Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-1167/02 від 08.07.2002 року. У вказаній квартирі зареєстровані колишня співмешканка її сина - [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Однак, за місцем реєстрації відповідачка з дитиною не проживає з 2016 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання від 10.12.2019 року та свідоцтвом № 489 про реєстрацію за місцем проживання: [ADDRESS] . У зв`язку з реєстрацією відповідачки з неповнолітньою дитиною позивач позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, що суттєво порушує право володіння, користування і розпорядження належним їй майном. Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про слухання справи без її участі, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду електронною поштою заяву, в якій вказала, що вона мешкає у Росії, паспорт № [NUMBER] , виданий 2009 року, зареєстрована в [ADDRESS] , не заперечує проти зняття її з реєстрації та доньки [PERSON] , яка зареєстрована разом з нею за вказаною адресою. До заяви долучила копію паспорта громадянки Російської Федерації, копію свідоцтва про народження дитини, свідоцтво про реєстрацію місця проживання. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила розглянути справу з урахування висновку органу опіки та піклування, який долучила до заяви. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-1167/02 від 08.07.2002 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 205083073 від 23.03.2020 року. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.01.2020 року № 01-71/356 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01.07.2015 року по теперішній час. Відповідач [PERSON] є колишньою співмешканкою сина власника житла [PERSON] , [PERSON] є неповнолітньою донькою відповідачки. Актом комісії від 10.12.2019 року щодо перевірки квартири [ADDRESS] на предмет проживання в ній осіб встановила, що за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , які з 2016 року не мешкають у вищезазначеному помешканні. Вказані обставини не заперечувала і сама відповідач [PERSON] та підтвердила факт не проживання за вказаною адресою, надіславши заяву до суду електронною поштою. Згідно копії паспорту № [NUMBER], виданого 2009 року ТП УФМС Росії по Кіровській області в Мурашинському районі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва № 489 виданого 20.10.2009 року ТП УФМС Росії по Кіровській області в Мурашинському районі [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З часу вибуття і по теперішній час відповідачі за місцем реєстрації не перебувають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Висновком органу опіки та піклування № 05/01-27/1229 від 11.09.2020 року встановлено можливість визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право 5користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у будинку понад один рік, не несуть жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, в даному будинку не проживають без поважних причин, не несуть обов`язків щодо утримання будинку, та залишаються зареєстрованими в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідачів, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим будинком, оскільки понад 1 рік не проживають в ньому без поважних причин, не користуються ним, не цікавляться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляють. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved