Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним. Позов обґрунтовано наступним. З 22 вересня 2012 року позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 06 липня 2015 року між відповідачами по справі [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Відповідачем [PERSON] за вказаним договором було сплачено винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» в сумі 6395,76 гривень. При укладенні оскаржуваного договору відповідач [PERSON], який є чоловіком позивача [PERSON], не узгодив з нею підписання договору. Оскільки грошові кошти, витрачені відповідачем [PERSON] за цим договором, є спільною сумісною власністю подружжя, позивач вважає, що ненадання нею згоди на укладення такого договору, є підставою для визнання його недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Будь-яких пояснень стосовно суті позову не надав. Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» свого представника до суду не направив, надавши письмові заперечення проти позову (а.с. 34-39). Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 06 липня 2015 року № 716222 (далі за текстом Договір). Вказаний договір укладено між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» (а.с. 5-9). Предметом Договору є надання [PERSON] фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак ст. 1 Договору. Додатком № 1 до вказаного договору сторони погодили марку автомобіля, який зможе придбати відповідач [PERSON], виконавши умови Договору (а.с. 10). Також визначено винагороду надавача фінансової послуги за послуги, повязані зі включенням Договору до системи АвтоТак та формуванням групи в розмірі 6395,76 гривень. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 117864 від 22 вересня 2012 року вбачається, що в цей день [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Спільне прізвище подружжя після укладення шлюбу «Лучкови» (а.с. 4). Копією квитанції від 06 липня 2015 року підтверджено факт сплати відповідачем [PERSON] на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороди за договором № 716222 від 06.07.2015 р. (а.с. 13). Цей факт не заперечувався сторонами. Вказане свідчить про те, що на момент укладення договору з ТОВ «АВТО ПРОСТО», [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, у відповідності до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір є одним з видів правочинів ч. 2 ст. 202 ЦК України. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Аналіз вказаної правової норми призводить суд до висновку, що сама по собі відсутність згоди одного з подружжя на укладення іншим членом подружжям договору не є беззаперечною підставою для визнання такого договору недійсним, а лише дає право члену сімї на звернення до суду з таким позовом. Також вказана норма права фактично встановлює презумпцію наявності згоди другого з подружжя до усіх договорів, які укладені одним з подружжя, за виключенням випадків необхідності письмової форми такої згоди, які визначені ч. 3 ст. 65 СК України. Як вбачається з Договору, його предметом є не придбання нерухомого майна, а надання послуг з отримання такої можливості після сплати певної кількості внесків. Тобто, вказаний договір не є договором на придбання автомобіля і не потребує письмової згоди другого з подружжя на його укладення. Будь-яких підстав, визначених статтею 215 ЦК України, які свідчили б про недійсність оспорюваного правочину, суд у справі не вбачає. Таким чином, оскільки предмет оспорюваного договору не стосується безпосередньо придбання цінного майна, а є лише договором про надання фінансової послуги, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed