Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, а саме просять визнати за нею право власності на житловий будинок №440 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, вул.Загребля, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом на 1/2 його частину після померлого, 23.02.1998року, батька [PERSON] та на ? його частину після померлої, 27.10.2015року матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті батьків відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку №440 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, вул.Загребля, Тернопільського району, Тернопільської області. За життя, батьки склали заповіти на користь [PERSON]. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що державна реєстрація права власності на житловий будинок не проведена. В судове засідання позивач не з»явився, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з»явився, направивши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01.07.1990 року будинковолодіння № 440 по вул.Загребля в с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області колгоспний двір, членами якого, були : [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок №440 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, вул.Загребля, Тернопільського району, Тернопільської області, належало колгоспному двору, що складається із двох членів, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині будинковолодіння кожен. 23.02.1998 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №091270, видане 07.12.2000 року (повторно) відділом РАГС Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області), після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, Тернопільського району, Тернопільської області, та все інше майно, яке він, 03.03.1995року, заповів [PERSON]. 27.10.2015 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №195184, видане 28.10.2015 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області), після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, Тернопільського району, Тернопільської області, та все інше майно, яке вона, 03.03.1995року, заповіла [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2016 року № 5295/02-14 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами після померлого, 23.02.1998року, батька [PERSON] та померлої, 27.10.2015року матері [PERSON], на житловий будинок №440 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, вул.Загребля, Тернопільського району, Тернопільської області, у звязку тим, що державна реєстрація права власності на житловий будинок не проведена. Відповідно до Інформаційної довідки, виданої ФОП [PERSON] 05.02.2016р. №1, станом на 05.02.2016р., житловий будинок №440 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, вул.Загребля, Тернопільського району, Тернопільської області рахується за : ? за [PERSON], ? за [PERSON]. Державна реєстрація права власності на будинковолодіння не проведена. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ч.1 ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок №440 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Настасів, вул.Загребля, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом на 1/2 його частину після померлого, 23.02.1998року, батька [PERSON] та на ? його частину після померлої, 27.10.2015року матері [PERSON].

Outcome: approved