Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2014 року, номер запису про право власності: 5585645. З 26.01.2010 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована онука позивача, відповідач у справі [PERSON] , яка в будинку не проживає з 2014 року. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинить. Відповідач [PERSON] добровільно виїхала з квартири, не повідомивши про інше місце свого проживання, не доглядає за житлом, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в квартирі відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі її тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання [PERSON] у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. З урахуванням наведеного, позивач просить: визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позов підтримує, просить задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 25). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 21), відзив на позов не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав, просить справу розглянути у його відсутність та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 24) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі вимог ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність не з`явившихся учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2014 року, номер запису про право власності: 558 56 45 (а.с.13). З 26.01.2010 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована онука позивача, відповідач у справі [PERSON] , підтверджується копією Будинкової книги (а. с. 14,15) та Довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 08.06.21 року (а. с. 23). З 2014 року відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою Виконавчого комітету Сквирської міської ради № 245 від 20.04.21 року (а. с. 9). Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинить. Відповідач [PERSON] добровільно виїхала з квартири, не повідомивши про інше місце свого проживання, не доглядає за житлом, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в квартирі відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі її тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання [PERSON] у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суд встановив, що відповідач є онукою позивачки (кровне споріднення), а тому є членом сім`ї позивача і правовідносини, які виникли між сторонами регулюються вимогами ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивача як власника квартири, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровано відповідача [PERSON] , яка не проживає у квартирі з 2014 року, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved