Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення компенсації за частку позивачки у спільній частковій власності на автомобіль. Свої вимоги мотивує тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому придбали квартиру на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2006 року, право власності на яку зареєстроване за відповідачем. Також за час шлюбу був придбаний автомобіль Chery Elara 2007 року випуску. 12.03.2013 рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу вирішено зокрема, визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину автомобіля Chery Elara, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС №176219, видане Криворізьким ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 19.06.2008, держномер АЕ7812СІ. Автомобіль є неподільною річчю. Фактично автомобіль залишився в користуванні у відповідача, він використовує автомобіль лише для себе та нової родини, надавати їй автомобіль у користування відмовляється. Виділ в натурі з автомобіля частки у розмірі 1/2 є неможливим. Таким чином, 1/2 частина автомобіля не може бути виділеною в натурі. Автомобіль є неподільним, спільне володіння та користування автомобілем співвласниками є неможними, виплата компенсації позивачці відповідає її інтересам та інтересам іншого співвласника. В звязку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Окремо вказав, що клопотання про призначення експертизи для визначення вартості спірного автомобіля заявляти не буде. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с. 21-24). Пояснив, що крім спірного автомобіля у них з позивачем є квартира, яка також належить їм по 1/2 частці. В квартирі мешкає позивач. Він ніколи не перешкоджав позивачу в користуванні автомобілем, завжди возить дітей в кіно, цирк, парки. В запереченнях просив надати можливість реалізувати автомобіль Chery Elara 2007 року випуску, р/н [NUMBER], вилучені кошти від продажу зазначеного автомобіля розділити між ним та позивачем згідно часток, вказаних в рішенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2013. Суд, вислухавши думку учасників процесу, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2004. Шлюб між ними розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.09.2013 (а.с. 5). В період перебування в зареєстрованому шлюбі, згідно кредитного договору № 02012738369 від 19 червня 2008 року для придбання автомобіля Chery Elara, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] укладено кредитний договір з ТОВ «ПростоФінанс» на суму 78 244 грн. (а.с. 6-8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2013 в порядку розподілу спільного майна подружжя, за [PERSON] визнано зокрема, право власності на 1\\2 частину автомобіля Chery Elara, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС №176219, видане Криворізьким ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 19.06.2008, держномер АЕ7812СІ (а.с. 9-10). Відповідно до змісту статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. З системного аналізу даних норм слідує, що суд при вирішені питання про присудження співвласнику грошової компенсації вартості його частки одночасно постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] заявлено лише вимогу про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля. При цьому остання не ставить вимоги про вирішення питання щодо припинення її права власності на частку у спільному майні. Таким чином, суд дійшов висновку, що не предявлення позивачем вимоги про припинення її права власності на спірний автомобіль, позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення грошової компенсації з відповідача, оскільки дані вимоги є взаємоповязаними та випливають одна з одної і мають бути вирішені одночасно. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав компенсацію, припиняється з дня її отримання. Суд виходить із того, що поділ нерухомого майна, що знаходиться в спільній частковій власності сторін шляхом реалізації права співвласників (позивачів) на виділ їх частки зі спільного майна (квартири) шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні регулюється статтею 364 ЦК України, а припинення права співвласника (відповідача) на частку в спільному майні (гаражі, земельній ділянці) за вимогою інших співвласників регулюється статтею 365 ЦК України. У першому випадку таке право позивачів не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обовязок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Однак, дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи судом не встановлена. В звязку з чим, до підстав для відмови у задоволенні позову, суд відносить не надання позивачем відповідних документів для визначення вартості спірного автомобіля. Так, позивач в позовній заяві окремим пунктом ставила питання про призначення незалежної експертизи оціночної вартості автомобіля. Однак відповідне клопотання суду надано не було. В судовому засіданні на пропозицію суду представник позивача в усній формі відмовився від необхідності призначати експертизу. В розумінні положень ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. За власною ініціативою суду призначення експертизи не можливе. З вище викладеного слідує, що відсутність висновку про оцінку спірного автомобіля на час розгляду справи судом не дає можливості визначити, яку саме суму грошової компенсації необхідно стягнути з відповідача на корить позивача. Твердження відповідача викладені в його запереченнях, стосовно надати можливість реалізувати автомобіль з торгівельного майданчика та вилучені кошти від продажу розділити між ним та позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки вони заявлені, не як зустрічний позов по справі, а викладені на обґрунтування його позиції. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В розумінні ст. 11 ЦПК України, а саме диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). Належних і переконливих доказів, які б підтвердили вартість спірного автомобіля для розрахунку 1/2 частки його вартості, позивач та її представник не надали, не містять їх і матеріали справи. На пропозицію суду заявити клопотання про призначення експертизи представник позивача відповів відмовою. Таким чином, враховуючи викладені обставини та надані суду пояснення та письмові докази, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed