Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, яким просить визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , проте квартирою з 2014 року не користуються, але відповідно до законодавства України добровільно не знялись з реєстраційного обліку з квартири та не зареєстрували своє нове місце перебування, не беруть участі в її утриманні, чим порушує право власності позивача, перешкоджає йому володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву, однак відзив на позов відповідачами у визначений термін не надано. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачі відзив на позов до суду не надіслали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування 5/6 часток квартири від 22.02.2019 року посвідченого державним нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мусієнко К.П. та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 16.01.2019 року, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 9-15). Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с. 16, 33). Як вбачається з акту від 12.08.2019 р., [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] з 2005 року а [PERSON] з 2014 року не проживають в спірній квартирі, однак позивач сплачує комунальні послуги по спірній квартирі в тому числі і за відповідачів по справі. З наданих суду доказів, вбачається, що відповідачі протягом тривалого часу не користується квартирою, але відповідно до законодавства України добровільно не знялись з реєстраційного обліку з квартири та не зареєстрували своє нове місце перебування, не беруть участі в її утриманні, чим порушує право власності позивача, перешкоджає йому володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. З викладеного,

Outcome: approved