Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» про визнання неправомірним звільнення, зміну формулювання підстави звільнення, стягнення вихідної допомоги та просив визнати звільнення Комунальним підприємством «Вінницький обласний молодіжний центр праці» [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України з 26.12.2019 року неправомірним; зобов`язати відповідача змінити формулювання підстави звільнення на «за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України»; стягнути з Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» на користь [PERSON] вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України та п. 6.2.8 Колективного договору КП «Вінницький обласний молодіжний центр праці» у розмірі шестимісячного середнього заробітку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що його звільнення відбулося з порушенням вимог ч. 3 ст. 38 та п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 23.03.2020 року (а.с. 122-132), та просив їх задовольнити. Представник відповідача Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» - Майструка О.О. у судовому засіданні позов визнав повністю, про що подав до суду письмові заяви від 06.07.2020 року № 200706/01 року та від 23.07.2020 року № 200723/02. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Наказом Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» від 27 червня 2019 року № 21-К «Про переведення на іншу посаду» позивача [PERSON] з 01.07.2019 року було прийнято на посаду юрисконсульта КП «Вінницький обласний молодіжний центр праці» з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу (а.с. 111). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадк у виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Наказом Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» від 26 грудня 2019 року № 2-КД «Про звільнення у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді» позивача [PERSON] , юрисконсульта, було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки (спеціаліст) в області права (а.с. 34). Однак, ще 23.12.2019 року позивачем [PERSON] було подано (направлено поштою) заяву про розірвання трудового договору з КП «Вінницький обласний молодіжний центр праці» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (заява отримана КП «Вінницький обласний молодіжний центр праці» 26.12.2019 року) (а.с. 35-42). Так, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як вбачається з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2020 року у справі № 127/33498/19 про притягнення [PERSON] (попереднього керівника Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці») до адміністративної відповідальності за ст. 41 КУпАП, [PERSON] не виплатив заробітну плату за жовтень 2019 року наступним працівникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто обставина не виконання власником законодавства про працю є встановленою. Натомість, невідповідність позивача [PERSON] займаній посаді спростовується таким. Відповідно до розділу VI «Кваліфікаційні вимоги» Посадової інструкції юрисконсульта Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці», на посаду юрисконсульта призначається особа, що має вищу освіту, а також особа, яка здобуває вищу юридичну освіту та має досвід роботи за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність не менше 1 року (а.с. 26-29). Як вбачається з довідки Донецького національного університету імені Василя Стуса від 17.01.2020 року № 459, [PERSON] дійсно навчається на 2 курсі заочної форми навчання контрактної форми фінансування юридичного факультету за спеціальністю 081 «Право»; термін навчання 01.09.2018 року-30.06.2020 року (а.с. 61). Згідно з записами у трудовій книжці серії [NUMBER] від 30.10.2014 року позивач [PERSON] з 17.12.2001 року до 31.12.203 року проходив військову службу в органах державної безпеки на офіцерських посадах, тобто має необхідний досвід роботи за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність (а.с. 55-60). Отже, позивач [PERSON] відповідав кваліфікаційним вимогам для роботи на посаді юрисконсульта Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці». Крім того, суд звертає увагу на таке. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 654/941/17, тлумачення пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України свідчить, що підставою для розірвання трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді; якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом; Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію. Як вбачається з матеріалів справи, а саме характеристик від 04.07.2019 року та від 23.08.2019 року на позивача [PERSON] , наданих попереднім керівником Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» [PERSON] , « [PERSON] є здобувачем другої вищої освіти за спеціалізацією «Право», що свідчить про те, що у грудні 2019 року невідповідність працівника займаній посаді у зв`язку з відсутністю повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки (спеціаліст) в області права взагалі не могла бути виявлена роботодавцем. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] відбулося з порушенням вимог ч. 3 ст. 38 та п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому слід змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та зобов`язати Комунальне підприємство «Вінницький обласний молодіжний центр праці» внести до трудової книжки [PERSON] запис про його звільнення з посади юрисконсульта Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» з 26.12.2019 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Щодо позовної вимоги про визнання звільнення Комунальним підприємством «Вінницький обласний молодіжний центр праці» [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України з 26.12.2019 року неправомірним, то обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому така позовна вимога не може бути задоволена судом. Що стосується позовної вимоги про виплату вихідної допомоги, то суд зазначає таке. Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до п. 6.2.8 Колективного договору між адміністрацією і виборним органом первинної профспілкової організації КП «Вінницький обласний молодіжний центр праці» на 2019-2020 роки, працівникам, які звільняються на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України (якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору), виплачується вихідна допомога у розмірі не менше шестимісячного середнього заробітку таких працівників. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» від 23.07.2020 року № 200723/01, середньомісячна заробітна плата юрисконсульта [PERSON] для обчислення вихідної допомоги становить 4173 грн. Отже, вихідна допомога, яка підлягає виплаті, становить 25 038 грн. (4173 грн. * 6). Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» на користь держави судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Outcome: partial