Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» (далі по тексту СГПП «РВД-АГРО») про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 15344,84 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18.12.2017 року наказом по підприємству № 144-к його було прийнято на роботу до СПП «РВД - АГРО» на посаду старшого охоронника. Починаючи з грудня 2020 року підприємство припинило виплачувати йому заробітну плату та 12.03.2021 року [PERSON] , звільнився з роботи за угодою сторін, про що зроблено запис в трудовій книжці від 11.03.2021 року наказ №32-к у відповідності до п 1 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] , вказує, що на день його звільнення СПП «РВД-АГРО» нарахувало заробітну плату за період з 01.12.2020 року по 12.03.2021 року та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 15344,84 грн., але не виплато вказані кошти, мотивуючи їх відсутністю на рахунках. Враховуючи, вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій компенсації за невикористану відпустку, яка є невід`ємною складовою в структурі заробітної плати в сумі 15344,84 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 19.10.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - 22.10.2021 року. Відзив на позов не надходив. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно наказу СГПП «РВД-АГРО» №144-К від 13.12.2017 року [PERSON] було прийнято на роботу до СГПП «РВД-АГРО» на посаду старшого охоронника, про що зроблено запис в трудову книжку 18.12.2017 року. Відповідно до даних трудової книжки [PERSON] , наказом №32- к було звільнено з роботи із займаної посади з 11.03.2021 року у відповідності до п 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно до норм ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Однак, як вбачається із наданих позивачем доказів, відповідачем не дотримано вище вказаної норм закону та згідно довідки №171 від 02.08.2021 року виданої СГПП «РВД-АГРО», заборгованість підприємства перед [PERSON] , по виплаті компенсації за невикористану відпустку становить 15 344,84 грн. Будь які заперечення щодо сум заборгованості згідно наданої СГПП «РВД-АГРО» довідки, від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані належними доказами, є доведеними, тому підлягають до задоволення у межах суми стягнення заборгованості згідно довідки наданої СГПП «РВД-АГРО» від 02.08.2021 року №171 у розмірі 15344,84 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908грн.

Outcome: approved