Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позов до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції з участю третіх осіб Управління патрульної поліції у Львівській області та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2019 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП №491123 від 03.06.2019 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрито. Вважає, що йому завдано моральної шкоди незаконним притягненням до адміністративної відповідальності ляхом накладення штрафу. Розмір заподіяної моральної шкоди визначає з урахуванням того, що має водійський стаж понад 40 років, адміністративне стягнення накладається на нього вперше, саме накладення адміністративного стягнення відбувалось в принизливій для нього обстановці, не були роз`яснені його права, не надана можливість скористатись юридичною допомогою, надати будь-які пояснення, ознайомитись з матеріалами справи . Окрім цього зазначає, що дане звинувачення вибило його з нормального життєвого ритму, для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану потрібний був значний час, притягнення до адміністративної відповідальності вплинуло на його громадянську та професійну репутацію, відчув зневажливе ставлення до себе з боку оточуючих. Щодо розміру заподіяної шкоди посилається на методику проф. Ерделевського, відповідно до якої мінімальним розміром моральної шкоди є 720 мінімальних заробітних плат, однак вважає, що належним відшкодуванням завданої йому моральної шкоди буде сума, еквівалентна 100 прожитковим мінімумам для непрацездатних осіб, до яких він відноситься, відтак просить стягнути на його користь 163800,00 грн. моральної шкоди за незаконне накладення штрафу. Не погоджуючи з даними позовними вимогами, представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати права учасника судового процесу, оскільки згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення даної справи. Зазначає, що не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями іншим суб`єктів, оскільки жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди такому не завдавало. Вважають, що стягнення коштів з органів Казначейства є необгрунтованим та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права, оскільки органи Казначейства здійснюють лише обслуговування єдиного казначейського рахунку і жодним чином не розпоряджаються коштами на ньому і кошти на такому рахунку не належать Державній казначейській службі України на праві власності. Окрім цього, також зазначається, що для відшкодування моральної шкоди слід встановити вину відповідача у заподіянні моральної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричиненою моральною шкодою, що позивачем не виконано, як і не надано обгрунтованого розрахунку суми, яку він просить стягнути, відтак вважають, що позивач прагне збагатитись за рахунок коштів держави. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні вищевказаного позову. Також, до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Департаменту патрульної поліції, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого. Свої вимоги мотивує тим, що у позовній заяві жодним чином не обгрунтовано, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання позивачу будь-якої шкоди, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, а тим більше причинно-наслідкових зв`язків між ними. Вважають, що оскарження постанови жодним чином не підпадає під ознаки моральної шкоди, відтак реалізація права позивача на оскарження постанови не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, адже такі дії не супроводжуються порушенням нормальних життєвих зв`язків позивача. Зазначається, що факт завдання позивачу моральної шкоди - не доведений, а розрахована ним сума - неспівмірна, не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Окрім цього, до суду надійшли також і пояснення третіх осіб щодо позову, в яких представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України просить у задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю такого. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням суду, яким скасовано постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не приймалось рішення про протиправність постанови та/або дій поліцейського, відтак обов`язок доведення протилежного покладається на позивача, а увесь позов такого побудований шляхом опису подій, які позивач не підтверджує жодними фактичними даними, жодним чином не обгрунтовано, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання позивачу будь-якої шкоди. Вважають факт спричинення моральної шкоди позивачу не доведеним, а суму моральної шкоди - неспівмірною, яка не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач пояснив суду, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним притягненням працівниками патрульної поліції до адміністративної відповідальності, оскільки це завдано йому значних моральних страждань, вважає, що орган поліції повинен вибачитись перед ним за такі неправомірні дії, а також вказує на неодноразові звернення до Управління патрульної поліції. Представники відповідача Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вважає такий безпідставним, оскільки, на його думку, позивачем повинні були надані суду належні та допустимі докази завдання такому моральної шкоди у вигляді чеків за ліки або послуги психолога, а також відомості про стан здоров`я позивача. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце провдення судового засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини. 03.06.2019 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП №491123, згідно якої 19.04.2019 року о 11:41 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 300, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив п.8.7.3.е ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП. Не погоджуючись з такою постановою, позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом та рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2019 року у справі №465/3251/19 позов [PERSON] до\~інспектора Управління\~патрульної поліції\~у Львівській\~області ДПП\~Бурмеха Назара\~Степановича про\~скасування постанови\~про накладення\~адміністративного стягнення\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~сфері забезпечення\~безпеки дорожнього\~руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі та\~закриття провадження задоволено, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП №491123 від 03.06.2019 року щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП скасовано у зв`язку з недоведенісю його вини, провадження у справі - закрито. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення для справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до ч.1 ст.1173, ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб. Відповідно до п.2 ч.1ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок, зокрема, незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП безпідставно та був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2019 року у справі №465/3251/19 постанова про накладення\~адміністративного стягнення\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~сфері забезпечення\~безпеки дорожнього\~руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі - скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. В мотивувальній частині рішення міститься висновок про те, що суду не надано жодних доказів на підтвердження скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення. Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій. Вирішуючи даний спір суд також враховує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини). В даному випадку шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019р., справа № 569/1799/16-ц. Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс душевні страждання, був вимушений певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило його ритм життя, що відповідно свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою. З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу. Доводи представників відповідачів щодо того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача [PERSON] незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю відновлення його прав. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: partial