Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення права першого покупця на частину житлового будинку. Позов обґрунтовано тим, що вона проживає в [ADDRESS]. Співвласниками даного будинку на праві спільної часткової власності є вона в розмірі 68/100 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який посвідчено Київською державною нотаріальною конторою № 2 від 11.03.2008 року за номером 3-476, та відповідач в розмірі 32/100 частини, на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений Київською державною нотаріальною конторою № 17 від 09.12.1993 року за номером 1с-2306. Вказані частки сторін за рішенням суду виділені в натурі. Позивач має намір продати свою житлового будинку, однак, за законом відповідач має право першого покупця в придбанні належної їй частки. Однак, оскільки, фактично в будинку відповідач не проживає, їй невідоме фактичне місце його знаходження, вона не може продати свою частину будинку, що порушує її права, а тому остання просить позбавити відповідача права першого покупця на 68/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з»явилась. Подала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач в суове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать удові повістки, які містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.03.2008 року, [PERSON] прийняла в спадщину за заповітом у виді 68/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS] (а.с.11). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2013 року, Позов [PERSON] до [PERSON], Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, третя особа: Головне управління земельних ресурсів про виділ в натурі 68/100 частин будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою - задоволено частково. Виділено [PERSON] в натурі 68/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], загальною площею 82,2 кв.м., в тому числі житлова площа 37,8 кв.м., а саме: житлову кімнату площею 14,0 кв.м.; житлову кімнату площею 18,8 кв.м.; житлову кімнату площею 5,0 кв.м.; кухню площею 13,4 кв.м.; ванну площею 12,1 кв.м.; вхід в підвал площею 4,5 кв.м.; тамбур площею 2,9 кв.м.; веранду площею 7,9 кв.м.;коридор площею 4,2 кв.м.; та надвірні споруди: літню кухню під літерою «Е»; вбиральню під літерою «Ж»; споруди під номерами 3,5,6. Вказаним рішення суду, визначено [PERSON] порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] шляхом виділення в натурі земельної ділянки під кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 513,63 кв.м. та 68/100 частин земельної ділянки під кадастровим номером [NUMBER], що становить 79,22 кв.м. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.27-31). Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК Україниусі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових, прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. За приписами ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Згідно зі ст. 362 ЦКУ у разі продажу частки у праві спільної часткової власності власник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу і на інших рівних умовах, окрім випадку продажу з публічних торгів. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі або не здійснюють цього права щодо нерухомості протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом 10- ти днів з дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо ж бажання придбати частку в праві спільної часткової власності виявили декілька співвласників, продавець має право вибору покупця. Отже, сутність переважного права купівлі полягає в тому, що співвласник, перш ніж продати частку сторонній особі, зобов»язаний запропонувати купити її іншим співвласникам на тих самих умовах. Ціна й інші умови, пропоновані їм, повинні бути такими ж, як і пропоновані третій особі. Зміна їх для співвласника недопустима. Суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб»єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов»язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов»язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов»язаних осіб. В даному ж позові відсутнє порушення прав та інтересів позивача, оскільки законодавством чітко передбачено, що переважним є право відповідача купити частку у праві спільної часткової власності, а не обов»язок на вимогу власника її купувати. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами те, що остання, у відповідності до правил та вимог, пропонувала відповідачу купити її частку, а, останній, отримавши належне повідомлення, - відмовився від пропозиції. Такого способу захисту як позбавлення права першого покупця на придбання частини будинку, яка перебуває у спільній частковій власності, нормами матеріального права не передбачено. Спеціальним способом захисту порушеного права за нормами статті 362 ЦК України, є переведення прав та обовязків покупця за договором купівлі продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності. Таким чином, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. При цьому обравши певний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов»язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. ( ст.ст. 12, 77, 78 ЦПК України). З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов'язок з доведення факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися належним йому майном, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені саме у визначений ним спосіб. В даному випадку позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування своєї позиції. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу (Постанова Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено доказів чи посилань на докази того факту, що дійсно порушені її права, останній відмовлено в укладенні договору купівлі-продажу належної їй частки в житловому будинку, яка за судовим рішенням виділена в натурі, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного згідно ст. ст. 11, 15, 319, 355, 356, 358, 361, 362 ЦК України,

Outcome: dismissed