Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про: - визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області № 33 від 25.05.2010 року «Про призначення права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області № 68 від 20.10.2010 року «Про призначення права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; - визнання недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], та свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; - визнання за позивачем права на одержання у власність в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], та 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі в двох житлових будинках за адресою [ADDRESS], та [ADDRESS], які належали їм на праві спільної сумісної власності. [INFO] року [PERSON] помер. 19.07.2010 року позивач спільно з [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом, оскільки заповіт не складався. Інші спадкоємці у встановлений законом термін до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертались. При формуванні спадкової справи було виявлено лише майно, яке перебувало в оренді СТОВ ім. Б.Хмельницького, а саме майновий пай, що належав [PERSON] Житлові будинки та господарські приміщення, що розташовані по [ADDRESS], та по [ADDRESS], які належали на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] до спадкового майна включені не були з тих причин, що 25.05.2010 року під впливом вимог спадкоємця [PERSON] та його дружини [PERSON], які тимчасово проживали у будинку по [ADDRESS], всупереч вимогам законодавства України, а саме ст.1270 ЦК України, яка встановлює строк у шість місяців для прийняття спадщини, або відмови від її прийняття, сільським головою [PERSON] було власноруч написано заяву від імені [PERSON] на передачу 1-1 частини спадкового майна, а саме житлового будинку та господарських споруд розташованих по [ADDRESS], на користь лише одного спадкоємця [PERSON] На підставі даної заяви було підготовлено рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради № 33 від 25.05.2010 року та № 68 від 20.10.2010 року про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] житлових будинків та господарських споруд розташованих по [ADDRESS], та [ADDRESS]. На підставі даних рішень КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської області видало свідоцтва на право власності на житлові будинки. Позивач вважає, що дані рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради є незаконними та підлягають скасуванню з тих причин, що у разі відсутності заповіту після смерті спадкодавця, право на спадкування за законом отримують діти спадкодавця. Оскільки право власності на спадщину було оформлено лише на одного спадкоємця, відповідачем грубо порушено норми матеріального права, тому рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради може стосуватись лише частини майна подружжя [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач - Романівська сільська рада Романівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні. До суду 19.11.2013 року, 16.12.2013 року, 03.04.2014 року та 28.05.2014 року надійшли заяви сільського голови [PERSON], відповідно до яких Романівська сільська рада позов [PERSON] не визнає та заявляє клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, скориставшись своїм правом на участь у судовому засіданні через представника, закріпленим ч.1 ст.38 ЦПК України. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідачів, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] та дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. [INFO] року у віці 69 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7, 123, 155, 190). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], а також сином відповідача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13, 131, 200). Відповідач [PERSON] є сином померлого [PERSON], а також сином відповідача - [PERSON]. Вказана обставина була визнана сторонами і доказуванню не підлягає. Відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 6, 165, 192). Згідно з положеннями статей 1218, 1220 ЦК України у день смерті [PERSON] - [INFO] року відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавцем - [PERSON] за життя не було складено заповіт, тому право на спадкування після його смерті, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, одержали особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Зокрема, позивач - [PERSON] та відповідачі - [PERSON] та [PERSON], одержали право на спадкування як спадкоємці першої черги спадкування за законом, визначені статтею 1261 ЦК України. Із заявою про прийняття спадщини 19.07.2010 року до Романівської державної нотаріальної контори звернулись лише позивач - [PERSON] (син спадкодавця) та відповідач [PERSON] (дружина спадкодавця) згідно з положеннями статті 1269 ЦК України та у строк, визначений статтею 1270 ЦК України (а.с. 153). 19.07.2010 року завідувачем Романівської державної нотаріальної контори [PERSON] було заведено спадкову справу № 49641149 (номер у спадковому реєстрі) та № 120 (номер у нотаріуса), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 24247264 від 19.07.2010 року (а.с. 157), а також копією матеріалів спадкової справи (а.с. 152 - 180). Після спливу шестимісячного строку після смерті [PERSON] 03.02.2011 року та 02.03.2011 року нотаріусом було видано спадкоємцям першої черги [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право кожного на 1/2 частину спадщини за законом, яка складається із земельних ділянок загальним розміром 3,3868 га. (кадастрові номери 1821484200:02:000:0026 та 1821484200:07:000:0070); майнового паю члена СТОВ імені Б.Хмельницького у розмірі 14279,00 грн. або 0,438 відсотків; простих іменних акцій ВАТ «Коровинецький цукровий завод» кількістю 210 штук; простих іменних акцій ВАТ «Житомирський м'ясокомбінат» кількістю 7064 штук (а.с. 161-зворот, 167, 168). Як вбачається із матеріалів спадкової справи, нотаріусом не було включено до складу спадщини об'єкти нерухомого майна - житлові будинки [ADDRESS] і станом на дати видачі свідоцтв про право на спадщину нотаріусу не було відомо про існування вказаного майна та про можливість його належності до складу спадщини. Лише 11.03.2013 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини та здійснення опису належного спадкодавцю майна за місцем проживання спадкодавця та місцем знаходження нерухомого майна у селі Романівка Романівського району по [ADDRESS] та [ADDRESS], яке, на думку позивача, належало на праві власності спадкодавцю (а.с. 172). На вказану заяву нотаріусом було роз'яснено [PERSON], що спадкову справу було заведено 19.07.2010 року Романівською державною нотаріальною конторою за останнім відомим місцем проживання спадкодавця у Романівському районі Житомирської області з дотриманням вимог статей 1221, 1269, 1270 ЦК України; а також роз'яснено порядок та підстави опису і охорони спадкового майна, визначені статтею 1283 ЦК України, статтею 60 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 186 розділу 20 інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (у редакції інструкції, яка діяла на час відкриття спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину). Щодо правової природи спірного нерухомого майна - житлових будинків [ADDRESS], судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 07.04.1981 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила дерев'яний жилий будинок, критий шифером, загальною жилою площею 40 кв. метрів, що знаходиться у селі Романівка та розташований на присадибній ділянці розміром 3300 кв. метрів (а.с. 42). Згідно запису № 81 у погосподарській книзі виконавчого комітету Романівської сільської Ради народних депутатів Дзержинського району дерев'яний жилий будинок, критий шифером, загальною площею 42 кв. метри, що знаходиться в селі Романівка і розташований на землі, закріпленій за колгоспом імені Б.Хмельницького, належав на праві власності [PERSON], яка була головою та останнім членом колгоспного двору і померла [INFO] року (а.с. 21, 25). Аналізуючи у сукупності наявні у справі письмові докази, а саме копію особового рахунку № [NUMBER] форми № 1 погосподарського обліку (а.с. 22), копію договору купівлі-продажу від 07.04.1981 року (а.с. 42) та копію довідки № 201 від 20.06.1990 року (а.с. 25), у яких зазначається однакова загальна жила площа будинку, суд приходить до висновку, що вказані документи підтверджують перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] і згодом до [PERSON] саме на будинок [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок [ADDRESS] перейшло у березні 1989 року в порядку спадкування до [PERSON], яка вступила у фактичне володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до статей 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На момент прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] діяли положення статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, відповідно до якої роздільне майно подружжя - майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Враховуючи, що будинок [ADDRESS] перейшов у власність [PERSON] у 1989 році в порядку спадкування, суд не приймає до уваги твердження позивача, що даний будинок належав подружжю його батьків - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Отже, вказаний будинок не входив до складу спадкового майна після смерті [PERSON] і позивач, як його спадкоємець, не має права на отримання у спадщину частини даного будинку. Будинок [ADDRESS] був побудований подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у шлюбі. Вказана обставина була визнана у судовому засіданні і позивачем і представником відповідачів. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] форми № 1 погосподарського обліку будинок [ADDRESS] було побудовано у 1972 році, головою домогосподарства було записано [PERSON], членами домогосподарства були [PERSON] (дружина) з 01.04.2008 року та [PERSON] (онука) з 30.01.2006 року (а.с. 23). Станом на день смерті [PERSON] не було оформлено його право власності на вказаний будинок чи частину будинку. Листом сільського голови Романівської сільської ради № 91 від 20.03.2012 року на звернення позивача [PERSON] було надано відповідь, що у зв'язку зі смертю [PERSON] відповідно до пункту 11 статті 346 ЦК України припинено його права та обов'язки та для оформлення спадщини рекомендовано звернутись до нотаріальної контори (а.с. 11, 198). 20.10.2010 року виконавчим комітетом Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області було прийнято рішення № 68, яким оформлено право власності та видано свідоцтво про право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] як єдиному власнику, оскільки її чоловік, який також приймав участь у будівництві будинку під час перебування у шлюбі із [PERSON], на час реєстрації права власності вже помер та згідно п.11 ст.346 ЦК України його право власності було припинене. Відповідно до розділу 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року у редакції, яка діяла на момент прийняття оспорюваних рішень №33 та №68 виконавчого комітету Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області «оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна». Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Не оспорюючи повноважень відповідача на прийняття рішень про оформлення права власності на нерухоме майно, позивач оспорює вказані рішення лише в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на цілу частину житлових будинків, вважаючи, що відповідачі, як і позивач, мали право лише на 1/3 їх частину як рівноправні спадкоємці першої черги спадкування за законом. Разом з тим, заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовуються лише ствердженням, що обидва вказані будинки були придбані подружжям батьків позивача під час перебування у шлюбі та є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, частки яких у праві спільної власності є рівними. Виходячи із позиції позивача, до складу спадщини могли бути включені і підлягали поділу між спадкоємцями лише частки спадкодавця у спільному майні подружжя - у розмірі 1/2 частини спірних будинків. У той же час позивачем не надано пояснень, чому він вважає, що має право на отримання у власність у порядку спадкування саме 1/3 частини спірних будинків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у житлових будинках [ADDRESS] не проживав і не був зареєстрований, що підтверджується копіями особових рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] і копією паспорта позивача. Позивачем не доведено, що він приймав участь у будівництві будинку [ADDRESS] і на цій підставі міг отримати у власність частину вказаного будинку за законодавством, що діяло на час завершення будівництва. Крім того, судом встановлено, що єдиним власником будинку [ADDRESS] з 1989 року була [PERSON], яка отримала вказаний будинок у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] Отже, оскаржувані позивачем рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області та видані на їх підставі свідоцтва про право власності жодним чином не стосуються прав позивача, як і не порушують його прав, за захистом яких [PERSON] звернувся до суду. Позивачем заявлено також вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності № 33 від 25.05.2010 року та № 68 від 20.10.2010 року, однак, позивачем до позовної заяви не було додано, у судовому засіданні не було надано суду та в матеріалах справи не містяться документи (свідоцтва) із такими реквізитами. Рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради прийняті з посиланням на норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та норми Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року у редакціях зазначених нормативно-правових актів, які діяли на момент прийняття оспорюваних рішень. Судом встановлено, що відповідачем було прийнято дані рішення у межах їх компетенції (тимчасово делегованих повноважень на час до створення єдиної системи органів державної реєстрації прав та формування Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень). Крім того, позивачем у судовому засіданні було визнано компетенцію та повноваження відповідача - Романівської сільської ради на прийняття вказаних рішень; з матеріалів справи встановлено, що позивач сам також звертався до сільської ради із заявами про оформлення його права власності на нерухоме майно, тим самим визнаючи повноваження органу місцевого самоврядування на оформлення права власності фізичних осіб на об'єкти нерухомості (а.с. 197). Оскільки у суду відсутні підстави для визнання незаконними та скасування оскаржуваних рішень виконавчого комітету Романівської сільської ради, не можуть бути визнані недійсними і свідоцтва, видані на виконання даних рішень. Позивачем не доведено у судовому засіданні, що на день смерті [PERSON] - на момент відкриття його спадщини, [PERSON] належало право власності на спірні будинки і таке право не припинилось внаслідок його смерті. Натомість, судом було достовірно встановлено, що на будинок [ADDRESS] померлий [PERSON] не мав права власності, оскільки вказаний будинок був особистою власністю дружини померлого - [PERSON], яка отримала будинок у власність в порядку спадкування; право померлого [PERSON] на 1/2 частину будинку [ADDRESS], як одного із двох осіб, що приймали участь у будівництві цього будинку, не було оформлено за життя і припинилось внаслідок його смерті. Із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що складається із житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS], позивач до нотаріальної контори не звертався. Суду не надано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії як видача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, що складається із житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS]. Нотаріусом не було включено до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS], що повністю відповідає закону та встановленим судом обставинам справи. Позивачем [PERSON] було вчасно подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом було визначено склад спадщини та встановлено частку у спадковому майні, на яку має право [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], та видано [PERSON] відповідні свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 10, 57, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, його звернення до суду є безпідставним, жодні права позивача порушені відповідачами не були, та у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Ухвалюючи рішення про повну відмову у задоволенні позову, суд вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з положеннями статей 79, 82 ч.2, 85, 88 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved