Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформленого протоколом №41 від 14.10.2014 року, позивачу відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям у звязку із тим, що у володінні [PERSON] є більше одного транспортного засобу. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року у справі №127/23280/14-а за адміністративним позовом [PERSON] до [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради про скасування рішення, зобовязання до вчинення дій, позов задоволено, скасовано рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформлене протоколом №41 від 14.10.2014 року, зобовязано міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради розглянути звернення позивача щодо призначення йому соціальної допомоги. Виконуючи вищезазначену постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року, відповідач своїм рішенням, оформленим протоколом №20 від 19.05.2015 року, знову відмовив позивачу у призначенні соціальної допомоги, у звязку з наявністю у власності позивача більше одного автомобіля. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року, у справі №127/11808/15-а за адміністративним позовом [PERSON] до [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформлене протоколом №420 від 19.05.2015 року, зобовязано міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради розглянути звернення [PERSON] щодо призначення йому соціальної допомоги. Після перелічених рішень суду позивач вкотре звернувся до відповідача зі зверненням щодо призначення соціальної допомоги із вересня 2014 року. Згідно довідки [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради від 13.11.2015 року №75 позивачу призначено допомогу на малозабезпечену сім`ю, починаючи з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року. Водночас, 30.11.2015 року позивачем отримано рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформлене протоколом №47 від 17.11.2015 року, яким позивачу відмовлено у призначенні та виплаті з вересня 2014 року соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї з тих самих підстав. У звязку з неправомірними рішеннями відповідача у позивача значно погіршився стан здоровя, що проявляється у розладах нервової системи, які тривають до сьогодні. А тому, вважає, що неправомірними рішеннями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у 25\~000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь. Також, позивач вважає, що оскільки судами встановлено, що починаючи з вересня 2014 року у звязку із неправомірними рішеннями відповідача позивачем не отримано державну соціальну допомогу, однак за законних обставин відповідач мав би, починаючи з вересня 2014 року виплачувати позивачу державну соціальну допомогу на малозабезпечену сім`ю в розмірі встановленому законом, а враховуючи те, що така допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250, виплачується із місяця звернення особи на протязі 6 місяців, вважає, що з відповідача слід стягнути суму не отриманої допомоги з вересня 2014 року по лютий 2015 року та з квітня 2015 року по вересень 2015 року, що становитиме 38\~274,60 грн. А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформленого протоколом №41 від 14.10.2014 року, позивачу відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям у звязку із тим, що у володінні [PERSON] є більше одного транспортного засобу (а.с.5). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року у справі №127/23280/14-а за адміністративним позовом [PERSON] до [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради про скасування рішення, зобовязання до вчинення дій, позов задоволено, скасовано рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформлене протоколом №41 від 14.10.2014 року, зобовязано міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради розглянути звернення позивача щодо призначення йому соціальної допомоги (а.с.6-7). На виконання вищезазначеної постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року, відповідач своїм рішенням, оформленим протоколом №20 від 19.05.2015 року, знову ж таки відмовив позивачу у призначенні соціальної допомоги, у звязку з наявністю у власності позивача більше одного автомобіля, які не були задекларовані в розділі IV Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням допомоги (а.с.8). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року, у справі №127/11808/15-а за адміністративним позовом [PERSON] до [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформлене протоколом №420 від 19.05.2015 року, зобовязано міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради розглянути звернення [PERSON] щодо призначення йому соціальної допомоги (а.с.9-11, 12-13). На виконання вищезазначеної постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2015 року, рішенням міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформленим протоколом №47 від 17.11.2015 року, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті з вересня 2014 року соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї у звязку з поданням недостовірних відомостей, а саме у власності сім`ї позивача більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму), які не були задекларовані в розділі IV Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням допомоги (а.с.14). На разі з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року позивачу призначено допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», згідно довідки [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради від 13.11.2015 року №75 (а.с.14) Разом з тим, позивач вважає, що оскільки судами встановлено, що починаючи з вересня 2014 року у звязку із неправомірними рішеннями відповідача позивачем не отримано державну соціальну допомогу, однак за законних обставин відповідач мав би, починаючи з вересня 2014 року виплачувати позивачу державну соціальну допомогу на малозабезпечену сім`ю в розмірі встановленому законом, а враховуючи те, що така допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250, виплачується із місяця звернення особи на протязі 6 місяців, вважає, що з відповідача слід стягнути суму не отриманої допомоги з вересня 2014 року по лютий 2015 року та з квітня 2015 року по вересень 2015 року, що становитиме 38\~274,60 грн. Однак, суд не погоджується з вищезазначеними думками та доводами позивача та його представника з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Як вбачається з вищевикладеного, судами лише було зобовязано міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради розглянути звернення позивача щодо призначення йому соціальної допомоги, а не призначити даний вид допомоги. В даний час кінцеве рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення [PERSON] соціальної політики Вінницької міської ради, оформлене протоколом №47 від 17.11.2015 року, яким позивачу відмовлено у призначенні та виплаті з вересня 2014 року соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, є чинним та ніким не скасовано. Окрім того, суд звертає увагу, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення тих чи інших питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, місцевого самоврядування, в тому числі призначати, нараховувати та стягувати соціальну допомогу позивачу. А тому, з огляду на вищевикладене, не вбачається наявність протиправних рішень відповідача відносно позивача та завдання останньому органом місцевого самоврядування відповідної матеріальної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходив з наступного. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Окрім того, згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Натомість, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що йому була спричинена відповідачем моральна шкода. Також, не зрозуміло з чого виходив позивач, визначаючи розмір останньої, оцінюючи душевні страждання та чи останні були в дійсності насправді. А, враховуючи хворобливий стан здоровя позивача, наявність у позивача захворювання, яке призвело до призначення йому ІІІ групи інвалідності, суд не виключає, що погіршення його стану здоровя зумовлено саме наявністю у нього хронічних захворювань. Окрім того, під час розгляду справи позивачем не було доведено обставин та фактів порушення його законних прав відповідачем, а позовні вимоги позивача в частині відшкодування йому моральної шкоди є похідними від позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, в задоволенні яких судом було відмовлено, то й у задоволенні позову позивача в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 25 000 грн. по відшкодуванню моральної шкоди необхідно відмовити через їх безпідставність. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. При зверненні до суду з даним позовом позивач, посилаючись на п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплатив. Так, згідно зазначеного п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. В той час, як під час судового розгляду судом не було встановлено наявність незаконного рішення відповідача як органу місцевого самоврядування, а відтак позивач мав би сплатити судовий збір на загальних підставах. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в Україні станом на 01.01.2016 року становить 1378 грн. Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. А тому, з урахуванням ціни позову у розмірі 63\~274,60 грн., судовий збір за подання даного позову до суду складає 632,75 грн. Отже, виходячи із положень ст.ст.79, 88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 632,75 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved