Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 11.11.1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва між сторонами зареєстровано шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON] [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] року. Спільне життя з відповідачкою у подальшому не склалось, шлюбні відносини між ними було припинено, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає спільне сімейне життя з відповідачкою неможливим, що є підставою його звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом встановлено, що 11.11.1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва між сторонами зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1780 . Сторони від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] року. Сімейне життя позивача та відповідачки не склалось шлюб між позивачкою та відповідачем носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Outcome: approved