Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в шлюбі з 20 серпня 2004 року. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з ним і знаходяться на його вихованні, так як рішенням Димитровського міського суду від 07.10.2014 року відповідачка позбавлена батьківських прав. В липні 2014 року через непорозуміння і небажання жити разом вони з відповідачкою припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Вказуючи на те, що їх сім'я розпалась остаточно і відновленню не підлягає, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати та відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися. Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідачка про причини своєї неявки суд не повідомила, що дає підстави вважати, що її неявка до судового засідання викликана неповажними причинами, в зв'язку з чим суд розглядає справу в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2004 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом №173 (арк.спр.4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (арк.спр.5, 6). Згідно рішення Димитровського міського суду від 07.10.2014 року мати дітей батьківських прав щодо них позбавлена. Підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьківських обов'язків (арк.спр.11-15). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Як випливає з досліджених судом доказів, підставою звернення позивача до суду з даним позовом є небажання жити разом та неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків. Зазначених обставин відповідачкою не спростовано, а її неявка до судового засідання свідчить про байдуже ставлення до збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між сторонами, не дають підстав вважати, що збереження їх шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спору майнового характеру не заявлено. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право ініціювання зміни прізвища надано виключно тій особі, яка його змінила при реєстрації шлюбу. Про відновлення свого дошлюбного прізвища відповідачка не заявила. Оскільки питання зміни прізвища відповідачці ставиться позивачем, суд вважає, що воно задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved