Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва за адресою по [ADDRESS], кожна з яких відповідно: площею 0,2500 га, вартістю 105500,00 грн. та площею 0,1417 га, вартістю 3053,69 грн. При цьому посилався на те, що 09 лютого 2012 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької області визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та [PERSON], відповідно до якого за ним визнано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою по [ADDRESS]. На підставі данного рішення суду 04 квітня 2012 року він зареєстрував своє право на нерухоме майно, про що отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30012527. Біля данного житлового будинку рахуються земельні ділянки для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва кожна з яких: площею 0,2500 га вартістю 105500,00 грн. та площею 0,1417 га вартістю 3053,69 грн. Однак в позовній заяві про визнання права власності на житловий будинок не ставилося питання про визнання права власності на земельні ділянки на яких розташований зазначений житловий будинок, оскільки вважав, що земельні ділянки охоплені договором купівлі-продажу житлового будинку. З часу укладення угоди з [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку він проживає в ньому і користується земельними ділянками біля будинку. На даний час він не може зареєструвати своє право власності на земельні ділянки, оскільки власник [PERSON] проживає за межами України в США, чим порушено його право, яке він може відстояти тільки в суді. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повній мірі, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі та просила слухати справу у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувшись з письмовою заявою про розгляд справи у їхню відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову. Аналізуючи позицію сторін, наявні матеріали, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до рішення Піщанського районного суду від 09.02.2012 року, було визнано угоду купівлі-продажу між позивачем та [PERSON] та визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS]. Біля данного житлового будинку рахуються земельні ділянки для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва кожна з яких: площею 0,2500 га вартістю 105500,00 грн. та 0,1417 га вартістю 3053,69 грн., що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки - серії ЯК № 776627 та серії ЯК № 776628. Таким чином будинок відчужувався без земельних ділянок, на яких розташований, в порушення ч. 1 ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року ( із змінами та доповненнями ) та ст. 120 ЗК України в редакції 2001 року в частині переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташовано будівлю, споруду, до особи, яка набула право власності на будівлю споруду. З 01.01.2010 року ( в редакції Закону України № 1702-6 від 05.11.2009 року ), відповідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок ( крім багатоквартирного ), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни його цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника ( землекористувача ). З наведеного випливає, що для переходу права власності на земельну ділянку немає потреби в окремому правочині. Частина 1 ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, припиняється право власності не продавця, а будь-якої особи - власника земельної ділянки. У відповідності до ст. 378 ЦК України суд може припинити право власності особи на земельну ділянку. На підставі встановленого, ст.ст. 30, 120 ЗК України, ст.ст. 377, 378 ЦК України,

Outcome: approved