Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] Айтмаматівної однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також про визнання за нею права власності на однокімнатну квартиру № 4 на проспекті Злуки, 31 у м. Тернополі, загальною площею 34,3 м2, в тому числі житловою 18,6 м2. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що [PERSON] є її батьком. Протягом десяти років він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Остання померла і саме він займався її похованням. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входила вказана вище квартира. [PERSON] прийняв цю спадщину, однак свої спадкових прав не оформив та 31 жовтня 2017 року помер. Таким чином позивач вважає себе єдиним спадкоємцем зазначеного майна і стверджує, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність доказів родинних відносин між її батьком та [PERSON] Твердження відповідач про те, що він за життя доглядав за померлою [PERSON], а тому є спадкоємцем 5-ї черги на її майно, відкидає у звязку з відсутністю доказів, котрі б це підтверджували. Представник позивача у судовому засіданні вказані вимоги підтримала та просила їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні вказані вимоги визнав частково і зазначив, що проти встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] не заперечує, однак вимоги про визнання права власності на квартиру № 4 на проспекті Злуки, 31 у м. Тернополі, вважає безпідставними. Суд, заслухавши учасників, покази відповідача як свідка, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. За приписами частини 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік та жінки без шлюбу. Щодо цієї обставини спір відсутній. Окрім цього, вона підтверджуються актом від 30 листопада 2017 року, складеним комісією в складі начальника дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль 2» [PERSON], майстрів дільниці [PERSON] та [PERSON] з якого вбачається, [PERSON] не була зареєстрованою, однак проживала у [INFO] понад 10 років. 27 вересня 2017 року [PERSON] померла. Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 230383 від 28 вересня 2017 року; актовий запис № 639, здійснений у Тернопільському міськрайонного відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як убачається з договору-замовлення № 1021 від 28 вересня 2017 року організацією та проведенням поховання [PERSON] замовив [PERSON] Також він оплатив вартість послуг катафалку, що підтверджується копією фіскального чеку № 0010 від 28 вересня 2017 року. За життя [PERSON] належала квартира № 4 на проспекті Злуки, 31 у м. Тернополі, загальною площею 34,3 м2, в тому числі житловою 18,6 м2 (далі Квартира). Зазначений факт підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 19 квітня 2001 року, виданого начальником Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, та копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 липня 2012 року. [PERSON] прийняв цю спадщину, однак свої спадкових прав не оформив та 31 жовтня 2017 року помер. Останнє підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 231976 від 02 листопада 2017 року; актовий запис № 828, здійснений 02 листопада 2017 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила спірна Квартира. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому має місце спадкування за законом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України). У частині 1 ст. 1261 Цивільного кодексу\~України зазначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом на спадщину, котра відкрилась після смерті [PERSON], є його дочка позивач. Їх родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії ІІ-ИД № 438141 від 22 січня 1985 року; актовий запис № 181, здійснений у Тернопільському міському відділі ЗАГСу. На даний момент позивач є громадянкою [PERSON]. Вказане стверджується копією її паспорта серії АD543597 від 06 листопада 2017 року. Як встановлено судом, позивач немає змоги оформити своїх спадкових прав після смерті батька у нотаріальному порядку. Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі викладеного суд приходить до переконання про те, що має місце порушене право позивача, котре підлягає захисну шляхом визнання за нею права власності на Квартиру. Доводи відповідача про те, що він здійснював догляд [PERSON], а тому є спадкоємцем пятої черги на майно, що залишилось після її смерті суд до уваги не бере, оскільки їх не надано жодного доказу, всупереч вимогам частини 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Покази відповідача, як свідка, суд сприймає критично, оскільки вони не підтверджуються документальними доказами.

Outcome: approved