Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 08 квітня 1998 року Харківською товарною біржею належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 23 лютого 2005 р. В зазначеному житловому будинку також зареєстровані чоловік позивача [PERSON] , син [PERSON] , колишня дружина сина - [PERSON] , син [PERSON] , дружина сина [PERSON] та їх донька [PERSON] . Шлюб між сином позивача - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було зареєстровано 14 лютого 2017 року. Після реєстрації шлюбу позивач дала згоду на постійну реєстрацію [PERSON] у належному їй на праві приватної власності житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Заява посвідчена 06 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. 23 березня 2017 року [PERSON] Головним управлінням державної міграційної служби України в Харківській області на підставі Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року було оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні серії [NUMBER] , терміном дії до 14 березня 2018 року. Однак, майже одразу після реєстрації шлюбу виявилася несумісність характерів сина та невістки, у травні 2017 року вона зібрала свої речі та пішла з будинку у невідомому напрямку, лише можливо припустити , що вона могла поїхати у Росію, оскільки є громадянкою Росії і родичів в Україні не має. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року шлюб між її сином [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було розірвано. Тож з травня 2017 року [PERSON] не підтримує з нами ніяких стосунків, не спілкується, житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв`язку з чим позивачу доводиться мати витрати по оплаті комунальних послуг. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у відповідача не було, зі скаргами про порушене право не зверталася, будинок залишила добровільно. Факт того, що [PERSON] зареєстрована, однак не проживає у належному позивачу житловому будинку підтверджується актом обстеження депутата Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області округу № 01 Ю.В. Мартиненко. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрована, однак фактично не проживає без поважних причин більш як три роки, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. На підставі ухвали суду від 30 грудня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просять справу розглянути у її відсутність, у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно і належним чином. Відзив не надала, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій\~статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, надану нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 08 квітня 1998 року Харківською товарною біржею належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 23 лютого 2005 р (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 6580476 від 23.02.2005) Відповідно до акту депутата Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області округу № 01 Ю.В. Мартиненко від 16.10.2017 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , чоловік - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , колишня дружина сина - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дружина сина [PERSON] , [INFO] та їх донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сином позивача - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] зареєстровано 14 лютого 2017 року у Жовтневому районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актова запис № 39. Після реєстрації шлюбу позивач дала згоду на постійну реєстрацію [PERSON] у належному їй на праві приватної власності житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , про що складена заява, яка 06 березня 2017 року посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. 23 березня 2017 року Головним управлінням державної міграційної служби України в Харківській області на підставі Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року [PERSON] оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні серії [NUMBER] , терміном дії до 14 березня 2018 року. \~ \~ \~ \~Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України)\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з частиною першою статті 156\~ЖК Української\~РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями\~16,\~386,\~391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі відносився до члена сім`ї власника будинку (позивача по справі) [PERSON] . На час звернення до суду з даним позовом сторони проживають окремо, відповідач за зареєстрованим місцем проживання не мешкає без поважних причин. Під час розгляду справи судом відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо вчинення перешкод з боку позивача щодо її проживанню за місцем реєстрації. Твердження позивача про те, що реєстрація відповідача у спірному будинку порушує її права користування та розпорядження даним нерухомим майном відповідачем не спростовано. Факт не проживання з травня 2017 року відповідача [PERSON] за місцем реєстрації в будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом депутата Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області округу № 01 Ю.В. Мартиненко від 23.10.2017 року Отже, судом встановлено, що відповідач не є власником спірного будинку, на даний час не є членом сім`ї власника, без поважних причин більше 3 років не проживає в зазначеному будинку, доказів укладення договору з власником про порядок проживання та утримання житла відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право власника будинку підлягає захисту, а відповідач [PERSON] є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , тому позовну заяву необхідно задовольнити. \~ \~ \~ \~Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, в зв`язку з чим з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved