Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 18.11.2010 року він є власником земельних ділянок площею 0,1500 га та 0,1498 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за адресами: [ADDRESS] Білоцерківського району Київської області, кадастрові номери земельних ділянок: [NUMBER] та [NUMBER] а на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2010 - власником земельної ділянки площею 0,1750 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за адресою: [ADDRESS] Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. У вересні 2015 року позивач звернувся до Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі із запитом на отримання відомостей з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка перебуває у його власності з кадастровим номером [NUMBER]. Однак повідомленням від 02.10.2015 року йому було відмовлено у наданні відомостей з Державного земельного кадастру на підставі невідповідності документів вимогам, встановлених законом. Після отримання вище зазначеного повідомлення позивач звернувся до землевпорядної організації для встановлення причини відмови йому у наданні витягу з Державного земельного кадастру, у результаті чого інженерами-землевпорядниками шляхом дослідження Публічної кадастрової карти України було встановлено причину - накладання земельних ділянок, що перебувають у приватній власності позивача та земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні відповідача. Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням проведення сертифікованою землевпорядною організацією робіт по встановленню меж земельної ділянки останнього, у зв'язку із тим, що технічна документація по складанню державного акта на постійне користування складалась за допомогою ортофото знімання меж земельної ділянки без проведення геодезичних робіт по встановленню фактичних меж ділянки на місцевості, що в подальшому була передана відповідачу в постійне користування були проігноровані останніми. А тому позивач просить суд усунути перешкоди користування власним майном, шляхом зобов'язання ДП «Білоцерківське лісове господарство проведення інвентаризації земельної ділянки, яка належить відповідачу на підставі акту [NUMBER] від 21.02.2007 року про право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] площею 54,5491 га. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення на позов, посилаючись на те, що матеріалами лісовпорядкування на вказаній земельній ділянці не заплановано господарських заходів по встановленню (відновлення) меж та проведенню технічної інвентаризації земельної ділянки ДП «Білоцерківське лісове господарство», просив проводити розгляд справи без участі їхнього представника. Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 18.11.2010 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку розміром 0,1500 га, кадастровий номер якої [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності продавця на вказану земельну ділянку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Того ж дня, 18.11.2010 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.1.1 та 1.2. якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку розміром 0,1498 га, кадастровий номер якої [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності продавця на вказану земельну ділянку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 22.10.2010 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п.1, 2 якого [PERSON] зобов'язалась передати у власність, а [PERSON] - прийняти та оплатити належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку, загальною площею 0, 1750 га, кадастровий номер якої [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності продавця на вказану земельну ділянку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 16.09.2015 року позивач звернувся до Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі із запитом на отримання відомостей з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка перебуває у його власності з кадастровим номером [NUMBER]. Однак повідомленням від 02.10.2015 року йому було відмовлено у наданні відомостей з Державного земельного кадастру на підставі невідповідності документів вимогам, встановлених законом, що підтверджується повідомленням №РВ-3200188132015. [PERSON] звернувся до ПП «Світлиця-Нова» для встановлення причини відмови йому у наданні витягу з Державного земельного кадастру, у результаті чого інженерами-землевпорядниками шляхом дослідження Публічної кадастрової карти України було встановлено причину - накладання земельних ділянок, що перебувають у приватній власності позивача та земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні відповідача та було закріплено в натурі (на місцевості) межовими знаками, які були передані на зберігання [PERSON], що підтверджується актами прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 13.10.2016 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням відновлення меж земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні в ДП «Білоцерківське лісове господарство», однак вказані листи було проігноровано останніми. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Окрім того, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також, відповідно до приписів ст. 319, 320, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, за змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Згідно ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання відповідача провести інвентаризацію земельної ділянки, яка належить йому на підставі акту про право постійного користування земельною ділянкою знайшли своє підтвердження, а тому його права підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved