Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 12 грудня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу. Предметом даного договору було придбання позивачем у відповідача на умовах фінансового лізингу автомобіля марки «Hyundai Grand 10» моделі «Access» із бензиновим двигуном обємом 1 літр, привід: 4х2. При укладанні цього договору представник компанії зазначила, що вартість вищевказаного автомобіля складає 312500 грн., або в еквівленті 12351,78 доларів США. Також вона повідомила, що позивачу спочатку необхідно внести перший внесок в сумі 31250 грн., після цього транспортний засіб протягом 3-5 днів буде доставлений за місцем його проживання, далі вони підпишуть акт приймання-передачі автомобіля, а решту суми позивач буде виплачувати протягом 60 місяців. Будучи впевненим у такій ціні автомобіля, позивач, не читаючи, підписав запропонований представником відповідача текст договору та сплатив 31250 грн. платежу за виписаною йому квитанцією. Однак, через декілька днів він зясував, що вартість обумовленого в договорі автомобіля насправді є набагато вищою, а сплачені ним грошові кошти є не авансовим, а адміністративним платежем, який згідно умов договору в жодному разі не підлягає поверненню. Позивач вважає, що діяльність, якою займається відповідач, є нечесною підприємницькою практикою та такою, що вводить споживача в оману. Крім того, при укладенні договору фінансового лізингу відповідач не надав йому документів, які б підтверджували, що він має право займатись такою діяльністю, оскільки ця діяльність підлягає обовязковому ліцензуванню. Тому позивач вважає, що вказані обставини є підставою для визнання укладеного договору фінансового лізингу від 12.12.2015 року недійсним та повернення сплачених за цим договором коштів. Позивач в судове засідання не зявився, представивши заяву в якій повністю підтримує свої позовні вимоги, а справу просить розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки відповідач не зявився в судове засідання, то у відповідності до ст.224 ЦПК України суд розглядає дану справу у заочному порядку на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 12 грудня 2015 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу № 001546 з трьома додатками до нього. Згідно з умовами договору ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» зобов'язується придбати у власність предмет лізингу - автомобіль «Hyundai Grand 10» моделі «Access» із бензиновим двигуном обємом 1 літр, тип КПП: АТ, привід: 4х2, та передати його у користування [PERSON] в строк та на умовах цього договору, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. 14 грудня 2015 року позивач сплатив ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 31250 грн., що підтверджується\~\~платіжною квитанцією. За умовами договору, до отримання в користування предмету лізингу лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з таких платежів: адміністративний платіж - 10 %, авансовий платіж - 50 %, комісія за передачу - 3 % від ціни предмета лізингу. Відповідно до п. 1.3 укладеного договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувача (позивача) на строк та на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.7 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності сплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. Предмет лізингу за даним договором позивачу передано не було. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Як вбачається зі змісту спірного договору фінансового лізингу від 12 грудня 2015 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.\~\~ Так, згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.\~\~ За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Із договору та додатку № 2 (специфікація) вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики автомобіля, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України. Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Окрім того, згідно з п. 10.14 вищевказаного договору, лізингоодержувач не має права раніше ніж через 12 місяців достроково погасити заборгованість за отриманий товар, в іншому разі він має сплатити штраф в сумі 10% від достроково погашеної суми. Однак, відповідно до абз.2 ч.2 ст.806 ЦК України до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки. При цьому виходячи із загальних положень про купівлю-продаж, які визначені в главі 54 ЦК України, позивач має повне право достроково виконати своє зобовязання без жодних фінансових санкцій, а вищевказаний пункт договору фінансового лізингу суперечить нормам цивільного законодавства. Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», діяльність із надання фінансових послуг підлягає обовязковому ліцензуванню. Також, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. При цьому відповідачем не було надано доказів, що при укладанні договору фінансового лізингу із відповідачем він мав ліцензію на такий вид діяльності. За таких обставин суд вважає необхідним визнати недійсним договір фінансового лізингу, який був укладений між сторонами 12 грудня 2015 року, оскільки цей договір порушує принципи справедливості, розумності та добросовісності, які визначені в ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»та не відповідає положенням Закону України «Про фінансовий лізинг». На підставі викладеного,

Outcome: approved