Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відпові дача [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення суми авансу. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач приблизно у лютому 2012 року познайомився з відповідачем, яка на той час бажала продати або здавати в оренду будинок [ADDRESS]. При зустрічі з відповідачкою позивач домовився, що буде орендувати будинок з наступним правом купівлі. На той час позивач працював у [PERSON], який вирішив виступити гарантом того, що позивач дійсно може купити будинок. 27.03.2012 року позивач разом з [PERSON] приїхав до відповідачки та передали відповідачці гроші у сумі 8000 грн. в рахунок купівлі будинку, та відповідач надала розписку про отримання коштів від [PERSON] 03.05.2012 року позивач передав відповідачці 2000 грн. та відповідач знову написала розписку. 01.06.2012 року позивач передав відповідачці аванс у розмірі 5 600 грн. та відповідач знову надала розписку про отримання коштів. В липні 2012 року відповідач повідомила позивача про те, що у неї є інший покупець на будинок та позивач повинен звільнити будинок. Відповідач пообіцяла повернути отриманні від позивача кошти у серпні 2012 року. У лютому та березні 2013 року позивач направив відповідачу претензії по поверненню авансу, однак грошові кошти до теперішнього часу не повернуті. Позивач вважає, що передані відповідачу кошти у розмірі 15 600 грн. є авансом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 15 600 грн., передані в якості авансу, та стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, але з обов'язковою участю його представника. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснила, що ніяких грошей від [PERSON] вона не отримувала. Зобов'язання існували між нею та [PERSON] та виникли на підставі наданих нею розписок. Вона дійсно у лютому 2012 року познайомилася з [PERSON] та з позивачем домовлялася лише об оренді будинку. Будинок належить її чоловіку. У неї була усна домовленість про продаж будинку з [PERSON], а ні з [PERSON] Грошові кошти, отриманні по розписці, вона повинна повернути [PERSON] Дійсно перший раз передача коштів була у присутності як [PERSON], так і позивача. В подальшому вона дзвонила [PERSON], просила ще надати гроші, які їй лише передавав від [PERSON] позивач. Тому і розписки писала вона на [PERSON], а ні на позивача. [PERSON] коли виїхав з будинку, взагалі не сплатив комунальні послуги. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що вона є матір'ю позивача. Їй подзвонив син та сказав, що продається будинок у розстрочку. Зараз цей будинок здається в оренду, а в майбутньому будинок можливо викупити. Її син працював у [PERSON]. Син разом з [PERSON] їздив до відповідачки та домовлявся за будинок. Її син вирішив, що необхідно довіряти людям, тому уклав усний договір з відповідачкою. Гроші, які отримала відповідачка, надавав саме її син, а не [PERSON]. У серпні 2012 року її син виїхав із будинку відповідачки, однак до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повертає. Вона підтримує позов сина та просить його задовольнити. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін по справі, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Правило абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Судом встановлено, що згідно розписки від 27.03.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] 8000 грн. в рахунок сплати за будинок (а.с. 24) Як вбачається із розписки від 01.06.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 600 грн. (а.с. 25) Відповідно до розписки від 03.05.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] 2000 грн. (а.с. 26) Позивач [PERSON] 27.02.2013 року, 04.03.2013 року та 07.03.2013 року направляв відповідачці [PERSON] претензії, згідно яких пропонував погасити заборгованість по авансу добровільно та повернути кошти у розмірі 15 600 грн. (а.с. 21- 23) У судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач [PERSON] проживав у [ADDRESS] з лютого - березня 2010 року до серпня 2012 року. Даний факт не спростовувався сторонами по справі. Будь - яких письмових правочинів, за якими б відповідач [PERSON] мала отримати від позивача [PERSON] грошові кошти, між сторонами укладено не було, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні. Представником позивача у судовому засіданні не доведено існування між сторонами будь - яких договорних відносин. Факт написання розписок та отримання від [PERSON] грошових коштів на загальну суму в розмірі 15 600 грн. відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні не заперечується. Будь - яких належних та допустимих доказів того, що саме позивач [PERSON] надавав належні йому грошові кошти відповідачу [PERSON], сторонами суду не надано. У судовому засіданні встановлено та не спростовується сторонами по справі, що договір купівлі - продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed