Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат. З урахуванням зменшення розміру позовних вимог просив суд про внесення змін до договору про здійснення батьківських прав та виконання обов'язків від 26.11.2014року, а саме: пункт 2.2.1 договору викласти в наступній редакції утримання дитини здійснюють батьки до досягнення нею повноліття», стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку( доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати в розмірі 48 816,00грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 29.12.2006 р. було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Поступово сімейні стосунки між сторонами припинені, відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2013 р. шлюб між сторонами розірвано. 26.11.2014 року між сторонами було укладено « договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків», відповідно до умов якого повне утримання дитини здійснює батько, мати в свою чергу укладає договір вкладу( депозиту) в одній із банківських установ України на користь дитини, де кожого місяця зобов'язана вкладати на депозит суму грошових коштів, яку вважатиме за потрібне, але не менше ніж гривневий еквівалент 1( одного) долара США на день внесення такої суми. Також бать зобов'язані брати участь у будь- яких додаткових витратах на дитину, що спричинені особливими обставинами( розвитком її здібностей, відпочинком та оздоровленням, хворобою, тощо). Участь батьків у додаткових витратах на лікування дитини є обов'язковою, не залежно від того у державному чи приватному лікувальному закладі дитині надається медична допомога в Україні чи за кордоном розташований лікувальний заклад. З моменту укладання договору, як вказує позивач, дитина проживає разом з ним і знаходиться на повному його утриманні, відповідач самоухилився від утримання дитини. Дитина відвідує спеціалізовану дитячо- юнацьку спортивну школу олімпійського резерву з вітрильного спорту, яку оплачує він одноособово, крім того ним придбано причіп для човна вартістю 10 800,00грн. Також він здіснює оплату за заняття англійської мови, стоматологічні послуги, витрати на медичні послуги, витрати на придбання двигуна. Вказував на те, що відповідач має достатній матеріальний рівень для того щоб утримувати дитину, оскільки вона підприємець та має свій салон краси, однак фактично з листопада 2014 ухилялася від сплати коштів на утримання дитини, тому просив урахуванням заявлених позовних вимог просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти наданого позову заперечили посилаючись на його необґрунтованість. Суд вислухавши доводи і заперечення учасників справи та їх представників, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.12.2006 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2208. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2013 р. шлюб між сторонами розірвано. 26.11.2014 року між сторонами було укладено « договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків», відповідно до умов якого повне утримання дитини здійснює батько, мати в свою чергу укладає договір вкладу( депозиту) в одній із банківських установ України на користь дитини, де кожого місяця зобов'язана вкладати на депозит суму грошових коштів, яку вважатиме за потрібне, але не менше ніж гривневий еквівалент 1( одного) долара США на день внесення такої суми. Також бать зобов'язані брати участь у будь- яких додаткових витратах на дитину, що спричинені особливими обставинами( розвитком її здібностей, відпочинком та оздоровленням, хворобою, тощо). Участь батьків у додаткових витратах на лікування дитини є обов'язковою, не залежно від того у державному чи приватному лікувальному закладі дитині надається медична допомога в Україні чи за кордоном розташований лікувальний заклад. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з показів свідків неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю за адресою [ADDRESS] кожний перший та третій тиждень місяця. На час проживання дитини з нею вона утримує дитину самостійно, купує одяг. їжу, іграшки, всі необхідні речі особистого вжитку, надає кишенькові гроші, здійснює необхідний догляд за дитиною під час хвороби. На виконання п.2.3 договору [PERSON] 30.08.2016року відкрито депозитний рахунок у доларах США на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ « Приват Банк». Станом на 28.11.2017року розмір вкладу становить, 142,90 доларів США, що підтверджується договором( а.с. 67-68). [PERSON] 19.01.2017року відкрито депозитний рахунок на ім'я [PERSON] у ПАТ АКБ « АРКАДА». Станом на 28.11.2017року розмір вкладу становить, 719,47грн., що підтверджується договором( а.с. 63-66). Відповідно до п.5.5.договору « договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків», передбачено, що за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього носяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріальною таким самим шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 1,5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.ст. 77,78,79 та 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України, саме позивач має довести, що незавершене будівництво відповідача порушуються їх права на користування житловим будинком та земельною ділянкою. У відповідності дост. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проте, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не виконує умови договору, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, суду не надано. Окрім того як вбачається з пояснень відповідача понесені додаткові витрати позивачем на придбання двигуна та причепу для потреб дитини не є додатковими витратами у розумінні діючого законодавства, та нею не були доведені у судовому засіданні, оскільки він їх використовує для власних потреб. Як зазначає відповідач на даний час вона не працює та має на утриманні, ще одну неповнолітню дитину та батьків непрацездатного віку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність відмовити в позові. а підставі викладеного та

Outcome: dismissed