Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про те, що 15 грудня 1989 року в м. Умані між ним та відповідачем по справі було укладено шлюб. 15 січня 2013 року вказаний шлюб розірвано. Після укладення шлюбу вони стали проживати у літній кухні по [ADDRESS]. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. З грудня 1992 року відповідач разом з дочкою перейшли з літньої кухні по [ADDRESS] проживати в однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка була надана взамін знесеного приватного будинку, що належав його батькам. В 1993 році їх сім'ї надано двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка в 1998 році ними приватизована і в яку заселилися на постійне місце проживання відповідач з дочкою. У цій квартирі вони проживають і до теперішнього часу. У 2014 році при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON], третя особа [PERSON] до нього про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, житлом, нежитловими господарськими будівлями та виселення його з будинковолодіння по [ADDRESS] йому стало відомо про те, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожна після смерті матері [PERSON] залишено незакінчений будівництвом будинок готовністю 11 відсотків, що знаходиться по [ADDRESS]; на самовільно збудовану літню кухню «Б» та сарай «В» свідоцтво про право на спадщину за законом не видано, «настоящее» свідоцтво підлягає реєстрації в БТІ м. Умань після «сдачі» будинку в експлуатацію. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично там не проживає, а проживає, як було встановлено в судовому засіданні зі згоди позивача більш як 20 років за адресою: [ADDRESS]. Судом було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в самочинно побудованій літній кухні за адресою: [ADDRESS]. Всі споруди є самочинно збудовані і належним чином не введені в експлуатацію, тобто право власності на жодну із сторін не оформлене. Також встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] на якій знаходилося спадкове майно не перебувала у власності спадкодавця. Також при розгляді вказаної справи йому стало відомо, що на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 року № 2.18-24/24 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646925, виданий [PERSON] і [PERSON] 19 квітня 2007 року, площею 0,0987 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 7110800000:04:002:0689, що розміщена по [ADDRESS]. На підставі рішення Уманської міської ради № 2.18-24/24 від 19 листопада 2003 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3-3645 від 21.10.2008 року, видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 19 березня 2009 року, серія ЯЗ № 198655 площею 0,0902 га для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 7110800000:04:002:0264, що знаходиться по [ADDRESS], співвласниками якої визначені [PERSON] - 1/2 та [PERSON] - 1/2. Згідно з новими нормами, спільною сумісною власністю подружжя є житло, придбане кожним із подружжя під час шлюбу в результаті приватизації і земельна ділянка, безоплатно отримана будь-ким із подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації. Вказані вище земельні ділянки отримані безоплатно [PERSON] і [PERSON] безоплатно із земель комунальної власності під час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ця норма справедлива й у випадку, якщо один з подружжя не мав з поважної причини самосійного заробітку (доходу). Поділ земельної ділянки як спільно нажитого майна передбачає і тоді, коли ділянка приватизована на жінку під час шлюбу. Цей варіант передбачається законом, оскільки згідно зі ст. 57 СК України, така ділянка, придбана у шлюбі, а тому не є особистою приватною власністю жінки. Оскільки земельна ділянка передавалася у власність [PERSON] (одному із подружжя) під час перебування у шлюбі з [PERSON], то ця земельна ділянка відповідно до Закону, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, як то передбачено ст.ст. 60-71 СК України. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки: - площею 0,0987 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 7110800000:04:002:0689, безоплатно передану у власність [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 року № 2.18-24/24, що посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646925, виданого 19 квітня 2007 року, що розміщена по [ADDRESS]; - площею 0,0902 га для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 7110800000:04:002:0264, безоплатно передану у власність [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 року № 2.18-24/24, що посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 198655, виданого 19 березня 2009 року, що розміщена по [ADDRESS]. Поділити земельні ділянки спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] в рівних долях: - земельну ділянку площею 0,0987 га - 1/4 частину за [PERSON] та 1/4 частину [PERSON] від цієї площі для ведення особистого селянського господарства; - земельну ділянку площею 0,0902 га - 1/4 частину за [PERSON] та 1/4 частину [PERSON] від цієї площі для обслуговування жилого будинку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в повному об'ємі підтримав позовні вимоги та пояснив, що одружившись з відповідачем по справі почали спільно проживати у його батьків. Потім перейшли у квартиру по вулиці Жовтневої Революції, у якій у них народилася донька, а через певний час їм дали двокімнатну у квартиру, у якій вони уже і проживали. Спочатку вони проживали разом, а потім донька із дружиною залишилися жити у вищевказаній квартирі, а він перейшов у приватний будинок по [ADDRESS]. Проживаючи там, постійно проводив певні будівельні роботи, покращуючи житлові умови, а також здійснював догляд за земельною ділянкою. Про те, що земельну ділянку було приватизовано не знав, дізнався про це лише після розлучення у 2013 році. Відповідач повідомила, що земельна ділянка є спадковим майном і він до неї немає ніякого відношення. Третя особа на момент приватизації не проживала навіть в м. Умані. Земельною ділянкою користувався лише він, що можуть підтвердити мешканці суміжних ділянок. Просить суд позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що його довіритель та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають доньку. Після створення сім'ї сторони проживали спочатку у будинку батьків відповідача, потім у однокімнатній квартирі, а потім перейшли проживати у двокімнатну квартиру. Після розлучення, за усною домовленістю між ними, позивач почав проживати у приватному будинку, а відповідач з донькою залишилися проживати у двокімнатній квартирі. Земельну ділянку обробляв та здійснював за нею догляд лише позивач по справі. Про те, що земельна ділянка приватизована [PERSON] дізнався під час розгляду іншої судової справи. Вважає, що відповідач, з метою обману позивача, залучивши до приватизації особу взагалі не маючу відношення до цієї ділянки, приватизувала її. У матеріалах справи відсутній будь-який документ, підтверджуючий реєстрацію за позивачем права на спадщину. Надане нею свідоцтво про право на спадщину за законом, не зареєстровано у БТІ, оскільки будівлі не здані в експлуатацію. Спірною земельною ділянкою користувалася [PERSON], але передана у власність їй не була, тому і не може бути частиною спадкового майна. На його думку приватизація земельної ділянки є незаконною, а позов його довірителя обґрунтованим, тому просить суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що після смерті [PERSON], у 1983 році, відкрилася спадщина, яку прийняла вона та її сестра [PERSON] У 1989 році вона зареєструвала шлюб з позивачем по справі, а у 1992 році у них народилася донька і в цей же рік вони отримали однокімнатну квартиру. Коли привезли доньку з пологового будинку, позивач перейшов жити в домоволодіння за адресою [ADDRESS], оскільки у нього дуже боліла голова. Вона також приходила проживати у це помешкання, оскільки у новій однокімнатній квартирі були проблеми з водо- та газопостачанням. По [ADDRESS] вона проживала до 2006 року, а у зв'язку із важким матеріальним становищем, квартиру вимушені були здавати у найм. Земельну ділянку приватизувала без участі позивача, оскільки вона була придбана не за спільні кошти подружжя, а є її особистою власністю. Приватизація була проведена у відповідності до чинного законодавства, і з урахуванням усіх необхідних умов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, позов вважає безпідставним та необґрунтованим. Пояснив, що згідно державного акту відповідач та третя особа є власниками земельної ділянки [ADDRESS]. 07 червня 1991 року його довірителька та третя особа отримали свідоцтво про право на спадщину, згідно якого успадкували в рівних долях незакінчене будівництво житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці. Тобто відповідач приватизувавши вказану земельну ділянку реалізувала своє право на безоплатну приватизацію. Норма закону, на яку посилається позивач у своєму позові, діяла лише з 11 січня 2011 року по 11 червня 2012 року, тобто виходячи із принципу дії правових норм у часі, земельні ділянки, приватизовані у шлюбі до 11 січня 2011 року та після 11 червня 2012 року є приватною власністю того із подружжя, хто здійснив приватизацію. Положення сімейного законодавства щодо визначення поняття спільної сумісної власності подружжя не поширюються на земельні ділянки, приватизовані один із подружжя. У відповідності до вимог чинного законодавства спірна земельна ділянка не є спільним майном подружжя, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646925, виданого 19 квітня 2007 року, [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 року № 2.18-24/24, є власниками земельної ділянки площею 0,0987 га, розташованої по [ADDRESS]. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 198655, виданого 19 березня 2009 року, [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 року № 2.18-24/24, є власниками земельної ділянки № 3-3645 від 21 жовтня 2008 року, площею 0,0902 га, розташованої по [ADDRESS]. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За вказаних обставин, суд вважає, що оскільки відповідачем було приватизовано земельну ділянку у 2003 та 2009 роках, про що отримано державні акти, які ніким не були оскаржені, позов [PERSON] є безпідставним, а земельні ділянки не можуть бути визнаними спільним майном подружжя.

Outcome: dismissed