Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Мотивуючі заявлені вимоги, вказує, що 11 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з липня 2017 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказує, що Відповідач постійно, протягом усього шлюбу нехтує сімейними цінностями. Він не надає кошти для придбання продуктів харчування, не платить за комунальні послуги квартири в якій проживає їх сім`я, в результаті чого Позивач періодично вимушена була просити кошти на необхідні речі для себе та своєї сім`ї у своїх батьків, які є пенсіонерами. На підставі побутових непорозумінь та з ініціативи Відповідача між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають малолітні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє Позивачу та дітям душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дітей та у неї (позивача), він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Зазначила, що одруження виявилось невдалим. Через несумісність характерів, особистих безпідставних претензій Відповідача на її (позивача) адресу, не піклування Відповідача про свою сім`ю та своїх двох малолітніх дітей, у них виникали сварки, проживши так, через деякий час Відповідач зовсім втратив повагу та любов до неї (позивача). З липня 2017 року та на даний момент ведення між ними спільного господарства та шлюбні стосунки взагалі припинені, вони не підтримують ніяких відносин, сім`я повністю розпалась та за глибоким переконанням Позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивачем зазначено, що відповідач в вересні 2018 року покинув її (позивача) з двома малолітніми дітьми і забрав свої речі. Позивач зазначила, що між ними було погоджено, що після розірвання шлюбу Відповідач не заперечую та в подальшому не буде заперечувати щоб малолітні діти залишаться проживати разом з Позивачем, як їхньою мамою. Таке рішення було обумовлено тим, що Відповідач працює фізичною особою на МПП «Енергія» на посаді сторож технічного відділу, постійно ходить в добові чергування (сутки працює двоє дома), а тому у нього не має можливості здійснювати догляд та належне виховання малолітніх дітей. І тому, Позивач та Відповідач, прийняли солідарне рішення про те, що наші малолітні діти залишиться проживати разом з Позивачем, як їхньою мамою. Позивач зазначила, що малолітні діти (син [PERSON] і син [PERSON] ) на момент подачі позовної заяви до суду проживають зі нею (позивачем) та знаходяться повністю на її утриманні. До березня 2019 року Відповідач давав, хоч рідко якісь кошти на утримання дітей. Про те, Відповідач на початку квітня 2019 року в категоричній формі заявив Позивачу про те, що з квітня 2019 року коштів для існування дітей для придбання продуктів харчування та здійснення їх духовного розвитку взагалі давати не буде. Пропозицію стосовно домовленості про участь Відповідача в утриманні дитини, останній залишив без відповіді. Позивач вказала, що Відповідач категорично відмовляється до моменту розлучення забезпечити свою сім`ю та малолітніх дітей необхідними продуктами харчування, одягом, належним відпочинком, заявляючи про те, що суд присудить аліменти і тоді тільки Позивач щось буде отримувати. В зв`язку з цим, грошові кошти які вона (позивач) отримує у вигляді заробітної плати їй (позивачу) не вистачає для повноцінного забезпечення малолітніх дітей, а тому Позивачу приходиться просити грошові кошти у своїх батьків-пенсіонерів, які вона (позивач) витрачає на придбання необхідного для дітей та себе. Вважає, що не піклування про свою сім`ю Відповідачем, не здійснення заходів щодо придбання продуктів в сім`ю та своїм малолітнім дітям, свідомо не бажаючи утримувати сім`ю при цьому отримуючи офіційно заробіток, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача, інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення. Посилаючись на вищевикладені обставини справи, Позивач, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище « [PERSON] »; присудити до стягнення аліменти починаючи з квітня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] на двох дітей: [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну малолітню дитину до їх повноліття. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом - Щур В.А. подано Відзив на позову заяву, в якому зазначив, що доводи Позивача про те, що Відповідач не піклувався про сім`ю та своїх малолітніх дітей є безпідставними та надуманими, такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, і є такими, що не відповідають дійсності. Однак, враховуючи добровільність шлюбу, Відповідач вважає, що шлюб може бути розірвано. Стосовно вимог про стягнення аліментів, зазначено, що враховуючи те, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дітей, те що сторони проживають окремо та діти проживають у батьків позивача, враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, який у зв`язку з інвалідністю отримує дохід у виді пенсії, яка є трохи більшою ні встановлений в державі розмір мінімальної заробітної плати, незадовільний стан здоров`я відповідача, а також враховуючи мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, Відповідач вважає за можливе стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1250 грн., щомісячно на кожну дитину з 02.04.2020 року. 01 липня 2020 року Представником відповідача [PERSON] , адвокатом - Щур В.А. подано заяву, згідно якої Відповідач [PERSON] визнає позов в частині розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1500 грн., починаючи з квітня 2020 року. Сторони до судового засідання 07.09.2020 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одружились 11 червня 2005 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №461, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва. Прізвища після одруження: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Сторони мають двох спільних дітей: ?сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №2725, де в графі батьки записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; ?сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №1840, де в графі батьки записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Ч. 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, враховуючи той факт, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, враховуючи матеріальне становище платника аліментів та матеріальне становище утримувача аліментів, визнання позову відповідачем і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з квітня 2020 року. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат за позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд,

Outcome: approved