Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що згідно рішення Троїцького районного суду Луганської області від 06.11.2006 він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані дружина та брат дружини [PERSON] , який з 2014 року в будинку не проживає. Особисті речі відповідача у будинку відсутні, комунальні послуги відповідач не сплачує, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Фактичне місцезнаходження відповідача - РФ. На підставі викладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Судом\~\~винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Троїцького районного суду Луганської області від 06.11.2006 (а.с.9) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13294082 від 22.01.2007 (а.с.8). Згідно копії Домової книги для прописки громадян проживаючих в будинку [ADDRESS] , за вказаною адресою прописані [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , брат дружини [PERSON] (а.с.14-18), що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області №740 від 18.09.2002 (а.с.19). Відповідно до акту від 18.09.2020, складеного комісією в складі депутата Троїцької селищної ради Кононенко Світланою Василівною, підписаного сусідами [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично мешкає на території Російської Федерації з 2014 року (а.с.20). Позивач зазначає, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2014 року, його особисті речі у будинку відсутні, квартирної плати і плати за комунальні послуги відповідач не сплачує, добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, що створює труднощі для позивача у користування своїм житлом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне. За змістом\~ст.4 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36\~постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житло власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Згідно ч. 1\~ст. 71 Житлового Кодексу Української \~РСР (далі ЖК), при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач за вищевказаною адресою не проживає понад 6 років, а тому житлове приміщення за ним не повинно зберігатися. Статтею 72\~ЖК \~передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику будинку -\~позивачу у здійсненні ним вільного права користування та розпорядження своїм майном. У зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved