Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в якому прохає визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у житловому приміщенні за місцем реєстрації не проживають з 2015 року, помешканням не користуються, їх особисті речі у квартирі відсутні, участі в утриманні житла вони не приймають. Ухвалою суду від 24.03.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.10.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за їх відсутності у заочному порядку, заявлені позовні вимоги ними підтримані у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалися. Дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Реєстрація права власності проведена на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.01.2010 про визнання права власності в порядку спадкування. За наданою сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту від 01.02.2020, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з осені 2015 року за адресою реєстрації не проживають. Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно норм ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад встановлені ст.71 ЖК України строки без поважної причини, з огляду на що пред`явлений позов підлягає до задоволення повністю. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved