Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про стягнення боргу з відповідача - [PERSON] в розмірі 464 032, 78 грн., посилаючись на наступні обставини. 17.08.2015 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 886 500,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження укладення договору і передачі грошей, відповідачем було передано позивачеві письмову розписку про одержання ним грошових коштів в розмірі 886 500,00 грн., яка містить зобов»язання повернути отримані відповідачем кошти в строк до 22.08.2015 року. У встановлений строк гроші в повному обсязі повернуті не були, заборгованість відповідача станом на 18.01.2016 року склала 400 000,00 грн. основного боргу. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також проценти за користування грошовими коштами - 39 868,49 грн. Крім цього, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних - 5 589,00 грн.; 18 575,29 грн. - збитки від інфляції. Підтримавши позовні вимоги з вищенаведених підстав, представник позивача просив позов задовольнити, у випадку неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі, що зазначила у направленій до суду письмової заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомленим належним чином, - згідно вимог ст. 74-77 ЦПК України, у тому числі, й шляхом оголошення про його виклик у судове засідання в пресі - газеті «Урядовий кур»єр» №23 (5643) від 05.02.2016р., письмових заперечень по суті позову і доказів на спростування викладених позивачем у позовній заяві обставин не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, - на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наданих суду доказів, а саме - письмової розписки відповідача, 17.08.2015 року позивач передав відповідачу грошові кошти 886 600,00 грн. у позику, а відповідач зобов'язався повернути в повному обсязі отриману ним грошову суму в строк до 22.08.2015 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначив позивач і не спростовано відповідачем, борг відповідачем погашено частково, - станом на 18.01.2016 року заборгованість відповідача склала 400 000,00 грн. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанови Верховного Суду України у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015р., судом зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Надана суду письмова розписка містить дату отримання відповідачем грошових коштів, розмір отриманих у борг грошей, зобов'язання їх повернути, строк виконання такого зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1045 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти за користування позикою, згідно наданого суду розрахунку, складає 39 868,49 грн. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних від простроченої суми, згідно наданого суду розрахунку, складає 5 589,00 грн., інфляційні збитки - 18 575,29 грн. Відповідно до ст. 60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своєї вимоги і заперечень. Доказів належного виконання відповідачем умов договору позики матеріали справи не містять. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, процентів, 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача, а саме: 4 649,32 грн. - судовий збір. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved