Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПП «Черкаське агентство нерухомості», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Дельта банк», третя особа: Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу побутового рухомого майна, за яким [PERSON] набув право власності на: кухонну стінку яка складається з 15-ти елементів, коричневого кольору, матеріал: ДСП, деревина, довжина 4 м., висота, 2,5м; електрочайник Philips біло-сірого кольору №HD 4649; картину (полотно - 60x80), репродукцію в дерев'яній рамі розміром 75x120; пейзаж з людьми та тваринами (стафаж); телевізор плазмовий Sumsung чорно-сірого кольору, модель LE25R72B (R), діагональ 60 см.; електропічку SAMSUNG чорно-білого кольору, MR 87R; картину (полотно 50x70 см.) в дерев'яній рамці, репродукцію в дерев'яній рамі розміром 65x90 см зображення балу; картину (полотно 45x75 см.) в дерев'яній рамі, розміром 60x90. Пейзаж; музичний центр чорного кольору Philips (дві колонки, один саббуфер), модель МА 570122; комп'ютер - ноутбук Acer чорного кольору, Aspir 5541; тумбочки світло-коричневого кольору, ДСП, 65x125 1-на шт. та 185x50. 1-на шт.; модем білого кольору TP-link tl wr 74140; телевізор ж/к LG, сіро-чорного кольору, модель Superslim, 29FS2ALX; підставку під телевізор світло-коричневого кольору, дерево 60x70; DVD програвач DAEWOO сірого кольору, DHC - х ЮОх; шафу, матеріал дерево ДСП, 2 х 2,70 м, світло-коричневого кольору; шафу-пенал світло-коричневого кольору, матеріал, ДСП 180 х 40 см; шафу-комод світло-коричневого кольору, матеріал, ДСП 70x90 см; стілець офісний чорного кольору 60x50x110 см; стіл письмовий з двома тумбами коричневого кольору, матеріал ДСП, 160х65 см; стіл журнальний коричневого кольору, матеріал ДСП, 120x65 см; крісло червоно-коричневого кольору, 95x80x110, 2 шт.; картину в дерев'яній рамці, репродукція 60x50 см; тумбу трьохсекційна коричневого кольору, матеріал ДСП, 60x110 см.; крісло офісне чорного кольору 60x50x110 см; телевізор плазмовий Panasonic сіро-чорного кольору, ТН-42 РА60Е; тумбу під телевізор коричневого кольору, матеріал ДСП, 100x60 см.; кальян, висотою 210 см; диван «малютка» червоно-коричневого кольору, 140x120x110 см; шафу з скляними дверцятами, матеріал ДСП, 2x35x90 см; ліжко двоспальне дерев'яне коричневого кольору, матеріал ДСП, дерево, 220x180 см; тумбочки прикроватні коричневого кольору, ДСП, 65x70x46 см 25; ваги Tefal синього кольору, OP1203V0; кондиціонер LG настінний сірого кольору, 605KAKN00477; телевізор плазмовий чорного кольору Samsung , LE32R81B; DVD програвач Samsung з стерео системою 5.1, HT-TKQ25; пральну машину Bosch білого кольору, WFCX2061. Згідно з договором майно залишалося в безоплатному користуванні у [PERSON] за адресою його проживання, а саме: м. Черкаси вул. Фрунзе. 24, кв. 35-36 до першої вимоги позивача щодо його повернення. На виконання зведеного виконавчого провадження № 190/24 від 14.09.2011р. про стягнення з [PERSON] (колишньої дружини [PERSON]А.) було проведено опис згаданого вище майна і відповідно до акту опису й арешту майна від 27.04.2015 року майно було арештовано Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції. Позивач [PERSON] вважає себе власником переліченого майна, але відповідно до акту прийому-передачі майна н зберігання, ц майно знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивач просить суд, - визнати за ним право власності на перелічене вище майно та звільнити його з-під арешту. Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ПП «Черкаське агентство нерухомості» за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, який є необґрунтованим. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Дельта банк» за довіреністю [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник третьої особи: Центрального відділу ДВС ЧМУЮ за довіреністю [PERSON] заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні. В судове засідання треті особи [PERSON], [PERSON] не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що в провадженні Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження щодо боржника [PERSON] про стягнення з неї боргу на користь юридичних та фізичних осіб. Відповідно до акту опису й арешту майна від 27 квітня 2015р. державним виконавцем в присутності понятих та за участю [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тобто за місцем проживання боржника,- проведено опис майна, що належить боржнику, накладено на нього арешт і встановлено обмеження права користування ним: без права псування, дарування, реалізації, продажу. Описане майно, що зазначене у акті, передано і прийнято на відповідальне зберігання [PERSON], що підтверджується відповідною розпискою. При цьому, у акті мається запис, як зазначено, здійснений [PERSON], про те, що описане та арештоване майно їй не належить та ніколи не належало, і наскільки їй відомо, - було відчужено її колишнім чоловіком [PERSON] [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надано до суду і оглянуто судом оригінали: договору №б/н від 25.05.2011р. купівлі-продажу рухомого майна між [PERSON] та [PERSON], який має напис від 25.05.2011р. про те, що [PERSON] дає свою згоду на відчуження її чоловіком [PERSON] майна, що визначено у цьому договорі та додатку до нього; додатку до договору купівлі-продажу побутового рухомого майна б/н від 21.05.2011р., датованого 25.05.2011р, який має напис від 25.05.2011р. про те, що [PERSON] з додатком ознайомлена; акту прийому-передачі майна на зберігання, датованого 10.03.2014р. При цьому, слід зазначити, що перелік майна, зазначеного у акті опису й арешту майна від 27.04.2015р. співпадає з переліком, що визначено у додатку до договору. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 даної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК). Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317ЦК). Статтею 328 ч.1 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З»ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем [PERSON] та його представником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів того, що майно, яке перелічене у позовній заяві, належить йому на праві власності. Так, представником позивача під час судового засідання зазначено, що майно належало на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] і останній, реалізуючи його [PERSON], отримав згоду дружини [PERSON] на його відчуження, відповідно до вимог ст. 60 СК України. Між тим, в акті опису й арешту майна від 27.04.2015р. [PERSON] зазначила протилежне, що майно їй не належало і не належить. Крім того, у договорі №б/н купівлі-продажу побутового рухомого майна, що датований 25.05.2011р., зокрема, - п.1.1, вказано, що продавець ([PERSON]А.) передає у власність покупця ([PERSON]М.), а покупець приймає нерухоме майно, а саме, - побутову техніку та меблі. При цьому, перелік майна, перелічений у позовній заяві містить й речі/предмети, які до такої категорії майна не відносяться, тобто картини, пейзажі, репродукції, кальян. Також, у п.1.2 договору передбачено, що ідентифікаційні ознаки та характерні особливості майна, його кількість та ціна, що є предметом цього договору визначені відповідно до додатку 1 до цього договору, що складений та погоджений між сторонами і є невід»ємною частиною цього договору. Між тим, у додатку, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, зазначено, що цей додаток відноситься не до договору купівлі-продажу б/н від 25.05.2011р., а до договору купівлі-продажу побутового рухомого майна б/н від 21.05.2011р. Крім того, й за текстом цього додатку зазначено, що сторони ([PERSON] та [PERSON]М.) погодили, що вартість, технічний стан та кількість предметів, зазначених у даному додатку, відповідає дійсності, а додаток є невід»ємною частиною договору купівлі-продажу побутового рухомого майна від 21.05.2011р. Таким чином, суд вважає, що належного додатку до договору від 25.05.2011р., ні державному виконавцеві, ні до суду позивачем надано не було. Також, слід зазначити, що за п.3.2 договору передбачено, що за фактом передачі майна складається відповідний акт прийому-передачі майна. Між тим, такий акт, на виконання умов договору від 25.05.2011р., наданий не був. Що стосується акту прийому-передачі майна на зберігання, то він датований 10 березня 2014 року і його правова природа є відмінною від того, що передбачений у договорі купівлі-продажу. Крім того, даний акт укладений між [PERSON] та [PERSON] Під час розгляду справи, позивачем [PERSON] було зазначено, що договір купівлі-продажу та додаток до нього були складені в двох екземплярах, один з яких знаходиться у нього і він був наданий до суду для дослідження, а інший у [PERSON] Крім того, встановлено, що 27.04.2015р., відповідно до акту державного виконавця Фесенко Ю.М., після проведення опису майна від 27.04.2015р. йому були надані копії договору купівлі-продажу від 25.05.2011р. та додаток до договору купівлі-продажу від 21.05.2011р. Дані обставини підтвердив в судовому засіданні і [PERSON], зазначивши, що копії документів він зробив з оригіналів своїх документів, які надав і до суду. Акт державного виконавця від 27.04.2015р. і копії документів, що зазначені у акті, були досліджені судом під час розгляду справи. При цьому, слід зазначити, що надані [PERSON] договір та додаток до позову та державному виконавцеві, вочевидь відрізняються один від одного. Вирішуючи спір по даній справі, суд встановив, що позивачем не було надано належних доказів придбання майна (за переліком) за свої кошти, не було вказано джерело доходів, враховуючи зміст договору - вартість майна 96200грн., про що зазначено у п.2.1 договору купівлі-продажу. Посилання позивача та його представника на рішення Соснівського райсуду м. Черкаси від 28.04.2016р. (справа №712/1611/16ц), як доказ, відповідно до ст. 61 ЦПК України, яким, як на їхню думку, встановлено факт укладання договору купівлі-продажу майна від 25.05.2011р., не знайшли свого підтвердження, виходячи із спірних правовідносин, предмету позову і підстав відмови у задоволенні позовних вимог позивачеві ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ухвали Придніпровського райсуду м. Черкаси від 12.11.2014р., яка набрала законної сили ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04.05.2015р., судом було встановлено, що 15.07.2014р. державним виконавцем Фесенко Ю.М. проводився огляд квартири боржника [PERSON] ([ADDRESS]) і складено акт про відсутність майна, яке підлягало опису й арешту. При цьому, державний виконавець прийняв від [PERSON] копію договору купівлі-продажу побутового рухомого майна від 25.05.2011р., який, як зазначено в ухвалі, - ніким не посвідчений; особи, які зазначені у договорі як сторони, не встановлені; час підписання вказаного договору не встановлений, відсутні індивідуальні прикмети майна, яке зазначено у договорі, що унеможливило ідентифікацію майна, яке знаходилось в квартирі під час її огляду державним виконавцем з майном, що вказане у договорі. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні доказі, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, вимоги ґрунтуватися на припущеннях не можуть, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed