Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів: міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», [PERSON], про звільнення майна з-під арешту та просив звільнити з-під арешту автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 638, 2000 року випуску, червоного кольору, тип: фургон малотоннажний-B, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], накладеного міським відділом ДВС Мукачівського МРУЮ в Закарпатській області, мотивуючи свої вимоги тим, що даний автомобіль він придбав на аукціоні та є його власником, однак, у зв'язку із накладеним арештом та оголошенням транспортного засобу у розшук, він не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак його представник подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» - у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Добоні В.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2013 року (ВП № 41289151) було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON], у тому числі щодо автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель 638, 2000 року випуску, червоного кольору, тип: фургон малотоннажний-B, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27.06.2006 року. Крім того, Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Добоні В.М. про розшук майна боржника від 03 лютого 2014 року (ВП № 41289151) було оголошено розшук спірного транспортного засобу. Позивач [PERSON] придбав спірний автомобіль на аукціоні, що підтверджується платіжним дорученням № @2PL946849 від 26.07.2012 року, а тому набув права власності на нього, однак, у зв'язку із накладеним арештом та оголошенням транспортного засобу у розшук, він не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд (підтверджується Актом № 2235 від 18.05.2015 року огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Враховуючи те, що накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 638, 2000 року випуску, червоного кольору, тип: фургон малотоннажний-B, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], порушує та обмежує права [PERSON] як його власника, то позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved