Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої на його користь безпідставно отриманих коштів у вигляді аліментів в сумі 7026,26 грн.. Позов обгрунтовано тим, що рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2018 року з нього на користь відповідача по справі [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.05.2019 року. На підставі виконавчого листа, виданого 30.07.2019 року на виконання зазначеного рішення суду, було відкрите виконавче провадження та 22.10.2019 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату позивача. Враховуючи те, що про народження дитини та реєстрацію його батьком позивач дізнався лише з рішення суду про стягнення з нього аліментів, він не міг уникнути їх стягнення у примусовому порядку. Натомість відповідач [PERSON] безпідставно отримала з нього грошові кошти у вигляді аліментів в сумі 7026,26 грн.. Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2020 року задоволено поданий позивачем позов про виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження дитини [PERSON] .. За вказаних обставин, посилаючись на норми ст.1212, 1215 ЦК України, позивач вказує на недобросовісність відповідача, яка не повідомила його про народження дитини, реєстрацію його батьківства, подання нею позову про стягнення аліментів та пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також на відсутність з його боку добровільності виплати аліментів відповідачу, примусовість стягнення яких визначена законодавцем та здійснювалась через бухгалтерію за місцем його роботи. В судовому засіданні позивач [PERSON] у вступному слові прохав суд задоволити поданий ним до відповідача позов з підстав, зазначених в позовній заяві. Суду пояснив, що на даний час є рішення суду, яким виключено відомості про нього, як батька, з актового запису про народження дитини [PERSON] , а тому він не повинен був сплачувати аліменти на дитину, батьком якої не являється. Підтвердив відсутність особистого спілкування з відповідачем з приводу народження дитини та запису його її батьком. Рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідача в апеляційному порядку він не оскаржував. На даний час стан виконавчого провадження по примусовому виконанню вказаного рішення йому невідомий, хоча при наданні ним державному виконавцю рішення суду про виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження дитини, останній повідомив, що цього достатньо для закриття виконавчого провадження. Підтвердив отримання ним копії відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні відповідач [PERSON] у вступному слові проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві, зазначивши про те, що аліменти на утримання дитини стягувались з відповідача на підставі рішення суду, яке відповідач не оскаржував. На даний час, як їй відомо, виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного рішення не закрите. Із заявою про повернення виконавчого листа та припинення стягнення аліментів вона до державного виконавця не зверталась. Вважала, що рішення суду про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача, як батька, буде достатнім для цього. Додатково пояснила, що до розлучення з відповідачем вони не проживали однією сім`єю близько півтора року, а тому на момент розлучення вона не повідомила останнього про свою вагітність, яка була на ранньому терміні, оскільки була переконана в тому, що це не має жодного правового значення для неї та відповідача. Разом з тим, при зверненні після народження сина до органу державної реєстрації актів цивільного стану, їй було повідомлено, що батьком дитини буде записаний відповідач, оскільки дитина народилась до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу, і якщо вона не бажає, щоб батьком був записаний відповідач, останній має подати відповідну письмову заяву. Після цього, не маючи наміру включати відомості про відповідача, як батька дитини, до свідоцтва про народження сина, вона особисто повідомляла позивача про необхідність написання ним такої заяви, на що вів відмовився, зазначивши, що це її проблеми. Таким чином, відповідачу було відомо про народження дитини і він міг вчинити дії, щоб аліменти з нього не стягувались. Додатково пояснила, що пред`явлення нею позову до відповідача про стягнення з нього аліментів, мало на меті спонукати останнього звернутись до суду з відповідним позовом про виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження дитини, оскільки про можливість в будь-який інший спосіб вирішити дане питання їй не було відомо. Заслухавши пояснення сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 30.07.2019 року Устинівським районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.05.2019 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 30.08.2019 року (а.с.8). 17.09.2019 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області було відкрите виконавче провадження (реєстраційний номер 60061351) по примусовому виконанню документа - виконавчого листа №403/241/19, виданого 09.09.2019 року Устинівським районним судом Кіровоградської області, про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.05.2019 року і до повноліття. Датою набрання чинності вказаним документом зазначено 30.08.2019 року (а.с.10 зворот). Судом встановлено, що в подальшому, при примусовому виконанні виконавчого листа №№403/241/19, постановою державного виконавця від 22.10.2019 року було звернуте стягнення на доходи позивача, як боржника, які він отримує в ТОВ «ПСВ ГРУП»(а.с.10). Як вбачається зі звітів про здійснені ТОВ «ПСВ ГРУП» відрахування та виплати, проведені стосовно позивача [PERSON] за виконавчим листом №403/241/19 від 09.09.2019 року, в періоди часу: з 01.10.2019 року по 30.10.2019 року із нарахованої позивачу заробітної плати за жовтень була утримана сума 1786,65 грн., яка перерахована згідно платіжного доручення №3812 від 07.11.2019 року; з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року із нарахованої позивачу заробітної плати за січень була утримана сума 2764,80 грн., яка перерахована згідно платіжного доручення №3918 від 07.02.2020 року, та з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року із нарахованої позивачу заробітної плати за лютий була утримана сума 2197,73 грн., яка перерахована згідно платіжного доручення №3924 від 11.02.2020 року (а.с.8, 9). Згідно відповіді начальника Фортечного відділу ДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 25.11.2020 року за вих.№101598/11-33 на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №403/241/19, виданий 09.09.2019 року Устинівським районним судом Кіровоградської області. Перевіркою депозитного рахунку відділу встановлено, що, починаючи з жовтня 2019 року з боржника [PERSON] утримано аліментів в розмірі 7026,26 грн., які перераховано на користь стягувача (а.с.11). Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2020 року з актового запису про народження дитини №939 від 28.12.2018 року, складеного Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме: [PERSON] , [INFO] , були виключені відомості про позивача [PERSON] , як батька дитини. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 07.08.2020 року (а.с.5-7). В описовій частині вказаного рішення судом встановлена обставина перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2016 року та проведення державної реєстрації розірвання шлюбу Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що 17.07.2018 року був складений актовий запис №115. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.5 зворот). Крім того, зазначеним рішенням суду встановлено, що в актовому записі про народження дитини за №939 від 28.12.2018 року, складеному Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, стосовно [PERSON] , [INFO] , у графі «Батьки» були вчинені записи: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.6). За змістом ч.ч.1, 4 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню, встановлені рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2020 року обставини: перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі; проведення розірвання шлюбу за їх спільною заявою; народження після розірвання шлюбу дитини [PERSON] та виключення з актового запису про його народження відомостей про позивача, як батька. Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасниками судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Загальні підстави виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження майна за рахунок iншої особи; 3) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі №495/2442/16-ц). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ч.1 ст.18 ЦПК України). Системний аналіз зазначених вище правових норм дозволяє дійти висновку про те, що рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, є достатньою та належною правовою підставою для отримання грошових коштів у визначеному ним розмірі. Враховуючи викладене, судом встановлено, що рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 30.07.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 30.08.2019 року. Виконавчий лист по примусовому виконанню вказаного рішення суду знаходиться на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), що безпосередньо підтверджується інформацією (а.с.61-62), розміщеною в автоматизованій системі виконавчого провадження на офіційному сайті Міністерства юстиції України(asvpweb. minjust.gov.ua). Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів закінчення виконавчого провадження №60061351 по примусовому виконанню виконавчого листа №403/241/19, виданого Устинівським районним судом Кіровоградської області 09.09.2019 року, з підстави, передбаченої п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), позивачем [PERSON] під час судового розгляду надано не було. З огляду на викладене, враховуючи, що грошові кошти у розмірі 7026,26 грн. були набуті відповідачем, як аліменти, на виконання рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 30.07.2019 року, яке є чинним, тобто не безпідставно, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності передбаченої ч.1 ст.1212 ЦПК України умови для стягнення зазначених грошових коштів з відповідача [PERSON] , як безпідставно набутих. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №382/1728/18, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи наявність правової підстави для отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів у виді рішення суду про стягнення аліментів, суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] на факт недобросовісності відповідача та відсутність добровільності виплати ним аліментів, які стягувались з нього в примусовому порядку, оскільки застосування положень ст.1215 ЦК України можливе лише у разі встановлення безпідставності набуття майна, що у спірних правовідносинах сторін відсутнє. При цьому рішення суду про виключення відомостей про позивача, як батька, з актового запису про народження дитини, на утримання якої з нього присуджені аліменти, не спростовує зазначеного вище висновку суду, та може бути підставою для звернення позивача [PERSON] до суду за захистом своїх прав та інтересів відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, згідно якої у разі, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; приймаючи до уваги наявність рішення суду про стягнення з позивача [PERSON] аліментів, як визначену законом підставу виникнення відповідних прав та обов`язків сторін, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст.1212 ЦК України умов для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , як безпідставно набутих, грошових коштів у розмірі 7026,26 грн. та відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги майнового характеру і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Outcome: dismissed