Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення фактів проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом і просив встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON], який помер 13 серпня 2015 року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по 13 серпня 2015 року, встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON], який помер 14 серпня 2015 року, однією сім'єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2005 року по 13 серпня 2015 року, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частину квартири № 131 у будинку готельного типу № 37/8 по вул. Біблика в м. Харкові, визнати за позивачем право власності на ? частину квартири № 131 у будинку готельного типу № 37/8 по вул. Біблика в м. Харкові, як на частку у праві спільної сумісної власності посилаючись на те, що позивач [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім'єю з 2005 року по день його смерті 13 серпня 2015 року. 01 жовтня 2011 року [PERSON] придбав у власність за договором купівлі продажу кімнату № 131 у будинку готельного типу № 37/8 по вул. Біблика в м. Харкові. Після його смерті позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Під час розгляду справи позивач двічі уточнював позовні вимоги і в остаточному їх варіанті просив встановити факт її проживання з [PERSON], який помер 13 серпня 2015 року, однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини з 2005 року по 13 серпня 2015 року, і визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру № 131 у будинку готельного типу № 37/8 по вул. Біблика в м. Харкові, яка зареєстрована на імя [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 01 жовтня 2011 року, посвідченого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за № 3-2753 (а.с. 74, 75). Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання рекомендованих листіва суду з судовими повістками, надав до суду заперечення, в яких просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано вичерпних доказів щодо реєстрації та його спільного сумісного проживання з [PERSON] протягом останніх пяти років, оскільки факт реєстрації та сумісного проживання потребує документального підтвердження, а в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження факту сумісного проживання [PERSON] та позивача на час відкриття спадщини у розумінні ч. 2 ст. 3 СК України. Також позивач не надав доказів щодо того, де були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] до 26 грудня 2012 року, тобто до часу реєстрації позивача у спірній квартирі, а сам по собі факт реєстрації позивача у спірній квартирі не породжує факту спільного сумісного проживання однією сімєю. Вислухавши позивача, його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що спірним майном є квартира [ADDRESS] (2-ї Пятирічки) в м. Харкові, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору її купівлі продажу від 01 жовтня 2011 року, посвідченого Четвертою Харківською Державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-2753 і зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в книзі 1 за № П-7-27072 (а.с. 11). 29 жовтня 2003 року [PERSON] розірвала шлюб зі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 20). З 2005 року по 13 серпня 2015 року позивач [PERSON] спільно проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. До грудня 2011 року [PERSON] і [PERSON] проживали разом з матірю [PERSON] [PERSON] у її квартирі № 240 будинку № 2-Д по вул. 2-ї Пятирічки в м. Харкові. 27 лютого 2011 року [PERSON] померла (а.с. 19). Після її смерті [PERSON] продав квартиру матері і за отримані від продажу кошти за договором купівлі продажу придбав у власність квартиру [ADDRESS]. 13 грудня 2012 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі, а вже 26 грудня 2012 року за згодою та відповідно до письмової заяви [PERSON] місце проживання позивача [PERSON] також було зареєстровано у спірній квартирі [ADDRESS] (а.с. 15). 13 серпня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 7). Після його смерті, а саме 18 вересня 2015 року, була заведена спадкова справа № 868/2015, оскільки позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (заява № 2288). Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалося (а.с. 60). Факт перебування позивача [PERSON] і [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і спільного їх проживання однією сім'єю з 2005 року до 13 серпня 2015 року спочатку у квартирі [ADDRESS] (раніше Другої П'ятирічки), а згодом у квартирі [ADDRESS] підтверджений у судовому засіданні показаннями свідків. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] і [PERSON] починаючи з 2005 року дійсно проживали однією сім'єю і вели спільне господарство. [PERSON] працювала поваром і фактично матеріально забезпечувала сім'ю. [PERSON] постійної роботи не мав, періодично підробляв. Спочатку вони жили з матір'ю [PERSON] в її квартирі, а після її смерті [PERSON] квартиру матері продав, і вони купили дві кімнати у будинку № 37/8 по вул. 2-ї П'ятирічки (на теперішній час вул. Біблика). Потім одну кімнату вони також продали і жили в іншій кімнаті до самої смерті [PERSON] [PERSON] повністю організовувала поховання [PERSON] і несла усі пов'язані з ним витрати. Суд не має підстав для сумнівів щодо об'єктивності і правдивості показань цих свідків, оскільки вони жодним чином не заінтересовані в результатах розгляду справи і їх покази цілком співвідносяться з дослідженими судом письмовими доказами та фото- матеріалами, а саме: - витягом з Єдиного державного реєстру речових прав про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01 жовтня 2011 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-2753 (а.с. 11); - копією договору купівлі продажу від 28 листопада 2012 року, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 10); - довідкою дільниці № 47 комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 4420 від 04 вересня 2015 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 26 грудня 2012 року разом з [PERSON] (а.с. 15); - сімейними фотографіями, на яких зображені разом позивач [PERSON], [PERSON] та його мати [PERSON] (а.с. 21-24). Проаналізувавши усі вищенаведені докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність юридичного факту, що [PERSON] знаходилася з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і постійно проживала з ним однією сімєю з 2005 року до смерті [PERSON], яка сталася 13 серпня 2015 року. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Оскільки судовим розглядом встановлено, що після смерті [PERSON] інших спадкоємців, окрім позивача [PERSON], немає, позивач спадщину у встановленому законом порядку прийняла і наявні усі необхідні умови для одержання нею свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, то суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в судовому порядку відсутні, і позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 226, 259 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

Outcome: partial