Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» про стягнення індексації заробітної плати в сумі 1338 грн. 17 коп. та компенсації моральної шкоди в сумі 5000 грн. Позивачкою було уточнено позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача, Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор», на користь позивача [PERSON],індексацію заробітної плати в сумі 1338 грн. 17 коп., середній заробіток за період з 06.05.2005 року по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати та компенсації моральної шкоди в сумі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на Державному підприємстві «Світловодський завод «Калькулятор» з 29.10.2004 року по 05.05.2005 року і була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільнені [PERSON] відповідач не провів повного розрахунку по заборгованій заробітній платі в сумі 3916 грн. 64 коп.. Станом на момент подання позову до суду заборгованість по заробітній платі не виплачена. Відповідач не бажає в добровільному порядку сплатити позивачу заборговані кошти по заробітній платі. Тривалість порушення прав позивачки Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» становить 11 років. Позивач просить стягнути в судовому порядку на її користь з відповідача індексацію заробітної плати в сумі1338 грн. 17 коп., середній заробіток за період з 06.05.2005 року по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати та компенсації моральної шкоди в сумі 5000 грн. На судове засідання не з'явився представник позивача, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити ( а.с. 39). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі неявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» з 29.10.2004 року по 05.005.2005року і була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується документами ( а.с. 15,16). Згідно довідки, виданої державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» від 15.09.2006 року,станом на 01.09.2006 року сума заборгованої заробітної плати [PERSON] складає 3916 грн. 64 коп.(а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всiх сум, що належать йому від пiдприємства, установи, органiзацiї, проводиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Доказів того, що вказана сума була сплачена позивачу відповідач не надав, тому суд вважає доведеним факт існування заборгованості по заробітній платі. Структуру заробітної плати визначено ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язані з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п.п.2.2.7«Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004р. №5. Таким чином, суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013р. №9рп/2013 визначено, що положення ч.2 ст.233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, зокрема ст.2, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку. Позивачем було надано суду розрахунок суми індексації заробітної плати в сумі 1338 грн. 17 коп. (а.с. 25-27). Перевіривши правильність розрахунку, суд погоджується з вказаною сумою, а тому індексація заробітної плати підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто для покладання на власника або уповноваженого ним органу відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові сум або вирішення спору на користь працівника. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Судом встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, що позивач в день звільнення працював проте розрахунок з ним не був проведений. Судом було встановлено, що 05.05.2005 року позивачку було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, проте, відповідач, всупереч ст.116 КЗпП України, не здійснив повного розрахунку із звільненим працівником. У відповідача перед позивачем на момент винесення рішення рахується заборгованість в сумі 3916 грн. 64 коп. З часу звільнення позивачки до часу розгляду цієї справи та прийняття рішення пройшло 11 років 19 календарних днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. З довідки №69 від 10.11.2006 року про середню заробітну плату вбачається сума розміру середньої заробітної плати ( а.с.17). Позивачем було надано суду розрахунок середнього заробітку [PERSON] за період з 06.05.2005 року по 24.05.2016 року, який складає 131038 грн. 25 коп.(а.с.38). Перевіривши правильність розрахунку суд погоджується з вказаною сумою. Представник відповідача проти позову не заперечував, доказів на спростування позовних вимог не надав. Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, виходячи із розрахунку середнього заробітку позивача станом на 24.05.2016 року в межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 131038 грн. 25 коп. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом було встановлено, що позивача було звільнено 05.05.2005 року та з нею не було проведено повного розрахунку під час її звільнення. У зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні позивачка зазнала моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості, несправедливості. Зазначені обставини обумовлюють настання моральних страждань на час звільнення працівника та після його звільнення, в зв'язку з невиплатою боргу із заробітної плати, що вимагає від звільненого працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Проте позивачем не був доведений заявлений ним розрахунок матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди, в сумі 5000,0 грн., а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної порушенням трудових прав позивача моральної шкоди, частково, в сумі 1000,0 грн. Враховуючи вищенаведене

Outcome: partial