Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Прокуратури Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області та просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України, шкоду в розмірі 51200,63 гривень на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органу прокуратури. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача прокуратури Донецької області Кісельова С.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки позивачем не дотримано порядку, визначеного законодавчо для звернення за відшкодуванням матеріальної шкоди. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області в судове засіданні не з'явився, повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи, заперечень проти вимог позивача до суду не надав. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом , 10.12.2007 р. стосовно позивача прокуратурою Донецької області була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Провадження досудового слідства якої було доручено слідчому відділу прокуратури Донецької області. 10.12.2007 р. позивач був затриманий у порядку ст. 115 КПК України (в ред.1960 р.) та утримувався в ізоляторі тимчасового тримання м. Донецька до 21.12.2007 р. 20.12.2007 р. слідчим прокуратури Донецької області була винесена постанова про відсторонення позивача від посади голови Катеринівської сільської ради Костянтинівського районну Донецької області. 21.03.2008 р. слідчим прокуратури Донецької області позивачу було пред'явлено обвинувачення за злочин, передбачений ч. 2 ст. 368 КК України. 21.04.2008р. прокуратурою Донецької області був затверджений обвинувачений висновок по кримінальній справі № 67-2013 за злочин, передбачений ст. 368 ч. 2 КК України, та кримінальна справа була направлена до Дружківського міського суду Донецької області. 08.10.2008 р. на підставі вироку Дружківського міського суду Донецької області позивач був виправданий, у зв'язку з відсутністю у моїх діях складу злочину. 23.10.2009 р. ухвалою Апеляційного суду Донецької області вирок Дружківського міського суду був скасований, та кримінальна справа відносно [PERSON] була направлена на новий судовий розгляд. 17.05.2010 р. постановою Дружківського міського суду Донецької області кримінальна справа відносно [PERSON] була направлена до прокуратури Донецької області для проведення додаткового слідства. 16.08.2010 р. постановою Ворошиловського районного суду м. Донецьк, яка набрала законної сили 24.08.2010 р., була скасована постанова прокуратури Донецької області про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] від 10.12.2007 р. Підставами для скасування постанови про порушення кримінальної справи були відсутністю у діях позивача складу злочину. Таким чином, позивач з 10.12.2007 р. по 26.08.2010 р., тобто 2 роки 8 місяців незаконно знаходився під слідством та судом. Згідно з довідкою Катеринівської сільської ради, при умовах виконання позивачем своїх посадових обов'язків, як сільським головою за період з 11.12.2007 р. (з дати незаконного затримання та незаконного відсторонення від посади) до 05.01.2010 р (по дату припинення повноважень, як сільського голови, у зв'язку з закінченням строку на який позивач обирався) позивачу повинна була бути виплачена заробітна плата у розмірі 51200 грн. 63 коп., а саме за: грудень 2007 р.-994,29 грн., січень-грудень 2008 р.- 22444,17 грн., січень-грудень 2009 р.- 27554,00 грн., січень 2010 р.-208,17 грн. З метою визначення розміру матеріальної шкоди завданої внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, 02.12.2013 р. з відповідною заявою «Про відшкодування матеріальної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами прокуратури», позивач звернувся до прокурора Донецької області, на яку 10.12.2013 р. отримав відповідь, відповідно до якої розгляд заяви по суті направлений до прокуратури м. Дружківка Донецької області, у зв'язку з тим, що кримінальна справа в подальшому розслідувалася цією прокуратурою. 25.12.2013 року позивачем був отриманий лист з прокуратури м. Дружківка Донецької області, в якому позивачу було роз'яснено, що для відшкодування завданої органами прокуратури матеріальної шкоди, відповідно до ст. 1176 ЦК України у порядку цивільного судочинства позивачу необхідно звернутися з позовною заявою до суду. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. За положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі-Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. В п.п. 2 ст.2. зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Пунктом 1 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовуються заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону відшкодування шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відповідно до ст.12 зазначеного Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до ст. 53-1 КПК України (в редакції 1960 року) у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, а також у разі постановлення виправдувального вироку орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав і вжити необхідних заходів до відшкодування шкоди, завданої особі внаслідок незаконних засудження, притягнення як обвинуваченого, затримання, застосування запобіжного заходу та у разі незаконного продовження виконання призначеного покарання у випадках, коли кримінальний закон, який усуває караність діяння, набрав чинності. Підстави і порядок відшкодування шкоди визначаються законодавством України. Як вбачаться з матеріалів справи, позивачу не було роз'яснено його право на звернення до органів прокуратури або суду для відшкодування матеріальної шкоди, таким чином, суд вважає, що позивачем не порушено строку звернення із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органу прокуратури. З приводу посилань представника відповідача відносно того, що позивачем порушено порядок, визначений законодавчо для звернення за відшкодуванням матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 5 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Вказані основоположні принципи втілені в Конституції України. Як зазначалось вище, позивач незаконно перебував під вартою з 10.12.2007 р. по 26.08.2010 р., тобто 2 роки 8 місяців , таким чином він набув права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органу прокуратури. Той факт, що позивачем порушено порядок, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не позбавляє його права на справедливе відшкодування шкоди. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст.16 ЦК України). Виходячи з основоположних прав та свобод людини визначених радою Європи, а також враховуючи те, що Українською державою як однією з найголовніших цінностей людини та громадянина визначена свобода, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. За вимогами ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року N 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, стягненню з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України, підлягає шкода в розмірі 51200,63 гривень (заробіток, який позивач втратив внаслідок незаконних дій) на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органу прокуратури На підставі викладеного та

Outcome: approved