Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив встановити факт сумісного будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] подружжям [PERSON] та [PERSON] та знаходження у власності [PERSON] 1/2 частини зазначеного житлового будинку відповідно до вимог ст. 22 КпШС, встановити факт вступу в управління спадковим майном відповідно до п.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) [PERSON] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на 1/2 части житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] і визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом першої черги право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, що належала померлій [INFO] [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що згідно статті 1264 Цивільного кодексу України необхідно надати доказ на право спадкування за законом дружиною позивача [PERSON], як особі, яка проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти задоволення позову. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знає позивача [PERSON], оскільки він його сусід. [PERSON] після одруження з [PERSON], а саме з 1988 року почали проживати у спадковому будинку та увесь час там проживали. Позивач робив у будинку ремонт, побудував флігель, водопровід, звів паркан. [PERSON] хворіла та позивач доглядав за нею, а потім похоронив. Як пояснив свідок, зі слів його батьків йому було відомо проте, що [PERSON] та [PERSON] разом будували спадковий будинок. Після смерті [PERSON] в [INFO], [PERSON] проживала та користувалась спадковим будинком. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що в 1963 році вирішувалося питання щодо передання [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку та з 1964 р. [PERSON] разом з [PERSON] розпочали будувати спадковий будинок. Позивач [PERSON] ремонтував будинок та з кінця 80 -х років почав проживати в зазначеному будинку, а [PERSON] весь час проживала у вказаному будинку і на час смерті [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що на підставі договору забудови від 16.10.1964 року та виписки з рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 26.08.1964 року за №462/12 [PERSON] була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку на якій був побудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згодом було проведено перенумерацію адресного номеру вищезазначеного будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] та 08.11.2013 року комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічну документацію на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Також, як було встановлено судом, 29.01.1968 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], в подальшому [PERSON]. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на момент виділення земельної ділянки, майно, набуте подружжям в період шлюбу є їхньою сумісною власністю. Відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до браку, є власністю кожного з них. Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, суду не було надано відповідних доказів крім пояснень свідків, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] був побудований саме у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та позивачем не доведено відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України, що 1/2 частини зазначеного житлового будинку відповідно до вимог ст. 22 КпШС належала [PERSON], оскільки [PERSON] була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку на якій і був побудований житловий будинок на підставі договору забудови від 16.10.1964 року та рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 26.08.1964 року за №462/12, тобто до укладення шлюбу з [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.07.1985 року, [PERSON] померла [INFO]. Разом з тим, позивач звертається з вимогами щодо встановлення знаходження у власності померлої [PERSON] 1/2 частини зазначеного житлового будинку відповідно до вимог ст. 22 КпШС, але за життя спадкодавця [PERSON] за нею не визнавалось вказане право власності, а після смерті особи визнати за нею право власності не можливо, оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а згідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. В свою чергу, згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.08.1994 року, [PERSON] помер [INFO] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.09.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 36986090 від 26.03.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу -донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.05.1953 року, виданого Харьковським бюро РАЦСу та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.12.1992 року, виданого Ізмаїльським міськвиконкомом Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно статті 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, оскільки суд прийшов до висновку, щодо не можливості встановлення знаходження у власності померлої [PERSON] 1/2 частини зазначеного житлового будинку то відповідно і у задоволенні позову щодо встановлення факт вступу в управління спадковим майном [PERSON] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на 1/2 части житлового будинку і у визнанні права власності за [PERSON], як спадкоємцем за законом першої черги на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] також необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed