Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду 15.04.2019 р. з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий період, тобто за останні три місяці перед зверненням до суду , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в сумі 11 418,75 грн., компенсації за сплачене проведення дитині медичних обстежень та придбання ліків у розмірі 761,45 грн., а також щомісячно аліментів до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі- 3806,25 грн. Позовна заява мотивована тим, що з січня 2019 р. відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не приймає участі в її вихованні. У квітні 2019 р. позивач направила лист до відповідача з проханням компенсувати суму аліментів на дитину, починаючи з січня 2019 р., але на таке звернення відповідач не відреагував. [PERSON] стверджує, що відповідач є працездатною, здоровою людиною, з 2000 р. зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, його підприємство займається виготовленням меблів, отримує великий мінливий дохід, має у власності та користуванні два автомобіля. Розмір утримання дитини відповідного віку в м.Харкові, згідно даних з інтернет-ресурсів складає 3235 грн. на одну дитину і повинен забезпечити нормальний фізичний і психічний розвиток дитини. Крім того, зважаючи на особливі здібності дитини та необхідність навчання з метою розвитку цих здібностей, розмір аліментів, на думку позивача, повинен бути збільшений. Так, дитина навчається на мовних курсах, відвідує школу танців і вартість навчання на місяць складає відповідно 600 грн. і 500 грн. Донька перебуває на обліку у невропатолога, кардіолога, гастроентеролога, їй призначається лікування, а також тричі на рік масаж по десять сеансів, відвідування басейну та ЛФК на постійній основі. Вартість однієї процедури масажу складає 275 грн., одного відвідування басейну-60 грн., зайняття лікувальної фізкультури-240 грн. на місяць. Дитині призначено лікувальну дієту по типу столу № 5, тому при дотриманні режиму харчування, рекомендованого лікарем, дитина повинна споживати продуктів щонайменш на суму 1651 грн. на місяць.Отже розмір аліментів, що просить стягнути відповідач , становить загальну суму 3806,25 грн. На лікування дитини та медичні дослідження, як стверджує позивач, нею було витрачено 1522,90 грн., тому половину сплачених коштів [PERSON] вважає за необхідне стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, надав, в якій заперечує проти розміру аліментів і просить врахувати наявність у нього ще однієї дитини [PERSON] , 2004 р. народження та правову позицію ЕСПЧ, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів для сплати особі, що є приватним підприємцем , необхідно враховувати те, що відомості, надані податковими органами щодо доходу, не відображають чистий дохід, а становлять суму валового доходу ( а.с. 49). В судовому засіданні представник позивача зазначив, що наявність у відповідача дитини від першого шлюбу не свідчить про те, що відповідач здійснює їй матеріальну допомогу і несе витрати на її утримання. На підтвердження спроможності виплачувати розмір аліментів, запропонованим позивачем, представником додана зустрічна позовна заява [PERSON] , подана у справі про розподіл майна, в якій відповідач зазначає, що був єдиним годувальником родини і в результаті своєї роботи придбав два автомобіля та інше рухоме майно , тому просить відступити від засади рівності часток подружжя і визнати за ним 2/3 частини майна, включаючи автомобілі, один з яких зареєстрований та знаходився в користування [PERSON] Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова, за клопотанням позивача, витребувана з Головного управління ДФС України у Харківській області інформація щодо перебування на обліку [PERSON] та одержані ним доходи ( а.с. 41). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] перебувають з 19.04.2008 р., мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.03.2010 р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції ( а.с. 12). Як вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] мешкає та зареєстрована з матір`ю ( а.с. 10 зв., 13). З позовної заяви випливає, що з 12.01.2019 р. подружжя разом не мешкають, з того часу відповідач повністю усунувся від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини, хоча є працездатним, працює, отримує дохід. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частини 1 статті 184 СК України). Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до наданих доказів, свідоцтва від 11.10.2000 р., відповідач [PERSON] зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності-фізичної особи ( а.с. 14), працює, проживає один, має автомобілі «Skoda Fabia», «Volkswagen», які потребують обслуговування та заправки при користуванні. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] . З консультаційного висновку спеціаліста, виписки із історії розвитку дитини [PERSON] , 2010 р. народження, вона перебуває на диспансерному обліку у невропатолога, кардіолога з приводу вегетативних дисфункцій, кардіопатії, пролапсу мітрального клапану, гастроентеролога, потребує постійної дієти ( стіл №5), медікаментозного і санаторного лікування, ЛФК 2-3 рази на тиждень, басейн, масаж на постійній основі. Встановлений гастроентерологом діагноз- функціональний розлад жовчного міхура на фоні деформації ( гіпокінезія), біліарний сладж, функціональний диспепсія синдром епігастрального болю ( а.с. 18,19, 24-27). При визначенні розміру аліментного платежу суд враховую, що [PERSON] працює, отримує дохід, має дитину від першого шлюбу. Виходячи із стану здоров`я та матеріального становища дитини і відповідача, розміру прожиткового мінімуму для дитини віком для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня становить 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, встановленого ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», наявності у відповідача достатності доходу, оскільки на утриманні у відповідача знаходилась вся його сім`я, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у мінімальному рекомендованому розмірі-2000 грн. щомісячно. Суд також приймає до уваги, що дитина через свій стан здоров`я та рекомендації лікарів на постійній основі потребує зайняття в басейні, масаж, які є платними, тому ці витрати позивач просила включити у розмір аліментів ( а.с. 20-23). Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України. За приписами ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи свідчать про те, що безпосередньо перед зверненням з позовом до суду, позивач 05.04.2019 р. на адресу відповідача направила звернення, проте копія листа та опис вкладень до поштового відправлення суду не був наданий, а тому належних та допустимих доказів того, що позивач приймала заходи щодо отримання аліментів немає. Крім того, в судовому засіданні представник позивача стверджував, що поштове відправлення повернуто за закінченням строку зберігання та не було належним чином вручено [PERSON] . За таких обставин відсутні докази ухилення відповідача від сплати аліментів з 12 січня 2019 р. до подання позову 15.04.2019 р., тому правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки за минулий час суд не знаходить. З наданого консультаційного висновку лікаря-невролога випливає, що рекомендовано проведення дитині діагностиці ЕЕГ, ЕХО, УЗДГ. Вартість сплаченого дослідження підтверджується квитанцією про оплату діагностичних послуг від 22.02.2019 в сумі 550 грн. ( а.с. 29). Згідно призначення лікаря-кардіолога, що підтверджується відповідним консультаційним висновком № 1263 від 06.03.2019 р., позивачем придбано для дитини препарат «Кардонат» для курсу лікування строком на місяць, вартістю 494,9 грн. ( а.с. 27, 28). Квитанціями та рекомендаціями лікаря- гастроентеролога підтверджується оплата позивачем вартості лабораторного дослідження у розмірі 478 грн. ( а.с. 30,31). Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно ( ч.2 ст. 185 СК України). Відповідно до роз`яснень даних в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оплата ліків, медичних обстежень дитини [PERSON] згідно призначення лікарів в загальній сумі 1522,90 грн. ( 550 + 494,90 +478) відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з боку відповідача у розмірі 761,45 грн. одноразово, тобто після їх понесення [PERSON] Інші ж витрати, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме навчання на мовних курсах та відвідування школи танців не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. За приписами ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial