Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Генічеської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Генічеської міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0436 га. [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 500 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Генічеської міської ради від 29.04.2013 року за №659 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0534 га., за адресою: [ADDRESS] [PERSON] є власником жилого будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Земельна ділянка, на якій розташований придбаний [PERSON] будинок, перебувала у користуванні колишнього власника та становила 500 кв.м. Лінійні розміри земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок з господарськими спорудами, який на даний час належать [PERSON] встановлені генеральним планом (схемою) 1954 року. В порушення вимог ст.ст.118, 120 Земельного Кодексу України та ст.377 Цивільного Кодексу України Генічеська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення від 29.04.2013 року за №659, яким надається дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0534 га. не в повному дослідила землевпорядні документи, технічні матеріали, що підтверджують розмір земельної ділянки, в зв'язку з чим передано останній земельну ділянку площею, що не відповідає розміру, встановленому у правовстановлюючих документах на житловий будинок, збільшивши її на 34 кв.м. за рахунок земельної ділянки позивача. На підставі зазначеного рішення виготовлено проект землеустрою, в якому зовнішні межі земельної ділянки не співпадають з межами, які встановлені генеральним планом (схемою) 1954 року. Так довжина земельної ділянки [ADDRESS] з жовтня 1954 року складала 10,50 м., а в проекті відведення уже зазначається як 10,79 м., в зв'язку з чим зовнішні межі земельних ділянок позивача та [PERSON] перекриваються, та порушують його право власності на земельну ділянку, оскільки 15.10. 2007 року межа уже була погоджена самою позивачкою.В зв'язку з цим зовнішні межі земельної ділянки [PERSON] перекриваються з межами земельної ділянки [PERSON], яка вже була занесена до національної кадастрової системи. Накладення земельних ділянок виникло із-за збільшення площі земельної ділянки [PERSON] На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати п.2 рішення Генічеської міської ради від 29.04.2013 року № 659 в частині визначення площі земельної ділянки 0,0534 га., на яку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав, проти його задоволення не заперечує. Третя особа [PERSON] та її адвокат [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Сочинською Л.С. від 27.02.2007 року ВЕЕ №094922, ВЕЕ №094923, зареєстрованого Генічеським державним бюро технічної інвентаризації в реєстрі 05.03.2007 року, [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0436 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку Серія ЯЗ №319013 від 23.07.2009 року. Відповідно до Акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 15.10.2007 року, межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], були погоджені із сусідніми землекористувачами та встановлені на місцевості Згідно договору дарування, виданого Державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори від 21.10.2003 року ВАР № 303569, [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 500 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташований придбаний [PERSON] будинок, перебувала у користуванні колишнього власника та становила 500 кв.м. Зазначені факти підтверджуються як договором дарування, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2003 року так і рішенням Генічеського районного суду від 19.11.2012 року. Лінійні розміри земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок з господарськими спорудами, який на даний час належать [PERSON] встановлені генеральним планом (схемою) 1954 року, який міститься в матеріалах в матеріалах інвентаризаційної справи за зазначеною адресою . Відповідно п.2 рішення №659 від 29.04.2013 року, громадянці [PERSON] дозволено розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовно площею 0,0534 га., за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради. Частина 2 ст. 377 ЦК України в редакції, що діяла на час придбання позивачкою будинку, передбачає, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі ст. 120 ЗК України в редакції, що діяла на час укладення договору дарування ( 21.10.2003 року ), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зі змісту ч.ч. 1,2, 6-10 ст. 118 ЗК України вбачається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, в якій зазначаються бажані розміри та мета її використання. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. В порушення вимог ст.ст.118, 120 Земельного Кодексу України та ст.377 Цивільного Кодексу України Генічеська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення від 29.04.2013 року за №659, яким надається дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0534 га. не в повному обсязі дослідила землевпорядні документи, технічні матеріали, що підтверджують розмір земельної ділянки, в зв'язку з чим передано останній земельну ділянку площею, що не відповідає розміру, встановленому у правовстановлюючих документах на житловий будинок, збільшивши її на 34 кв.м. за рахунок земельної ділянки позивача. Факт накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку позивача підтверджується листами Держземагенства у Херсонській області від 24.01.2014 року та Держземагенства України від 21.01.2014 року. Частина 1 ст. 153 ЗК України передбачає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими законами України. Згідно п.п. «а»,«б» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Земельного Кодексу Відповідно до ст.152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами від 19 березня 2010р.), розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Частина 1 ст.155 Земельного Кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved