Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 122 408, 36 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач взяв у борг для власних потреб у позивача 6 750 доларів США (що було еквівалентом 54 000 грн.) на строк 5 місяців, тобто, до 15.03.2014 року. Відповідач зобов'язався протягом вказаного терміну, по мірі надходження грошових коштів, поступово розраховуватись. Сторони передбачили, що у випадку не повернення у вказаний термін боргу, відповідач зобов'язується виплатити пеню в розмірі 15 % місячних від невиплаченої суми. Станом на 01.08.2014 року сума позики не повернута. З метою врегулювання спору, позивач неодноразово намагався зв'язатись із відповідачем за відомим номером телефону, проте, останній не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері позивачу за місцем свого фактичного проживання. Враховуючи те, що станом на 01.08.2014 р. зобов'язання не виконане, [PERSON] звернувся до суду, просить стягнути борг, 15 % пені та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання. Підтримавши позовні вимоги, позивач і його представник просили позов задовольнити, згодом направили письмову заяву, згідно якої у випадку неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомлений судом належним чином, в тому числі й через оголошення в засобах масової інформації (газеті «Урядовий кур'єр» №211 (5340) від 13.11.2014р.) Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та за згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (Відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що 15.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою відповідача про отримання в борг грошових коштів. Так, відповідно до наявної у справі розписки від 15.10.2013 року, відповідач взяв у позивача в борг для власних потреб 54 000 грн., що є еквівалентом 6 750 доларів США на строк 5 місяців до 15.03.2014 року. Стаття 1049 Цивільного кодексу України визначено прямий обов'язок позичальника повернути позику. Згідно зі ст. 612 ЦК України, прострочення боржника вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У вказаний строк відповідач позивачу гроші за виказаним договором не віддав, доказів повернення боргу до суду не надав. Враховуючи те, що доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів, отриманих відповідачем у борг, суду не надано, суд дійшов до висновку про порушення відповідачем умов договору позики. Відповідно до ст. 611. ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом. Відповідач зобов'язався протягом вказаного терміну, по мірі надходження грошових коштів, розраховуватись. У випадку не повернення у вказаний термін грошових коштів зобов'язався виплатити пеню в розмірі 15 % місячних від невиплаченої суми (а.с. 7). Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми боргу 79 807, 58 грн. та пені в сумі 41 898, 95 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми в розмірі 701, 83 грн. також є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені наступні судові витрати у даній справі : судовий збір в сумі 1 224,08 грн., витрати на розміщення оголошення про виклик відповідача в пресі - 420,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вищезазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved