Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 25.01.2016 року, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Гагаріна в с. Раковичі Раковицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0213170, яку вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON]. У визначений законом строк позивач звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Проте, оформити спадкові права на зазначену вище земельну частку (пай) позивач не може, оскільки нотаріусом розяснено, що в звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно за спадкодавцем [PERSON] вирішення зазначеного питання підлягає в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. З огляду на вищевказане, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 14.02.1960 у м. Київ, у Свідоцтві про народження (повторно) від 25.02.2016 серії І-БК № 481792 його батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.6,7). Мати позивача - [PERSON] померла 25.01.2016 у віці 79 років у м. Києві, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 25.01.2016 серії І-БК № 360343 (а.с.8). Також встановлено, що Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31.10.2007 у цивільній справі № 2-836/07 визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Гагаріна, Радомишльського району, розміром 4,97 га (сертифікат серії ЖТ № 0213170) (а.с.10). Проте, за життя [PERSON] не встигла оформити право власності на вказану земельну частку (пай) у відповідності до вимог закону, а на даний час Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0213170 втрачено, про що було зроблено оголошення в газеті «Зоря полісся» № 12 від 18.03.2016 (а.с.12). Після смерті матері, позивач звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] за якою була заведена спадкова справа № 109-2016. [PERSON] Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 05.11.2016 № 3891/02-14/109-2016, спадкоємцем всього майна померлої [PERSON] є син спадкодавці [PERSON]. 19.08.2016 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] на квартиру, житловий будинок, земельну ділянку після смерті його матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Гагаріна в с. Раковичі Радомишльського району Житомирської області, було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на земельну частку (пай) та видано відповідну постанову (а.с.9,16,27). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. [PERSON] з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. [PERSON] ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином суд, дослідивши усі матеріали справи, приймаючи до уваги достатність доказів позовних вимог, аналізуючи їх у сукупності і надавши їм належну оцінку, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.\~

Outcome: approved