Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом та представником позивача були подані зміни до позовної заяви, де просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,1410 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124286400:01:001:0902, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659779; - земельну ділянку площею 0,3687 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124286400:01:001:0330, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659779. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 10.02.2011 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 0,1410 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124286400:01:001:0902, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659779; - земельної ділянки площею 0,3687 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124286400:01:001:0330, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №659779. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач - представник Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 10.02.2011 року у віці 56 років в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №153443 виданого повторно 09.04.2013 року, актовий запис №05. Ще за життя померлому належали: - земельна ділянка площею 0,1410 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124286400:01:001:0902, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №659779, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-99.61-673/2-16 від 29.07.2016 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6102630892016 сформованого 26.08.2016 року; - земельна ділянка площею 0,3687 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124286400:01:001:0330, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №659779, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-99.61-673/2-16 від 29.07.2016 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6102639302016 сформованого 30.08.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 09.02.2011 року в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого в реєстрі за №03 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 10.02.2011 року, як спадкоємець за заповітом і як особа, яка проживала на час смерті з спадкодавцем, що підтверджується довідкою №295 виданою виконкомом Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 08.09.2016 року. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» №28 (7160) від 22.07.2016 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 №659779, виданого Красіївською сільською радою 15.10.2002 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно і як вбачається з відповіді Відділу держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області (а.с.14), наданої на запит адвоката [PERSON], Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягають обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою №295 від 08.09.2016 року, виданою виконкомом Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд не бере до уваги заяву [PERSON], засвідчену секретарем виконкому Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 08.09.2016 року та зареєстрованої в реєстрі за №46, який мав право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якої він відмовився від своєї частки у спадщині на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №659779, що залишилось після смерті [PERSON], так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Натомість, вищевказана заява [PERSON] свідчить про те, що йому відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавав і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняв. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі викладеного

Outcome: approved