Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів посилаючись на те, що вона з відповідачем познайомилась влітку 2012 року. У послідуючому стали підтримувати інтимні відносини. Відповідач орендував для позивача квартиру, в якій проживав час від часу, оскільки мав сім`ю. Під час спільного проживання сторони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. [INFO] позивач народила сина [PERSON] . Відповідач відмовився подати спільну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану для визначення його батьком сина [PERSON] , запис про батька сина був здійснений зі слів позивача в порядку ст. 135 СК України. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини до серпня 2019 року. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачем визнано вимоги щодо встановлення батьківства. Просив позов задовольнити в повному обсязі, у тому числі стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині встановлення батьківства визнав повністю та згоден виплачувати аліменти на дитину щомісячно у розмірі 1/6 частини усіх доходів. Просив врахувати, що на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, на утримання яких стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 СК України . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частин першої - третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 цієї ж постанови роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини: спільне проживання та ведення спільного господарства сторонами, спільне виховання та утримання ними дитини, факт визнання батьківства. Сторони звернулись до медико-генетичного центру « Мама-папа» для проведення генотипоскопічного дослідження, на вирішення поставлено було таке питання: чиє [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? За результатами проведеного дослідження встановлено: біологічне батьківство учасника « [PERSON] , [INFO] » відносно учасника « [PERSON] , [INFO] », в рамках проведеного дослідження, не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,999999%. Такі обставини підтверджені висновком генотипоскопічного дослідження № 25077 від 20.12.2019 року. Відповідачем [PERSON] надано заяву про визнання позовних вимог про встановлення батьківства. На підставі статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу № 4 Декларації прав дитини, ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., ст. 180, 181, 191 Сімейного кодексу України, як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини, отже, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. ст. 141,155 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні розміру аліментів, суд приймає до уваги вимоги ст. ст. 180, 182, 183 ЦПК України. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховується , що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 05.09.2019 року. Рішення набрало законної сили. За таких обставин, ураховуючи матеріали справи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог в частині встановлення батьківства та задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, а саме у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття, починаючи з 20 листопада 2019 року. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 11668 грн. 40 коп.

Outcome: partial