Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 03.10.2018 року по 30.06.2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді водія вантажного автомобіля 3 класу. Звільнився за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з роботи відповідач не здійснив з ним остаточного розрахунку та не виплатив йому заборгованість із заробітної плати за період з листопада 2019 року по червень 2020 року, розмір якої йому не відомий. Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2020 року по день ухвалення судового рішення, та покласти на відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн., сплаченого при зверненні до суду. Ухвалою судді від 31.03.2021 у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи відповідач сповіщений належним чином відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Будь-яких відомостей про поважність відсутності представника в судовому засіданні або клопотання про відкладення розгляду справи відповідач суду не подавав. Суд, врахувавши позицію позивача, той факт, що відповідач, будучи належним чином двічі викликаним в судове засідання, без поважних причин до суду не з`явився, а також надані позивачем документи, вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності сторін за матеріалами, наданими позивачем на підтвердження своїх доводів та заперечень. Судом встановлено, що позивач з 03.10.2018 року по 30.06.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді водія вантажного автомобіля 3 класу. Був звільнений за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 8-10). 25.01.2021 року ТОВ «Шахтарськтранс» було надано відповідь на адвокатський запит про надання інформації, відповідно до якої відмовлено у наданні інформації через відсутність на звороті ордеру обмеження правомочності адвоката (а.с.11). 16.02.2021 року ТОВ «Шахтарськтранс» було надано відповідь на повторний адвокатський запит про надання інформації, відповідно до якої відмовлено у наданні інформації у зв`язку з запровадженням з 19.12.2020 року по 28.02.2021 року карантину по всій території України (а.с.12). Згідно відомостей з реєстру за формою ОК-5 вбачається, що [PERSON] у листопаді 2019 року за 30 календарних днів нараховано 16427,52 грн, у грудні 2019 року за 31 календарний день нараховано 11284,99 грн, у січні 2020 року за 31 календарний день нараховано 2767,68 грн, у лютому 2020 року за 29 календарних днів нараховано 12499,20 грн, у березні 2020 року за 31 календарний день нараховано 13570,56 грн, у квітні 2020 року за 30 календарних днів нараховано 15856,13 грн, у травні 2020 року за 31 календарний день нараховано 13481,28 грн, у червні 2020 року за 30 календарних днів нараховано 20488,79 грн а всього - 106376,15 грн (а.с.32-36,37). Інших доказів на підтвердження нарахування та заборгованості з виплати позивачу заробітної плати суду не надано. Відповідно до наданої позивачем виписки по особовому рахунку, відкритому у АБ «Укргазбанк», позивачу в 2019 році відповідачем двічі перераховувалася заробітна плата: 05.11.2019 року в сумі 12361,71 грн та 27.12.2019 року в сумі 3371,54 грн, в 2020 році відповідачем чотири рази перераховувалася заробітна плата: 11.03.2020 року в сумі 2000 грн, 18.03.2020 року в сумі 10114,63 грн, 25.03.2020 року в сумі 6612,08 грн, 29.05.2020 року в сумі 3306,04 грн, а всього було перераховано 37766 грн (а.с.43-53), тому невиплачена заборгованість із заробітної плати становить 68610,15 грн (106376,15-37766). За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої йому заборгованості по заробітній платі в сумі 68610,15 гривень та середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем належних сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до дати розгляду справи по суті. Згідно роз`яснень у пункті 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Як встановлено судом з аналізу довідки форми ОК-5, отриманої з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, позивач у червні 2020 року відпрацював повний місяць, що підтверджує його доводи про те, що в день звільнення 30.06.2020 року він перебував на роботі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Згідно абз.3 п.2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, при цьому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Згідно встановлених судом обставин, позивач звільнився з роботи 30.06.2020 року, тому для здійснення розрахунку його середньоденного заробітку повинна братися його заробітна плата за квітень та травень 2020 року, яка відповідно до довідки форми ОК-5 за квітень 2020 року становить 15856,13 грн, а за травень 13481,28 грн. З урахуванням того, що кількість робочих днів у квітні 2020 року становить 21 робочий день, а у травні 19, середньоденний заробіток позивача становить 733,44 грн ((15856,13 + 13481,28) : 40 робочий день). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2020 по 17.05.2021 року включно, що становить 230 робочих днів, становить 168691,20 грн (733,44 грн х 230 днів). Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати такої заборгованості, карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID -19, який безумовно впливає на фінансовий стан підприємства, суд вважає справедливим обмежити розмір відповідальності відповідача за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу подвійним розміром суми заборгованості, яка підлягала позивачеві до сплати при звільненні. Суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 137220,30 грн з розрахунку: 68610,15 грн х 2. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені ним судові витрати. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial