Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, а також середнього заробітку за весь період затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Калинівська-Східна» державного підприємства «Макіїввугілля» з 23.01.2012 р. по 19.02.2016 р., у тому числі з 18.09.2013 р. року по день звільнення - прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 22.02.2016 р наказом №121к він був звільнений з 19.02.2016 р. згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Трудову книжку з відміткою про звільнення та копію наказа він отримав, а повний розрахунок в день звільнення підприємством здійснено не було. Зазначає, що відповідач не сплатив вказані виплати, посилаючись на брак коштів. Згідно облікових рахунків заборгованість йому по заробітній платі за період: серпень 2014 року - вересень 2014 року складає 11 061,14 грн. Виплата заробітної плати здійснювалась підприємством шляхом перерахування коштів на його банківський картковий зарплатний рахунок [NUMBER] у Банку Аваль. Але з серпня 2014 року ВП «Шахта Калинівська-Східна» ДП «Макіїввугілля» не провадив перерахування коштів на заробітну плату до відповідного Банку. Остаточний розрахунок при звільненні відповідач до теперішнього часу не здійснив. Стверджує, що ДП «Макіїввугілля» в особі відкоремленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» порушило його законні права, що гарантовані йому Конституцією України, оскільки не здійснило остаточного розрахунку сум при звільненні та не повідомило його про нараховані йому суми, належні при звільненні, як зазначено у статті 116 КЗпП України. Просив стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» на його користь нараховану, але не виплачену суму заробітної плати за серпень - вересень 2014 року у розмірі 11 061,14 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 364 516,95, та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. В судове засідання позивач не прибув. Направив до суду заяву з проханням слухати справу без його участві за наявними у ній матеріалами, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280, 281 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Калинівська-Східна» державного підприємства «Макіїввугілля» з 23 січня 2012 року. З 19 лютого 2016 року був звільнений за власним бажанням, але відповідач всупереч ст.ст. 47, 115 та ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату всіх коштів заробітної плати починаючи з серпня 2014 р. по вересень 2014 року, та належних йому всіх коштів при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст.ст. 94, 115 КЗпП України та ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Таким чином, відповідач зобов'язаний був регулярно виплачувати заробітну плату позивачу. З вини відповідача позивачу не було виплачено заробітної плати за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року у розмірі 11 061 грн. 14 коп., що підтверджується особовими рахунками (табуляграми) наданими позивачем (копії містяться в матеріалах справи). Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь позивача нараховану, але не виплачену суму заробітної плати за серпень-вересень 2014 року у розмірі 11 061, 14 грн. Крім того, з вини відповідача позивачу не було виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п. 21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, беручи до уваги данні табуляграм за лютий та квітень 2014 року (за місяці, які передували місяцю звільнення згідно з абзацом 3 п. 2 Порядку № 100), а також фактично відпрацьовані дні: у квітні 2014 р. позивач відпрацював 18 робочих днів за які йому була нарахована оплата праці в сумі 8497 грн.20коп., у лютому 2014 р. - за 15 робочих днів йому нарахована заробітна плата 10 848 грн. 63 коп. Отже середньоденний заробіток (за два місяці) згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. розраховується наступним чином: ( (8497,20грн. : 18 ) + (10 848,63грн. : 15 ) ) : 2 = 598,55грн. Час затримки розрахунку при звільненні знаходиться у періоді з дати звільнення, яке було 19.02.2016 р. по дату подання цього позову до суду (20.10.2017р.) і складає 609 днів. Отже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розрахована так: 609 х 598,55 грн. = 364 516,95 (триста шістдесят чотири тисячі п'ятсот шістнадцять грн. 95 коп.) Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь позивача 364 516 грн. 95 коп., - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 19.02.2016 р. по 20.10.2017 р. Згідно зі ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що невиплатою заробітної плати такий тривалий час відповідачем йому було завдано моральної шкоди, оскільки він не мав іншого доходу, та не мав можливості купувати собі продукти харчування, ліки, одяг, предмети першої необхідності, сплачувати за житло та комунальні послуги, був вимушений жити за рахунок матері-пенсіонерки, брати у борг у своїх друзів, що є принизливим, та не дає можливості повноцінно існувати і приводить його у відчай. Усе це призвело до його глибоких моральних страждань, погіршення психічного та фізичного стану здоров'я, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагає від позивача додаткових зусиль до організації життя. Згідно ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством Умови та підстави відшкодування моральної шкоди працівникові відшкодовує безпосередньо роботодавець, якщо наявні такі умови: 1)факт порушення роботодавцем законних прав працівника. У цьому разі законним правом визнається будь-яке суб'єктивне право працівника, що виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди, укладеної між роботодавцем і його працівником як сторонами трудових відносин; 2)працівникові завдано моральних страждань, або він втратив нормальні життєві зв'язки, або в нього виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя; 3) причинний зв'язок між другою та першою умовами. Тобто моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або виникнення потреби в працівника докласти додаткових зусиль для організації свого життя спричинені внаслідок порушення роботодавцем законних прав працівника. Відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у вимозі позивача про cтягнення з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., з тих причин, що позивач не надав докази на підтвердження завданих йому моральних страждань, та відповідно не довів причинно-наслідковий зв'язок між подією на наслідками. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Згідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 44, 47, 115, 116, 117, 237 КЗпП України, з урахуванням ст. 34 Закону України про оплату праці», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: partial