Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про оспорювання батьківства, посилаючись на те, що 25 січня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] народила доньку [PERSON] . Реєстрація народження дитини була проведена згідно ст. ст. 122, 133 СК України та позивача записано батьком дитини, що не відповідає дійсності та порушує його права та інтереси, оскільки 25 січня 2018 року [PERSON] був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеса до 5 років позбавлення волі та початок строку відбуття покарання 11 грудня 2018 року, а тому він не є біологічним батьком цієї дитини, кровне споріднення між ним та дитиною відсутнє. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги та виключити його з актового запису про народження дитини [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Майка М.Б. позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечила проти його задоволення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Горупашенко О.В. в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. З 25 січня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)17 березня 2020 року, [PERSON] народилась [INFO] , про що 17 березня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)складено відповідний актовий запис № 571. Батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено позивачем у позовній заяві, та не спростовано жодною із сторін у справі, судом встановлено, що 25 січня 2018 року [PERSON] був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси за ст. ст. 311 ч. 2, 311 ч. 3, 307 ч. 2, 307 ч. 3, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. З 25 січня 2019 року позивач відбуває покарання в Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)». Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Судом з`ясовано, що дитина [PERSON] народилася після розірвання шлюбу, з січня 2018 року сторони проживали окремо та не підтримували подружніх відносин, що не заперечується сторонами. Відповідач у судовому засіданні підтвердила, що позивач не являється біологічним батьком дитини. Відповідно ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини згідно до ст. ст. 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має право оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо на момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 СК України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Як роз`яснено у пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. За таких обставин, враховуючи те, що дитина народилася після розірвання шлюбу, з моменту розірвання шлюбу між сторонами по справі до народження дитини, позивач з відповідачем не підтримував ніяких відносин, а також, визнання позову матір`ю дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Окрім того, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідності із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 420, 40 гривень судового збору, а також позивачу [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 420,40 гривень, сплаченого ним при поданні до суду позовної заяви.

Outcome: approved