Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці про стягнення недоплаченого відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат, мотивуючи позовні вимоги тим, що він впродовж 1977-1993 років працював на різних посадах (за різними робочими спеціальностями) на Вінницькому ордена Трудового Червоного Прапора хімічному заводі ім. Я.М. Свердлова (Виробничому об'єднанні «Хімпром»). У 1988 році у нього було встановлено професійне захворювання, внаслідок чого він втратив 40% професійної працездатності; з січня 1991 року відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 50%; з січня 1997 року відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 60%; з січня 2004 року відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 70% та йому було присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Вінницьке державне підприємство «Виробниче об'єднання «Хімпром» було ліквідоване без правонаступника, з 01.06.2001 року страхові виплати виплачуються Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці у розмірі. У січні 2013 року [PERSON] звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці щодо перерахунку страхових виплат, вважаючи, що вони сплачувалися у заниженому розмірі, оскільки Вінницьким ордена Трудового Червоного Прапора хімічним заводом ім. Я.М. Свердлова (Виробничим об'єднанням «Хімпром») з 1992 року належним чином не виконувалися положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення», постанови Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати», Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, однак листом від 18.01.2013 року № 35-06-25-01 йому було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 76117,80 грн. та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.02.2014 року) підтримали з наведених у позові підстав та просили стягнути з відповідача на користь позивача недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 72 719,44 грн., а також понесені судові витрати. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці - Олійник А.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов від 02.07.2013 року № 392-02-24-02 (а.с. 66), наголосивши, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці є неналежним відповідачем у даній справі, а матеріали справи містять суперечливі відомості щодо розміру заробітної плати, з якої обраховується розмір втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали особової справи [PERSON], заведеної у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 25 квітня 1977 року № 49-к [PERSON] зараховано слюсарем по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 3 розряду в ремонтно-механічний цех з 25.04.1977 року. Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 26 березня 1984 року № 196 [PERSON], слюсаря по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 4 розряду ремонтно-механічного цеху, звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП УРСР з 02.04.1984 року. Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 29 жовтня 1984 року № 487 [PERSON] зараховано слюсарем по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 4 розряду в ремонтно-механічний цех з 30.10.1984 року. Наказом Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 28 листопада 1986 року № 626 [PERSON] присвоєно 5 розряд слюсаря по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив ремонтно-механічного цеху з 28.11.1986 року. Наказом Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 02 листопада 1987 року № 496 [PERSON] переведено слюсарем-ремонтником 5 розряду ремонтно-механічного цеху з 02.11.1987 року. Наказом в.о. директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 14 листопада 1988 року № 99-к [PERSON], слюсаря-ремонтника ремонтно-механічного цеху, переведено контролером окремої воєнізованої команди ВОХР з 15.11.1988 року. Наказом генерального директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора виробничого об'єднання «Хімпром» від 15 серпня 1990 року № 65-к на підставі протоколів засідань кваліфікаційних комісій та в зв'язку з введенням нових умов оплати праці [PERSON], контролеру ВОХР, встановлено нове найменування професії - контролер на контрольно-перепускному пункті з 01.08.1990 року. Наказом від 08 жовтня 1993 року № 454 [PERSON] було звільнено в зв'язку з виходом на пенсію згідно п. 2 ст. 40 КЗпП з 09.10.1993 року. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 17), Архівною довідкою від 12.02.2013 року № Б-Ш-1461/24-04-04 (а.с.28), особовою карткою [PERSON] (а.с. 122). Як вбачається з особової справи [PERSON], зокрема, з Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.10.1988 року (а.с. 25-27) у [PERSON] було встановлено професійне захворювання, внаслідок чого він втратив 40% професійної працездатності; з січня 1991 року відсоток втрати професійної працездатності [PERSON] збільшився до 50%; з січня 1997 року відсоток втрати професійної працездатності [PERSON] збільшився до 60%; з січня 2004 року відсоток втрати професійної працездатності [PERSON] збільшився до 70% та йому було присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання (а.с. 16,18-24). Вінницьке державне підприємство «Виробниче об'єднання «Хімпром» було ліквідоване без правонаступника, з 01.06.2001 року страхові виплати [PERSON] виплачуються Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці. У січні 2013 року позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці щодо перерахунку страхових виплат, оскільки вважає, що вони сплачуювалися у заниженому розмірі, однак листом від 18.01.2013 року № 35-06-25-01 йому було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Відповідно до ч. 7 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди до 11 липня 2001 року визначався Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 (далі - Правила). Відповідно до п. 4 Правил, відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я (надалі - потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Згідно п. 9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я; визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає. П. 22 Правил визначено, що середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності; середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. П. 4 Постанови Кабінету міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» передбачено підприємствам, установам і організаціям визначити розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати»; провести з 1 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів; установити, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, які призначатимуться після 1 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності; сума заробітної плати до 1 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів. П.п. 3,10 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо; премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату; премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді; у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді; одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі; при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю; у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей; виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток; у випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів); у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв'язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вище оплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться; працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, можуть провадитися, якщо не передбачено у колективному договорі, виходячі з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов'язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок. Однак, Вінницьким ордена Трудового Червоного Прапора хімічним заводом ім. Я.М. Свердлова (Виробничим об'єднанням «Хімпром») з 1992 року належним чином не виконувалися положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення», постанови Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати», Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, внаслідок чого [PERSON] отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат. Відповідно до Висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1273/13-21 від 30.10.2013 року, розрахунок відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання [PERSON] за період з 1 травня 1992 року до 31 травня 2013 року, наведений у позовній заяві від 28 травня 2013 року документально підтверджується в сумі 72 719,44 грн., що на 3398,36 грн. менше, ніж у розрахунку відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання [PERSON] за період з 1 травня 1992 року до 31 травня 2013 року, наведеному у позовній заяві від 27 травня 2013 року. При цьому, суд критично оцінює твердження представника відповідача, що висновок експертизи є недостатнім та недопустимим доказом у даній справі, так як матеріали справи містять суперечливі відомості щодо розміру заробітної плати, з якої обраховується розмір втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, оскільки представником відповідача не заявлялося клопотання про призначення та проведення додаткової чи повторної судової економічної експертизи. Письмове клопотання від 28.01.2014 року про допит експерта [PERSON] у судовому засіданні 13.02.2014 року не було підтримано представником відповідача у зв'язку з недоцільністю даної процесуальної дії. Суд також приходить до висновку, що експертом було правомірно використано при розрахунках середню відкориговану заробітну плату працівників ДП «ВО «Хімпром» [PERSON] та [PERSON] за січень-квітень 1992 року, оскільки вони працювали слюсарями 5-го розряду як і позивач [PERSON], та це відповідає роз'ясненням Міністерства праці України № 15-2206 від 17 червня 1992 року «Про деякі питання застосування пункту 4 абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення». Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату працездатності», уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. З огляду на вищевикладене, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці є належним відповідачем у даній справі. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці на користь [PERSON] 8096 грн. судових витрат на проведення судово-економічної експертизи, оскільки згідно п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звільняються від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved