Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання п.2.3.1 кредитного договору №НАЕ2GА00000034 на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.12.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № HAE2GA00000034 на суму 22000,00 доларів США та 4714 доларів США на оплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. Згідно п.2.3.1. Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредитом. Позивач вважає, що п.2.3.1. кредитного договору суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити за необґрунтованістю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.12.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № НАЕ2GA00000034, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 22000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року (а.с. 2). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.12.2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки № НАЕ2GA00000034, предметом якого є нерухоме майно, а саме - однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 49835,06 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 року складає 398182,11 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]; виселені [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області; стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку судовий збір в розмірі 3433,60 грн.; в зустрічних позовах [PERSON], [PERSON]- відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року - змінено, скасовано його в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 року, в частині виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], в частині зняття з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області [PERSON], [PERSON] та інших осіб та в частині стягнення судового збору. Вирішено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 39223,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 313394,65грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON], [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності на підпорядкування з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено [PERSON], яка зареєстрована і проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 1609,50 грн. з кожного судового збору. В іншій частині рішення суду - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014року. касаційні скарги [PERSON], [PERSON] відхилені. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2014 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014 року залишено без змін. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що кредитний договір було укладено з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» та Банк не мав права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредитом. Тобто, п.2.3.1. кредитного договору суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з положень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, суд знаходить обґрунтованими посилання позивача на поширення на виниклі відносини положень Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (п. 1 постанови), проте, судом критично оцінюється вищевказана позиція позивача щодо порушень з боку ПАТ КБ «Приватбанк» останніх. Так, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку про те, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Підписавши договір, позивач засвідчив про те, що він не вважає умови останнього невигідними для себе, дискримінаційними та несправедливими. Доказів, що зобов'язання за кредитним договором сторонами змінювалися, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки угода або її частина може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом не встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належних та допустимих доказів недійсності п. 2.3.1 кредитного договору позивачем не надано. За таких обставин позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, Законом України «Про судовий збір» зі змінами, які набрали законної сили 01.09.2015 року, позивачі при подачі позову про захист прав споживачів до суду не звільненні від сплати судового збору, позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачено. Таким чином, суд стягує з позивача на користь держави судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру за ставками судового збору, встановленого на час подачі позову до суду у розмір 487,20 грн.

Outcome: approved