Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою, уточнивши таку, просить встановити порядок користування квартирою та розподілити особові рахунки. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № 11545 від 27.12.1993 року позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім них, співвласником квартири є [PERSON] , однак, останній фактично не проживає за зазначеною адресою. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали. Пояснює, що всі витрати за квартиру сплачує лише позивач, що спричиняє йому значні фінансові втрати, а досягнути згоди із відповідачкою [PERSON] не вдається. Зважаючи на вищевикладене, просить встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , виділивши у користування позивача кімнату площею 19,4 кв. м., кімнату площею 19,5 кв. м. виділити у користування відповідача [PERSON] , кімнату площею 14,9 кв. м., кухню, санвузол, коридор та балкон залишити у спільному користуванні. Окрім того, просить зобов`язати ЛКП «Затищне» Франківської районної адміністрації розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг (централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинку та прибудинкової території) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав аналогічні пояснення. Окрім того, пояснив, що рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг приходять саме на його ім`я, відповідачка недобросовісно оплачує частину комунальних послуг, відтак він побоюється, що у випадку виникнення заборгованості, саме на нього буде подано позов до суду. Окрім того, пояснив, що розподіл таких особових рахунків дасть можливість скористатись субсидіями. Саме тому звернувся до суду з даним позовом. Додатково пояснив, що готовий укласти з відповідачкою нотаріально посвідчену угоду про сплату загальної суми щомісячних комунальних платежів, пояснив, що така угода змогла б вирішити їхній спір і в позивача була б впевненість в тому, що відповідачка не буде ухилятись від сплати своєї частини комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що погоджується на запропоновані умови позивача і жодних заперечень не має. Ствердила, що добровільно погоджується оплачувати половину житлово-комунальних послуг і також згідна на укладення такої угоди, яку запропонував позивач, щоб врегулювати оплату комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відтак, суд позбавлений можливості з`ясувати позицію його, як співвласника квартири . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача ЛКП «Затишне» Волошин Д.О. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог в частині розподілу особових рахунків. Суду пояснив, що до компетенції ЛКП «Затишне» входить надання лише житлових послуг, а для розподілу особових рахунків необхідним є залучення співвідповідачів, про що заявив відповідне клопотання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.12.2019 року задоволено клопотання представника ЛКП «Затишне», залучено до участі у справі співвідповідачів ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛМКП «Львівводоканал», ТзОВ «Львівгаз збут», ЛКП «Львівсвітло», ПрАТ «Львівобленерго». В судовому засіданні представник відповідача ЛМКП «Львівводоканал» Космовська Ю.Л., із урахуванням поданого відзиву, заперечила щодо задоволення позовних вимог в частині розділення особового рахунку на оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Суду пояснила, що ЛМКП «Львівводоканал» не вправі провести розподіл особових рахунків без виділення часток помешкання за адресою: [ADDRESS] та присвоєння їм окремих поштових адрес. Представник відповідача ПрАТ «Львівобленерго» [PERSON] в судовому засіданні, із урахуванням поданого відзиву, заперечила позовні вимоги в частині розподілу особового рахунку за електричну енергію. Суду пояснила, що оскільки на сьогоднішній день частки нерухомого майна в натурі не виділені, потужність між співвласниками не перерозподілена, квартира не обладнана двома електропроводками, відтак, підстав для укладення окремих договорів на розподіл немає. Представник відповідача ТзОВ «Львівгаз збут» Мачічка О.О. в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлялася про час та місце проведення останнього. Разом із тим, на адресу суду направила пояснення, відповідно до яких у задоволенні позовних вимог в частині розподілу особових рахунків за газопостачання просила відмовити. Зазначила, що відповідно до п.1 гл. 3 розділу IV Кодексу газорозподільних систем, за однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. Більше того, жодного відношення до розділення особових рахунків на комунальні послуги ТзОВ «Львівгаз збут» не має, адже у останнього відсутня ліцензія на здійснення відповідного виду господарської діяльності. Представник відповідача ЛКП «Львівсвітло» в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлялася про час та місце проведення останнього. Разом із тим, на адресу суду направив відзив, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні вимог, заявлених до ЛКП «Львівсвітло», оскільки останнє не надає послуги постачання електричної енергії побутовим споживачам, не встановлює особові рахунки та не веде розрахунки за спожиту електроенергію. Представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлявся про час та місце останнього, відзиву на позовну заяву не подав. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.12.1993 року № 11545, квартира за адресою [ADDRESS] загальною площею 83,60 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ч.1ст.319\~ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі ( майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати , припиняти юридичну долю речі ( майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю ( майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі ( майна). Відповідно до\~ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 379 ЦК України\~передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (\~ст. 380 ЦК України). Відповідно до п.14\~постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності»\~можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та\~п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. Квартира [ADDRESS] складається із: трьох кімнат площею 19,5 кв.м., 19,4 кв.м., 14,9 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 11,1 кв.м. Квартира обладнана балконом та лоджією 1.1 кв.м. та 2.4 кв.м. відповідно. Загальна площа квартири складає 83,6 ув.м. Дані обставини підтверджено технічним паспортом на квартиру. Суд встановив, що у спірній квартирі проживає відповідач із дружиною, окрім них, співвласником квартири є їх син [PERSON] , а також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Дані обставини підтверджено свідоцтва про право власності від 27.12.1993 року № 11545 та довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач не відповідає його частці у праві власності на цю квартиру та призведе до суттєвого обмеження права іншого співвласника, а саме [PERSON] виходячи з розміру належної їм частки у спірному майні та право користування осіб, які фактично не проживають у ній, але є зареєстрованими та є членом сім`ї співвласника, а відтак суд прийшов висновку, що визначити частку кожного співвласника у спірній квартирі, що може бути надана кожному у володіння та користування, яка б не обмежувала права інших співвласників, передбачені ст. ст.\~317,\~319 ЦК України\~щодо права власника користуватись майном на власний розсуд, неможливо. Разом із тим, правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. Статтею 540 ЦК України встановлено, що у випадку, коли у зобов`язанні беруть участь (зокрема) кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відтак, суд роз`яснює сторонам, що оскільки, як встановлено в судовому засіданні між ними не має спору, щодо користування квартирою, а з метою вирішення питання сплати ними комунальних платежів в рівних частках, вони вправі укласти між собою договір про участь кожного з них у сплаті щомісячних комунальних платежів, що в свою чергу врегулює побоювання позивача про можливе несвоєчасну чи неналежну оплату позивачкою комунальних платежів. Так як вимога про поділ особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, є похідною від вимоги про встановлення порядку користування квартирою, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою, підстави для зобов`язання ЛКП «Затишне», ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛМКП «Львівводоканал», ТзОВ «Львівгаз збут», ЛКП «Львівсвітло», ПрАТ «Львівобленерго» розподілити особові рахунки суд не вбачає. З наведених\~міркувань та\~

Outcome: dismissed