Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про скасування арешту накладеного постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 1990 року між НПО «Ротор» в особі директора Подружина В.Й. та ним, [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу посвідчений старшим нотаріусом Другої черкаської держнотконтори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5079. Відповідно до якого він придбав будинок [ADDRESS]. 18 жовтня 1990 року Другою нотаріальною конторою накладено заборону на будинок № 526 до повного розрахунку [PERSON] перед НПО «Ротор». 24.05.2007 року за № 5011118 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, зареєстровано дане обтяження (арешт нерухомого майна) на будинок [ADDRESS]. Підстава обтяження: повідомлення, бн від 18.10.1990 року Другої нотаріальної контори. Відповідно по ч. 2 п. І договору від 12 жовтня 1990 року даний будинок продано за 30 000 рублів. Покупцем при укладанні договору оплачено 50 %, в розмірі п'ятнадцяти тисячі рублів, продажної ціни будинку, які внесені в касу НПО «Ротор» м. Черкаси. Решта суми в розмірі п'ятнадцяти тисячі рублів сплачується в розстрочку протягом 25 років рівними частинами, починаючи з місяця, наступного після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до ч. 2 п. І договору від 12 жовтня 1990 року покупець може достроково погасити борг за будинок, а також розрахуватись повністю до настання кінцевого строку платежу. Постановою АА № 962527 від 16.07.2010 року Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ, у виконавчому провадженні стосовно стягнення на користь НПО «Ротор» суми заборгованості, було накладено арешт на будинок [ADDRESS]. 01.02.2011 року право власності на будинок [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 12.10.1990 року, зареєстровано в КП «ЧООБТІ» за реєстраційним номером 29540011. Вважає, що дані арешти підлягають скасуванню з наступних підстав. За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, що діяв на момент винесення постанови, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» зазначалося, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п'ять днів після накладання арешту. За таких обставин, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обов'язок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу. Отже, державний виконавець мав накласти арешт на майно виключно з метою його подальшої обов'язкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Однак, державний виконавець наклавши арешт на будинок № 526 не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобов'язаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем. Крім того, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови) передбачалось, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. В той час, як передбачено ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем. Також, у відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. В зв'язку з тим, що під час укладання договору від 12 жовтня 1990 року [PERSON] було сплачено 50 % продажної ціни будинку, а також протягом років сплачена частина від суми наданої розстрочки, дійсна вартість належного будинку значно перевищує суму заборгованості. Тобто постанова суперечила вимогам ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачалося, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення. Більше того, [PERSON] було повністю погашено заборгованість перед НПО «Ротор» і вказана компанія не має до нього жодних матеріальних претензій, про що свідчить довідка НПО «Ротор» про відсутність заборгованості. Згідно п. 8, ч. 1, ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. В ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. На підставі вищевикладеного просить суд ухвалити рішення яким скасувати арешт, постанову про арешт АА № 962527 від 16.07.2010 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08.09.2010 року за № 10224350, з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Ухвалити рішення яким скасувати заборону, повідомлення, б/к від 18.10.1990 Другої Черкаської нотконтори, зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 24.05.2007 року за № 5011118, з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. 18.11.2014 р. представник позивача по довіреності [PERSON] звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог. Свою заяву мотивує тим, що відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 29496090 від 14.11.2014 року стало відомо, що на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 12 жовтня 1990 року який було укладено між НПО «Ротор» в особі директора Подружина В.Й., та [PERSON], посвідчений старшим нотаріусом Другої черкаської держнотконтори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5079 накладено: - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 02.10.2009 року, арешт на все майно, що належав [PERSON], а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (код [NUMBER]); - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 22.10.2009 року, арешт на все майно, що належав [PERSON], а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (код [NUMBER]); - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 16.07.2010 року, серії АА № 962527, реєстраційний номер обтяження: 10224350, накладено арешт нерухомого майна, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], (код [NUMBER]); - повідомлення, б/н від 18.10.1990 року, Другої Черкаської нотконтори, зареєстроване 24.05.2007 року за № 5011118 реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори на об'єкт обтяження житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 5011118; - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 03.09.2010 р. арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження: 10208447; - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 19.07.2010 р., арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження: 10064943. Оскільки [PERSON], не належить на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а належить гр. [PERSON], відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер інформаційної довідки: 29496090 від 14.11.2014 року, а також відповідно до довідки № 54 від 23.01.1999 року, виданої Державним науково-виробничим підприємством «РОТОР», в особі генерального директора Колесникова В.Ф., заборгованості по договору купівлі-продажу будинку від 12.10.1990 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] немає, просить суд ухвалити рішення, яким скасувати арешти, постанови та повідомлення: - скасувати постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 02.10.2009 року, арешт на все майно, що належало [PERSON], а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (код [NUMBER]); - скасувати постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 22.10.2009 року, арешт на все майно, що належало [PERSON], а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (код [NUMBER]); - скасувати постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 16.07.2010 року, серія АА № 962527, реєстраційний номер обтяження: 10224350, арешт нерухомого майна, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], (код [NUMBER]); - скасувати повідомлення, б/н від 18.10.1990 року, Другої Черкаської нотконтори, зареєстроване 24.05.2007 року за № 5011118 реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори на об'єкт обтяження житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 5011118; - скасувати постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 03.09.2010 р. арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження: 10208447; - скасувати постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 19.07.2010 р., арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження: 10064943. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судове засідання не з'явився. 18.11.2014 р. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник відповідача Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився. 13.11.2014 р. начальник відділу Павленко В.А. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника. Суд ухвалив: справу розглядати у відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 1990 року між НПО «Ротор» в особі директора Подружина В.Й. та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу посвідчений старшим нотаріусом Другої черкаської держнотконтори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5079. Відповідно до якого [PERSON] придбав будинок [ADDRESS]. 18 жовтня 1990 року Другою нотаріальною конторою накладено заборону на будинок № 526 до повного розрахунку [PERSON] перед НПО «Ротор». 24.05.2007 року за № 5011118 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, зареєстровано дане обтяження (арешт нерухомого майна) на будинок [ADDRESS]. Підстава обтяження: повідомлення, бн від 18.10.1990 року Другої нотаріальної контори. Крім того, відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 29496090 від 14.11.2014 року стало відомо, що на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 12 жовтня 1990 року який було укладено між НПО «Ротор» в особі директора Подружина В.Й., та [PERSON], посвідчений старшим нотаріусом Другої черкаської держнотконтори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5079 накладено: - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 02.10.2009 року, арешт на все майно, що належав [PERSON], а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (код [NUMBER]); - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 22.10.2009 року, арешт на все майно, що належав [PERSON], а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (код [NUMBER]); - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 16.07.2010 року, серії АА № 962527, реєстраційний номер обтяження: 10224350, накладено арешт нерухомого майна, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], (код [NUMBER]); - повідомлення, б/н від 18.10.1990 року, Другої Черкаської нотконтори, зареєстроване 24.05.2007 року за № 5011118 реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори на об'єкт обтяження житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 5011118; - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 03.09.2010 р. арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження: 10208447; - постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 19.07.2010 р., арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження: 10064943. Відповідно по ч. 2 п. І договору від 12 жовтня 1990 року будинок [ADDRESS] продано за 30 000 рублів. Покупцем при укладанні договору оплачено 50 %, в розмірі п'ятнадцяти тисячі рублів, продажної ціни будинку, які внесені в касу НПО «Ротор» м. Черкаси. Решта суми в розмірі п'ятнадцяти тисячі рублів сплачується в розстрочку протягом 25 років рівними частинами, починаючи з місяця, наступного після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до ч. 2 п. І договору від 12 жовтня 1990 року покупець може достроково погасити борг за будинок, а також розрахуватись повністю до настання кінцевого строку платежу. Постановою АА № 962527 від 16.07.2010 року Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ, у виконавчому провадженні стосовно стягнення на користь НПО «Ротор» суми заборгованості, було накладено арешт на будинок [ADDRESS]. 01.02.2011 року право власності на будинок [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 12.10.1990 року, зареєстровано в КП «ЧООБТІ» за реєстраційним номером 29540011. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, що діяв на момент винесення постанови, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» зазначалося, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п'ять днів після накладання арешту. За таких обставин, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обов'язок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу. Отже, державний виконавець мав накласти арешт на майно виключно з метою його подальшої обов'язкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Однак, державний виконавець наклавши арешт на будинок № 526 не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобов'язаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем. Крім того, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови) передбачалось, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. В той час, як передбачено ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем. Також, у відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. В зв'язку з тим, що під час укладання договору від 12 жовтня 1990 року [PERSON] було сплачено 50 % продажної ціни будинку, а також протягом років сплачена частина від суми наданої розстрочки, дійсна вартість належного будинку значно перевищує суму заборгованості. Тобто постанова суперечила вимогам ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачалося, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення. Більше того, [PERSON] було повністю погашено заборгованість перед НПО «Ротор» і підприємство не має до нього жодних матеріальних претензій, про що свідчить довідка НПО «Ротор» про відсутність заборгованості за № 54 д від 23.01.1999 р. Згідно п. 8, ч. 1, ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. В ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, але всупереч вимогам закону вищевказані дії державним виконавцем здійснені не були. Постанови про накладення арешту на будинок за адресою: [ADDRESS] порушують права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved