Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти за договором позики від 21.06.2013 року з урахуванням 5% за кожен місяць прострочення у розмірі 166022,41 грн.. В обґрунтування уточненого позову, зазначено, що 21.06.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів на суму 26\~000 грн., посвідчений нотаріусом, відповідно до якого відповідач зобовязаний був повернути позивачу суму позики до 15.10.2015 року. Але відповідач [PERSON] суму боргу не повернув. Позивачем здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням 5% за кожен місяць прострочки, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню 166022,41 грн.. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені в уточненій позовній заяві (а.с. 24-26). Відповідач у судове засідання не зявився, надав заперечення на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити у повному обсязі, справу розглянути без його участі (а.с.42-43). В судовому засіданні встановлено наступне: 21.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 26\~000 грн., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.10), відповідно до якого Позичальник (відповідач по справі) зобовязаний повернути Позикодавцю (позивачу по справі) позику у сумі 26000 грн., готівкою по 1000 грн. щомісячно до 15.10.2015 року. Крім того, відповідно до умов Договору, в разі несвоєчасного повернення Позикодавцеві позики, проводиться перерахунок суми, що залишилася з нарахуванням 5% за кожен місяць прострочки. Позивач стверджує, що відповідачем не сплачена сума позики у розмірі 26000 грн., але дане твердження позивача спростовується відповідачем у запереченнях. Так, відповідач зазначає, що здійснював погашення заборгованості згідно з умовами договору, повернувши таким чином позивачу 9\~000 грн.. Факт здійснення сплати боргу відповідачем підтверджується банківськими квитанціями (а.с.44-45). Таким чином, на момент закінчення встановленого строку для поверення боргу 15.10.2015 рік, залишилося невідшкодована сума боргу у розмірі 17\~000 грн. та з урахуванням 5% за кожен місяць прострочки загальна заборгованість склала 37024,71 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненого відповідачем у запереченнях. Позивач у судовому засіданні визнав розрахунок, наданий відповідачем, відповідно до якого сума боргу, яка виникла за [PERSON] складає 37024,71 грн.. Проте щодо обґрунтування своїх вимог у розмірі 166022,41 грн. [PERSON] не надав жодних доказів, які б були визанані судом належними та допустимими. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає наданий відповідачем розрахунок, належним доказом, який обґрунтовує заперечення відповідача. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 37024,71 грн., оскільки саме зазначений розмір заборгованості підтверджено у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial