Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Позивач перебуває з відповідачами у родинних відносинах та вони зареєстровані за зазначеною адресою, однак з 2008 року у зазначеній квартирі не проживають. У звязку із відсутністю відповідачів у зазначеній квартирі більше одинадцяти років, просила визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.09.2018 року відрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд цивільної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.12.2007 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17288232 від 08.01.2018 року. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 12-126-128 від 18.06.2018 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Як вбачається з акту ОСББ «Радуга» № 17 від 19.06.2018 року, за адресою: [ADDRESS], фактично проживає одна особа, позивач [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина, чоловік наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа проживати в його квартирі, чи не буде. Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що оскільки відповідачі більше року з власного бажання не проживають у спірній квартирі, добровільно не припиняють своєї реєстрації, тим самим порушують право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved