Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток та визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 серпня 1993 року квартира [ADDRESS] належать на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (колишня [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (колишньому [PERSON]) [PERSON]. 12 червня 1997 року помер [PERSON], який був сином [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом є його мати [PERSON], дружина [PERSON] та його дочка [PERSON]. Державним нотаріусом 17 серпня 1998 року спадкодавцям було видано свідоцтво про право власності на спадщину на частку автомобіля та грошові заощадження. 24 березня 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, однак отримала відмову, оскільки в даному правовстановлюючому документі є розбіжності в написанні прізвища та по батькові [PERSON]. Спадщину позивач прийняла шляхом вступу в володіння та управління спадковим майном, тобто шляхом спільного проживання. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по ? частині, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті сина [PERSON], котрий помер 12 червня 19997 року. В судове засідання представник позивача не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги та уточнення до позовної заяви визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги та уточнення до позовної заяви визнає в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявились, подали до суду спільну заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зазначений в свідоцтві про право власності на житло, виданого 21 серпня 1993 року комітетом по майну комунальної власності Луцької міської Ради народних депутатів, та [PERSON], який помер 12 червня 1997 року, це одна й та ж особа, а тому даний документ належить [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 серпня 1993 року комітетом по майну комунальної власності Луцької міської Ради народних депутатів[ADDRESS], яка знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Московська буд. 54 належить на праві спільної сумісної власності громадянину [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається з копії свідоцтва серії 1-ЕГ № 003681 про переміну прізвища, імені, по-батькові громадянин [PERSON] перемінив прізвище на [PERSON] (а.с.10). З копії свідоцтва 1-ЕГ № 254656 про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] 03.03.1996 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 11). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по ? частині, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, судом встановлено, що 12 червня 1997 року помер [PERSON], який був сином [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії VI-МЮ № 793344 (а.с. 7). Таким чином після смерті останнього відкрилась спадщина, що складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його мати [PERSON], дружина [PERSON] та його дочка [PERSON]. Статтею 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Також судом встановлено, що спадщину позивач прийняла шляхом вступу в володіння та управління спадковим майном, тобто шляхом спільного проживання, як того вимагає ст. 549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини, даний факт підтверджується довідкою ЖКП № 7 від 17 березня 2015 року № 368. 24 березня 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, однак отримала відмову, оскільки в даному правовстановлюючому документі є розбіжності в написанні прізвища та по батькові [PERSON] (а.с. 12). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті сина [PERSON], котрий помер 12 червня 19997 року.

Outcome: approved