Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в обґрунтування якого вказав, що з 13.05.1993р. по 06.10.2015р. він працювала у відповідача та був звільнений за станом здоров'я за 3-ю групою інвалідності. У день звільнення не працював у зв'язку з тривалим лікуванням. 06.10.2016р. позивач додатково звернувся до відповідача із заявою, якою просив провести розрахунок з ним та виплатити вихідну допомогу у зв'язку зі станом здоров'я, яку відповідач отримав 04.11.2015р. У порушення ст.116 КЗпП України, відповідач до теперішнього часу не провів остаточного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, підприємство повинно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 06.10.2015р. по день рішення суду. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.10.2015р. по день рішення суду. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що у мотивувальній частині позову замість невірної дати 16.03.2015 вірною є дата 16.12.2015. Представник відповідача надав суду письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні, де вказав, що з позовними вимогами згоден частково з наступних підстав. На 28.01.2016р. позивачу сплачено 3104,63 грн. - 22.12.2015р.; 656,92 грн. - 23.12.2015р. Заборгованість складає 15766,14 грн. Затримка виплат розрахункових пов'язана з недофінансуванням держбюджетом витрат на собівартість видобувного вугілля, тобто вини підприємства за несвоєчасною виплатою розрахункових немає. Судом встановлено, що позивач з 17.08.1994р. по 06.10.2015р. знаходився у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за ч.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (інвалідність 3-ї групи), що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.3-4). Позивач звернувся із заявою про розрахунок від 06.10.2015р., яку відповідач отримав поштою 04.11.2015р. (а.с.5-7). Згідно довідки відповідача від 07.12.2015р., середньоденний заробіток позивача складає 242,70 грн. (а.с.8). Згідно довідки відповідача від 28.01.2016р., позивач був звільнений 06.10.2015р. за станом здоров'я та йому було нарахована вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку в сумі 24320,12 грн. До виплати сума склала 19527,69 за жовтень місяць. У грудні 2015р. нарахована компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 62,09 грн. До виплати сума склала 49,94 грн. Станом на 28.01.2016р. виплачено: за жовтень 2015р. - 3104,63 грн. - 22.12.2015р.; - 656,92 грн. - 23.12.2015р. Заборгованість складає 15766,14 грн. За грудень 2015р. - не виплачено, заборгованість складає 49,94 грн. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивач звільнився 06.10.2015р., але повний розрахунок з позивачем не здійснений до теперішнього часу. Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні сум по день рішення суду. Суд вважає, що стягненню підлягає сума: 19416 грн. з розрахунку 242,70 грн. х 80 робочих днів за період з 07.10.2015р. по 29.01.2016р. При цьому, суд вважає, що розрахунок необхідно проводити не з 06.10.2015р., як про це просить позивач, а з 07.10.2015р., оскільки згідно абз.2 п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., днем звільнення вважається останній день роботи. Тому суд вважає, що у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 06.10.2016р. необхідно відмовити. Доводи представника відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування як на підставу для незастосування ст.117 КЗпП України, не ґрунтуються на законі. При цьому, відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, суд враховує постанову ВСУ від 03.07.2013р. у справі № 6-64ц13 де зазначено, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Крім цього з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 482,38 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р.,

Outcome: partial