Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1579 та неповнолітнього сина залишити проживати з нею. На обґрунтування позову зазначено, що 01.09.1990 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1579. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання неодноразово виникали різного роду непорозуміння. Так, на думку позивача основною причиною розпаду відносин є різниця характерів, протилежність поглядів на сімейне життя, відсутність між сторонами взаєморозуміння, в звязку з чим вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить місце проживання сина залишити з нею. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилась, надала заяву згідно якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Також не заперечує про визнання місця проживання сина [PERSON] з позивачем - [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Враховуючи думку сторін викладену в заявах, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 01.09.1990 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1579, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-КЕ № 295240, яке видане 01.09.1990 року. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І КЕ № 069178, яке видане 14.02.2001 року відділом РАЦС Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, суперечило б інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони дійшли згоди про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матірю, що підтверджується їхніми заявами. Суд вважає це правильним і таким, що відповідає інтересам дитини.\~\~\~\~ Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що для найкращого забезпечення інтересів дитини, місце проживання [PERSON], [INFO], слід залишити з матірю [PERSON] Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище позивача за її вимогою необхідно залишити «Бєльська». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 142 ЦПК України та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов підлягає задоволенню та відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved