Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд із позовом до відповідача, Київського національного торговельно-економічного університету, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичної виплати заборгованості, в розмірі 22322,39 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працювала у Харківському інституті фінансів, яке є філією Київського національного торговельно-економічного університету. 31.08.2019р. була звільнена за закінченням терміну контракту. Під час звільнення їй не виплатити заробітну плату в сумі 16933,12 грн. Однак в подальшому заборгованість була сплачена 19.11.2019р. У зв`язку з не проведенням відповідачем повного розрахунку при звільненні, на підставі ст.ст.116,117 КЗпП України, підлягає сплаті середній заробіток за час затримки, який складає 22322,39 грн. Відповідач - Київський національний торговельно-економічний університет, в поданих поясненнях зазначив, що він не є належним відповідачем у даній, оскільки наказом №2734 від 05.09.2019р. Харківський інститут фінансів приєднано до Харківського торгівельно-економічного університету Київського національного торгівельно- економічного університету. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані доказів, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, позивач працювала доцентом у Харківського інституту фінансів Київського національного торговельно-економічного університету. 31.08.2019р. була звільнена у зв`язку із закінченням контракту на підставі наказу №108-0 від 19.08.2019р., що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. При звільненні усі належні суми відповідачем позивачу не виплачені. Так, згідно виписок по картковому рахунку позивача заборгованість по заробітній платі позивачці, як співробітнику Харківського інституту фінансів, в сумі 16933,12 грн. була виплачена 19.11.2019р. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У рішенні КСУ 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 зазначено, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки Харківського інституту фінансів середньоденна заробітна плата позивачки, як доцента складає 333,17 грн. Таким чином, за період з 31.08.2019р. по 19.11.2019р. відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, який складає 22322,39 грн. ( 333,17 х 67 робочих днів ). У відповідності до інформаційної довідки від 13.11.2019 року № 03.1-11/2430 ГУ статистики в Харківській області Харківський інститут фінансів Київського національного торговельно-економічного університету не має статусу юридичної особи. Не має статусу юридичної особи і Харківський торгівельно-економічний університет. Головне підприємство визначено Київський національний торговельно-економічний університет. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до статті 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Згідно статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Таким чином, відповідальність за зобов`язаннями своєї філії, несе юридична особа, в даному випадку Київський національний торговельно-економічний університет, з якого суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача, в сумі 22322,39 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За ч.1, ч.2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем при зверненні у суд сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн., якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також до суду наданий договір про надання правничої допомоги, укладений 11.12.2019р. між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лєдаправо» , за умовами якого призначені адвокатським об`єднанням адвокати, надають клієнту консультації та юридичні послуги щодо захисту її інтересів в загальних судах, представляють її інтереси, як позивача. Згідно ордеру, виданого адвокатським об`єднанням «Лєдаправо», інтереси позивача представлені адвокатом Шпіньовою О.М. Також до суду надані акти наданих послуг, із зазначенням переліку послуг, витраченого часу та його вартість, а також мемореальні ордери про сплату [PERSON] послуг правничої допомоги в загальній сумі 8000 грн. Відповідно ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата ВС у постанові від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15ц вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Враховуючи надані докази позивачем та відсутності заперечень та клопотань з боку відповідача, підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача , підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved