Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке належало його рідній прабабі [PERSON] , яка померла [INFO] , та складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, вартістю 60000 грн., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на неприватизованій земельній ділянці, площею 1689 кв.м., і належали їй на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого 02.04.1974 Виконавчим комітетом Радомишльської міської ради депутатів трудящих Житомирської області, в якому вона зазначена як « [PERSON] », та права на земельну часту (пай) у землі, площею 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9204 грн., яка перебуває у колективній власності ПКСП «Нива» м. Радомишль, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0158125, виданого 20.12.1996 на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА від 20.12.1996 № 383, зареєстрованого 21.07.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів за № 123, в якому вона помилкова зазначена як « [PERSON] ». В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вказане майно належало його прабабі [PERSON] , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Бойком В.М., яким все своє майно заповіла [PERSON] (батькові позивача), а, оскільки [PERSON] не претендує на спадщину та відмовляється від неї на користь свого сина (позивача), вважає, що він є спадкоємцем за законом, на якого третя особа передає своє право на спадкування за заповітом в порядку ст. 1266 ЦК України. Неможливість отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів у видачі яких, за його твердженням, було відмовлено відповідними державними органами через розбіжності у зазначенні прізвища, ім`я та по-батькові спадкодавця та необхідності встановлення в судовому порядку фактів родинних стосунків, фактів належності правовстановлюючих документів, вважає очевидним та формальною стороною спору. Ухвалою від 01.07.2019 суддею прийнято до провадження справу та призначено підготовче засідання на 02.08.2019. Ухвалою від 29.08.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] - [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача,представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.6), копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8) [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.10.2000 (а.с.7) [PERSON] померла [INFO] . З копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Бойком Володимиром Миколайовичем 01.03.2000 (а.с.8), [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на час її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , повністю. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0158125 (а.с.10), виданого на підставі рішення Радомишльської районної адміністрації від 20.12.1996 № 383, встановлено, що [PERSON] , яка проживає в м. Радомишль Житомирської області, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. З копії свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого 02.04.1974 Виконкомом Радомишльської міської ради депутатів трудящих (а.с.11), що житловий будинок у [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] . З копії довідки, виданої [PERSON] 14.12.2010 (а.с.14), що [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована в будинку [ADDRESS] ; крім померлої в даному будинку ніхто не був зареєстрований на день її смерті. З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.132-133) встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності померлій особі - [PERSON] . З відповіді на запит суду, наданої Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області (а.с.156), згідно перевірки, проведеної за даними Спадкового реєстру та по Алфавітним книгам обліку спадкових справ за 2000-2019 рік, до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області спадкоємці [PERSON] , яка померла [INFO] із заявами про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину - не звертались; спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , Радомишльською державною нотаріальною конторою не заведена. Оцінивши зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Беручи до уваги принцип змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). Оскільки спадкодавець - [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилась до [INFO] , а тому застосуванню щодо правового режиму спадкового майна підлягають норми Цивільний кодексу УРСР. Місцем відкриття спадщини, відповідно до положень ст. 526 ЦК УРСР (1963) є місце постійного проживання спадкодавця, тобто [ADDRESS] . Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом… Вважається, що відмовився від спадщини також спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно з положеннями ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2 ) якщо він подав державній нотаріальні конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені в ст. 549 дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 560, 562 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини; при спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтв, інших спадкоємців немає. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватись лише після прийняття спадщини. Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач [PERSON] не врахував, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування. Між тим, як слідує із матеріалів справи, Радомишльська державна нотаріальна контора у своїй відповіді від 30.07.2019 повідомила суд, що за даними Спадкового реєстру та Алфавітних книг обліку спадкових справ, спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] в Радомишльський державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.156). Тобто, позивач, що ним і було зазначено в позовній заяві, до нотаріальної контори, ні з заявою про прийняття спадщини, ні з заявою про отримання свідоцтва про визнання за ним права власності за законом на спадкове майно своєї прабаби, не звертався, що унеможливлює для суду вирішити спір про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, перелік якого зазначено у позовній заяві. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed