Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - житлову квартиру загальною площею 43,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що у травні 2009 року його батьки [PERSON] та [PERSON] , а також брат [PERSON] подарували йому належні їм частки кожному по 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Тоді ж вони передали йому ключі від квартири та оригінали правовстановлюючих документів на квартиру - свідоцтво про право власності на житло за № 1328 від 07 серпня 1996 року, видане представництвом фонду держмайна Тячівського району, технічний паспорт на квартиру, а також ордер. Після їх виїзду він вселився в цю квартиру і проживає у ній до цього часу. За браком часу у 2009 році у нотаріуса договір дарування квартири не було оформлено. Не було можливості його оформити до цього часу, оскільки відповідач - батько [PERSON] з того часу виїхав з України і приїжджати в Україну не планує. Вказаною квартирою він заволодів добросовісно, позаяк йому її подарували батьки та брат, заволодіння квартирою не відбулося з порушенням норм права. Починаючи з травня 2009 року по теперішній час він проживає у цій квартирі, володіє нею відкрито, оскільки вважає себе її добросовісним набувачем, ставиться до неї як до своєї власної, за власні кошти здійснює капітальні та поточні ремонти, з травня 2009 року по теперішній час вчасно оплачує комунальні послуги та квартплату. Квартирою він володіє відкрито безперервно протягом 10 років, починаючи з травня 2009 року, особи, які б претендували на цю квартиру відсутні. Отже, у даному випадку наявні всі обставини, передбачені ст. 344 ЦК України, які свідчать про добросовісність, відкритість та давність заволодіння ним цією квартирою, відсутність інших осіб, які претендують на неї, та відсутність у нього (підстави) для володіння цією квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, позаяк подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в заяві вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та стверджено свідоцтвом про право власності на житло за № 1328 від 07 серпня 1996 року, видане представництвом фонду держмайна Тячівського району, позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності як членам сім`ї належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м. На вказану квартиру виготовлено технічний паспорт, згідно якого вказана квартира розташована на 2-му поверсі 2-х поверхового будинку, загальна площа квартири складає 43,3 кв.м.. Згідно висновку про вартість від 29 травня 2019 року вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м, становить 22 871,00 гривень. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 травня 2019 року відомості щодо реєстрації квартири [ADDRESS] , відсутні. Верховним судом України підготовлено аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, в якому звернуто увагу судів на наступне. ЦК України розглядає набувальну давність як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] вказаною квартирою заволодів добросовісно, позаяк йому її подарували відповідачі - батьки [PERSON] та [PERSON] та брат [PERSON] . По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. Судом також встановлено, що починаючи з травня 2009 року по теперішній час позивач [PERSON] проживає у цій квартирі, володіє нею відкрито, ставиться до неї як до своєї власної, за власні кошти здійснює капітальні та поточні ремонти, з травня 2009 року по теперішній час оплачує комунальні послуги та квартплату. І по-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. В судовому засіданні встановлено, що квартирою позивач [PERSON] володіє відкрито безперервно протягом 10 років, починаючи з травня 2009 року, особи, які б претендували на цю квартиру відсутні. За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, зазначених у частинах 1, 3 ст. 344 ЦК. Закон передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК), тобто для набуття права власності на ці об`єкти володілець повинен звернутись до суду. Набрання рішенням суду законної сили є підставою для виникнення права власності на зазначені види майна, крім нерухомого, право власності на яке підлягає державній реєстрації. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є таке: -майно може бути об`єктом набувальної давності; -добросовісність володіння; -відкритість володіння; -давність володіння та його безперервність; -відсутність інших осіб, які претендують на це майно; -відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Згідно зі ст. 19 Закону № 1952-ІV підставою для державної реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є рішення суду. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, визнання права. Отже, судом встановлено, що у даному випадку наявні всі обставини, передбачені ст. 344 ЦК України, які свідчать про добросовісність, відкритість, давність та безперервність заволодіння позивачем [PERSON] вказаною квартирою, що належала його батькам та брату, відсутні інші особи, які претендують на неї, та у позивача відсутній титул (підстави) для володіння цією квартирою, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved