Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до [PERSON], в якій просив визнати за ним право власності на ? частину будинку [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в серпні 1994 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У період шлюбу, а саме в 2004 році, сторони за спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з трьох кімнат загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., за взаємною згодою будинок був зареєстрований за відповідачем. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року шлюб між сторонами розірваний, після розірвання шлюбу відповідач залишилася проживати у спірному домоволодінні, а позивач був змушений переїхати проживати до своєї матері [PERSON] Оскільки відповідач чинила перешкоди у користуванні позивачем спірним будинком, останній звернувся до неї з проханням добровільно визначити за ним частку у праві власності на зазначений будинок, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, однак відповідач відмовилася у добровільному порядку вирішити це питання, тим самим порушила право власності та користування позивача на частину майна, набутого в період шлюбу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2018 року провадження по справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області, яка була постановлена під час судового засідання 23 листопада 2018 року без виходу судді до нарадчої кімнати, судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків та долучення документів з підстав порушення строку надання доказів. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив про обставини, викладені в позовній заяві, а також зазначив, що спірний будинок за 6500 доларів США був придбаний сторонами за їх спільні кошти, отримані від реалізації кімнати в гуртожитку за 5000 доларів США, яка була переобладнана в ізольовану під час шлюбу та приватизована на ім'я відповідача, а також за кошти у розмірі 1500 доларів США, надані позивачу в безпроцентний кредит за місцем роботи. Більше року тому позивач виставила його речі за двері, у зв'язку з чим він змушений був залишити спірне домоволодіння. Вважає зазначений будинок спільною сумісною власністю, оскільки він був придбаний сторонами в період шлюбу за спільні кошти. Відповідач у судовому засіданні не визнала позовні вимоги з тих підстав, що відповідач залишив її з неповнолітніми дітьми, ніякої допомоги не надавав, під час шлюбу постійно ображав та знущався з неї, іншого житла у неї та дітей немає, тоді як відповідач інше житло має. В період придбання спірного будинку її дохід був більшим, аніж дохід позивача, всі ремонтні в будинку відповідач виконує самостійно без участі позивача та несе витрати по утриманню будинку. Разом з тим, вона вважала, що відповідач має право на ? частку спірного будинку, оскільки їй сім'я складається з чотирьох осіб, до яких належать неповнолітні діти. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони знаходилися у шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 1994 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, актовий запис №556. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Від шлюбу сторонами мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова 17 квітня 2001 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Лизогубівською сільською радою Харківського району Харківської області 14 лютого 2008 року). Житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] був придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. за реєстровим №1236. Як вбачається зі змісту Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5030184 від 12 жовтня 2004 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №1466870556 від 23 листопада 2018 року, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок №12 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 23 березня 2004 року, за зазначеною адресою розташовані: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 94,80 кв.м. житловою площею 50,70 кв.м. з прибудовою літ. «А-1», верандою літ. «а», сінами літ. «а1», ганком літ. «а2» та тамбуром літ. «а3» та надвірні будівлі і споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», льох літ. «Г», сарай літ. «Д», забор №1,3,4, хвіртка №2,5,6 та колонка №7. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. За загальним правилом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № № 711/5108/17. Як встановлено судом під час судового розгляду, 31 березня 2004 року, тобто у період шлюбу, подружжям [PERSON] та [PERSON] був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], що не заперечувалося відповідачем по справі, сторонами не заперечувався факт придбання спірного житлового будинку за спільні кошти. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Однак відповідачем не надано жодних доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на зазначений житловий будинок. Всі обставини, зазначені відповідачем в обґрунтування своїх заперечень проти позову є по суті висловлюванням обурення з приводу дій відповідача та свідчать про наявність конфлікту між сторонами. Суд також не приймає до уваги надані позивачем документи на підтвердження кредитних зобов'язань [PERSON] та надані відповідачем документи на підтвердження звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача, оскільки такі документи жодним чином не стосуються предмета позову та не впливають на висновки суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, суд погоджується із запропонованим позивачем способом розподілу спірного житлового будинку з надвірними будівлями та вважає за можливе провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного домоволодіння. Суд вважає необхідним вирішити питання щодо права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями відповідача, визнавши за ним право власності на ? частину, при цьому суд виходить з принципу непорушності його права власності у спільній сумісній власності подружжя, встановленого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 1 Першого протоколу) та Главою 23 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі у зв'язку із задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved