Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду і просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 24 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 441). Посилається на те, що 24.11.2007 сторони уклали шлюб. Від спільного подружнього життя мають дочку, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. В сім'ї склалась психологічна несумісність, що призводить до постійних конфліктів та сварок. Всі ці обставини призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає, подружні відносини між сторонами припинені. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. 04 жовтня 2017 року було відкрито провадження по даній справі і призначено судове засідання на 09 год. 30 хв. 30 листопада 2017 року. 30 листопада 2017 року за заявою позивача сторонам надано строк для примирення на 2 (два) місяці. 29 січня 2018 року позивач подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 30 січня 2018 року наданий строк на примирення закінчився, провадження поновлено і справу призначено до розгляду в судове засідання на 08 год. 30 хв. 12 лютого 2018 року. До суду позивач [PERSON] не з'явився, 12.02.2018 направив заяву про розгляд справи у його відсутність, просить його заяву про залишення позову без розгляду від 29.01.2018 до розгляду не брати, а шлюб просить розірвати. Відповідач [PERSON] не з'явилася, 12.02.2018 направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved