Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Старосинявського районного суду з позовом до [PERSON]\~про стягнення боргу. В обґрунтування вимог вказує, що 29 жовтня 2013 року відповідач позичила у неї грошові кошти в сумі 6000 грн., про що надала письмову розписку та зобов'язувалася повернути позичені кошти до 20 грудня 2013 року. Крім цього, у розписці було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 800 доларів США, що підлягає сплаті у гривнях. Посилаючись на те, що відповідач не виконала взятого на себе обовязку та не повернула їй позичені кошти, просить стягнути із [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 20552 грн. із розрахунку 800 доларів СШАх26,69, а також процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 3553,15 грн. за період з 29.10.2012 року по 20.10.2016 року, а також 3% річних за прострочення повернення позики за період з 20.12.2013 року по 21.10.2016 року в сумі 511,40 грн. В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги зменшив, зокрема в частині вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України до суми 2923 грн. 57 коп. за період з 15.04.2014 року по 20.10.2016 року, та згідно зменшених позовних вимог просив стягнути суму боргу за позикою в розмірі 20552 грн., проценти - 2923 грн. 57 коп. та 3% річних за прострочення повернення позики в сумі 511,40 грн., а всього 23986,97 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши суду, що [PERSON] не позичала коштів у позивача, а брала у неї товар оптом для реалізації та у звязку з цим була написана позивачкою дана розписка. Однак, борг в сумі 6000 грн. згідно даної розписки відповідач позивачу повернула повністю, хоча письмових доказів у неї немає. Тому перед позивачкою немає жодної заборгованості, як і немає підстав вважати умовними одиницями долар США, оскільки валюта умовних одиниць в розписці не визначена. Із вказаних підстав просили відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що\~ між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 29 жовтня 2013 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 грн., а остання зобовязалася повернути позичені кошти до 20.12.2013 року. Дана обставина стверджується письмовою розпискою [PERSON] від 29 жовтня 2013 року, наданою суду позивачем. В узгоджений сторонами строк до 29 жовтня 2013 року відповідач позивачу позичені кошти не повернула. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних\~ чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивач представила суду розписку від 29.10.2013 року, яка свідчить про передання [PERSON] у позику [PERSON] грошових коштів в сумі 6000 грн. Наявність оригіналу розписки у позикодавця [PERSON] свідчить про невиконання боржником [PERSON] зобовязання. Посилання відповідача [PERSON] у судовому засіданні на те, що кошти в сумі 6000 грн., що були зазначені у розписці вона повернула, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано та і відповідно судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені в ході розгляду справи обставини. Щодо посилань позивача про те, що сторонами при наданні позики було визначено еквівалент у іноземній валюті доларах США суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Це положення узгоджується з ч. 1\~ст. 192 ЦК, згідно якої законним платіжним засобом, обов»язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Таким чином, виражаючи грошове зобовязання у національній валюті України, сторони мають право одночасно визначити її еквівалент у іноземній валюті (доларах США, евро, тощо). Разом з тим, як вбачається із боргової розписки, [PERSON] позичила у [PERSON] 6000 грн. (шість тисяч грн.) по курсу 800 у.м. од. Оскільки «умовна одиниця» не є іноземною валютою, жодним нормативно-правовим документом не визначено поняття «умовна одиниця», вказівки на ту чи іншу іноземну валюту у розписці немає, як і не визначено сторонами у розписці курсу, за яким визначався еквівалент, сторони фактично не визначили зобовязання у конкретній іноземній валюті, а за договором позики надавались кошти у гривнях, і тому суд не вбачає підстав для стягнення суми боргу відповідно до офіційного курсу НБУ до долара США, як про це просить позивач. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 6000 грн. Окрім цього, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки у договорі позики, що був укладений між сторонами 29 жовтня 2013 року розмір і порядок одержання процентів не встановлений, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, за період з 15.04.2014 року по 20.10.2016 року згідно зменшених позовних вимог розмір процентів за користування за користування грошовими коштами становить 2923 грн. 57 коп., а саме з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року облікова ставка складала 9,50 % /365днів х 6000грн. (суму позики) = 1,56 грн. (за день користування) х 93 дні = 145,23 грн.; з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року облікова ставка складала 12,50% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 2,05 грн. (за день користування) х 119 днів = 244,52 грн.; з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року облікова ставка складала 14,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 2,30 грн. (за день користування) х 85 днів = 195,62 грн.; з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року облікова ставка складала 19,50% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,21 грн. (за день користування) х 26 днів = 83,34 грн.; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року облікова ставка складала 30,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 4,93 грн. (за день користування) х 177 днів = 872,88 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року облікова ставка складала 27,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 4,44 грн. (за день користування) х 28 днів = 124,27 грн.; з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року облікова ставка складала 22,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,62 грн. (за день користування) х 35 днів = 126,58 грн.; з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року облікова ставка складала 22,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,62 грн. (за день користування) х 49 днів = 177,21 грн.; з 18.12.2015 року по 27.01.2016 року облікова ставка складала 22,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,62 грн. (за день користування) х 41 день = 148,27 грн.; з 28.01.2016 року по 02.03.2016 року облікова ставка складала 22,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,62 грн. (за день користування) х 35 днів = 126,58 грн.; з 03.03.2016 року по 21.04.2016 року облікова ставка складала 22,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,62 грн. (за день користування) х 50 днів = 180,82 грн.; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року облікова ставка складала 19,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 3,12 грн. (за день користування) х 35 днів = 109,32 грн.; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року облікова ставка складала 18,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 2,96 грн. (за день користування) х 28 днів = 82,85 грн.; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року облікова ставка складала 16,50% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 2,71 грн. (за день користування) х 35 днів = 94,93 грн.; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року облікова ставка складала 15,50% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 2,55 грн. (за день користування) х 49 днів = 124,85 грн.; в період з 16.09.2016 року по 20.10.2016 року облікова ставка складала 15,00% /365днів х 6000грн. (суму позики) = 2,47 грн. (за день користування) х 35 днів = 86,30 грн. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] прострочила виконання зобовязання щодо повернення позивачу суми позики 6000 грн., а тому зобовязана сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 20.12.2013 року по 21.10.2016 року у розмірі 511,40 грн., виходячи із наступного розрахунку: 6000 грн. (сума боргу) * 3% річних =180 грн. на рік/ 365 днів у році = 0,49315 грн. на день * 1037 прострочених днів = 511,40 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 6000 грн., заборгованості по процентах за договором позики в сумі 2923,57 грн. та 3% річних за прострочення повернення позики у сумі 511,40 грн., а всього 9434,97 грн. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з 551,20 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову. На підставі наведеного,

Outcome: partial