Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування дитини. У позові вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дочку [PERSON],[INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.07.2017 року розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], були змінені, а саме: збільшено їх розмір з 350 грн. щомісячно до 650 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час, їх донька захворіла, має хронічне захворювання, потребує постійного прийняття ліків, лікування у стаціонарному відділенні, проведенні додаткових консультацій у лікарів Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні, на що потрібні значні кошти, а визначений судом розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання неповнолітньої доньки, в добровільному порядку відповідач додаткову матеріальну допомогу не надає, а тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 9858,49 грн. Відповідач надав на позов відзив, в якому заперечує проти позовних вимог з наступних підстав: розмір аліментів було збільшено до 650 грн. саме через те, що донька хворіє і потребує лікування; докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не є належними та допустимими. Також просив звернути увагу на скрутне матеріальне становище його сім'ї: на даний час він не працевлаштований, не має власного житла, на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, 2011 та 2017 років народження, та непрацююча дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років; крім того, він сплачує аліменти на свою доньку від другого шлюбу; має батьків пенсійного віку. Діти також дуже часто хворіють, а також мають хронічні захворювання, що призводить до значних додаткових витрат на їхнє лікування. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Зауважили, що позивач отримує невисоку заробітну плату, приблизно 3000 грн. на місяць, що не дозволяє в повному обсязі сплачувати лікування дитини. Крім того, позивач щомісячно погашає кредитну заборгованість за придбання квартири. Просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надали пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Наполягали на тому, що докази по справі не є належними та допустимими. Крім того, судом вже був врахований стан здоров'я дитини при розгляді справи про збільшення розміру аліментів. В матеріалах справи містяться виписки із медичної карти дитини, які є різними: в одних не зазначено рекомендоване лікування, а в інших вже з'являється перелік ліків, до того ж виписки підписані різними лікарями, що, враховуючи, що позивач працює у даному медичному закладі, викликає сумніви у справжності виписок, які були додані як додаткові докази. Відповідач звернув увагу на скрутне матеріальне становище, а саме, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, які часто хворіють і перебувають на «Д» обліках, дружини, яка перебуває у декретній відпустці, двох батьків-пенсіонерів, відсутність постійної роботи, відсутність власного житла. Зауважив, що позивач жодного разу не повідомила його про хворобу доньки, він би надавав посильну допомогу, а 10000 гривень є сумою, яку він не зможе виплатити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини , яка проживає разом з матір'ю, позивачем у справі. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.07.2017 року розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], були змінені, а саме: збільшено їх розмір з 350 грн. щомісячно до 650 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання законнної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття . Підставою позову про стягнення додаткових витрат на дитину є хвороба неповнолітньої [PERSON], що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, а саме: згідно виписки стаціонарного хворого [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальній Лубенській центральній міській лікарні з 12.04.2017 р. по 19.04.2017 р. з діагнозом «гострий гастрит, функціональне порушення підшлункової залози»; згідно виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого № 1454 [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у Полтавській обласній дитячій клінічній лікарні з 20.04.2017 р. по 05.05.2017 р., клінічний діагноз «жовчокам'яна хвороба, хронічний гастродуоденіт, хелікобактерасоційований, зі збереженою кислотоутворною функцією, період загострення. Функціональний розлад жовчного міхура. Порушення менструального циклу. Вегето-судинна дисфункція по ваготипу. Астено-невротичний синдром». Також хвороба неповнолітньої [PERSON] підтверджується консультативними висновками спеціалістів № 564, №645 від 15.11.2017 р., № 581 від 03.08.2017 р., № 756 від 03.08.2017 р., № 1593 від 24.01.2018 р., виписками із медичної карти форми 027/о від 07.05.2018 р. та від 07.12.2018 р. Позивачем документально підтверджені витрати на придбання медичних препаратів за призначенням лікарів на суму 18 805,08 гривень (а.с. 23-28, 82-108). СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, не має у власності нерухомого майна, має двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дружину, яка отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. на місяць, також відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], та має батьків пенсійного віку. При цьому суд бере до уваги, що доказів того, що відповідач утримує [PERSON] та своїх батьків суду не надано, він є особою працездатного віку, відомостей про наявність захворювань, які б перешкоджали працевлаштуванню, суду не надано. Також, встановлено, що позивач [PERSON] отримує заробітну плату в розмірі близько 4000 грн. на місяць, розмір аліментів складає 650 гривень на місяць, при цьому вона має зобов'язання по виконанню кредитного договору, який було укладено з метою придбання житла, має низку захворювань шлунково-кишкового тракту. З цього приводу суд зазначає, що законодавцем встановлений обов'язок, а не право, батьків піклуватися про здоров'я дитини і цей обов'язок повинен виконуватися, незважаючи на скрутне матеріальне становище обома батьками. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням обов'язку обох батьків утримувати свою дитину, суд вважає, що аліменти в розмірі 650 грн. щомісячно, є сумою, що навіть не відповідає обов'язку батька забезпечити частину витрат на утримання дитини, з урахуванням її мінімальних життєвих потреб. Той факт, що відповідач не працює, має ще трьох неповнолітніх дітей, не може звільняти його від обов'язку належного утримання цієї дитини, так як він працездатного віку, і має можливість знайти собі роботу. Зауваження відповідача щодо невідповідних доказів, які були надані до позову позивачкою, також не можуть братися до уваги, оскільки відповідач мав можливість спілкуватися з донькою, але не цікавився її станом здоров'я, ніякої допомоги не пропонував, самоусунувся від проблем, які потребували його втручання. Також не заслуговують на увагу доводи представників відповідача щодо того, що хвороба дитини стала підставою для збільшення розміру аліментів, а тому не може бути ще і підставою для стягнення додаткових витрат, оскільки розмір аліментів може бути збільшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, а стягнення додаткових витрат на дитину пов'язане з особливими обставинами, в даному випадку хворобою. Представниками відповідача також неодноразово наголошувалось на тому, що докази є неналежними та недопустимими. Однак, суд не може погодитися з такими доводами, оскільки чеки, медична документація містить інформацію щодо предмета доказування, а доказів того, що вони були отримані з порушенням порядку, встановленого законом суду не надано. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. І матеріали даної справи містять належні докази про вартість лікування дитини в сумі 18805,08 грн., що підтверджено фіскальними, товарними чеками та призначеннями лікарів. В той же час необхідність придбання ліків на суму 911,90 грн. не підтверджено відповідними призначеннями лікарів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9402,54 грн. (18805,08 / 2). Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial