Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 01.11.1985 року позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Остання є студентом Запорізького національного технічного університету, контрактної форми навчання і знаходиться на утриманні позивача [PERSON], у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, на фіксації судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує, на фіксації судового процесу не наполягає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 01.11.1985 року позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя від 01.11.1985 року, актовий запис № 2973. Відповідно до свідоцтва про народження від 25.08.2006 року, серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею, що підтверджується довідкою № 1639 від 03.12.2013 року виданою ЦОА № 12. Відповідно до довідки виданої деканом Запорізького національного технічного університету [PERSON], [PERSON] є студентом 3 курсу, контрактної форми, факультету економіки та управління. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.ст. 181, 182, 200 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, син, дочка, які продовжують навчання, для виникнення права на утримання повинні потребувати матеріальної допомоги. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина (доньку), які продовжують навчання після досягнення повноліття виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення сином (донькою) віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; наявність у батьків такої можливості. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням зазначених обставин, інтересів повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на денному відділенні Запорізького вищого індустріального - політехнічного училища 1 рівня акредитації, у зв'язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення дитиною 23 років. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: approved