Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить поновити їй строк позовної давності; визнати недійсним розпорядження Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №7924/2 від 02.09.1996 року в частині включення її, [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON]), до складу співвласників квартири за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Управління житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради внести зміни до свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] шляхом виключення [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON]) зі складу співвласників квартири; визнати, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивувала тим, що відповідно до розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15.11.1999 року за №7924/2 органом приватизації - Управлінням житлово-господарського господарства виконкому Кременчуцької міської ради 15.11.1999 року видане Свідоцтво на право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 60,2 кв.м. в спільну сумісну власність в рівних частинах: [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначена квартира зареєстрована в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу за № М-4/587, що підтверджується відповідним записом в Свідоцтві на право власності на житло. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), [INFO], на час вчинення вказаного правочину була малолітньою (11 років), що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Автозаводським районним відділом ЗАЦС 03.08.1988 р. Про факт належності їй частини квартири [ADDRESS] відповідно до вищевказаного Свідоцтва про право власності довідалась лише у жовтні 2016 р., оскільки з 2005 року у цій квартирі не проживає, з батьками ([PERSON] і [PERSON]) та братом ([PERSON].) щодо прав власності на квартиру не спілкувалась. На час приватизації їй було 11 років і я в розумінні ст.31 ЦК України була фізичною особою з частковою цивільною дієздатністю. Вважає, що батьки, приватизуючи квартиру, виконали всі дії, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» з дотриманням Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992 року (Із змінами та доповненнями, внесеними наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72), однак згідно діючого законодавства її батьки мали право розпоряджатися майном, а не її правом на приватизацію квартири. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Тобто, на момент приватизації квартири її батьки (Відповідач-1 та Відповідач-2) та її брат (Відповідач-3) мали право приватизувати квартиру і без її (Позивача) участі (21кв.м. х 3 + 10 кв.м. = 73 кв.м., що більше площі квартири 60,2 кв.м.). На підставі викладеного, просить суд поновити їй строк позовної давності; визнати недійсним розпорядження Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №7924/2 від 02.09.1996 року в частині включення її, [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON]), до складу співвласників квартири за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Управління житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради внести зміни до свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] шляхом виключення [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON]) зі складу співвласників квартири; визнати, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутності . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача - Управління житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Третя особа - Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів від 15.11.1999 року № 7924/2 є власниками на праві спільної сумісної власності квартири за адресою: [ADDRESS]. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначена квартира зареєстрована в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу за № М-4/587, що підтверджується відповідним записом в Свідоцтві на право власності на житло. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст.261 ЦК України, в разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, на час приватизації житла [PERSON]. була малолітньою, а отже перебіг позовної давності для позивача почався з 2006 року, оскільки їй виповнилося 18 років та вона досягла повноліття. Загальний строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України тривалістю в три роки. Відповідно до положень ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що позивач довідався про те, що вона являється співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] лише у жовтні 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності з поважних причин і, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе поновити [PERSON]. строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Статтею 32 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що громадя-ни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнен-ня вісімнадцятирічного віку. Відповідно до п.5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Пунктом 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням повноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. На час спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню були визначені Положенням про порядок передачі квартир ( будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992 року, який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В пункті 18 вищенаведеного положення визначений перелік документів, які громадянин подає до органу приватизації. Зокрема, зазначено, що за неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На час приватизації позивачу було 11 років і вона в розумінні ст.31 ЦК України була фізичною особою з частковою цивільною дієздатністю. Батьки позивача, приватизуючи квартиру, виконали всі дії, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» з дотриманням Положень про порядок передачі квартир ( будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992 року, однак згідно діючого законодавства [PERSON] та [PERSON] мали право розпоряджатися майном , а не правом позивача на приватизацію квартири. Статтею 27 ЦК України визначено правило, згідно якого правовий акт органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, що обмежує можливість мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є незаконним. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON], даючи згоду на приватизацію квартири від імені позивача, фактично позбавили її права, після досягнення нею повноліття, прийняти участь у приватизації державного житлового фонду та скористатись правом на приватизацію житла за її власним вибором у майбутньому. Окрім того, ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Тобто, на момент приватизації квартири батьки позивача та її брат мали право приватизувати квартиру і без її участі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання недійсним розпорядження Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №7924/2 від 02.09.1996 року в частині включення [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON]), до складу співвласників квартири за адресою: [ADDRESS], зобов'язання Управління житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради внести зміни до свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] шляхом виключення [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON]) зі складу співвласників квартири та визнання, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON].

Outcome: approved