Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, зазначивши в ній, що 13 березня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошову суму в розмірі 192 000 грн. 13 квітня 2014 року ним відповідачу було направлено претензію про повернення позики, а ле відповідач ухиляється від виконання договору. На момент звернення до суду відповідач борг не повернув, таким чином він зобовязаний повернути 192 000 грн. - суму боргу; 10 162, 85 грн. розмір відсотків річних від суми позики; 121 728 грн. проценти індексу інфляції. Виходячи з наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 192 000 грн.; 10 162, 85 грн. розмір відсотків річних від суми позики; 121 728 грн. проценти індексу інфляції. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 192 000 грн. про що був укладений договір позики від 13.03.2014 року. 13 квітня 2014 року відповідачу [PERSON] позивачем [PERSON] було вручено претензію про повернення боргу в розмір 192 000 грн. у термін до 13.05.2014 року, що вбачається з матеріалів справи. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення боргу позики з урахуванням індексу інфляції згідно норм та рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р. розраховується відповідно до формул (192000 грн. x 1,634 =121728 грн.), таким чином сума інфляції становить 121 728, 00 грн. тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до розрахунків 3 % річних, сума боргу складає 192 000 грн. х 3 % річних х 644 (днів прострочення) : 365 (кількість днів у 2015 році) = 10 162, 85 грн., таким чином позовні вимоги позивача щодо стягнення трьох відсотків річних у розмірі 10 162, 85 грн. підлягають задоволенню. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У правовому висновку про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Враховуючи викладене та те, що на даний час відповідачем [PERSON] грошові кошти позивачу [PERSON] не повернуті, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому, сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved