Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він працював на підприємстві з 1986 року по 2 вересня 2014 року. Наказом директора Шугарова №115-к від 12.09.2014 року він був звільнений згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. У день звільнення йому було видано трудову книжку та здійснено частковий розрахунок. Однак у видачі довідки про середній заробіток та суму належних працівникові при звільненні виплат йому було відмовлено. Заборгованість по заробітній платі він зміг отримати тільки 21 січня 2015 року, тому він має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки, а саме з 12 вересня 2014 року по 21 січня 2015 року у сумі 7844,18 грн. Не сплачуючи заробітну плату своєчасно, відповідач примусив його витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, нервувати через неможливість витратити сумлінно зароблені ним кошти на необхідні власні потреби та потреби його сімї. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7844 грн. 19 коп., а також моральну шкоду у сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та суду пояснив, що після звільнення йому зателефонувала секретар директора, щоб він забрав трудову книгу та розрахункові кошти. Коли він прийшов 05.10.2014 року на підприємство, щоб отримати належні виплати, то у касі йому не видали усі кошти, а менш ніж 50% від суми. Бухгалтер йому повідомила, що директор гарантує, що з ним розрахуються до кінця жовтня. Коли він 31 жовтня 2014 року прийшов за грошима, йому касир видала відомість, в якій він розписався, але йому знову не видали повний розрахунок. Оскільки він не знав, скільки коштів йому належить до виплати, то 31.10.2014 року він написав заяву на отримання відповідної довідки. Він декілька разів ходив на підприємство, щоб отримати кошти, але йому видавали їх частинами. Остаточно з ним розрахувалися тільки 21.01.2015 року у присутності прокурора. На день звільнення він не працював, у вересні місяці перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Представник позивача адвокат - [PERSON], у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України, відповідно до якої обовязок розрахуватися у день звільнення покладається на роботодавця. Якщо роботодавцем розрахунок не здійснений, то роботодавець має виплатити середній заробіток за весь час затримки відповідно до ст.117 КЗпП України. Позивач тривалий час намагався отримати належні йому суми з вини підприємства. . Звертався до директора підприємства, а також звертався за захистом своїх порушених прав до прокуратури. На даний час у провадженні Краматорського міського суду перебуває кримінальна справа відносно директора підприємства за ч.1 ст.175 КК України. Позивач витратив багато додаткових зусиль та часу, щоб захистити свої права. Його довірителю потребувалися додаткові зусилля, щоб вести своє життя у нормальному руслі. Тому позивач також має право на відшкодування моральної шкоди. Позивач вимушений був звільнитися з підприємства, оскільки йому тривалий час не виплачувалась заробітна плата, існувала заборгованість. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Мовчан О.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та суду пояснив, що з весни 2014 року у звязку з подіями, які відбувалися у місті, підприємство фактично не працювало. На підприємстві працювала тільки охорона, у тому числі і позивач. Тому виникла заборгованість по заробітній платі. Позивачу було запропоновано зявитися за розрахунком 18.09.2014 року, однак він не зявився, оскільки перебував за межами міста. Заробітна плата на підприємстві виплачується готівкою, тому необхідно було узгоджувати дати отримання готівки з бухгалтером, щоб бухгалтер отримала належну суму у банку. Підприємством на адресу позивача декілька разів направлялися повідомлення з проханням зявитися для отримання розрахунку, але позивач їх не отримував, оскільки не знаходився за місцем свого постійного мешкання. Телефоном позивач повідомив, що перебуває у відїзді. Після свого повернення позивач відвідав підприємство, але відмовився від отримання заробітної плати, мотивуючи тим, що він буде звертатися до суду. Представник відповідача Шугаров Ю.Л. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та суду пояснив, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 21.01.2015 року не з вини підприємства, оскільки позивач неодноразово запрошувався для отримання грошових коштів. 12 вересня 2014 року позивач не знаходився на підприємстві. Він прийшов на підприємством тільки 06.10.2014 року. Позивачу було направлено 18.09.2014 року повідомлення з проханням зявитися, та отримати трудову книжку та розрахунок. З 18.09.2014 року по 06.10.2014 року від позивача не було ніяких відомостей. 06.10.2014 року позивач прийшов на підприємство та отримав частину нарахованих йому коштів у сумі 2900 грн., при цьому не висловив ніяких заперечень. Всього на день звільнення позивачу було нараховано близько 8 тисяч грн. Оскільки на підприємстві заробітна плата видається готівкою, то 06.10.2014 року у касі підприємства не було належної суми. Позивачу декілька разів направлялися повідомлення з проханням зявитися для отримання розрахунку. В дні, які були запропоновані позивачу для того, щоб отримати грошові кошти, він не зявлявся, тому гроші йому видавалися частинами. 29.10.2014 року та 31.10.2014 року позивач зявився для отримання коштів, однак відмовився від їх отримання, про що складені відповідні акти. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 21.01.2015 року не з вини підприємства. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 29.12.2014 року працює у ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» бухгалтером. 26.12.2014 року вона перебувала на підприємстві, приймала справи у бухгалтера, який звільнявся. В цей день [PERSON] прийшов на підприємство, щоб отримати залишок заробітної плати., який на той момент складав 5000,86 грн. У касі такої суми не було, оскільки позивача у той день ніхто не чекав. Директор запропонував позивачу отримати частину заробітної плати, а залишок отримати у понеділок, 29.12.2014 року. Однак позивач відмовився від отримання частки заробітної плати та пішов. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухав пояснення сторін, свідка, дослідивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що відповідач - Підприємство обєднання громадян «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» включено до ЄДРПОУ та є юридичною особою (а.с.9-11, 29-40). Позивач з працював у ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» охоронцем. Наказом від 12.09.2014 року №115-к позивач був звільнений з підприємства 15.09.2014 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) (а.с.3, 54). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з довідки, наданої ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих»(а.с.66), на дату звільнення (тобто 15.09.2014 року) заборгованість по заробітній платі перед позивачем складала 8883,86 грн. Зазначена заборгованість по заробітні платі виплачувалася позивачем частинами, повний розрахунок з позивачем підприємством проведено 21.01.2015 року, що підтверджено бухгалтерською довідкою підприємства та визнано сторонами у справі. Таким чином, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, повний розрахунок з позивачем було проведено тільки 21.01.2015 року. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у судовому засіданні не заперечував, що отримав від відповідача остаточний розрахунок 21.01.2015 року, спору між сторонами про розмір належної до виплати суми немає. Доказів того, що затримка розрахунку при звільненні відбулася за відсутності вини відповідача суду не надано. Суд не бере до уваги посилання представників відповідача на ту обставину, що у касі підприємства на момент звернення позивача не було достатньо грошових коштів, тому заробітна плата видавалася частинами, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасний розрахунок. Також суд не бере до уваги посилання представників позивача як на відсутність вини підприємства на ту обставину, що позивач декілька разів викликався для отримання остаточного розрахунку, але відмовився від його отримання, оскільки доказів того, що підприємством вчинялися дії щодо перерахування грошових коштів позивачу або поштовим переказом, або на банківський рахунок, суду не надано. Суд не бере до уваги у якості доказів надані підприємством акти відмови від отримання грошових коштів та показання свідка [PERSON], оскільки вони не є належними доказами відсутності вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з позивачем. Судом встановлено, що позивач декілька разів намагався отримати належні йому кошти, але повний розрахунок з ним було проведено тільки 21.01.2015 року. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки, наданої ПОГ «Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих»(а.с.78), середньоденна заробітна плата позивача [PERSON]. за 2 останні місяці до звільнення складає 85,02 грн. Отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає: 88 робочих днів (з 16.09.2014 року по 21.01.2015 року) х 85,02 грн. (середньоденна заробітна плата) = 7552 грн. 16 коп. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, а порядок відшкодування моральної шкоди передбачений ст.23 ЦК України, згідно ч.3 якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що внаслідок порушення з вини відповідача строків розрахунку при звільненні позивачу була завдана моральна шкода, але заявлена сума моральної шкоди є завищеною. Враховуючи обставини справи, тривалість затримки розрахунку при звільненні, вимоги розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 500 грн. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~в доход держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial