004 [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про її смерть (а.с.10). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.1\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Крім того,\~ст.2 цього Закону\~встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних біржах здійснюються біржові операції,які повинні\~відповідати сукупності\~вимог,\~установлених ст.15\~Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж,\~поставку\~та\~обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;\~б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до\~ст.42 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час укладення спірної угоди,\~угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами\~ст.40 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, необхідною умовою є дотримання законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Згідно\~ст.227\~ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України №17-12/44 від 10.04.1998 «Щодо діяльності товарних бірж», є передбаченими особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами із дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а недотримання цієї вимоги згідно зі ст.47\~ЦК УРСР тягне недійсність договору. \~ \~ \~ \~Отже, на час своєї смерті 19.05.2004 [PERSON] внаслідок недійсності спірного договору фактично продовжувала володіти разом з відповідачами квартирою, яка належала їм на підставі права власності, здобутого внаслідок приватизації. Відповідно до\~ст.1219 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з відомостями Мирноградської державної нотаріальної контори №546/01-16 від 04.06.2018 на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], спадкова справа не відкривалася. Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 роз'яснив, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений,\~чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-1288цс17 (постанова від 06.09.2017), однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Проте факту безповоротного ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення біржового договору, як цього вимагає ч.1\~ст.81 ЦПК України, позивач суду не довів. Враховуючи, що один з власників квартири [PERSON] померла, правильним у цій справі мало бути вирішення питання про спадкування належного їй майна спадкоємцями, а потім предявлення [PERSON] позову до відповідачів та правонаступників [PERSON] в разі здобуття доказів їхнього ухилення від нотаріального посвідчення угоди. Відтак, на цей час підстав для задоволення вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу не вбачається. Крім визнання договору дійсним позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру. За правилами\~статті 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник\~ особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт, та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України. Оскільки позивач не набув право власності на квартиру, вимога про визнання такого права також не підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки йому повністю відмовлено в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed