Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], Служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на відчуження нерухомого майна, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частки квартири, загальною площею 47 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. А. Янгеля, 50/72, м. Вінниця. Іншими співвласниками вказаної квартири являється відповідач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], оскільки їм належить по 1/3 частки вказаної квартири кожному. Позивач має намір на підставі договору дарування відчужити свою 1/3 частки квартири на користь матері третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], так як на території України не проживає. Проте, у звязку з тим, що у вказаній квартирі проживають та зареєстровані неповнолітні діти відповідачів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], для укладення договору дарування, як і будь-якого іншого правочину, діють спеціальні правила, а саме: необхідно отримати дозвіл органу опіки та піклування на відчуження частки нерухомого майна, в якій проживають неповнолітні діти. Проте, лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право звертатися до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Разом з тим, відповідачі відмовляються звертатися до органу опіки та піклування для отримання дозволу на відчуження ним його 1/3 частки квартири, у якій зареєстровані неповнолітні. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив надати йому дозвіл на відчуження належних йому 1/3 частки житлової квартири [ADDRESS], а саме на укладення договору дарування зазначеної частки [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON], а також відповідач [PERSON] в минулих засіданнях уточнені позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні останніх відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Однак, остання була присутня в минулих судових засіданнях, в яких заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог позивача. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши зібрані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 26.07.2001 року згідно рішення від 26.07.2001 року №1283, квартира [ADDRESS] (колишня вул. Фрунзе) у м. Вінниці належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] та третій особі без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] по 1/3 частки кожному (а.с.6-7). Державна реєстрація права власності за вищезазначеними особами на вказану квартиру зареєстрована КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» та записано в реєстрову книгу №510 за реєстровим №893/45892 11.09.2001 року (а.с.7). Як вбачається зі змісту довідки ТОВ «ЖЕО» вих.№1181 від 22.07.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено в судовому засіданні, позивач має намір на підставі договору дарування відчужити свою 1/3 частки квартири на користь матері третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. Проте, відповідно до п.1.9 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представника своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Таким чином, можна зробити висновок, що законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Разом із тим, такого способу захисту як надання дозволу на відчуження частки нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклуваннячинним законодавством України не передбачено. В той час, як згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України передбачено інший, позасудовий порядок вирішення даного спору. Окрім того, суд звертає увагу, що законодавство України не містить порядку надання органами опіки та піклування згоди на здійснення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, та переліку документів, за умови подання яких органами опіки та піклування надається така згода. Пункт 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, визначає лише, що органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла. Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами, які належать дитині, з обовязковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку і піклування (з дозволу органу опіки і піклування), а тому, законодавець саме батьків наділив такими правами щодо необхідності отримання дозволу органів опіки і піклування на укладення щодо майна, майнових прав які належать дитині, договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, тим самим посилюючи захист майнових прав дітей. В той час, як згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed