Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь відсотки за договором банківського вкладу в розмірі 309,09 доларів США, 3% річних в розмірі 1691,75 гривень та інфляційні втрати в розмірі 47 240,51 грн. Свій позов мотивував тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» порушено зобов'язання відповідно до Договору-заяви №300937/65294/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті, чинне законодавство та його права як клієнта банку та не виконане рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивач та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо банківського вкладу та виконання зобов'язань. Судом встановлено, що 10.10.2014 року між відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позивачем [PERSON] укладений Договір-заява №300937/62594/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 5 міс. в іноземній валюті, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 7341,00 доларів США з процентною ставкою в розмір 11,75% річних на строк з 10 жовтня 2014 року по 10 березня 2015 року. Відповідно до умов договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Позивач звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про повернення коштів в зв'язку з закінченням строку договору (а.с. 11), однак кошти повернуті не були. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року по справі №127/5315/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу позов задоволено та стягнуто з банку на користь [PERSON] суму вкладу за Договором №300937/62594/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 5 міс. в іноземній валюті від 10.10.2014 року в розмірі 7341 доларів США та 3% річних в сумі 196,71 гривень. Рішення суду не виконане, інше судом не встановлено. Доказів протилежного відповідач не надав. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення процентів з 10 березня 2015 року (день закінчення строку дії договір) по 31 липня 2015 року (дата визначена позивачем при зверненні до суду), які становлять 309,09 доларів США ( 7341,00 доларів США х 11,75 : 360 х 129), адже згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу по день фактичного їх повернення вкладникові. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові №6-247цс від 28.01.2015 року. Стягнення відсотків в іноземній валюті відповідає Положенню про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженому постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року №516. Також обґрунтованою є вимога про стягнення 3% річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Наразі банк свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на прострочення банком виконання зобов'язання, вимога щодо стягнення 3% річних є обґрунтованою. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-140цс13. При цьому суд звертає увагу, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року по справі №127/5315/15-ц були стягнуті 3% річних за 15 днів, тобто за період з 10 березня 2015 року по 24 березня 2015 року. Наразі позивачем, заявлено вимогу з 24 березня 2015 року по 31 липня 2015 року (129 днів), тобто один день (24 березня 2015року ) двічі враховано, а тому стягненню підлягають 3% річних за період прострочення 128 днів, що становитиме, з урахування курсу валют на день ухвалення рішення, 1668,05 гривень ((7341,00 доларів США х 3 :365 х128: 100) х21,598093). Стягнення цих відсотків в гривні відповідає їх правовій природі. Щодо стягнення інфляційних втрат, то суд звертає увагу, що нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Даний висновок суду відповідає висновку Верховного Суду України, висловленому в рішенні від 28 березня 2012 року в справі 6-36736вов10. З огляду на викладене, вимога про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. (сума визначена з врахування курсу валют на дату подання позову до суду). Враховуючи викладене,

Outcome: partial