Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, та просить суд постановити рішення, яким надати [PERSON] у користування одну з кімнат, яка розташована за адресою: [ADDRESS], надати [PERSON] у користування одну з кімнат, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати всі інші приміщення, які розташовані за адресою: [ADDRESS] - приміщеннями загального користування. Свої вимоги мотивує тим, що 30.12.2015 р. позивач [PERSON] придбав на відкритих електронних торгах, які проводила Державна виконавча служба, ? частину квартири [ADDRESS]. Співласником другої ? частки даної квартири є відповідач [PERSON] В квартирі проживає одна особа: [PERSON], яка є власником особового рахунку і зареєстрована в квартирі з 02.04.1986 р. Квартира складається з двох окремих кімнат житловою площею 29,76 кв.м. на 3-му поверсі 9-ти поверхового будинку, який належить та обслуговується КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Придбана позивачем ? частина квартири була успадкована [PERSON] 30.01.2014 р. і продана на прилюдних торгах 30.12.2015 р. державною виконавчою службою. Відповідач відмовляється добровільно передати позивачу ключ від вхідних дверей і визначити конкретний порядок користування житловим приміщенням, що змусило його звернутись до суду за захистом свого порушеного права (а.с. 2). В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Водночас, під час судового засідання з'ясувалось, що позивач більше не є власником частини вказаної квартири, починаючи з 05.10.2016 ? частиною квартири за адресою: [ADDRESS] володіє [PERSON] відповідно до договору дарування від 05.10.2016 року (а.с. 113-114). При цьому позивач зазначив, що відповідно до договору про визнання права продовження безоплатного користуванням майном від 05.10.2016 року, за ним зберігається право проживати у подарованій ним частини квартири (а.с. 115). Також позивачем було запропоновано чотири варіанта користуватись вказаним житлом, на жоден з яких відповідач не погодилась (а.с.116). Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що вони оскаржують результати прилюдних торгів в судовому порядку. Також, ними було повідомлено про те, що, починаючи з 02.12.2016 року ? частиною квартири за адресою: [ADDRESS] володіє Товариство з обмеженою відповідальністю «Пенсіон - ЮА» на підставі договору довічного утримання. Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в судове засідання не з'явився. Подав заяву про слухання справи без його участі та просив постановити рішення відповідно до чинного законодавства. (а.с.99). Представник третьої особи Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Відділу обліку та розподілу житлової площі в судове засідання не з'явився, За повідомленням начальника відділу, відділ є структурним підрозділом апарату Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації без права юридичної особи, тому не може бути стороною у справі. (а.с. 97). Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином (а.с. 89, 112). Представник третьої особи ТОВ «Пенсіон-ЮА» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Водночас, позивач надав довіреність від [PERSON] на розпорядження всім його майном та представництво інтересів в усіх судових органах і зазначивши, що [PERSON] повністю підтримує заявлені позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оглянувши матеріали судової справи, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Судовим розглядом встановлено, що позивачем 30.12.2015 року була придбана на відкритих електронних торгах ? частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою від 30.01.2014 року. Квартира складається з двох кімнат, житловою площею 29,8 кв.м.(а.с. 2). Відповідно до Свідоцтва від 22.03.2016 року, посвідчене державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON], ? частини квартири під номером [ADDRESS] на праві власності належало [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] станом на 29.03.2016 року на праві спільної часткової власності належала ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається із довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації від 25.03.2015 р. № 2742 в квартирі [ADDRESS] проживала та зареєстрована станом на дату видачі довідки - [PERSON] (власник особового рахунку) (а.с. 5). Відповідно до довідки КК «Центр комунального сервісу» від 30.09.2016 р., вих. № 02/08/1-5604, видана [PERSON], станом на дату видачі довідки у [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.67). Згідно з довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» м. Києва від 30.09.2016 року, в квартирі [ADDRESS] станом на дату видачі довідки, проживали і були прописані [PERSON] - власник особового рахунку (з приміткою без документів, згідно з картотекою) та [PERSON] (а.с. 119) 29.04.2016 р. позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з повторною вимогою, де просив негайно надати йому, як новому власнику, ключі від вхідних дверей, та повідомити про свої пропозиції щодо визначення порядку користування спільною квартирою, та погоджується на проживання в меншій кімнаті (а.с. 8). За твердженням [PERSON] його вимога не була задоволена, на час розгляду справи в судовому засіданні, він не може користуватись цією квартирою. З огляду на викладне, позивачем було запропоновано відповідачу чотири варіанти користування спірною квартирою (а.с.116). В подальшому, позивач [PERSON] подарував вказану ? частини квартири [ADDRESS] своєму синові [PERSON], що підтверджується договором дарування частини квартири від 05.10.2016 року (а.с. 113-114). При цьому, [PERSON] та [PERSON] уклали договір про визнання права продовження безоплатного користування майном від 05.10.2016 р., в якому зазначено, що незалежно від переходу права власності на ? частини квартири під [ADDRESS] від «Дарувальника» до «Обдарованого», за «Дарувальником» [PERSON] зберігається право проживати у подарованій ним частині квартири (а.с.115). 05.08.2016 року [PERSON] звертався з листом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив повідомити йому кому належить на праві власності друга половина квартири [ADDRESS] та які органи здійснюють обслуговування і облік оплати комунальних та інших послуг даної квартири і чиє заборгованість по оплаті (а.с. 70), у відповідь на який Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація дала відповідь про те, що інформація про зареєстровані права та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною, та послуги з обслуговування жилого будинку [ADDRESS] надаються комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», а нарахування, облік та відомості про боржників по сплаті за житлово-комунальні послуги здійснюється комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (а.с.69). Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.08.2016 року, ? [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], а інша ? частини квартири належить [PERSON] (а.с. 71-72). Водночас, згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 30.06.1993 року, [PERSON] та [PERSON] належала приватизована квартира загальною площею 50,46 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.77). Водночас, судовим розглядом встановлено, що починаючи з 02.12.2016 року, 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] володіє ТОВ «Пенсіон - ЮА» (код ЄДРПОУ: 12973707, 01004) на підставі договору довічного утримання, серія та номер:1369, виданий 02.12.2016 року, видавник: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Відповідач підтвердила, що на момент судового розгляду вона не є співвласником квартири і, наразі, проживає за іншою адресою. В судовому засіданні позивачу були роз'яснені положення ст.33 ЦПК України, водночас, жодних клопотань з цього приводу не заявлялось. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Згідно вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. Пленум Верховного Суду України в аб. 2 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 14.10.1991 №7 роз'яснив, що у разі виділу частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартири, кімнати) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (коридор, кухня тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування житловими приміщеннями може бути встановлений і між учасниками спільної сумісної власності. Згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі, титульний власник. Водночас, відповідачем у негаторному позові має бути особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідач не є співвласником вказаної квартири, починаючи з 02.12.2016 року, 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] володіє ТОВ «Пенсіон - ЮА». Відповідно, вимоги до [PERSON] щодо надання в користування однієї з кімнат, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та щодо визнання всіх інших кімнат кімнатами загального користування не можуть бути задоволені, оскільки [PERSON] на момент розгляду справи не є співвласником вказаної квартири, відповідно не має право на розпорядження вказаною квартирою та вирішення питань про розподіл вказаних кімнат. При цьому не доведено яким чином [PERSON], яка не є співвласником квартири з моменту втрати права власності може вчиняти, чи вчиняє перешкоди позивачу в реалізації його прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed