Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним заповіт на однокімнатну квартиру, розташовану по [ADDRESS] , укладений між батьком позивачки [PERSON] та [PERSON] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке налічує однокімнатну квартиру по [ADDRESS] та однокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Позивач в шестимісячний строк звернулася із заявою в Десяту Київську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, але згідно з інформаційними довідками КВ-2015 № 16700 та КВ-2015 № 16699 виданих КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстрована. Як з`ясувалося, зазначене спадкове спірне майно заповідане відповідачу [PERSON] . Однак, позивач вважає заповіт недійсним у порядку ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки спадкодавець зловживав спиртними напоями, тому його волевиявлення у момент складання заповіту не було вільним. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гонтарєв Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що волевиявлення спадкодавця на час складання оспорюваного заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі, та спадкодавець не мав алкогольної залежності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази та показання допитаних у судовому засіданні свідків, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 07.11.2014 року, актовий запис № 693. (а.с. 35) 01.07.2003 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належну йому на праві власності квартиру № [ADDRESS] заповів [PERSON] . (а.с. 85-86) 19.02.2005 року на підставі Договору дарування, посвідченого нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] передано у дар [PERSON] квартиру № [ADDRESS] . (а.с. 90) Згідно Інформаційної довідки, виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» від 16.06.2015 року, квартира № [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору Дарування, посвідченого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 19.12.2005 року, № 4у-289. (а.с. 29) За даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 07.11.2014 року, актовий запис № 1747, [PERSON] помер [INFO] у віці 76 років. (а.с. 36) 18.12.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову, якою відмовлено доньці спадкодавця [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 28, 35) Постанову мотивовано тим, що спадкоємцем [PERSON] не подано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вищевказане майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є знайомою позивача, знала її батька [PERSON] тільки з позитивної сторони, однак чула від позивача, що її батько зловживав алкоголем, часто був у неадекватному стані, що було причиною його розлучення із матір`ю позивача. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] показав, що він є сином позивача та онуком спадкодавця [PERSON] , знав дідуся як порядну, добру людину, який все життя займався спортом, однак зловживав алкольними напоями, при цьому дідусь не був агресивним, не проходив лікування від алкогольної залежності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є подругою відповідача [PERSON] та з 2003 року була знайома із спадкодавцем [PERSON] , якого знала лише з позитивної сторони, як чуйну людину. Спадкодавець [PERSON] інколи вживав алкоголь, однак свідок не бачила зловживання з його боку алкоголем. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка [PERSON] . Згідно статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. (ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України) Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, надавши оцінку показанням свідків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту від 01.07.2003 року, складеного спадкодавцем [PERSON] відносно квартири № [ADDRESS] , - оскільки позивачем не доведено той факт, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, позивачем не надано жодного доказу того, що спадкодавець, її батько [PERSON] , дійсно страждав на алкогольну залежність, що могло вплинути на його волю під час складання спірного заповіту, та допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили алкогольну залежність спадкодавця, охарактеризувавши його лише з позитивної сторони. Крім того, ураховуючи, що підставою звернення позивача з позовом про визнання недійсним заповіту від 01.07.2013 року, складеного її батьком щодо квартири № [ADDRESS] , є намір позивача на отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, суд вважає за необхідне зазначити, що квартира № [ADDRESS] спадкодавцем [PERSON] за життя передана у дар його дружині, відповідачу по справі [PERSON] , на підставі Договору дарування від 19.02.2005 року, тому дана квартира не являється складовою спадкової маси після смерті [PERSON] Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання заповіту недійсним, є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed