Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду посилаючись на те, що 17.07.2004 р., між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] Згодом спільне сімейне життя з відповідачем не склалося з причин розбіжності характерів та втрати почуття і поваги один до одного. Спільне господарство не велось. Сімейно-шлюбні відносини були припиненні на початку 2012 р. 04.05.2012 р., рішенням Сєвєродонецького міського суду їх шлюб було розірвано. За рішенням суду, місце проживання сина після розлучення, визначено разом з відповідачем. У серпні 2012 р. відповідач [PERSON] залишила його і сина, та почала мешкати за іншою адресою у м. Сєвєродонецьку з другим чоловіком. Де вона проживає на теперішній час, йому не відомо. Син залишився проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS]. З того часу, відповідач [PERSON] з сином не бачиться, його життям не цікавиться. Він вимушений один піклуватись про здоров'я сина, його фізичний, духовний, моральний розвиток, він один матеріально його забезпечує. На даний час, він з сином мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не тільки особисто не спілкується з ним та сином, а навіть не дзвонить сину по телефону. Відсутність відповідача підтверджується наступним фактом. 07.09.2015 р. Сєвєродонецьким міським судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідач не мешкає в квартирі [ADDRESS] з січня 2013 р. Суд своїм рішенням визнав відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням. З часу народження сина, лікарі виявили у нього захворювання, пов'язане з роботою серця. Він знаходиться під постійним наглядом лікарів. У зв'язку із погіршенням стану його здоров'я, він був вимушений 23.06.2015 р. звернутись до ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» у м. Київ, де сину зробили операцію на серці. Діагноз основний: М'язовий дефект міжшлункової перегородки. Після операції, сину необхідно проходити повторні консультації 1-3-6-12 міс. Також лікарі з ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» у м. Київ пропонують показати сина для обстеження лікарям з Російської Федерації та Німеччини. У зв'язку з цим, він планує у 2016 р. вивезти сина за кордон для обстеження і лікування. В наслідок відсутності відповідача, місце мешкання якої йому не відоме, ухилення її від спілкування з сином та з ним з серпня 2012 р. по теперішній час, він не може отримати дозвіл на виїзд їх сина за кордон України. У зв'язку з чим, вимушений звернутися до суду. Просить дозволити тимчасовий виїзд за кордон України неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним 16-ти річного віку за виключенням виїзду на постійне місце проживання, без згоди та супроводу його матері [PERSON], у супроводі батька [PERSON] До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, місце та час розгляду даної справи повідомлялась належним чином, причини неявки невідомі. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Від представника органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Позивач не заперечував проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту серії номер ЕН 923767, виданого Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області 03.05.2013 р. [PERSON], [INFO] є громадянином України та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.09.2007 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON], народився [INFO], батьком якого записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 5). Копія рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.05.2012 р. свідчить про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.8). Відповідно довідки КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» № 4696 від 17.12.2015 р. (а.с.6) [PERSON], 2007 р.н. проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З копії виписки № 1966/1205М, виданої ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» у м. Київ, вбачається, що [PERSON], [INFO] має діагноз основний: м'язовий дефект міжшлуночкової перегородки (а.с.7). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своїм сином з метою лікування та подальшого обстеження має намір виїхати за межі України, а саме до Російської Федерації та Німеччини. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з наступного: надання дозволу на виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу його матері - [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку порушує права матері [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини за кордоном України в один рік з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial