Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та просив стягнути з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» на його користь 43400 грн. компенсації за дні щорічних невикористаних відпусток за період з 01.03.2002 року до 18.05.2011 року, з врахуванням раніше стягнутих сум рішеннями Ленінського райсуду м. Вінниці від 12.11.2008 року, від 16.11.2010 року, від 24.04.2012 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Державної акціонерної компанії «Укрресурси» - у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що з 19.11.1992 року до 08.05.2012 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державною акціонерною компанією «Укрресурси» (Вінницький завод «Модуль»), що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 07 квітня 1999 року та наказом ДАК «Укрресурси» від 08.05.2012 року № 4. Однак, компенсація за невикористану відпустку йому не була виплачена. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст. 75 КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.1821 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років; якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки; розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Отже, розмір компенсації за невикористану відпустку обчислюється з розміру середньоденної заробітної плати у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, позивач просить стягнути компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2002 року до 18.05.2011 року, тобто загальна тривалість невикористаної відпустки складає: за період з 01.03.2002 року до 28.02.2003 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2003 року до 28.02.2004 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2004 року до 28.02.2005 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2005 року до 28.02.2006 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2006 року до 28.02.2007 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2007 року до 28.02.2008 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2008 року до 28.02.2009 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2009 року до 28.02.2010 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2010 року до 28.02.2011 року (24 календарні дні); за період з 01.03.2011 року до 18.05.2011 року (3 календарні дні), тобто 9 років* 24 календарні дні/рік + 3 календарні дні = 219 календарних днів. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.01.2010 року, яке набуло законної сили, було встановлено середньомісячний заробіток [PERSON] у Державній акціонерній компанії «Укрресурси» у розмірі 6000 грн. Рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2013 року та від 13.06.2013 року, які набули законної сили, було встановлено середньомісячний заробіток [PERSON] у Державній акціонерній компанії «Укрресурси» у розмірі 9000 грн., тобто збільшено його на 3000 грн. Відповідно до ст. 78-1 КЗпП України, святкові і неробочі дні (стаття 73 цього Кодексу) при визначенні тривалості щорічних відпусток не враховуються. Ст. 73 КЗпП України передбачено 11 святкових і неробочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток [PERSON] становить: 9000 грн./міс.*12міс./365 днів - 11 днів = 9000 грн./міс.*12міс./354 дні = 305 грн./день. Отже, компенсація за невикористану відпустку за період з 01.03.2002 року до 18.05.2011 року складає: 219 днів*305 грн./день = 66 795 грн. Разом з тим, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.04.2012 року, яке набуло законної сили, було стягнуто 12400 грн. компенсації за дні щорічних невикористаних відпусток; заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2010 року, яке набуло законної сили, було стягнуто 15500 грн. компенсації за невикористані дні відпусток; рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.11.2008 року, яке набуло законної сили, було стягнуто 19600 грн. компенсації за невикористані дні відпусток. Отже, розмір компенсації за невикористану відпустку за період з 01.03.2002 року до 18.05.2011 року, яка підлягає стягненню, складає: 66 795 грн. - 12 400 грн. - 15 500 грн. - 19 600 грн. = 19 295 грн. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (код ЄДРПОУ 00036044) на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial