Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики укладеного від 15 березня 2014 року в розмірі 30\~000\~грн. Позовна заява вмотивована тим, що 15 березня 2014 року у cмт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області між нею та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, за умовами якого вона надала у борг відповідачу 30\~000 тисяч гривень на побудову гаража, факт отримання грошових коштів підтверджується договором позики, укладений між сторонами та розпискою від відповідача, повернути грошові кошти відповідач зобовязалась частинами протягом 2 років з моменту передачі позики, але не пізніше 15 березня 2016 року. У вересні 2015 року на адресу [PERSON], позивач направила письмову вимогу про повернення грошових коштів, відповідно до п.2.4 договору позики, проте до теперішнього часу відповідач свої зобовязання за договором не виконала навіть частково, тому позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. 17 лютого 2016 року позивач надала суду уточнену позовну заяву, яка обґрунтована тим, що позивачу стало відомо про відсутність на теперішній час за відповідачем зареєстрованого майна, що може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та не виконання його відповідачем у добровільному порядку, тому позивач просила визнати суд за нею право власності на гараж, який фактично був збудований за грошові кошти надані у борг відповідачу. 23 лютого 2016 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, у якій позивач просила відмовити у позові [PERSON] до [PERSON], про стягнення грошових коштів за договором позики та визнати за нею право особистої приватної власності на гараж №52, що знаходиться за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул.\~Братів Трофімових, будинок №\~16. В обґрунтуванні зустрічної позовної заяви зазначено, що 15 березня 2014 року між [PERSON], та [PERSON], було укладено письмовий договір позики, згідно умов якого позивач за зустрічною позовною заявою отримала у борг 30\~000 тисяч гривень з метою побудувати гараж та терміном повернення не пізніше 15 березня 2016 року, оскільки строк дії договору на теперішній час не закінчився, позивач вважає позовні вимоги за первісним позовом безпідставними та також заперечує щодо уточненої позовної заяви в якій [PERSON], оспорює право власності на вищевказаний гараж. Позивач за первісним позовом [PERSON], в судове засідання не зявилась, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON], в судове засідання не зявилася, відповідно до наданої на адресу суду заяви, просила розглядати цивільну справу без її присутності, просила відмовити в первісному позові та задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на обставини, зазначені в зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи проводиться в порядку ч.\~2\~ст.\~197\~ЦПК\~України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, за умовами якого позивач надала у борг відповідачу 30 000 тисяч гривень на побудову гаража, факт отримання позики підтверджується договором позики, укладений між сторонами та розпискою від відповідача, повернути грошові кошти відповідач зобовязалась частинами протягом 2 років з моменту передачі позики, але не пізніше 15 березня 2016 року. Відповідно до\~ст.\~639\~ЦК\~України,\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст.\~638\~ЦК\~України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.\~60\~ЦПК\~України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Як зазначає позивач за первісною позовною заявою, [PERSON] не виконала умови договору про надання грошових коштів від 15 березня 2014 року, укладеного між сторонами по справі, а саме: не сплатила грошові кошти у розмірі 30\~000\~грн., однак не надає суду жодних доказів на підтвердження порушення зобовязань [PERSON], також граничний термін повернення грошових коштів відповідно до п. 4.1. договору до 15 березня 2016 року. (а.с.6). На підставі ч.ч.\~1 та 3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою. Стаття 16 Цивільного кодексу України\~гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 41 Конституції України\~гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було побудовано гараж №52, розташований за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул.\~Братів Трофімових, будинок №\~16, загальною площею 45,3 кв.м., що складається з підвалу, площею 22,3 кв.м., та гаража (1 поверх), площею 23,0 кв.м., відповідно до копії технічного паспорту. Відповідно до ст. ст.\~328,\~334 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~\~Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як зазначає [PERSON] у зустрічній позовній заяві, гараж, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, будинок № 16, нею під час будівництва були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні норми, претензій щодо проведення будівництва не надходило, воно не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб. Будівництво вищезазначеного гаража є самочинним, оскільки воно було здійснене без порушення будівельних норм та правил, проте без відповідного дозволу та належно затвердженого проекту, воно є завершеним, не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб. Будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу самовільно збудованого мною майна з боку третіх осіб не надходили. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає що обставини, зазначені у зустрічній позовній заяві, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, позовні вимоги вмотивовані та є такими, які підлягають задоволенню. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищевикладені обставини справи та наведені положення законодавства,

Outcome: approved