Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] (який в подальшому уточнив), третя особа орган опіки та піклування Заставнівської РДА Чернівецької області про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Посилається на те, що він з 11.08.2012 року по вересень 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). Під час їх перебуванні у шлюбі у них народився син - [PERSON] [INFO]. Після розірвання їх шлюбу, син проживає з відповідачем. Відповідно до розпорядження №164-р від 18.06.2015 року органу опіки та піклування Заставнівської РДА Чернівецької області йому встановлені дні побачення з сином [PERSON] кожної першої- третьої суботи та другої - четвертої неділі місяця з 15-00 до 20-00 години в межах населеного пункту м. Заставна. Незважаючи на таке розпорядження, відповідач його вимоги не виконує та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Саме тому, просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином та визначити такий спосіб участі у вихованні сина: систематичні побачення щотижня кожної першої- третьої суботи та другої - четвертої неділі місяця з 15-00 до 20-00 години в межах населеного пункту м. заставна з правом прогулянок по місту, забирати дитину додому , відвідувати різноманітні дитячі установи, дитячі розважальні заклади тощо. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним, просили їх задовольнити. Позивач суду додатково пояснив, що після прийняття розпорядження органу опіки та піклування відповідач його виконувала до жовтня 2015 року, в подальшому більше місяця ухилялася від його виконання. З різних причин не відпускала сина на побачення, мотивуючи не належним виконанням ним рішення суду про сплату аліментів, хворобою сина. В подальшому відповідач змінила номер мобільного телефону, що стало перешкодою для попередніх домовленостей з нею про зустрічі з сином. У звязку з цим він звернувся із заявою до Заставнівського відділення поліції, в результаті перевірки якої встановлено, що відповідач не виконує розпорядження Заставнівської РДА. В подальшому він звернувся до суду із даним позовом про усунення перешкод та встановлення йому днів побачень із сином судовим рішенням. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, у їх задоволенні просили відмовити. Відповідач суду пояснила, що з червня 2015 року вона належним чином виконує розпорядження Заставнівської РДА щодо встановлених днів побачень батька із сином, не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні батька із сином. [PERSON] місяць з 08 жовтня 2015 року син хворів, тому вона не дозволяла в той період позивачу забирати дитину. Але з того часу сам позивач припинив приїжджати, телефонувати, проявляти ініціативу для зустрічей із сином. Відповідач підтвердила, що змінила номер мобільного телефону, але не вважає це поважною причиною неможливості побачень батька із сином, оскільки кожну суботу та неділю у встановлений час вони із сином чекають, що батько прийде його забирати на побачення. При цьому зазначила , що упродовж чотирьох місяців сам позивач не виконує розпорядження Заставнівської РДА. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що у вказаній справі не має предмету спору, оскільки відповідач без поважних причин не перешкоджала позивачу у спілкуванні із сином, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактів не виконання нею розпорядження Заставнівської РДА та перешкоджання позивачу спілкуватися та виховувати сина. Представник третьої особи - служби у справах дітей Заставнівської РДА Чернівецької області - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, також підтримав висновок, згідно якого орган опіки та піклування Заставнівської РДА вважає за доцільне визначити способи участі позивача у вихованні сина у спосіб встановлення побачень відповідно до заявлених позовних вимог. Заслухавши доводи сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені, отже у їх задоволенні слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.І. з серпня 2012 року по вересень 2015 року. В цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження серії І-МИ №173983 від 14.12.2012 року (а.с. 8). Сторони визнали, що після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] проживає разом з відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією паспорта (а.с.21). 09.03.2016 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією паспорта ( а.с.65-66). Відповідно до розпорядження №164-р від 18.06.2015 року органу опіки та піклування Заставнівської РДА Чернівецької області «Про встановлення днів побачень [PERSON]С.» позивачу встановлено дні побачень із сином [PERSON] кожної першої-третьої суботи та другої-четвертої неділі місяця з 15-00 години до 20-00 години в межах населеного пункту. Згідно п. 2 даного розпорядження позивача зобов'язано направляти усі свої зусилля на правильне виховання сина та збереження його здоровя. Відповідно до п. 3 цього розпорядження відповідача [PERSON] зобов'язано давати можливість безперешкодно зустрічатися позивачу з сином у визначений в розпорядженні час (а.с. 6). Відповідач проти такого розпорядження не заперечувала та його в судовому порядку не оскаржувала, що визнано сторонами. З характеристики [PERSON]С, виданої завідувачем Заставнівського ДНЗ №1 (а.с. 37) вбачається, що батько ( [PERSON]С.) не приймав участі у вихованні дитини за період перебування останнього з червня 2015 року в ДНЗ №1 м. Заставна. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює вихователькою ДНЗ №1 в м. Заставна. [PERSON] відвідує садочок майже два роки, за цей час його батько [PERSON] зявлявся у садочок лише два рази. Останній раз він хотів дізнатися номер телефону колишньої дружини, проте із сином не спілкувався. [PERSON] ніколи не заперечувала, щоб батько спілкувався із сином в дитячому садочку, також не забороняла цього вихователям. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає неподалік від своєї сестри відповідача по справі, часто з нею спілкується та буває дома. Вона знає, що позивач звертався до органу опіки та піклування, відповідним рішенням встановлено дні побачень батька із сином у вихідні дні, але [PERSON] не часто користувався своїм правом на побачення. В жовтні 2015 року батько хотів забрати дитину, але вони були на «хрестинах», потім [PERSON] хворів. Вже півроку [PERSON] не спілкується з дитиною, хоча син [PERSON] завжди у вихідні його чекає та плаче, якщо батько його не забирає. Чоловік відповідача [PERSON], допитаний судом як свідок, пояснив, що з вересня 2015 року він спільно проживає із відповідачем. З вересня 2015 року батько приїжджав і забирав дитину 5-6 раз у встановлені дні побачень. Декілька раз відповідач відмовляла позивачу через те, що він хотів забрати дитину не у свій день. При цьому його дружина ніколи не говорила, ще не бажає спілкування батька із сином. Були такі випадки, коли мама збирала сина на побачення, а батько не приїжджав, через що у [PERSON] псувався настрій. На день народження [PERSON] сина не вітав, не телефонував і не намагався із ним зустрітися. Свідок [PERSON] пояснив суду, що кожен день бачиться із своїми сусідами. За останні вісім місяців він лише один раз бачив, щоб [PERSON] забирав сина. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Приписами ст. 158 СК встановлено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч.2 ст.158 СК України рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Як встановлено судом, саме на підставі цих норм Закону позивач і заявив даний позов стосовно спілкування з дитиною та її виховання. Однак вимоги цих норм Закону при спорі у вихованні дитини застосовуються в даних правовідносинах з врахуванням вимог ч.1 ст.159 СК України, відповідно до якої, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тому, для застосування вимог зазначеної статті слід встановити, що особа, яка проживає з дитиною - в даному випадку це мама дитини-відповідач чинить перешкоди батьку дитини-позивачу у спілкуванні та вихованні дитини. І це повинен довести позивач відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, яка встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду, в позовній заяві зазначив, що органом опіки та піклування Заставнівської РДА встановлено порядок вирішення спору щодо його участі у вихованні дитини, розпорядженням №164-р від 18.06.2015 року визначений спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина та встановлено відповідні дні побачень. Тому у відповідності до вимог вказаної ст.159 СК України позивачу слід довести, що після прийняття розпорядження відповідач чинить йому перешкоди в спілкуванні та вихованні сина. Однак жодного такого доказу позивачем не надано. Більш цього, після прийняття зазначеного розпорядження та до звернення до суду з даним позовом він не звертався до органу опіки та піклування про ухилення відповідача від виконання рішення цього органу. В процесі розгляду справи орган опіки та піклування Заставнівської РДА надав висновок по спірному питанню з рекомендацією про доцільність визначення судом способів участі [PERSON] у вихованні дитини, продублювавши встановлені дні побачень згідно свого розпорядження №164-р від 18.06.2015 року. Однак доказів перешкод, які чинила б відповідач позивачу останнім також не вказано. При цьому у даному висновку зазначено, що мати не заперечує спілкування дитини з батьком, відмовляла у спілкуванні з дитиною з поважних причин, які вказані у висновках поліції. Посилання позивача на висновок по матеріалам зареєстрованих в ЖЄО №2015000073 Заставнівського відділення поліції від 19.11.2015 року, як доказ підтвердження обставин, що дають підстави задоволення позовних вимог суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Як вбачається з даного висновку, причиною звернення позивача із заявою до органу поліції стало те, що гр. [PERSON] не давала колишньому чоловіку [PERSON] сина на побачення згідно розпорядження Заставнівської РДА. Однак опитана [PERSON] пояснила, що з 08.10.2015 року по 06.11.2015 року син хворів, що стало причиною її заборони побачень із батьком (а.с.11). На підтвердження поважності причин не виконання розпорядження Заставнівської РДА упродовж жовтня листопада 2015 року відповідач надала довідку Заставнівської ЦРЛ про те, що [PERSON] з 08.10.2015 року по 06.11.2015 року не відвідував садок у звязку із хворобою ( ГРВІ, гострий бронхіт), яка досліджена в судовому засіданні (а.с.36). Доводи позивача про чинення відповідачем перешкод в спілкуванні та вихованні сина також спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] З оглянутого в судовому засіданні відеозапису від 13.03.2016 року не вбачається, що відповідач не надала можливості позивачу в цей день у встановлений час прийняти участь у вихованні сина. Судом встановлено, що відповідач заперечувала з приводу надання дитини для зустрічі з батьком в даний час, посилаючись на порушення позивачем встановленого графіка побачень, але згодом погодилася, зібрала сина та не чинила будь-яких перешкод у їх побаченні. На підставі наведеного суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих, що відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином шляхом ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування, що є підставою для відмови у задоволенні позову. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.141, 157, 158, 159 СК України,

Outcome: dismissed