Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] покликаючись на те, що 19 жовтня 2019 року о 13.30год. на автомобільній дорозі Київ-Чоп відбулося зіткнення автомобіля марки «Хонда Акорд» під керуванням позивача та автомобіля «БМВ 5377ЕХ», яким керував відповідач, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками; водночас зазначає, що постановою судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.11.2019р. адміністративну справу про притягнення його, [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення; при цьому вину [PERSON] у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було доведено згідно Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2020р., однак справу було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що страхове відшкодування в розмірі 88952,45грн. він отримав від ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», - страхувальника винуватця ДТП; зазначені кошти він використав на ремонт автомобіля, однак їх не вистачило для відновлення транспортного засобу в повному обсязі; тому позивач замовив експертизу для визначення вартості завданого матеріального збитку та згідно Звіту, виданого авто-експертом, розмір понесених витрат з оплати ремонту автомобіля, який отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, становить 149563,93грн., з яких 88952,45грн. відшкодовано страховою компанією; просить у судовому порядку стягнути із винуватця аварії [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 60611,48грн., а також, враховуючи душевні страждання, які він зазнав у зв`язку неможливістю користуватися автомобілем, змушений був витрачати час на ремонт автомобіля та отримання страхового відшкодування, - і моральну шкоду в сумі 10000гривень. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у зверненні до місцевого суду; представник третьої особи до суду не прибув, надіслав пояснення, в яких не заперечив проти задоволення позову, та просив розглядати справу без його участі. Відповідач на виклик в суд не з`явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. З`ясувавши обставини справи та заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 19.10.2019 року на автодорозі Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда Акорд» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «БМВ 525» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року вбачається, що провадження в адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 22 квітня 2020 року, яка набрала законної сили встановлено, що 19 жовтня 2019р. о 13.00год. на автодорозі Київ-Чоп М-06 548км+120м, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «БМВ», р.н. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, об`їжджаючи перешкоду в русі змінив напрямок руху, перетнув розмітку-вузька суцільна лінія, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження; таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Даною постановою по суті відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, однак провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2020 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно звіту №1121М/19 про оцінку автомобіля «HONDA ACCORD» реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 31 жовтня 2019 року оцінювачем «Автоексперт» ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля внаслідок пошкодження його транспортного засобу в ДТП у цінах станом 24 жовтня 2019 року становить 149563,93грн., - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті пошкодження його КТЗ внаслідок ДТП. Як убачається із матеріалів справи, на момент вищевказаної ДТП транспортний засіб відповідача був застрахований згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО-3259332; із довідки №4400 від 11.06.2020р., виданої ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відомо, що розрахунок суми страхового відшкодування становить 88952,45грн, франшиза - 0,00грн.; як установлено у судовому засіданні із пояснень позивача, страхова компанія перерахувала вказану суму на його рахунок. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ст. ст. 1187, 1188 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди дійсно було завдано шкоду автомобілю позивача [PERSON] і така шкода спричинена з вини відповідача [PERSON] , беручи до уваги виплату страхового відшкодування в сумі 88952,45грн., суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду заподіяної пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП в розмірі 60611,48 гривень, що становить різницю між отриманою страховою виплатою та фактичним розміром завданої шкоди. Окрім стягнення майнової шкоди позивач просить стягнути в його користь 10000 гривень моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля, зусиль та часу, які він витратив на поїздки для отримання страхової виплати та ремонт автомобіля. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд уважає, що діями відповідача позивачеві [PERSON] заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок пошкодження автомобіля і неможливості його відновлення з вини відповідача позивач зазнав душевних страждань, тривалий час не мав змоги користуватись своїм автомобілем, у зв`язку з цим змушений був змінювати свій звичний спосіб життя; разом з тим суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що йому заподіяна моральна шкода, тим, що він витрачав кошти і матеріальні зусилля для відновлення автомобіля та отримання страхової виплати, - про що слід було позивачу збирати докази та пред`явити суду як відшкодування матеріальної шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути з відповідача в його користь 5000 гривень. Тому, враховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Під час провадження в справі [PERSON] як відповідачем у цивільному спорі не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування неналежності, недопустимості наявних у цивільній справі документів; не зазначено доказів, які б спростовували кожну обставину, наведену в зверненні до суду [PERSON] із доказами, на які він покликався; не доведено, що шкоду завдано не з його вини; не спростовано причинно-наслідкового зв`язку між його діянням та результатом, що настав. Ураховуючи все у сукупності із поясненнями позивача, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] 60611,48грн. майнової шкоди та 5000грн. моральної шкоди; судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України..

Outcome: partial