Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її користь на утримання їх сина [PERSON], [INFO], з 500,00 грн., визначивши їх у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину щомісячно, починаючи з 21.03.2018 р. і до повноліття дитини, з наступною індексацією зазначено розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, та стягнути з відповідача судові витрати на надання правової допомоги в сумі 3250,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання їх сина у розмірі 500,00 грн. щомісячно. Позивачу стало відомо, що відповідач працює в Польщі. На її звернення до відповідача з проханням сплачувати аліменти на утримання їх сина у розмірі ? частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту отримання її звернення з приводу збільшення розміру аліментів, у спосіб зміни способу їх присудження, 21.03.2018р. відповідач направив на електронну адресу позивача лист із зухвалою реплікою, та не відповівши на її вимогу, в період з квітня по червень 2018 р. тричі перерахував позивачу по 1000,00 грн. Однак, такої суми аліментів не вистачає для забезпечення потреб дитини в одязі, харчуванні, відпочинку, підготовці до школи тощо, а позивач, будучи працевлаштованою, самостійно неспроможна забезпечити сина всім необхідним, крім того, нещодавно помер батько позивача, який періодично надавав їй матеріальну допомогу. У своєму відзиві від 20 липня 2018 року [PERSON] частково заперечив проти позовних вимог через їх необгрунтованість. Вважає неможливою сплату ним аліментів у розмір ? частини всіх видів його заробітку через проживання ним на території Польщі, де він офіційно працевлаштованим не був і не мав стабільного доходу. На даний час відповідач перебуває на території України, самостійно збільшив розмір аліментів, сплачуючи щомісячно позивачу по 1000,00 грн. на місяць, а також оплачує рахунки за зберігання пуповинної крові в банку крові. Від спілкування з сином він не відмовлявся, позивач сама забороняє йому бачитись із сином, також заборонила сину їхати з ним на літній відпочинок, у зв'язку з чим відповідач був вимушений звертатись в поліцію. Позивач не надала суду доказів про свій дохід, що унеможливлює побачити її реальний фінансовий стан. Крім того, на його утриманні перебуває непрацездатна матір пенсіонерка, яка отримує мінімальну пенсію. Таким чином, відповідач вважає, що він сплачує на користь позивача аліменти в повному обсязі. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення такого позову з наступних підстав. Як встановлено судом, від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-12). 19.03.2018 р. на електронну адресу [PERSON] позивачем було направлено заяву про перегляд розміру аліментів з 500,00 грн. на ? частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 4000,00 грн., починаючи з березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на яку відповідач 21.03.2018 р. відповів позивачу зухвалою реплікою (а.с. 15-18). 05.04.2018 р. на адресу Державної фіскальної служби України, Міграційної служби України, Державної прикордонної служби України представником позивача було направлено адвокатські запити щодо розміру задекларованого [PERSON] доходу починаючи з 2015 р., дати перетину ним кордону України з 2016 р. в прямому та зворотному напрямках, декларування готівки чи інших цінностей, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дат перетинання кордону України з 2016 р. в прямому та зворотному напрямках, однак дані установи відмовили у наданні запитуваної інформації через її обмежений доступ (а.с. 19,20,22,23,25,26,28-33). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, відповідач перебував на території Польщі з метою заробітку, де офіційно працевлаштованим не був. Дані обставини підтверджені і самим відповідачем. Як вбачається з облікової картки на особу, яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, [PERSON] 22.07.2016 р. було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER], зі строком дії до 22.07.2026 р. (а.с.69,70). Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про перебування на його утриманні матері пенсіонерки, яка отримує мінімальну пенсію, оскільки, крім пенсійного посвідчення [PERSON], [INFO], ним не надано жодного доказу, що підтверджує її дохід та/або її перебування на утриманні свого сина [PERSON] (а.с.65,66). За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи встановлений законодавцем прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та беручи до уваги перебування відповідача на території Польщі з метою заробітку, суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 року у справі № 755/31170/13-ц, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON], з 500,00 грн. на ? заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Змістом ч. 2 ст. 184 СК України встановлено, що відповідно до закону індексації підлягає лише розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, тому змінений судом розмір аліментів на ? заробітку (доходу) відповідача індексації не підлягає. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат позивача на професійну правничу допомогу необхідно відмовити виходячи з наступного. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, в порушення вищевказаних норм, позивачем не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, тобто документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішуються питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial