Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Концерну «Техвоєнсервіс» м. Київ про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні , вказуючи , що з 2 липня 2013 року по 9 березня 2015 року він працював старшим сторожем на ФКТ «Черкаський автомобільний завод», який є підрозділом концерну «Техвоєнсервіс» м. Київ. Звільнений з роботи на підставі ст.38 КзПП України за власним бажанням. На день звільнення йому нарахована , але не виплачена заробітна плата , яка становить в сумі 13136,57 гривень. Відмову виплати відповідач обґрунтував відсутністю коштів. Відповідач тривалий час після його звільнення не виплачував заробітну плату , а тому , він змушений звертатися за захистом своїх конституційних прав до суду. Рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 14 вересня 2015 року у справі 711\\2603\\2015-ц стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 136,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.03.2015 року по 11.08.2015 року в сумі 9118,65 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 199,65 грн. Також, стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,0 грн. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року змінено рішення Придніпровського районного суду м . Черкаси від 14.09.2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.03.2015 року по 11.08.2015 року в сумі 9192,26 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 199,65 грн., а всього 9391,91 грн. В решті частині рішення залишено без змін. 20 квітня 2016 року філія Концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний ремонтний завод провела з ним повний розрахунок по заробітній платі, що підтверджується випискою по рахунку з АТ «УкрСиббанк», а це значить , що відбулася затримка при розрахунку з 11.08.2015 року \\ дата по яку обраховувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні \\ по день фактичного розрахунку з ним, минуло 252 дні. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум , які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ст.117 КзПП України роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01.12.2015 року встановлено , що його середньоденний заробіток складає 119,38 грн. А тому , вважає, що відповідач у відповідності до ст.117 КзПП України повинен сплатити йому компенсацію за кожен день затримки виплати заробітної плати в розмірі :119,38 грн. х 252 дні = 30 083,76 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 30 083,76 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Концерну «Техвоєнсервіс» Ткаченко Л.В. позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення , відповідно до яких , вважає, що провадження у справі має бути закрито. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. За обставинами справи , встановлено , що позивач [PERSON] з 02 липня 2013 року по 09 березня 2015 року працював старшим сторожем на ФКТ «Черкаський автомобільний завод», який є підрозділом концерну «Техвоєнсервіс» м. Київ. [PERSON] звільнений з роботи на підставі ст.38 КзПП України за власним бажанням. На день звільнення йому нарахована , але не виплачена заробітна плата , яка становить в сумі 13 136,57 гривень, невиплату заробітної плати відповідач обґрунтував відсутністю коштів. Відповідач тривалий час після звільнення позивача не виплачував заробітну плату , а тому, [PERSON] звернувся за захистом своїх конституційних прав до Придніпровського районного суду м . Черкаси. Рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 14 вересня 2015 року у справі 711\\2603\\2015-ц стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 136,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.03.2015 року по 11.08.2015 року в сумі 9118,65 грн. , компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 199,65 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,0 грн. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року змінено рішення Придніпровського районного суду м . Черкаси від 14.09.2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.03.2015 року по 11.08.2015 року в сумі 9192,26 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 199,65 грн., а всього 9391,91 грн. В решті частині рішення залишено без змін. Також, встановлено , що 20 квітня 2016 року філія Концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний ремонтний завод провела повний розрахунок по заробітній платі з позивачем [PERSON], що підтверджується випискою по рахунку з АТ «УкрСиббанк», що сторони визнали в судовому засіданні. Позивач [PERSON] вважає, що до стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» на його користь підлягає середній заробіток за час затримки роз середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 30 083,76 грн.,так як затримка при розрахунку з 11.08.2015 року \\ дата по яку обраховувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні \\ по день фактичного розрахунку з ним, становить 252 дні. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). У відповідності з вимогами ст.117 КзПП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум , які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин та вищевказаних двох рішень Придніпровського районного суду м . Черкаси від 14 вересня 2015 року у справі №711\\2603\\2015-ц та рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року, вбачається , що в судовому порядку стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі, компенсацію за втрату частини заробітної плати та середній заробіток за затримку розрахунку під час звільнення, моральну шкоду. Рішення суду першої інстанції було оскаржено до апеляційної інстанції та трудовий спір судом було остаточно вирішено 01.12.2015 року, який перейшов у стадію виконання. Таким чином, встановлено , що трудовий спір було вирішено, рішення суду 01.12.2015 року набрало законної сили , на підставі цього рішення суду були видані виконавчі листи , які направлені на виконання до державної виконавчої служби та 01 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Встановлено , що 20 квітня 2016 року виконано рішення суду , з позивачем проведено розрахунок у повному обсязі. Частина друга статті 117 КзПП України , яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосованою у справі позивача [PERSON], не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117 цього Кодексу. Немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того , як її сума була встановлена судом. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 26.04.2016 року , тобто, після виконання рішення суду та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 11.08.2015 року по день фактичного розрахунку \\ 20.04.2016 року \\ в розмірі 30 083,76 грн. Таким чином , позивачем [PERSON] фактично заявлено позовні вимоги про стягнення сум за невиконання рішення. Оскільки чинним трудовим законодавством і , зокрема , ст.117 КзПП України, не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень у трудових спорах, суд вважає, що підстав для задоволення даного позову у суду не має. Письмові заперечення на позов та пояснення представника Концерну «Техвоєнсервіс» в судовому засіданні про те , що провадження у справі має бути закрито на підставі п.2 ст.205 ЦПК України - у зв'язку з існуючим судовим рішенням суду, яке набрало законної сили, постановлене у спорі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, не в повній мірі узгоджуються із обставинами справи, оскільки позивачем ставиться на вирішення суду вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за зовсім інший період часу - з 11.08.2015 року по день фактично проведеного з ним розрахунку \\ як встановлено - 20.04.2016 року \\, тобто , коли фактично вже здійснювалося виконання рішення. А тому , підстави для закриття провадження у справі відсутні і не можуть підлягати до задоволення. Узагальнюючи вищенаведене , суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] за вищевикладених обставин , у суду не має. На підставі ст.ст. 11, 60, 213 - 215, 88 ЦПК України,

Outcome: dismissed