Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо невиконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2017 року, стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн., посилаючись на те, що постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2017 року у справі №333/7024/16-а позов [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському районі про визнання протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги задоволено, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо недоплати [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016 р., стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району на користь [PERSON] недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 р. в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше сплачених, а також постановлено допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення суми за 1 місяць. На теперішній час вищевказана постанова суду не виконана, у звязку з постійними відмовкам Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо розрахунку конкретної суми недоплаченої допомоги до 5 травня за 2016 рік. Позивач вважає, що протиправними діями Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району йому завдано моральну шкоду, оцінену ним у розмірі 30000,00 грн., яка полягає у душевних та моральних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо себе, порушенням конституційних прав та гарантій щодо отримання гарантованих законом виплат, необхідності відстоювати в судах свої права, а також у погіршені здоровя через переживання, які викликані неможливістю тривалий час отримати щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у повному, встановленому законом розмірі. Невиконання державою своїх зобовязань перед ним поставило його у нерівні умови, підірвало довіру до держави, що призвело до порушення принципів соціальної, правової держави. Позивач і його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином, позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представники відповідачів, будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилися і не повідомили суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавали. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представників відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2017 року у справі №333/7024/16-а позов [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському районі про визнання протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги задоволено, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо недоплати [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016 р., стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району на користь [PERSON] недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 р. в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше сплачених, а також постановлено допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення суми за 1 місяць (а.с.9-10). Постанова суду набула законної сили 24.01.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, встановлені вказаним судовим рішенням, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню під час розгляду даної цивільної справи, яка стосуються наслідків протиправних дій Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, зокрема, шляхом відшкодування моральної (немайнової шкоди). Статтею 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від обставин, передбачених ч.3 ст.23 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Так, відповідно до ч.2 ст. 1167, ст. 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Оцінивши обставини даної справи, суд вважає встановленим та доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди незаконними діями Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району в результаті винесення рішення про виплату позивачу щорічної допомоги до 5-ого травня у 2016 році в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141. Дане рішення визнано постановою суду від 12.01.2017 року у справі №333/7024/16-а протиправним. Виходячи з аналізу норм діючого законодавства, зокрема, ст. 23 ЦК України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в Постанові №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що внаслідок незаконної відмови у виплаті позивачу щорічної допомоги до 05 травня у 2016 році в розмірі, передбаченому законом, [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо себе. Так, суд вважає, що протиправні дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району завдали позивачу моральних страждань, оскільки він протягом тривалого часу за наявності законних на те підстав був позбавлений права на соціальний захист, яке гарантоване державою у ст. 46 Конституції України. Виходячи з практики Європейського суд з прав людини, суд також вважає, що протиправні дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району свідчать про незаконне втручання у право власності позивача, яке гарантовано ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ст.41 Конституції України, оскільки він, маючи законні очікування, на протязі тривалого часу позбувся можливості отримувати грошові кошти, чим, в свою чергу, був обмежений в здійсненні права на достатній життєвий рівень, гарантованого ст.48 Конституції України. Протиправні дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району призвели до порушення звичного способу життя позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Позивач змушений був звертатися до суду за захистом своїх прав, витрачати на це свій час та кошти на оплату правової допомоги. Це, в свою чергу, спричинило позивачу психоемоційні переживання, хвилювання, нервування, погіршення стосунків з оточуючими людьми. Отже, у суду немає сумнівів у наявності правових підстав для відшкодування завданої позивачу в результаті протиправних дій Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення незаконне порушення гарантованого Конституцією та Законами України права на соціальний захист, права власності саме з боку державних органів, в той час, коли саме вони, в першу чергу, зобов'язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. Також суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, погіршення його здібностей і позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що, набувши законне очікуване право на щорічну допомогу до 05 травня за 2016 рік, він на протязі тривалого часу обмежувався в його здійсненні, був змушений звертатися до суду за захистом своїх прав, витрачати на це свій час та кошти на оплату правової допомоги. Все це призвело, на думку суду, до суттєвої зміни звичного укладу його життя та життя його родини, необхідності докладання додаткових зусиль для його організації та поновлення своїх прав. Вказані обставини, на думку суду, викликали у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинили душевні переживання та страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. При постановленні рішення суд також виходить з того, що Держава Україна відповідно до ст. 2 ЦК України є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Оскільки Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, саме з Держави України в особі Державної казначейської служби України має бути стягнуто моральну шкоду на користь позивача. У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial