Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, - про визнання права користування жилим приміщенням. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що спірна квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду та первісно була надана [PERSON] на підставі рішення виконкому Мінської районної ради народних депутатів м. Києва від 09.03.1982 р. за ордером [NUMBER] на сім'ю з чотирьох осіб: на неї, її дочку, [PERSON], зятя, [PERSON], та онуку, [PERSON]. Станом на початок 2010 р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] померли, а [PERSON] помер влітку 2010 р., з травня 2000 р. в спірній квартирі проживав і був зареєстрований [PERSON], який приходився йому двоюрідним братом. 07.12.2010 р. з [PERSON] на цю квартири за розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації за № 1148 переукладений договір найму житлового приміщення. У січні 2010 р., вселився в спірне помешкання за згоди [PERSON] як член сім'ї наймача, з того час постійно проживали з ним та вели спільно господарство. З серпня 2010 р. надавав [PERSON] постійну допомогу, яку той потребував за станом здоров'я після отриманої травми. 23.12.2010 р. за письмовою нотаріально посвідченою згодою [PERSON] зареєструвався за місцем проживання. 17.12.2010 р., будучи юридично необізнаним, при поданні заяви про реєстрацію в спірному помешканні за вказівкою паспортиста ЖЕК підписав від свого імені та діючи за довіреністю від імені [PERSON] договір піднайму житла, який був зареєстрований у КП «Виноградар». [INFO]. [PERSON] помер. У грудні 2011 р. Подільська районна в м. Києві державна адміністрація звернулась до суду з позовом до нього про виселення без надання іншого жилого приміщення, як до піднаймача, який не набув самостійного права на займане приміщення. Подав зустрічний позов про встановлення факту проживання однією сім'єю із [PERSON], визнання недійсним договору піднайму, а його наймачем за раніше укладеним договором найму, зобов'язання внести зміни до договору найму шляхом укладення договору найму спірної квартири. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2013 р. позов Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 р. рішення суду першої інстанції скасоване, і ухвалено нове рішення про відмову Подільській районній в м. Києві державній адміністрації в задоволенні позову про виселення без надання іншого жилого приміщення, та частково задоволено зустрічний позов, у частині визнання недійсним договору піднайму спірної квартири від 17.12.2010 р., укладеного між ним і [PERSON], зареєстрованого КП «Виноградар» під № 3, у іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Суд апеляційної інстанції встановив, що він вселився в спірну квартиру з письмової згоди наймача, і набув рівного права користування нею, тобто, при вселенні були дотримані вимоги, визначені ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР, а підставою до часткової відмови у зустрічному позові стало обрання ним неналежного способу захисту права, в рішенні зазначено, що належним способом захисту в даному випадку є подання позову про визнання права користування жилим приміщенням. Подільська районна в м. Києві державна адміністрація не визнає за ним право користування спірним житлом, і знову ініціює питання про виселення в судовому порядку. Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.09.2010 р. № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» з 31.10.2010 р. ліквідовані районні у м. Києві ради, у тому числі Подільська, та їх виконавчі органи, тому позов подається до Київської міської ради. Позивач просив визнати за ним право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], та присудити з відповідача судові витрати сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідач, Київська міська рада, та третя особа, Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, позов не визнали, представники надали письмові заперечення, в задоволенні просять відмовити з тих підстав, що позивач не був членом сім»ї наймача спірної квартири у розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, приходився йому двоюрідним братом. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, однак рішенням апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 р. в справі № 22- ц/796/2469 відмовлено позивачу у встановленні факту спільного проживання з померлим наймачем, оскільки ним не доведено цього факту, що відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ст. ст. 65, 106 ЖК УРСР право користування жилим приміщенням набувають лише ті особи, які вселились до наймача як члени його сім'ї. Такої ж позиції притримувався апеляційний суд м. Києва при ухваленні судового рішенні від 12.02.2014 р.. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 (зі змінами) при вирішенні спору підлягають з'ясуванню такі обставини: чи дотриманий встановлений порядок при вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Нотаріально посвідчена заява наймача, [PERSON], від 22.11.2010 р., оформлена ним під час перебування на стаціонарному лікуванні у Фастівській центральній районній лікарні з 08.11.2010 р. по 03.12.2010 р., не свідчить про те, що згода надана на вселення позивача та [PERSON] в жиле приміщення в якості членів сім'ї, як того вимагає житлове законодавство. Позивач на момент вселення 23.12.2010 р. та принаймні в зазначений період не міг проживати з померлим через місяць наймачем, тому й відсутні підстави вважати, що з ним постійно проживав, а вселився та зареєструвався в якості «іншої особи», і не набув права користування спірною квартирою. Позивач також посилається на реєстрацію в спірному помешканні як на підставу задоволення позову, проте Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз»яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Безпідставні посилається позивача й на те, що нібито рішенням апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 в справі № 22-ц/796/2469/2014 встановлено, що він набув рівного з наймачем права користування спірною квартирою, оскільки ці обставини не були предметом судового розгляду та не досліджувались. Позивач доказово не підтвердив вселення в спірну квартиру в якості члена сім»ї наймача, проживання з ним однією сім'єю, ведення спільно господарства, і що це жиле приміщення є єдиним місцем його проживання та тривалість часу проживання. Жилі приміщення надаються в порядку черговості тільки громадянам, які перебувають на обліку та внесені до єдиного державного реєстру громадян, що потребують поліпшення житлових умов (ст. ст. 42, 43 ЖК УРСР), згідно автоматизованої бази даних «Квартоблік» позивач на квартирному обліку не перебуває. Відтак, вважають відсутніми законні підстави до визнання за позивачем права користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Крім того, представник відповідача просить звільнити Територіальну громаду в особі Київської міської ради від сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., як бюджетну установу, оскільки значна кількість судових справ за її участі завдає великих збитків місцевому бюджету, та розглянути справу за його відсутності ( а. с. 36-38, 43-45). У судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві, просить задовольнити. Представник третьої особи, Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, на підставі довіреності, Мороз Д.С, позовні вимоги не визнав з наведених у письмових запереченнях підстав, у задоволенні просить відмовити. Суд, заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Суд установив, що спірне жиле приміщення являє собою трикімнатну квартиру [ADDRESS], первісно надану [PERSON] на підставі рішення виконкому Мінської ради народних депутатів від 09.03.1982 р. № 102/21 за ордером [NUMBER] на сім'ю з 4 осіб, а саме: на неї, її дочку, [PERSON], зятя, [PERSON] - батьків [PERSON], та онуку, [PERSON] - його старшого брата (а. с. 7). Станом на початок 2010 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли, а [PERSON] помер влітку 2010 р.. У спірній квартирі з 08.05.2000 р. був зареєстрований та проживав [PERSON], з яким відповідно до розпорядження виконавчого органу Подільської районної у м. Києві ради від 07.12. 2010 р. № 1148 переукладено договір найму жилого приміщення ( а. с. 6). 10.08.2010 р. наймач, [PERSON], випав з балкону своєї квартири та отримав серйозні травми, за станом здоров»я потребував стороннього догляду та допомоги. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. №2 ( з наступними змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. На вселення позивача в спірну квартиру ( на постійну реєстрацію та постійне проживання) була письмова згода наймача, [PERSON], викладена ним особисто у заяві на ім'я компетентного органу, підписаній 22.11.2010 р. та посвідченій у той же день приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області за місцем його стаціонарного лікування у палаті № 2 хірургічного відділення Фастівської центральної районної лікарні, зареєстрованій у реєстрі за № 5066 ( а. с. 8). При цьому, 17.12.2010 р., [PERSON] від свого імені та діючи за довіреністю від імені наймача, [PERSON], підписав договір піднайму спірної квартири, який був зареєстрований у КП «Виноградар» за № 3. Відповідно до довідки ф. № З КП «Виноградар» від 30.04.2014 р. № 471 позивач, [PERSON], зареєстрований у спірному помешканні з 23.12.2010 р., як піднаймач на підставі договору піднайму квартири від 17.12.2010 р., укладеного ним з [PERSON] та зареєстрованого у КП «Виноградар» за № 3. [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.01. 2011 р. серії [NUMBER]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2013 р. за позовом Подільської районної у м. Києві державної адміністрації позивача виселено без надання іншого жилого приміщення, як піднаймача, який не набув самостійного права на займане приміщення, у задоволенні зустрічного позову про встановлення факту проживання однією сім'єю з наймачем, визнання недійсним договору піднайму та наймачем - за раніше укладеним договором найму, зобов'язання внести зміни до договору найму шляхом укладення договору найму спірної квартири відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 р., що набрало законної сили, рішення суду першої інстанції скасоване, і ухвалено нове рішення про відмову Подільській районній в м. Києві державній адміністрації в задоволенні позову про виселення позивача без надання іншого жилого приміщення, та частково задоволено зустрічний позов, у частині визнання недійсним договору піднайму спірної квартири від 17.12.2010 р., укладеного між ним і [PERSON], зареєстрованого КП «Виноградар» під № 3, у іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено ( а. с. 10-17). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21.03.2014 р. на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України відмовив Подільській районній у м. Києві державній адміністрації у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 р., визнавши касаційну скаргу необґрунтованою, а викладені в ній доводи такими, що не викликають необхідності перевірки матеріалів справи ( а. с. 9). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При перегляді судового рішення в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції встановив, що при вселенні в спірну квартиру [PERSON] були дотримані вимоги, визначені ч. 1 ст. 65 ЖК України. Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] відповідно до положень ст. 99 ЖК України, оскільки договір піднайму цієї квартири від 17.12.2010 р., припинення якого слугувало підставою для звернення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації з відповідним позовом, є недійсним з моменту укладення, позивач вселився до спірної квартири за наявності письмової згоди наймача, тобто він не є тимчасовим мешканцем. Разом з тим, підставою до часткової відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] стало те, що обраний ним спосіб захисту права не передбачений законом, і зазначено, що «за наявності спору про право користування житловим приміщенням зацікавлена особа має заявити позов про визнання такого права у судовому порядку». Відтак, суд дійшов висновку, що позивач вселився в спірну квартиру з дотриманням встановленого порядку при вселенні, в якості члена сім»ї наймача, за згоди останнього, додатково підтвердженої письмовою нотаріально посвідченою заявою від 22.11.2010 р., постійно проживав з ним, і вели спільно господарство, забезпечував останньому догляд і надавав допомогу, яку той потребував у зв»язку з травмуванням, підтримував матеріально, інших обставин, які б спростовували наведене, не встановлено. При цьому, відповідно до змісту ст. 65 ЖК УРСР право користування жилим приміщенням у особи, яка до нього вселилася виникає з моменту вселення та не пов'язане з проходженням певного строку. Наведені обставини додатково підтверджені й тим, що 22.09.2010 р. [PERSON] надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважував займатися усіма справами стосовно приватизації квартири [ADDRESS], а 22.11.2010 р. - нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на постійну реєстрацію та постійне проживання в цій квартирі. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи, у порядку ч. 1 ст. 11 ЦПК України, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. ч. 1-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач та третя особа на підтвердження своїх доводів, наведених у письмових запереченнях, і спростування позовних вимог, належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, не надав. Ураховуючи вимоги закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] правомірні, доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, не убачаючи передбачених законом підстав до звільнення відповідача, Київської міської ради, від сплати судового збору за цією категорією спорів, присуджує з нього на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 61, 64, 65 ЖК УРСР,

Outcome: approved