Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), 3-х осіб: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Фізичної-особи підприємця [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність щодо своєчасного скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди і ставить питання про визнання протиправною бездіяльності Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в особі старшого державного виконавця Литовченко Г.Ф., яка полягає у тривалій (115 днів) відсутності дій щодо винесення і направлення до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України «Постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України» (щодо [PERSON] ), в той час як такі дії мали бути вчинені у день встановлення факту відсутності заборгованості. Просить стягнути з Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) за рахунок державного бюджету через Державне казначейство України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 52 600 грн. та моральну шкоду в сумі 210400 грн.. 04 лютого 2021 року остаточно уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. від 14 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №591/2751/16-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 2015 року народження, у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29-30 т.1). 07 лютого 2018 року державним виконавцем винесено відносно позивача постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями митальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Після встановлення факту погашення заборгованості, державним виконавцем 13 березня 2019 року винесено «Постанови про скасування процесуальних документів», якими скасовувалися постанови про встановлення вищевказаних обмежень від 7 лютого 2018 року. Постанова «Про скасування процесуального документу» від 13 березня 2019 року, в якій було зазначено : «Скасувати документ «тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України» від 02.07.2018року була направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України. У відповідь на що, від Державної прикордонної служби надійшов лист про те, що постанова не відповідає вимогам п. 4 роз. ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень. Державним виконавцем Постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України» винесена лише 18 червня 2019 року. 27 червня 2019 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про виправлення описки у процесуальному документі, яку направлено до ДПС України. У зв`язку з чим, відомості стосовно позивача вилучено з відповідної бази даних 06 липня 2019 року. У зв`язку з бездіяльністю державного виконавця позивачу було відмовлено в перетині державного кордону України, коли він з дружиною та двома дітьми проходив прикордонний контроль в аеропорті м. Харків, що потягло за собою матеріальні збитки в сумі 52600 грн., якими позивач оплатив туристичні послуги. Вказані події завдали позивачу значних душевних страждань, адже родина втратила значну суму коштів, яку накопичувала протягом 3 років, з`ясування обставин супроводжувалося нервовими стресами, зайвим клопотом, непорозумінням та відчуженістю в сім`ї. Оцінює моральну шкоду у 210400 грн.. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 28 лютого 2020 року. Судове засідання відкладалося з різних причин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов підтримав повністю, просить суд позов задоволити. Представник відповідача Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, державний виконавець діяла в межах діючого законодавства, а тому просить суд в позові відмовити. Суду надано письмовий відзив на позов (а.с.100-104 т.1). Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області в судовому засіданні у вирішенні даного позову покладається на розсуд суду. Від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України надійшла заява про слухання справи у відсутність представника. ФОП [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, просить суд слухати справу у її відсутність. Суд, вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали даної цивільної справи, перевіривши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. від 14 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №591/2751/16-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 2015 року народження, у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29-30 т.1). 07 лютого 2018 року державним виконавцем винесено відносно позивача постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.31-32 т.1), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями митальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, на виконання постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відомості стосовно [PERSON] введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України (а.с. 33т.1). 13 березня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про скасування процесуального документу «тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України» від 02 березня 2018 року, що видав Литовченко Г.Ф. при примусовому виконанні виконавчого листа №591/2751/16-ц (а.с.34-35 т.1). Цього ж дня вказана постанова направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с.36 т.1) У відповідь на цей лист Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України направив до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області лист, згідно якого до центру надійшла незрозуміла постанова, для своєчасного зняття громадянина з контролю, у разі належного виконання боржником зобов`язань згідно виконавчого листа №591/2751/16-ц необхідно надіслати належним чином оформлену та засвідчену постанову державного виконавця, що передбачена ч. 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень та винесену з застосуванням АСВП (а.с.37 т.1). 18 червня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено постановою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 18.06.2019 року (а.с.38-39 т.1) Постанова супровідним листом №39460 від 18 червня 2019 року направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с.40 т.1). 27 червня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про виправлення помилки в постанові про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, викладено в наступній редакції: «Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено 07 лютого 2018 року постановою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України старшим державним виконавцем Литовченко Г.Ф. (а.с.41-42 т.1). Вказана постанова 27 червня 2019 року направлена супровідним листом №43334 до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с.43 т.1). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, на підставі постанови старшого державного виконавця від 18 червня 2019 року та 27 червня 2019 року, відомості стосовно боржника [PERSON] 06 липня 2019 року вилучено з відповідної бази даних ДПС України (а.с.44 т.1). 01 квітня 2019 року позивач уклав договір на туристичне обслуговуваня з ФОП [PERSON] , згідно якого турагент здійснив бронювання і оформлення комплекту туристичних послуг на відпочинок у м. Кемер, Туреччина з 16 по 23 червня 2019 року для себе, дружини та двох дітей, а позивач прийняв ці послуги та оплатив у сумі 52600,00 грн., що підтверджується копією договору, листом бронювання, 4 авіа квитками, 4 посадочними талонами на літак, 3 ваучерами (а.с. 47-63 т.1). Як вбачається з рішення від 16 червня 2019 року [PERSON] у зв`язку зі спрацюванням БД 1.2.1 Заборона виїзду з України, Міністерство юстиції, провадження №55378887, відмовлено у перетинанні державного кодону на виїзд з України (а.с.45-46 т.1). Таким чином, позивач, його дружина та діти не змогли вилетіти на відпочинок, оскільки для виїзду за кордон неповнолітніх дітей потрібна нотаріальна згода позивача. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Ст. 64 Конституції передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. За ч. 2,3 ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. Вищевикладене свідчить про обгрунтованість позовних вимог позивача стосовно відшкодування матеріальної шкоди. Разом з цим, позивач ставить питання про стягнення на його користь моральної шкоди в розмір 210400 грн. з розрахунку 52600 на 4 членів сім`ї. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У ч. 1ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, подавленого стану через зірваний відпочинок, до якого сім`я готувалася протягом 3 років, нервового напруження та стресового стану внаслідок з`ясування обставин справи, погіршенням стосунків у сім`ї,

Outcome: partial