Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про захист честі, гідності, та відшкодування моральної шкоди до відповідача - [PERSON], в якому просить: визнати інформацію наступного змісту: «[PERSON] неодноразово давав мені усні обіцянки, але кожного разу на протязі більш ніж рік, ухилявся від сплати аліментів, які б становили 25 % від його заробітної плати, або 300 американських доларів.», «Відповідач ухиляється від участі у вихованні та утриманні дитини, не надає жодної матеріальної допомоги.», «Жадібність, безвідповідальність та безпринципність, ось основні риси цієї людини.», «Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Беручи до уваги, що батько дитини, починаючи з червня 2013 року, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина.», «Дитина знаходиться на повному моєму утриманні та утриманні бабусі.», «Обидві машини відповідач, шахрайським шляхом зареєстрував на свого брата [PERSON], мешканця м. Києва.», «Також, відповідачем шляхом шахрайських дій (оформлення автомобіля на брата) був привласнений автомобіль Мерседес Бенс Вито, госномер [NUMBER], який був придбаний за сумісні кошти та у час сумісного проживання.», поширену [PERSON] шляхом подання до Дніпровського районного суду м. Києва позовної заяви про стягнення з мене, [PERSON], аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини та доданих до матеріалів цивільної справи № 755/25843/14-ц письмових пояснень до цього позову, а також інформацію наступного змісту: «Разыскивается [PERSON]: проходимец, злостньш неплательщик налогов, брачньїй аферист, злостньш уклонист-алиментгцик, уклонист-призьівник, вор и негодяй!», розповсюджену відповідачем на її сторінці в мережі Facebok, недостовірною та такою, що ганьбить його честь та гідність; зобов'язати відповідача - [PERSON] спростувати відомості, поширені нею відносно позивача- в мережі Facebook 02.02.2015 року о 14 год. 12 хв., шляхом розміщення відповідачем на її сторінці в мережі Facebook не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили інформації наступного змісту: «Інформація, розміщена мною в мережі Facebook 02.02.2015 року о 14 год. 12 хв. відносно [PERSON] є недостовірною, неправдивою і не відповідає дійсності. [PERSON] ніяких протиправних дій ні відносно мене, ні відносно інших осіб ніколи не вчиняв, від сплати аліментів на утримання нашої спільної дитини не ухилявся»; зобов'язати віждповідача не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили повідомити на її сторінці в мережі Facebook про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; у відповідності до ст. 23 ЦК України стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони у справі з листопада 2008 року по вересень 2013 року проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання, а саме - [INFO] у них народився син [PERSON]. Останній рік спільного проживання між сторонами постійно виникали конфлікти і суперечки, в результаті чого вони розійшлись. Ставлення [PERSON] до позивача є вкрай негативним, внаслідок чого відповідачка стала чинити останньому перешкоди у реалізації його батьківських прав та обов'язків щодо спільної дитини, не даючи можливості брати участь в його житті та вихованні. Після цього позивач звернутись до Служби у справах дітей Дніпровської в м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення способів участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина шляхом встановлення графіку регулярних побачень з ним. 10.03.2015 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому було прийнято рішення за заявою позивача та встановлено графік зустрічей з сином, які повинні відбуватимуться без присутності відповідача. 19.09.2014 року [PERSON] було подано позов про стягнення з позивача аліментів. У позовній заяві, письмових поясненнях, приєднаних до матеріалів справи відповідачка виклала і поширила недостовірну інформацію, яка принижує честь та гідність позивача. Так, у позовній заяві від 19.09.2014 року відповідач зазначила, що: «[PERSON] неодноразово давав мені усні обіцянки, але кожного разу на протязі більш ніж рік, ухилявся від сплати аліментів, які б становили 25 % від його заробітної плати, або 300 американських доларів», «Обидві машини Відповідач, шахрайським шляхом зареєстрував на свого брата [PERSON], мешканця м. Києва». У письмових поясненнях до позовної заяви від 05.11.2014 року позивач вказала наступне: «Відповідач ухиляється від участі у вихованні та утриманні дитини, не надає жодної матеріальної допомоги, «Жадібність, безвідповідальність та безпринципність, ось основні риси цієї людини», «Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Беручи до уваги, що батько дитини, починаючи з червня 2013 року, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина», «Дитина знаходиться на повному моєму утриманні та утриманні бабусі», «Також, Відповідачем шляхом шахрайських дій (оформлення автомобіля на брата) був привласнений автомобіль Мерседес Бенс Вито, госномер [NUMBER], який був придбаний за сумісні кошти та у час сумісного проживання». Крім цього, відповідач 02.02.2015 року о 14 год. 12 хв. в соціальній мережі Facebook на своїй сторінці розмістила 3 фотографії позивача та текст наступного змісту: «РОЗЬІСК НЕГОДЯЯ!!! МАКСИМАЛЬНЬІЙ ПЕРЕПОСТ! Разыскивается [PERSON]: проходимец, злостный неплательщик налогов, брачный аферист, злостный уклонист-алиментщик, уклонист-призывник, вор и негодяй! Всем кому известна хоть какая-то информация об зтом человеке, пишите мне в личку!!! За ранее, ОГРОМНАЯ БЛАГОДАРНОСТЬ ВСЕМ отозвавшимся!» Зазначену інформацію позивач вважає недостовірною, оскільки він не ухиляється від батьківського обов'язку щодо матеріального забезпечення сина та не вчиняє шахрайських дій, а тому поширена [PERSON] негативна інформація у позовній заяві та письмових поясненнях стала відома головуючій у цій справі судді, секретарю судового засідання, помічнику судді, представнику відповідачки [PERSON], представнику позивача [PERSON], а також усьому складу суду при слуханні справи за скаргою [PERSON] в Апеляційному суді м. Києва, а із соціальної мережі Facebook - необмеженому колу осіб. Моральну шкоду позивач обґрунтував тим, що він має виправдовуватися перед знайомими, родичами, пояснювати мотиви вчинків відповідача, витрачати свій час та кошти на спростування негативної щодо нього інформації. З підстав, передбачених ст.ст. 21, 28, 32 Конституції України, ст.ст. 269, 297, 299 ЦК України, а також наведених ним у позовній заяві обставин, позивач просить задовольнити його позов. Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просила позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили відмовити у його задоволенні через його необґрунтованість та безпідставність. У письмових запереченнях відповідач зазначила, що викладені нею у позовній заяві і письмових поясненнях обставини характеристика позивача, як чоловіка, є її оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, крім того, вони викладені в процесуальних документах, адресованих до суду і могли бути перевірені судом у випадку їх невизнання позивачем. Також, відповідач заперечувала факт розміщення нею на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію, надану позивачем у вигляді копії роздруківки. Цю копію вважає неналежним доказом, оскільки вона не містить будь-яких даних про те, що це дані з її сторінки, що саме вона є власником, оскільки роздруківка не містить ні посилання на електронну пошту, ні на номер мобільного телефону, де зареєстрована дана сторінка в мережі Facebook, що підтвердило б зв»язок з нею, - [PERSON]. У судовому засіданні пояснила, що технічно будь-яка людина, скопіювавши фото або маючи бажання, може зареєструвати профіль, який видати за профіль іншої особи, розмістити на нбому все, що вона бажає. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р., «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується особами, які беруть участь у справі, сторони з листопада 2008 року по вересень 2013 року проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У період їх спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON]. В результаті погіршення стосунків сторони розійшлися, припинили спільне проживання, однак, невирішеними залишилися ряд питань щодо участі [PERSON] у матеріальному утриманні дитини, місця та часу його зустрічів з дитиною тощо. Внаслідок цих невирішених питань та відсутності взаєморозуміння, стосунки сторін погіршилися. 19.09.2014 року [PERSON] подала до Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву про стягнення з [PERSON] аліментів, в якій, крім іншого, при викладенні обставин, зазначила наступне: «[PERSON] неодноразово давав мені усні обіцянки, але кожного разу на протязі більш ніж рік, ухилявся від сплати аліментів, які б становили 25 % від його заробітної плати, або 300 американських доларів», «Обидві машини Відповідач, шахрайським шляхом зареєстрував на свого брата [PERSON], мешканця м. Києва». Крім цього, у поясненнях до позовної заяви від 05.11.2014 року [PERSON] вказала наступне: «Відповідач ухиляється від участі у вихованні та утриманні дитини, не надає жодної матеріальної допомоги», «Жадібність, безвідповідальність та безпринципність, ось основні риси цієї людини», «Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Беручи до уваги, що батько дитини, починаючи з червня 2013 року, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина», «Дитина знаходиться на повному моєму утриманні та утриманні бабусі», «Також, Відповідачем шляхом шахрайських дій (оформлення автомобіля на брата) був привласнений автомобіль Мерседес Бенс Вито, госномер [NUMBER], який був придбаний за сумісні кошти та у час сумісного проживання». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини був задоволений частково. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2015 року рішення Дніпровіського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року залишено без змін. Як роз'яснено в абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р., «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У рішенні суду, яке набрало законної сили, надана оцінка доводам [PERSON] про неофіційні джерела доходу [PERSON], про його витрати на дитину та інше, тому викладені [PERSON] обставини щодо позивача у позовній заяві, письмових поясненнях, які вона долучила до матеріалів справи і мала намір підтвердити в судовому засіданні показаннями свідків, не можуть бути підставою для захисту честі і гідності позивача. Отже, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання негативної інформації, викладеної відповідачем у позовній заяві та письмових поясненнях такою, що ганьбить честь і гідність, також про зобов'язання відповідача спростувати викладену у позовній заяві та письмових поясненнях, адресованих суду, інформацію, суд не убачає. З наданої позивачем суду копії роздруківки від 02.02.2015р. убачається, що в мережі Facebook у профілі на ім'я [PERSON] о 14-12 год. розміщено три світлини. Під світлинами міститья напис наступного змісту: «МАКСИМАЛЬНЬІЙ ПЕРЕПОСТ! Разыскивается [PERSON]: проходимец, злостный неплательщик налогов, брачный аферист, злостный уклонист-алиментщик, уклонист-призывник, вор и негодяй! Всем кому известна хоть какая-то информация об зтом человеке, пишите мне в личку!!! За ранее, ОГРОМНАЯ БЛАГОДАРНОСТЬ ВСЕМ отозвавшимся!» Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Посилаючись на зазначену копію роздруківки від 02.02.2015р., представник позивача просить взяти його до уваги, як належний доказ того, що відповідач поширила негативну щодо позивача інформацію щодо невизначеного кола осіб. Проте, такі доводи представника суд оцінює критично, оскільки надана суду ксерокопія сторінки Facebook , яка не містить зверху посилань на офіційний сайт, електронну адресу в всесвітній мережі Інтернет, не може бути визнана належним і допустимим доказом розміщення і поширення інформації. Таки посилань не містить і відтворений в судовому засіданні запис на СД-носії, який долучений до справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України. При цьому, не заслуговують а увагу доводи позивача про неможливість надати суду належні і допустимі докази через відсутність представництва Facebook в Україні і можливість отримання будь-яко інформації у США, оскільки відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна особа зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ього Кодексу. Отже, не є доведеним факт поширення саме відповідачем негативної інформації щодо позивача через соціальну мережу Facebook. Відтак, позовні вимоги [PERSON] щодо спростування відповідачем зазначених у копії роздруківки від 02.02.2015р. відомостей також не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. У справі відстутні докази того, що порушене немайнове право позивача, також, докази того, що позивач зазнав приниження честі та гідності внаслідок звернення відповідачки до суду з метою вирішення спору про стягнення аліментів та іншими позовами. З урахуванням викладеного і

Outcome: dismissed