Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просив: розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 21 травня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницькій області, актовий запис №24, після розірвання шлюбу відповідачці залишити дівоче прізвище « [PERSON] ». Свої вимоги мотивував тим, що 21.05.2005 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. За період спільного проживання у них, [INFO] народилася донька [PERSON] , яка проживає з відповідачкою. Шлюбні відносини з відповідачкою не склалися у зв`язку із різними поглядами на подальше спільне сумісне життя. Наміру миритися на мають. Вказане стало підставою для звернення до суду. 29 липня 2020 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 07 вересня 2020 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, оскільки не викликалися, а лише повідомлялася про день розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява відповідача від 21.08.2020, в якій остання просить залишити їй прізвище « [PERSON] », а не змінювати на дівоче « [PERSON] ». Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 07 вересня 2020 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.4) судом встановлено, що позивач народився [INFO] у селі Тростянець Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований у [ADDRESS] . Із копії паспорта громадянина України (а.с.6) судом встановлено, що відповідачка народилася [INFO] у селі Волчинець Окницького району Республіка Молдова, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.05.2005 (а.с.8) судом встановлено, що 21.05.2005 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницькій області, актовий запис №24. Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.09.2005 (а.с.9) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, так як а ні відзиву, а ні заперечення не подала. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати, а заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, відповідачка при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] », надала суду письмову заяву за вхід.№4949 від 21.08.2020 (а.с.21) в якій просила залишити їй прізвище чоловіка « [PERSON] », а тому суд не має підстав для зміни її прізвища « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », як про це у прохальній частині позовної заяви просив позивач. Разом з тим, необхідно зазначити, що з вимогою про зміну прізвища внаслідок розірвання шлюбу має право звернутися лише та особа, яка після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище, в даному випадку такою особою є відповідачка. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 гривень 80 копійок згідно квитанції №169 від 24.07.2020.

Outcome: partial