Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 липня 1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що 30 липня 1998 року зроблено актовий запис № 352. У шлюбі, [INFO] року, в подружжя народився син - [PERSON]. [PERSON] вказує у позовній заяві, що протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з даного подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З червня 2015 року позивач проживає окремо. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне господарство припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Майнових спорів у подружжя немає, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. У зв'язку з наведеним позивач просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 липня 1998 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що 30 липня 1998 року зроблено актовий запис № 352. Позивач [PERSON] під час розгляду справи у судовому засіданні заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив шлюб укладений між ним та [PERSON] розірвати. В судовому засіданні пояснив, що вже більше року спільно не проживають. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, оскільки вважає, що існує спір про майно. Клопотань про надання строку на примирення в судовому засіданні не заявляв. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 30 листопада 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області серії [NUMBER], громадяни України [PERSON] та [PERSON] 30 липня 1998 року зареєстрували шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 30 липня 1998 року складено відповідний актовий запис № 352. Сторонами не заперечувалось, що від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved