Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, в порядку поділу майна подружжя, а саме просить визнати за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,092 га, кадастровий [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі відповідачем було придбано дану земельну ділянку, яка на підставі положень сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач запропонував відповідачу поділити дане майно, однак остання відмовилась. А тому, позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак позивачем подано суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.09.1996р. (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 19.02.2015р. відділом ДРАЦС РС ТМУЮ). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.03.2007р. [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку площею 0,092 га, кадастровий [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Укладення даного договору, як правочину, зареєстровано в Державному реєстрі правочинів (витяг [NUMBER] від 19.03.2007р.) 30.03.2007р. Тернопільським районним відділом земельних ресурсів на підставі вищевказаного договору, видано [PERSON], яка проживає у [ADDRESS], державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із вищенаведеного вбачається, що земельна ділянка площею 0,092 га, кадастровий [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області придбана відповідачем за час шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, в порядку поділу майна подружжя підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,092 га, кадастровий [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved