Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про стягнення моральної шкоди, отриманої у зв`язку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 01.03.1994 по 14.08.2002 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи машиністом електровоза, прохідником підземним, з повним робочим днем у ВП «Шахта «Капітальна» (колишня назва ВП «Шахта «Стаханова»). 15.08.1998 о 12.40 год. після виконання робіт з ремонту конвеєра СР-70 при пересуванню по монтажному ходку південної корінної лави пл Л1 горизонту 1136 м ПК 12-13 він оступився, при цьому нога попала між металевими деталями, внаслідок чого було травмовано його праву гомілку. У травматологічному відділенні Мирноградської (колишня назва Димитровська) ЦМЛ йому було встановлено діагноз: перелам внутрішньої гомілки та нижньої третини малої гомілкової кістки правої гомілки із сувом. За даним фактом складений акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 19.08.1998. У зв`язку з цим він перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Мирноградської ЦМЛ у період з 15.08.1998 по 24.08.1998. Після проходження лікування за рішенням МСЕК від 13.12.2018 йому було встановлено за сукупністю 65% втрати працездатності безстроково, з яких 55% - внаслідок професійного захворювання, отриманого на іншому підприємстві, 10% - внаслідок травми 1998 року на підприємстві відповідача. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевного спокою, які він відчуває до теперішнього часу. Тривалі душевні хвилювання викликані безглуздою травмою, яку можливо було уникнути, якщо б відповідач не допустив захаращення проходу на гірничій виборці. Тепер після травми він відчуває болі внаслідок зміни погоди, вимушений обмежувати навантаження на ногу. Відшкодування моральної шкоди йому не здійснювали те не пропонували. Відповідачем були порушені санітарні норми та норми охорони праці. Відповідач не забезпечив його робочі місця допоміжним устаткуванням, яке б зменшувало несприятливі виробничі фактори до допустимої величини. Ним нормативні акти з охорони праці не порушувалися. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 7000 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» Заговорич Є.Г. до суду також не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, та надав відзив на позов, відповідно до якого вказав, що за рішенням Димитровського міського суду від 18.01.2019 у справі № 226/3439/18 на користь позивача з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» стягнуто у відшкодування моральної шкоди 35000 грн, отриманої внаслідок втрати 65% працездатності, з яких 55% - за профзахворюванням на ДП «ВК «Краснолиманська», та 10% - по травмі 1998 року на ДП «Мирноградвугілля». Оскілкьи суд при стягненні моральної шкоди у 35000 грн виходив із 65% втрати працездатності, в які включені 10%, предмет спору відсутній, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою судді від 22.04.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 01.03.1994 по 14.08.2002 перебував у трудових відносинах з шахтою ім.. О.Г.Стаханова, правонаступником якої є відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» державного підприємства «Мирноградвугілля», працюючи машиністом електровозу 3 розряду з повним робочим днем у шахті та прохідником 4 та 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений за власним бажанням згідно за ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.8-11). [PERSON] 15.08.1998 о 12.40 год. при виконанні трудових обов`язків в якості машиніста електровозу 3 розряду після виконання робіт з ремонту конвеєра СР-70 при пересуванні по монтажному ходку південної корінної лави пл Л1 горизонту 1136 м ПК 12-13 оступився, внаслідок чого було травмовано його праву гомілку та він був госпіталізований до лікарні. За даним нещасним випадком складений акт за формою Н-1 № 272 від 19.08.1998 (а.с.22-23). З тексту акту вбачається, що причиною настання нещасного випадку є порушення правил пересування по гірничій виробці зі сторони потерпілого (а.с.22). Через отриману 15.08.1998 травму [PERSON] з 15.08.1998 по 24.08.1998 перебував на лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні з діагнозом: закритий перелам внутрішньої гомілки та нижньої третини малої гомілкової кістки правої гомілки із сувом та підвивих стопи зовні (а.с.24). 13.12.2018 МСЕК позивачу первинно було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з яких за професійними захворюваннями сукупно 55%, за трудовим каліцтвом 10%, та третя група інвалідності безстроково. Йому рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульманолога та травматолога, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с.12-13, 14). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18.01.2019 з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди стягнуто 35000 грн внаслідок професійних захворювань та втратою 55% професійної працездатності (а.с.26-27). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Між тим, 01.01.2015 набрав чинності\~Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~в редакції\~Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина восьма\~статті 36 цього Закону\~передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України\~та\~КЗпП України. Пункт 1 частини другої\~статті 10 цього Закону\~передбачає обов`язок страховика - Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. Отже, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2018 у справі № 579/951/16ц, відповідно до якої ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01 січня 2015 року, незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК \~стійкої втрати професійної працездатності позивача. Таким чином, у разі нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника. Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування нещасного випадку, який трапився з позивачем. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем надано достатньо доказів, за якими можна судити про наявність його страждань. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Суд не приймає позицію відповідача з приводу того, що стягнута за рішенням\~Димитровського міського\~суду від\~18.01.2019\~ сума\~у розмірі\~35000\~грн у\~відшкодування завданої\~позивачу моральної\~шкоди вже\~враховує 10%\~втрати \~працездатності позивача\~ по\~травмі 1998\~року,\~оскільки це\~не відповідає\~дійсності.\~За наведеним\~судовим рішенням\~на користь\~відповідача стягнута\~моральна \~шкода з\~ДП «ВК «Краснолиманська» лише з урахуванням 55% втрати працездатності позивача у зв`язку з професійним захворюванням, без врахування 10 % втрати працездатності позивача по травмі. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров`я, розмір (10%) і безстроковий характер втрати працездатності, те, що отримана позивачем травма на виробництві відповідача не призвела до втрати професії, позивач продовжував працювати прохідником, як і раніше. Суд, також враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення правил безпеки праці, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 5000 грн. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~враховуючи,\~що заявлено\~позов немайнового\~характеру,\~суд вважає\~необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 548,86 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial