Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ\~НП в Харківській області, Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області, Київського ВП ГУНП в Харківській області, Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відділів поліції ГУ НП в Харківській області, в якому просив визнати протиправними бездіяльність посадових осіб відділів поліції та стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 35\~000\~000,50\~грн. В обґрунтування позову зазначено, що 23.07.2018 позивач [PERSON] звернувся до прокуратури Харківської області за фактом порушення його прав на безкоштовний проїзд в громадському транспорті, до цього звертався за фактом вказаних порушень його прав до органів поліції. У зв`язку з бездіяльністю органів поліції та прокуратури позивач звернувся зі скаргою до слідчого судді і ухвалою слідчого судді було зобов`язано орган досудового розслідування внести відомості за однією з його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР). За іншими його заявами органи досудового розслідування відомості до ЄРДР не внесли, допустили незаконну бездіяльність, так само як і допустили бездіяльність щодо здійснення досудового розслідування за його заявами щодо корупційних правопорушень та розпиття алкогольних напоїв співробітниками Харківського національного університету радіоелектроніки, у зв`язку з чим були порушені права позивача на безкоштовну якісну освіту. У зв`язку з цим позивач [PERSON] стверджує, що вищевказаною бездіяльністю органів поліції йому заподіяно моральної шкоди, яку позивач оцінює у сумі 35\~000\~000,50\~грн. 21.09.2018 ухвалою судді Теслікової\~І.\~І. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 19.11.2018 ухвалою судді Теслікової\~І.\~І. позовну заяву [PERSON] повторно залишено без руху. 04.02.2019 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Шелест\~І.\~М. 04.03.2019 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі. 21.06.2019 надійшов відзив ГУНП в Харківській області, згідно якого представник відповідача проти задоволення позову [PERSON] заперечував, просив у його задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач не надав доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, обмежившись лише загальним посиланням на бездіяльність органу досудового розслідування. 08.07.2019 ухвалою суду в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено, у справі закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, тому його неявка відповідно до ч.\~1 ст.\~223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача ГУНП в Харківській області надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 23.07.2018 [PERSON] звернувся до ГУНП в Харківській області з заявою щодо вчинення кримінальних правопорушень автобусними перевізниками ТОВ\~«Гюнсел», ТОВ\~«ААЗ Автолюкс», «підприємством автобусних станцій», ПАТ\~«Українська залізниця» за фактом відмови останніх у безкоштовному проїзді позивачу як учаснику бойових дій (а.с.\~81). Також 23.07.2018 [PERSON] звернувся до Прокуратури Харківській області з заявами про вчинення кримінальних правопорушень щодо зловживання повноваженнями співробітниками ТОВ\~«Гюнсел», щодо зловживання повноваженнями співробітниками Харківського підприємства автобусних станцій, а також щодо зловживання повноваженнями співробітниками ПАТ\~«Українська залізниця». 06.09.2018 ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м.\~Харкова по справі №\~646/4811/18, №\~646/4809/18 та №\~646/4810/18 частково задоволено скарги [PERSON] , зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості до ЄРДР за заявами [PERSON] від 23.07.2018 щодо зловживання повноваженнями співробітниками ТОВ\~«Гюнсел» (а.с.\~5), щодо зловживання повноваженнями співробітниками Харківського підприємства автобусних станцій (а.с.\~6), та щодо зловживання повноваженнями співробітниками ПАТ\~«Українська залізниця» (а.с.\~99). 13.09.2018 [PERSON] звернувся до Прокуратури Харківській області з заявами про вчинення кримінального правопорушення слідчим [PERSON] та прокурором Харківської місцевої прокуратури №\~2 Мироненко\~С.\~С., а також прокурором Прокуратури Харківської області [PERSON] , та ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 10.10.2018 по справі №\~646/6369/18 та №\~646/6371/18 було зобов`язано компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відомості за заявами [PERSON] від 13.09.2018 до ЄРДР (зв.б. а.с.\~99 та а.с.\~100 відповідно). Крім того, 16.05.2018 [PERSON] звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.\~382 КК України, та ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 24.07.2018 по справі №\~646/3093/18 зобов`язано компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відомості за вказаною заявою [PERSON] до ЄРДР (а.с.\~101). Також [PERSON] надані ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 26.11.2018 у справі №\~646/3693/18, якою скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області про закриття кримінального провадження №\~42018220000000513 за ч.\~1 ст.\~366 КК України (а.с.\~97), від 05.11.2018 у справі №\~646/6372/18, якою скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №\~42018220000000844 (а.с.\~98). Частиною першою ст.\~22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Приписами ст.\~23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст.\~1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За правилами ч.\~1 ст.\~1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №\~4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичні негативні правові наслідки протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї, у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. Тобто, вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Згідно із ч. 6 ст.\~81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] заявив даний позов до органів національної поліції та Державної казначейської служби, стверджуючи, що протиправною бездіяльністю перших йому було заподіяно моральної шкоди, а другий здійснює відповідне списання коштів, стягнутих на відшкодування моральної шкоди. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Враховуючи зміст позовних вимог та коло відповідачів предметом доказування у даній справі є: 1)\~факт здійснення органами національної поліції протиправної бездіяльності у відношенні позивача; 2)\~факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок такої протиправної бездіяльності органів національної поліції. Надані позивачем ухвали слідчих суддів за результатами оскарження бездіяльності органів прокуратури щодо невнесення відомостей в ЄРДР за заявами [PERSON] , якими зобов`язано уповноважених осіб органів прокуратури внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР, а також інщі ухвали слідчих суддів, стосуються бездіяльності посадових осіб Харківської обласної прокуратури (Прокуратури Харківської області), яка не є відповідачем за даним позовом. Натомість жодних належних, допустимих та достовірних доказів протиправної бездіяльності посадових осіб органів Національної поліції у відношенні [PERSON] , останнім до суду не надано, як і доказів того, що дії посадових осіб відділів поліції мали безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача, як і на підтвердження пов`язаних з цим стверджуваних позивачем його сильних душевних страждань. Позивачем також не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Письмова заява?пояснення [PERSON] (матері позивача), що її сину [PERSON] дійсно була спричинена моральна шкода протиправною бездіяльністю районних відділів Національної поліції не може бути належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні ст.ст.\~77-79 ЦПК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.\~1 ст.\~12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч.\~3 ст.\~12, ч.\~1 ст.\~81 ЦПК України) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч.\~2 ст.\~12 ЦПК України). Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що хоча п.\~1 ст.\~6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed