Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та відповідно до позовних вимог просив суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] разом з ним - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідач є матір`ю дитини та колишньою дружиною позивача. Шлюб між сторонами у справі розірвано рішенням суду від 28.05.2019 року . Позивач вказує, що з 12.07.2018 року він фактично сам проживав зі своєю дитиною. В кінці червня 2018 року відповідачка разом з дочкою поїхала на море до АР Крим, але вже 5-7 липня відповідачка стала вимагати від позивача забрати дитину, оскільки вона втомилась і їй потрібен відпочинок від дитини. 10.07.2018 року на пропускному пункті «Чонгар» позивач забрав у відповідача дитину і відповідачка повернулась на територію АР Крим. Після повернення 12.07.2018 року до м. Києва за адресою: [ADDRESS] , позивач проживав з дочкою до 09.03.2019 року, при цьому мати дитини постійно із донькою не проживала. Після повернення з АР Крим дитина стала відлюдькуватою та замкненою, не торкалась своїх іграшок та мала нехарактерну для себе поведінку. З самої виписки із пологового будинку, тобто з 20.11.2015 року дитина проживала за адресою: [ADDRESS] . Поскільки відповідачка скаржилась на одноманітне життя під час догляду за дитиною та ознаки депресії, позивач запропонував останній вийти на роботу, на що остання радо погодилась. Доглядати за дитиною зголосилась мати позивача. У лютому 2017 року відповідачка вийшла з декретної відпуски і донька залишилась практично без уваги матері, оскільки відповідачка рано йшла на роботу та дуже пізно верталась додому. Більшість часу із донькою проводив позивач маючи з дитиною гарні стосунки та виявляючи батьківську турботу, а відповідачка знаходила для себе більш цікаве дозвілля аніж прогулянки з дитиною. Вихованням дитини займався позивач та його мати, вони ж здійснювали чергові медичні огляди дитини та у квітні 2019 року планували йти до дитячого садочка перебуваючи в електронній черзі. До дитячого садочка №243 позивач доньку оформив, і з 01.09.2019 року дитина мала піти до садочка. Про наведене позивач повідомим відповідача, однак остання відмовилась віддати дитину, що за твердженням позивача ставить під загрозу попадання дитини до садочка та суперечить її інтересам. Наступного разу відповідачка з`явилась за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) на початку серпня 2018 року та вийшла на роботу, але 05.10.2018 року звільнилась і зі слів самої відповідачки, поїхала до АР Крим для влаштування на запропоновану роботу. У цей час відповідачем було саботовано влаштування дитини до дитячого садочка, оскільки нею не було підтверджене запрошення із садочка, і тому чергу було втрачено, хоча всі медичні довідки та щеплення були в наявності. Враховуючи наведене позивач зайнявся переведенням запису електронної черги на власне ім`я. Під час свого приїзду відповідачка розповідала позивачу, що перебуваючи з дитиною в АР Крим вона карала доньку, а саме била до губах долонями, оскільки остання не хотіла спати, а відповідач дуже втомилась та хотіла спати. Наступного разу відповідачка з`явилась 05.11.2018 року та через два тижні знов поїхала, і в цей період позивач став свідком агресії відповідача до дитини. Відповідачка сильно відштовхнула доньку у зв`язку із чим остання злетіла з дивана, та стала кричати на дитину. Зазначене стало причиною сварки між сторонами у справі, поскільки позивач вважає неприйнятним таке відношення до дитини. Наступного разу відповідачка з`явилась 29.12.2018 року та поїхала в кінці січня 2019 року. Під час приїздів відповідача порушувався режим та спосіб життя дитини, її емоційний стан та стан здоров`я, дитина була роздратованою, знервованою та капризною, при цьому такі ознаки були відсутні коли відповідачка була у від`їзді. 07.03.2019 року відповідачка приїхала додому до позивача, зустрілась із дитиною, а 09.03.2019 року позивач повертаючись ввечері додому із дитиною побачив відповідачку на лавці біля будинку. Відповідачка повідомила позивача, що випадково захлопнула вхідні двері та пославшись на те, що хоче відвідати із дитиною магазин зникла у невідомому напрямку поки позивач лагодив дверний замок. В цей час позивачу зателефонувала його мати та розповіла про те, що бачила як відповідач разом із донькою сідала до автомобіля. Відкривши квартиру в присутності своєї матері, позивач побачив, що зникла валіза відповідача, а також деякі речі і медична документація дитини. Відповідачка не виходить на зв`язок з позивачем, уникає спілкування та не повідомляє про місце знаходження дитини. За таких обставин 29.03.2019 року позивач звернувся до поліції з метою з`ясування місця перебування дитини та відповідачки, а також з`ясування чи не знаходиться дитина в небезпеці. 12.04.2019 року позивач звернувся до служби у справах дітей із заявою про визначення місця проживання доньки разом із батьком. 06.05.2019 року позивач отримав відповідь про проведену з відповідачкою профілактичну бесіду та із посиланням на те, що служба у справах дітей звернулась до органів поліції для встановлення фактичного місця проживання дитини, оскільки відповідачка такої адреси не повідомила. У відповідача немає власного житла і проживання з малолітньою дитиною на орендованих квартирах чи у знайомих, на думку позивача, призводить до порушення прав та інтересів дитини. Крім того, відповідачка не має постійного місця роботи та самостійного доходу, тож не може забезпечувати та утримувати дитину. Відповідачка є легковажною та емоційною нестабільною людиною, може безпідставно кричати та карати дитину, в тому числі і фізично. Враховуючи, що відповідачка перебуває разом з малолітньою дитиною, у позивача викликає занепокоєння випадок здійснення відповідачем крадіжки речей з його квартири, що свідчить про стан справ та умови перебування дитини з негативного боку, а також демонструє моральні якості відповідача. Відповідачка безвідповідальна, не контролює свої дії та вчинки, в тому числі щодо дитини, і дитина не отримує потрібного догляду від матері. На думку позивача, відповідачка не може дати належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення та нормальних безпечних умов для здоров`я і проживання доньки. Ситуація яку своїми діями спровокувала відповідачка, негативно впливає на психологічний стан дитини, адже донька позбавлена звичного кола спілкування, місця та умов проживання, улюблених іграшок і звичного режиму дня. При цьому, позивач зазначає, що особисто у нього є всі необхідні умови для проживання дитини, адже він є власником Ѕ частини квартири у якій зареєстрований та проживає, а інша частина належить його матері, яка в цій квартирі не зареєстрована та не проживає. Також позивач є власником ј частини іншої квартири, у якій проживає його мати та також є співвласницею цієї квартири. Умови проживання дитини за місцем проживання позивача були обстежені службою у справах дітей і визнані добрими. Позивач вказує, що має постійне місце роботи та стабільний заробіток. З 12.07.2018 року до 09.03.2019 року дитина постійно проживала з позивачем, мала належний догляд, була забезпечена всім необхідним для повноцінного зростання та розвитку і донька дуже любить свого батька, так само і батько дуже любить свою дитину та хоче й надалі займатись її вихованням. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на положення ст. 15 Конституції України, Сімейний Кодекс України, Конвенцію про права дитини від 20.11.1989 року та практику Європейського суду з прав людини і зазначає, що для забезпечення гідних умов життя, безпеки, уваги та забезпечення інтересів дитини, їй буде краще проживати з позивачем. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві наполягаючи на тому, що задоволення позову відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідач та її представник заперечували щодо задоволення позову надавши до суду свої письмові заперечення та обґрунтовуючи свою позицію тим, що обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а саме те, що змінити місце проживання відповідача разом з їх спільною донькою ( [ADDRESS] ) змусив безпосередньо позивача по справі з застосуванням фізичної сили та з даного приводу були внесені відповідні відомості до ЄРДР про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України. На даний час відповідач [PERSON] працевлаштована, має сталий дохід та сама займається забезпеченням, виховання та навчання своєї доньки. Відповідач [PERSON] разом з донькою проживає в двокімнатній квартирі в якій створені всі належні умови для виховання та проживання в тому числі і малолітньої дитини, що підтверджується актом огляду житлових умов. Свої пояснення відповідач та її представник обґрунтовують посиланням на Декларацію з прав дитини, а також на практику Верховного Суду України. Крім того рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16.04.2020 р. позивачу [PERSON] в задоволені позову про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання було відмовлено та обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді даної справи вже були предметом дослідження в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Обставини встановлені судовим рішенням повторному доказуванню не підлягають у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України. Представник третьої особи в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, зеельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як убачається з матеріалів справи, що з 17.09.2010 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу . Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження . Шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року. На час розгляду справи дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях . Позивачу на праві приватної власності належить також ј частина квартири [ADDRESS] . За змістом акту про обстеження умов проживання №30 від 01.03.2019 року, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, обстеження проведене за заявою позивача та вказано, що умови проживання в кв. [ADDRESS] добрі, в тому числі створені умови для виховання та розвитку дитини . В судовому засіданні встанволено, що похивач [PERSON] тривалий перід часу понад 1 рік не мпілкувався зі своєю донькою Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2019 року задоволено скаргу адвоката в інтересах [PERSON] та зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України за заявою [PERSON] , зареєстрованої за №58819 від 13.08.2019 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідачка зареєстрована як фізична особа-підприємець . За змістом викопіювання із трудової книжки відповідача, остання на підставі наказу №32-К від 08.04.2019 була прийнята на роботу до Дошкільного навчального закладу №599 з 09.04.2019 року . Відповідно до характеристики на відповідача [PERSON] , за підписом директора ДНЗ №599, відповідачка працювала у закладі з 09.04.2019 року. В дошкільний заклад прийшла працювати задля дитини, щоб мати право позачергового зарахування. Мати піклувалася щоб дитина соціалізувалася з однолітками. За час зарекомендувала себе відповідальною, сумлінною, ініціативною та дисциплінованою працівницею; відкритою, доброзичливою, порядною та врівноваженою людиною. Не палить, не вживає алкогольних напоїв, уникає конфліктних ситуацій. В колективі користується повагою та авторитетом. Посадові обов`язки виконує сумлінно. Відповідально ставиться до виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання, утримання та піклування за своєю донькою, яка відвідувала ДНЗ №599 з 16.04.2019 року, ввічливо спілкується з вихователями, турботливо та ніжно відноситься до своєї дитини. Зі змісту характеристики на дитину [PERSON] , [INFO] , за підписом директора ДНЗ №599, вбачається, що дитина відвідує навчальний заклад з 16.04.2019 року. Адаптаційний період відбувається на середньому рівні. Мовлення дитини розвинуте відповідно віку. [PERSON] завжди гарно вдягнена, має охайний вигляд, забезпечена всім необхідним для розвитку, дотримується санітарно-гігієнічних вимог. [PERSON] - вихована, чуйна, доброзичлива, наполеглива та комунікабельна дитина. Взаємовідносини з дітьми в групі добрі, іде на контакт з однолітками та дорослими закладу. В колективі рухливі ігри грає з задоволенням. На заняттях з фізичної культури, музики та малювання зацікавлена та виконує завдання. Відвідує групові факультативні заняття з англійської мови. Навички розвитку та самообслуговування сформовані відповідно до віку дитини. Дитину до садочка приводить та забирає [PERSON] , яка належно виконує свої материнськи обов`язки, дбає про доньку, створює умови для розвитку та навчання дитини. Мама є активним учасником життя групи. Виконує доручення, приймає участь у виставці дитячих малюнків, поробок, цікавиться життям дитини в садочку її досягненнями, активно цікавиться програмою за якою працює вікова група. Прислуховується до порад педагогів закладу. Стиль виховання [PERSON] матір`ю - демократичний. Стосунки [PERSON] з матір`ю дуже теплі та люблячі: мати турботливо та ніжно відноситься до дитини: [PERSON] прихильна до матері, довіряє їй, з нетерпінням очікує зустрічі з нею. Не виявлено ознак жорсткого ставлення до дитини чи негативного впливу на її особистість. На даний час відповідач [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] в 2- х кімнатній квартирі та дана квартира облаштована для продживання малолітньої динити та у квартирі створені всі належні умови для проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання, від 12.08.2019 р. Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , затвердженого рішенням Ірпінської міської ради Київської обл. від 14.07.2020 р. , визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матітр`ю [PERSON] . Як було встановлено, що Дніпровським районним судом м.Києва 16.04.2020 року було ухвало рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання відповідно до якого в задоволені позову було відмовлено та в рамках розгляду даної справи судом досліджувалися умови проживання, виховання та забезпечення малолітньої [PERSON] [INFO] . Обставини встановлені судовим рішенням у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всу переч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed