Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з нього заборгованість в загальному розмірі 27 087,55 грн., з яких 12 200 грн. - основний борг, 11 812,39 грн. - проценти за користування кредитом, 1830,00 грн. інфляційні витрати, 1245,16 грн. - 3% від простроченої суми. Свої вимоги мотивує тим, що 20.12.2003 року він позичив [PERSON], 12 200,00 грн., на підтвердження отримання грошових коштів у вказаній сумі відповідачем було надано власноручно написану розписку. Наголошує на тому, що з листопада 2011 року незважаючи на його неодноразові вимоги про повернення кошті, відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань та надалі відмовляється повернути всю суму в добровільному порядку. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак ним було подано заяву у якій просить проводити судове засідання у його відсутності, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, зважаючи на те, що він був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2003 року [PERSON] позичив у [PERSON] 12 200,00 грн. що еквівалентно 2200 доларів США, що засвідчив написаною власноручно розпискою, копія якої знаходиться у матеріалах справи, а оригінал оглянуто судом у судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ст. 1049 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наведених положень випливає висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З врахуванням встановленого суд вважає, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін, і що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання з повернення отриманих коштів. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір суми не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованість відповідача становить 12200,00 грн., з яких 12 200 грн. - основний борг, 11 812,39 грн. - проценти за користування кредитом, 1830,00 грн. інфляційні витрати, 1245,16 грн. - 3% від простроченої суми, що підтверджено відповідним розрахунком. Зважаючи на те, що умови договору позики, укладеного, між сторонами у цій справі, відповідачем не виконуються належним чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved