Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом. Проситть ухвалити рішення, яким стягнути на його користь із [PERSON] заборгованість за невиконаним договором про надання правової допомоги від 10.01.2014 року за № 01-фз та додатком № 1 до цього договору від 29.01.2014 року в сумі 131 750,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що між сторонами укладено Договір про надання правової допомоги № 01-фз від 10.01.2014 року, згідно якого відповідачка доручила позивачу здійснити представництво її прав та інтересів у справі про спадкування житлового будинку та прилеглої до нього земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори від 11.11.2010 року (реєстраційний № 1898) в усіх державних установах, органах нотаріату та судах України всіх рівнів. Відповідно до п. 3.1 цього Договору клієнт зобов’язується сплатити адвокату вартість правової допомоги, що надається, у порядку та строки, визначені в додатках, які є невід’ємною частиною Договору, що повинно підтверджуватись довідкою Адвоката про отримання оплати. 29.01.2014 року між ними була укладена Додаткова угода № 1 до цього Договору, в силу якої адвокат зобов’язується відповідно до умов договору провести усі необхідні судові процедури щодо часткового скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У разі успішного виконання завдання, тобто скасування зазначеного свідоцтва на ј частку, виданого [PERSON] від 25.12.2012 року та видачі нового свідоцтва про право на спадщину в цілому на користь відповідачки, яка зобов’язується не пізніше одного року з моменту видачі свідоцтва сплатити позивачу 5 (п’ять тисяч доларів США) вартості його послуг за указаним договором. Свої зобов’язання за укладеним договором позивач виконав повністю, результатом яких є судове рішення Буського районного суду Львівської області від 27.06.2014 року в справі № 440/335/14-ц, ухвалене на користь відповідачки по даній справі [PERSON], яке набрало законної сили. Однак, відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов’язань за даним договором щодо оплати вартості правових послуг в односторонньому порядку, внаслідок чого права позивача є порушеними. Відтак, просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач [PERSON] та його представник Романко В.Р. в судове засідання повторно не з’явилися, направивши до суду письмове клопотання, де позов підтримали у повному обсязі, а розгляд справи просить проводити за наявними у ній матеріалами за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] та її представник Горох В.В. в судовому засіданні вимоги позовної заяви заперечили та просили суд у їх задоволенні відмовити повністю. Відповідач [PERSON] суду повідомила про те, що у 2014 році між сторонами дійсно було укладено вищевказаний договір про надання правових послуг, змісту перед підписанням якого вона не читала. Стверджує, що реальна домовленість між сторонами полягала в тому, що вона зобов’язувалась сплатити адвокату скільки вона зможе після його допомоги в продажі житлового будинку по [ADDRESS]. Проте, згаданий житловий будинок до цього часу не проданий через відсутність покупців. Загалом вона сплатила позивачу за надану правову допомогу близько 1000,00 грн. та подарувала йому електричну духовку і сокиру. Також вважає, що заявлена сума до стягнення є безпідставною, оскільки явно перевищує вартість вищевказаного житлового будинку, що становить 135000,00 грн. Представник відповідача – адвокат Горох В.В. в судовому засіданні заявлений позов заперечив, оскільки його підставою є пункт 2 додатку № 1 від 29 січня 2014 року до Договору № 01-фз про надання правової допомоги від 10 січня 2014 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON], який в подальшому було визнано недійсним в судовому порядку згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 29.11.2018 року, яке набрало законної сили та має преюдиційний характер при розгляді даної справи, а тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали та з’ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об’єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п’ятою – сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що 10 січня 2014 року між позивачем і відповідачкою по даній справі було укладено договір про надання правової допомоги № 01-фз, відповідно до умов якого адвокат прийняв на себе зобов’язання за дорученням клієнта здійснити представництво її прав та інтересів у справі про спадкування житлового будинку та прилеглої до нього земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори від 11.11.2010 року (реєстраційний № 1898) в усіх державних установах, органах нотаріату та судах України всіх рівнів (п. 1.1 спірного Договору). 29 січня 2014 року між сторонами було укладено Додаток № 1 до спірного Договору, відповідно до змісту якого адвокат зобов’язався відповідно до умов договору провести усі необхідні судові процедури щодо часткового скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в частині видачі свідоцтва про право на ј частки, видану [PERSON] 25.12.2012 року. Пунктом 3.1 основного договору передбачено, що клієнт зобов’язується сплатити адвокату вартість правової допомоги, що надається, у порядку та строки, визначені в додатках, які є невід’ємною частиною Договору, що повинно підтверджуватись довідкою Адвоката про отримання оплати. В силу пункту 2 Додатку № 1 до спірного Договору, в разі успішного виконання завдання тобто скасування свідоцтва про право на ј частки, видану [PERSON] від 25.12.2012 року та видачі нового свідоцтва про право на спадщину в цілому на користь [PERSON], яка зобов’язується не пізніше одного року з моменту видачі свідоцтва сплатити позивачу 5 (п’ять тисяч доларів США) вартості його послуг за спірним договором про надання правової допомоги № 01-фз від 29.01.2014 року. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 27 червня 2014 року позов [PERSON] задоволено, визнано за нею право власності, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а саме в цілому на житловий будинок [ADDRESS]. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на ј частки спадщини в порядку спадкування за законом, видане 25.12.2012 року [PERSON]. У пункті 5.1 основного Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання та чинний протягом часу провадження у справі, визначеній пунктом 1.1 цього Договору. Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п'ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі (представництво інтересів [PERSON] як позивача у цивільній справі, що розглядається в суді) об'єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв'язку з вирішенням спору в суді. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону визначаються в договорі про надання правової допомоги. Проте, рішенням Буського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про визнання договору про надання правової допомоги частково недійсним. Визнано недійсним пункт 2 (другий) додатку № 1 від 29 січня 2014 року до Договору № 01-фз про надання правової допомоги від 10 січня 2014 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON]. Оскільки вищевказані обставини були встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи [PERSON] та [PERSON], щодо яких встановлено ці обставини, а тому такі при розгляді даної цивільної справи доказуванню не підлягають. Відтак, з огляду на підставу позовних вимог у даній цивільній справі, якою позивачем зазначено фактично зміст домовленості згідно пункту 2 додатку № 1 від 29 січня 2014 року до Договору № 01-фз про надання правової допомоги від 10 січня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який рішенням Буського районного суду Львівської області від 29.11.2018 року, що набрало законної сили, було визнано недійсним, інших чинних положень укладених між сторонами договорів не передбачено порядок та розмір оплати за договором про надання правової допомоги, а тому правових підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості на підставі визнаного в судовому порядку недійсним вищевказаного пункту договору суд не вбачає. Вищенаведені мотиви узгоджуються із висновком щодо застосування відповідних норм права, викладеним в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 462/9002/14-ц, що відповідає положенню частини четвертої статті 263 ЦПК України. За наведених обставин, позовні вимоги адвоката [PERSON] про стягнення зі [PERSON] заборгованості за договором про надання правової допомоги від 10.01.2014 року за № 01-фз та додатком № 1 до цього договору від 29.01.2014 року в сумі 131 750,00 грн. до задоволення не підлягають. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ураховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1317,50 грн. покладається на позивача та стягненню з відповідачки не підлягає. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed