Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням-квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] і проживає в [ADDRESS] . Крім неї в квартирі також зареєстровані: [PERSON] , (співвласник) та відповідач [PERSON] ,(внук), який в будинку не проживає більше 10 років. При цьому, останній не сплачує за житлово-комунальні послуги, ремонту не проводив, будинком не цікавиться, його особисті речі в житлі відсутні. Натомість, вона змушена сплачувати комунальні послуги, що нараховуються в тому числі і на відповідача, а також має інші незручності, пов`язані з реєстрацію в будинку відповідача. Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується актами ЛКП «Хуторівка». Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує, а тому вважає, що такий втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 27.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву за змістом якої позов підтримує та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого позивачем клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту положень ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 11.04.1997 № Г - 15436. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку № 1778 від 27.05.2019, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 осіб: [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (співвласник). Встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає більше 10 років у спірному житлі (квартирі), своїх особистих речей в ній не тримає, будь-якої домовленості про збереження за ним житлової площі за період відсутності не існує. Як стверджується актами ЛКП «Хуторівка» від 11.01.2018, 18.10.2018 та 27.05.2019, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але понад один рік не проживає. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірним житлом (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись. Інших передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено. Таким чином, суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратив право на користування нею з підстав визначених ч.2 ст.405 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. в користь позивача. На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та

Outcome: approved