Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього суму матеріальних збитків у розмірі 10\~200 грн., проценти 887,82 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 7\~648,02 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 12.06.2014 р., за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, останнього визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 190 КК України 2 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено [PERSON] від відбування основного покарання. Вказаним вироком встановлено, що внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, відповідач [PERSON] завдав позивачу [PERSON] матеріальних збитків на загальну суму 10\~200 грн. і вона, як особа, яка є потерпілою від кримінального правопорушення має право на відшкодування таких збитків. Крім того, просить стягнути штрафні санкції у відповідності до ст. 625 ЦК України, саме інфляційні та три проценти річних на загальну суму 8\~535,88 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 12.06.2014 р. у справі №464/6128/13-к обвинуваченого [PERSON], [INFO], визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 190 КК України 2 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено [PERSON] від відбування основного покарання. Як вбачається зі змісту вищевказаного судового рішення, при розгляді кримінального провадження судом було встановлено, що [PERSON], повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, використовуючи свого помічника для своїх протиправних намірів, уклав 05.09.2012 року в с.Суховоля Городоцького району Львівської області договір індивідуального замовлення на виготовлення міжкімнатних та вхідних дверей з [PERSON] на загальну суму 15900 грн. та отримав від останньої грошові кошти в сумі 700 грн. в якості завдатку. Після чого, 05.09.2012 року в офісі СПД ФОП [PERSON] по вул. Персенківка, 12 в м.Львові між [PERSON] та ПАТ «ОТП-Банк» було укладено кредитний договір на суму 14200 грн., які в подальшому були перераховані на поточний банківський рахунок [PERSON], після чого на картковий рахунок [PERSON] та зняті ним у готівковому вигляді. Однак, свої зобов'язання згідно укладеного договору [PERSON] виконав лише частково, а решту коштів привласнив собі та використав на власні потреби, чим спричинив [PERSON] матеріальних збитків на суму 10200 грн. (а.с. 7-31). Відповідно до\~ст.61 ЦПК України\~вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищезазначеного вироку суду, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу [PERSON] є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З вироку Сихівського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року\~\~вбачається, що в результаті вчинення кримінального правопорушення, [PERSON] завдав позивачу [PERSON] матеріальних збитків на суму 10\~200 грн.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1177 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. На підставі вищенаведеного, суд вбачає вину відповідача, причинний зв'язок між діями [PERSON] та заподіяною [PERSON] майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 10\~200 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період заборгованості з 06.10.2012 р. 30.08.2015 р. три проценти річних становить 887, 82 грн., а інфляційні нарахування 17\~848,06 грн. (а.с.3,4), які слід стягнути з відповідача в користь позивача. Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання вказаного позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідача слід стягнути в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved