Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом вказуючи на те, що під час шлюбу з відповідачкою [PERSON] відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 09.02.2002 року набули у спільну власність подружжя металевий торговий кіоск площею 6 кв. метрів. Договір купівлі-продажу був при цьому оформлений на відповідачку - [PERSON] та розмістили зазначений кіоск по [ADDRESS], як кіоск (ларьок) «[INFO]». Після розірвання шлюбу згідно судового рішення від 08.02.2012 року, сторони добровільно уклали письмовий договір про поділ спільно нажитого майна, при тому ларьок «[INFO]» за взаємною згодою було вирішено залишити у його ([PERSON]) власності. Між тим, погоджуючись із змістом вищеназваного договору про поділ майна від 26.06.2014 року відповідач [PERSON] нотаріально оформити договір поділу майна відмовляється, чим унеможливлює легалізацію його (позивача) права на власність на торговий кіоск (ларьок) «[INFO]», який розміщений по [ADDRESS] згідно Договору оренди земельної ділянки для обслуговування кіоску на ім»я відповідачки [PERSON], що унеможливлює йому (позивачу) переоформити на своє ім»я договір оренди землі, а тому і просить суд задовольнити позов про визнання за ним права власності на торговий металевий кіоск, посилаючись на положення ст.ст.69,70 Сімейного Кодексу України, ст..ст. 206-208, 328, 334,372, 392 Цивільного Кодексу України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, а відповідачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечила та вказує про можливість вирішення питання позасудовим порядком. Вислухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 09.02.2002 року набули у спільну власність подружжя металевий торговий кіоск площею 6 кв. метрів, розмістивши його по [ADDRESS], як кіоск (ларьок) «[INFO]». Після розірвання шлюбу, 26.06.2014 року сторони добровільно уклали письмовий договір про поділ спільно нажитого майна і ларьок «[INFO]» залишено позивачу [PERSON], але нотаріально не оформили договір поділу майна, що унеможливлює на цей час позивачу легалізувати його право власності на конструкцію торгового кіоска (ларьок) «[INFO]» та переоформити на своє ім»я договір оренди земельної ділянки на якій розміщений торговий кіоск по [ADDRESS], оскільки до цього часу зареєстровано Договір оренди земельної ділянки для обслуговування кіоску на ім»я відповідачки [PERSON]. Окрім пояснень сторін, на підтвердження викладених фактів та фактичних обставин у справі судом досліджені документальні дані, а саме: договір купівлі-продажу та звіт про оцінку металевого кіоску площею 6м.кв, який розміщений за цією адресою (а.с.6,7), судове рішення про розірвання шлюбу та Договір про поділ майна між бувшим подружжям [PERSON] (а.с.8,9), Договір оренди земельної ділянки для обслуговування кіоску по [ADDRESS] на ім»я відповідачки (а.с.15-25). Відповідно до ст. 181 Цивільного Кодексу України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Оскільки металевий ларьок може бути переміщений у просторі без його знецінення чи зміни цільового призначення, у даному випадку мова йде про рухоме майно. У відповідності зі ст. 334 ЦК України право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до 318 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на торговий металевий кіоск набуте правомірно, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved