Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] громади в особі Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить продовжити йому строк для прийняття спадщини що відкрилася після смерті 19 грудня 1997 року його діда - [PERSON] та визнати за ним право на право на земельну частку (пай) на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області площею 2,15 в умовних кадастрових гектарах, посилаючись на те, що 19 грудня 1997 року помер дід позивача - [PERSON]. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач не звертався до нотаріуса. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 193246 від 20 січня 2011 року підтверджується, що 19 грудня 1997 року у віці 87 років, в с. Томашпіль Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], про що 19 грудня 1997 року складено відповідний актовий запис № 73. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок № 13 по вул. Республіканська в с. Томашпіль Хмільницького району Вінницької області; право на право на земельну частку (пай) на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області площею 2,15 в умовних кадастрових гектарах вартістю 51579,94 грн., яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0191580, виданого на підставі розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації від 20 червня 1997 року № 137 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 388. В свій час, а саме 23 лютого 1994 року [PERSON] склав заповіт. Відповідно до змісту зазначеного заповіту належний йому житловий будинок за № 13 по вул. Республіканська в с. Томашпіль Хмільницького району Вінницької області, а також все інше майно, на яке він мав би право на час смерті, він заповів позивачу, [PERSON] Г ригоровичу. Після смерті діда позивач, за власні кошти провів його поховання та здійснив всі необхідні, у таких випадках, обряди. Однак, незабаром йому повідомили, що за три місяці до смерті [PERSON] змінив свій заповіт в користь іншої особи. І дійсно, згодом у будинку, який належав дідові позивача, зявилися інші господарі. На запит, поданий в Управління Держземагенства у Хмільницькому районі Вінницької області, була отримана відповідь за № 1670 від 16 травня 2014 року. Із змісту даного документу вбачається, що [PERSON] дійсно, згідно із розпорядженням голови Хмільницької районної державної адміністрації № 137 від 20 червня 1997 року, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,15 в умовних кадастрових гектарах на території Порицької сільської серії ВН № 0191580, який був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за № 388. Згідно інформації Управління Держземагенства у Хмільницькому районі Вінницької області вартість земельної частки (паю), яка належала [PERSON] визначена у 51579,94 грн. Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом п. п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст. 1272 ЦК України 2003 року, ч. З якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року - 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Оскільки правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року й не мають продовжуваного характеру, то застосуванню до спірних правовідносин щодо продовження строку на прийняття спадщини підлягають норми ЦК Української РСР 1963 року. Частиною 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року передбачено право спадкоємця на продовження строку на прийняття спадщини. Так, строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за законом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved