Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття заборони відчуження рухомого майна, в якому зазначає, що 15 березня 2016 року йому стало відомо, що на його майно, а саме автомобіль [NUMBER] згідно постанови державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 05 грудня 2013 року накладено арешт та заборону його відчуження у звязку з заборгованістю по аліментам. Про те 27 січня 2014 року виконавче провадження припинено, а виконавчий лист про стягнення аліментів повернутий стягувачеві. Вищевказана заборона на відчуження рухомого майна перешкоджає позивачу у здійсненні свого права власносності на майно, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], 1990 року випуску (а.с.6). Постановою головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції [PERSON] від 05 грудня 2013 року накладено арешт на автомобіль [NUMBER], 1990 року випуску, червоного кольору (а.с.10). Згідно заяви від 25 грудня 2013 року [PERSON], виконавчий лист №2-3853 виданий [PERSON] районнийм судом м.Житомира 06 листопада 2007 року повернуто стягувачеві (а.с.7, 9). Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року №6 за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Позов про виключення майна з-під арешту є одним із видів речево-правового способу захисту права власності та його складових, при зверненні до суду з позовами про виключення майна з-під арешту позивачі зазвичай посилаються на порушення їх права володінні або розпорядження належним їм майном через неправомірне застосування такого виду обтяження. Оскільки заявления до суду позову про виключення з-під арешту повязане із захистом особою свого цивільного майнового права, такі справи підлягають розгляду в порядку, визначеному ЦПК України. У відповідності із ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних спга» 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що власник спірного майна позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту.

Outcome: approved