Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою (позивача) користь борг за договором позики в розмірі 13 980,75 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним (позивачем) та відповідачем [PERSON] 24 червня 2016 року було укладено договір позики, за умовами якого він (позивач) надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 525 доларів США, з терміном повернення коштів до 24 грудня 2016 року, при цьому, підтвердженням факту отримання відповідачем зазначених коштів є розписка, складена відповідачем [PERSON] власноручно. Вказав, що на даний час відповідач зобов'язання за договором позики не виконала, у визначений строк кошти не повернула, у зв'язку з чим, станом на 13.10.2017 року заборгованість відповідача за договором позики становить 13 980,75 грн., враховуючи офіційний курс валют Національного банку України станом на 13.07.2017 року, відповідно до якого 1 долар США становить 26 грн. 63 коп. Окрім того, 11 квітня 2018 року позивачем [PERSON] подана заява, в якій позивач, в порядку ст. 49 ЦПК України, збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за договором позики в сумі 63 980,75 грн., зазначивши на обґрунтування заяви, що пунктом 6.3 Договору позики від 24.06.2016 року передбачено, що якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, з урахуванням того, що позика в повному обсязі не повернута в строки, встановлені Договором позики від 24.06.2016 року, станом на 11.04.2018 року заборгованість позичальника [PERSON] по нарахованій пені становить 255 148,68 грн., виходячи з наступного розрахунку: 13 980,75 грн. (заборгованість за договором позики) х 5% (розмір пені згідно з п. 6.3 Договору позики) х 365 днів = 255 148,68 грн., при цьому, позивач зазначив, що на даний час він (позивач) має намір частково стягнути пеню в розмірі 50 000,00 грн. З огляду викладене вище та з посиланням на ст.ст. 526, 530, 549, 627, 1046, 1049 ЦК України, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою (позивача) користь борг за договором позики від 24.06.2016 року в розмірі 63 980,75 грн. Окрім того, просив стягнути з відповідача на свою (позивача) користь судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22 квітня 2014 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик в судове засідання за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, а саме: [ADDRESS], а також шляхом направлення [PERSON] SMS-повідомлення на номер телефону: [NUMBER], яке сформовано 12.04.2018 року 11:47:28, та доставлено 12.04.2018 року 11:51:00, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення, причини неявки суду невідомі, заяв, клопотань не надходило, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на участь в судовому засідання та подання суду доказів. Заслухавши представника позивача, зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем [PERSON], як Позикодавцем, та відповідачем [PERSON], як Позичальником, 24 червня 2016 року було укладено договір позики, за яким Позикодавець зобов'язується надати Позичальнику позику, а останній зобов'язується повернути Позикодавцю позику у визначені в даному Договорі строк і порядок (п. 1.1 Договору). Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність 525,00 доларів США. Зазначену вище суму грошових коштів Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю готівкою в строк до 24 грудня 2016 року згідно Додатку № 1 до Договору. На підтвердження отримання у позику коштів, про що зазначено в п. 3.1 Договору, позичальник [PERSON] надала розписку від 24.06.2016 року, відповідно до якої остання підтвердила факт, що отримала від позикодавця [PERSON] 24.06.2016 року в борг грошові кошти в розмірі 525 доларів США, та зобов'язалася повернути отримані у позику кошти в повному обсязі та відсотки (пені, штраф, неустойку) за користування позикою до 24 грудня 2016 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написана [PERSON] розписка від 24.06.2016 року про те, що вона взяла в борг у [PERSON] кошти в сумі 525 доларів США, є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов'язань за договором позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 24.06.2016 року на суму 525 доларів США, визначений в договорі та який становить 24 грудня 2016 року, минув, пред'явлений позивачем оригінал розписки свідчить про те, що відповідач борг не повернула, чим порушила право позивача як позикодавця за договором позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як позичальник, не виконала зобов'язання перед позивачем [PERSON], як позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеним договором позики в розмірі 525 долари США, що з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ станом на 13.10.2017 року становить 13 980 грн. 75 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 547 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Окрім того, відповідно до п. 6.3 Договору позики якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно з розрахунком пені за договором позики від 24.06.2018 року, виходячи з суми боргу 525 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 13.10.2017 року становить 13 980 грн. 75 коп., який (розрахунок) наданий позивачем [PERSON], та який приймається судом до уваги як достовірний, враховуючи, що відповідачем [PERSON] даний розрахунок не оспорювався та не спростований, розмір пені за договором позики від 24.06.2016 року становить 255 148,68 грн. (13 980,75 грн. (заборгованість за договором позики) х 5% (розмір пені згідно з п. 6.3. Договору позики) х 365 днів = 255 148,68 грн.), у зв'язку з чим, та враховуючи положення ч. 3 ст. 13 ЦПК України, за якою учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на свою (позивача) користь суми неустойки у вигляді пені у розмірі 50 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, що складаються з судового збору, понесені позивачем [PERSON] при пред'явленні позову до суду, в розмірі 640 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved