Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого вказала, що вона з жовтня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від спільного життя вони мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON] - [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, діти мешкають з позивачем. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює по найму, має стабільний дохід. У звязку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по 1000 гривен на кожну дітину, щомісячно, від дня подання позовної заяви до повноліття дітей. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, надав суду письмову заяву про визнання позову, зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному розмірі. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно абз. 6 п.11 розяснень Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений ст. 180 СК України. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - ч. 1 ст. 191 СК України. Суд приймає визнання позову відповідачем, так як визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та не суперечить закону. Відповідно до ст.27 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Таким чином, враховуючи те, що законом встановлений обовязок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина та дружини, а у добровільному порядку він цього не робить, з огляду на те, що сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов у повному обсязі. Правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час розгляду справи становить 551,20 грн. За таких обставин, оскільки позивач в порядку п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VІ, звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved