Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.84, 180, 181, 182, 184, 191 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх малолітніх дітей дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, з дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття, а також стягувати з відповідача на свою користь на своє утримання аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно з дня предявлення позову до досягнення дітьми трьохрічного віку, допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання позивача та їх дітей, які проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки позивач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матірю, а відповідач [PERSON] є батьком дітей [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], що стверджується копіями свідоцтва про народження серії I-ТП № 213590 та 249278. Сторони перебувають в шлюбі, проте проживають окремо, діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні, що стверджується копіями свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 114382, паспортів ВН 643083, ВН 629905, довідкою виконкому Ігнатпільської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 21.04.2016 року № 400. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач ухиляється від виконання вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність відомостей про наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі визначеному в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобовязаний утримувати колишню дружину, з якою проживає їхня спільна дитина, до досягнення дитиною трьох років. Відтак, позивач має право на утримання від відповідача до досягнення їх дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], трьох років, а відповідач зобовязаний надавати позивачу таке утримання. Однак, відповідач свого обовязку по утриманню позивача добровільно не виконує. Доказів протилежного, в тому числі того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам потребує такої матеріальної допомоги, відповідачем суду не надано. Згідно з ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно з ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно, що сукупно із щомісячним стягненням аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини, складатиме 1/2 частину його заробітку, оскільки згідно із пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3«Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У відповідності до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved