Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, а саме будинком [ADDRESS] шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування даним будинком, посилаючись на те, що відповідач з січня 2007 року не проживає за даною адресою. 19 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи на 13 листопада 2018 року в порядку спрощеного провадження. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, вказавши, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв не надійшло. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] [INFO] є власником будинку що знаходиться за адресою [ADDRESS] що підтверджується договором міни від 20 липня 1995 року. [PERSON] [INFO], зареєстрована за вище зазначеною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 10661 від 04.10.2018 року. Також відповідно до Акту складеного сусідами від 12 жовтня 2018 року виданий УМК центральною, вбачається що [PERSON] [INFO] за адресою [ADDRESS] не проживає з 01.01.2007 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] [INFO] не проживає у місці реєстрації з 01.01.2007 року, суд приходить до висновку, що остання втратила право на користування будинком [ADDRESS] Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved