Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 1,45 га, яка розташована на території Гранітнянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті діда - [PERSON], який помер [INFO]. Підчас розгляду справи позивач через канцелярію суду подала зміни до позовної заяви де просить встановити факт належності сертифіката серії [NUMBER], виданого Монастириською РДА 25.06.1996 року спадкодавцеві [PERSON], який помер [INFO] та визнати за нею право на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 1,45 га, яка розташована на території Гранітнянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті її діда -[PERSON] В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер її дід - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності спілки селян «Золота нива» розміром 1,45 га, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що сертифікат виданий на ім'я [PERSON] коли правильно має бути [PERSON]. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про слухання справи у її відсутності. Відповідач - представник Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав відзив на позов де просить розгляд справи розглядати у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявникові для визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право так як позивач окрім цього просить визнати право на земельну частку (пай), а тому даний спір підлягає розгляду в позовному провадженні. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. На підставі рішення Монастириської райдержадміністрації від 25.06.1996 року №139 [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 25.06.1996 року. Зверненням [PERSON] до Монастириського районного суду є те, що у вищевказаному документі невірно вказане побатькові її діда [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що при складанні правовстановлюючого документа, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 25.06.1996 року, органом, який його складав, була допущена помилка при записі побатькові померлого [PERSON], що підтверджується довідкою №214 від 19.11.2014 року виданою виконавчим комітетом Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про те, що [PERSON], який помер [INFO], належала земельна ділянка площею 1,45 га, розташована на території Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «[PERSON]», який проживав в с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області і «[PERSON]», який згідно довідки №101 від 08.06.2015 року, виданої виконавчим комітетом Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, проживав в с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області, є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 25.06.1996 року, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що «[PERSON]» та «[PERSON]» є одна і та ж особа, то позовна заява в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 04.04.1995 року. Згідно довідки Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області №214 від 19.11.2014 року вбачається, що за життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,45 га, яка розташована на території Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що також підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 25.06.1996 року. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується довідкою №101 від 08.06.2015 року, виданої виконавчим комітетом Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно записів якої позивач [PERSON] є онукою померлого [PERSON] і на день смерті проживала з померлим та була зареєстрована за адресою [ADDRESS], іншими документами, які знаходяться в матеріалах справи (свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого повторно 11.08.1976 року, запис №26 (а.с.7), свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 19.04.1980 року, запис №9 (а.с.8)). Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані з реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі - ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Як вбачається з матеріалів справи на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття [PERSON] спадщини у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Золота Нива» с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області та визнання за нею права на це майно в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла, що підтверджується довідкою Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №101 від 08.06.2015 року, так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже вона як спадкоємець за законом має право на право на земельну частку (пай) померлого [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується повідомленням Монастириської державної нотаріальної контори №622/01-16 від 07.08.2015 року. Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що іншого порядку визнати за позивачем право на належне їй право на земельну частку (пай) чинним законодавством не передбачено, а тому суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Золота Нива згідно сертифікату серії [NUMBER] під [NUMBER], виписаного на [PERSON]. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб та приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю, в установленому законом порядку спадщину прийняла, іншого порядку визнати за нею права на право на земельну частку (пай) чинним законодавством не передбачено, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved