Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання громадян, такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог вказав, наступне: у 1981 році сім`ї позивача, яка складалась з 4 осіб, було надане житлове приміщення, а саме: трьохкімнатна квартира номер [ADDRESS] . Наймачем вищевказаної квартири була бабуся позивача, яка у 1989 році знялась з реєстраційного обліку в даній квартирі та наймачем стала його мати - [PERSON] , яка вдруге вийшла заміж та у 2012 році зареєструвала в приміщенні вказаної квартирі в якості членів сім`ї наймача житла - свого чоловіка [PERSON] та його сина [PERSON] . 14 липня 2016 року мати [PERSON] після припинення сімейно-шлюбних відносин з [PERSON] , знялась з реєстраційного обліку в приміщенні вищевказаної квартири, а в червні місяці 2018 року [PERSON] та [PERSON] виїхали з даної квартири. На теперішній час крім позивача по справі, в вищевказаній квартирі в якості членів сім`ї наймача житла також зареєстровані відповідачі: колишній чоловік матері - [PERSON] , [INFO] , а також його рідний син - [PERSON] , [INFO] , які родичами позивача не являються. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою своєї реєстрації не проживають починаючі з червня місяця 2018 року, з тих пір як вони зібрали належні їм речі та пішли з вказаної квартири назовсім. Таким чином, відповідачі [PERSON] і [PERSON] , починаючі з червня місяця 2018 року та до теперішнього часу за згаданою адресою не проживають, мають інше місце проживання, яке позивачу невідоме, що і підтверджується актом про непроживання. Відповідачі житловим приміщенням, в якому вони зареєстровані, за вищезгаданий період їх відсутності ні разу не поцікавились, в даному приміщенні не з`являлись та ніякої матеріальної допомоги по утриманню квартири не надавали та не надають. З боку позивача ніяких перешкод в користуванні даним приміщенням відносно відповідачів здійснено не було, замки, ключі до замків вхідної двері позивач не змінював, не перешкоджав вільному доступу відповідачів до згаданого приміщення та таке інше. Вищевикладені факти свідчать про те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не мають наміру користуватись цим житловим приміщенням, де вони зареєстровані. Однак, знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажають. Позивач вимушений нести додаткові витрати, платити за відповідачів комунальні платежі, не може оформити субсидію по комунальним послугам, оскільки необхідно надати довідку про доходи відповідачів тощо. Оскільки відповідачі без поважних причин не мешкають за постійним місцем реєстрації більше ніж 6 місяців, позивач вимушений за захистом порушених прав звернутися до суду. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в спрощеному позовному провадженні на 25 лютого 2021 року. 20 січня 2021 року відповідачі подали відзив на позов. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради Симоненко О. просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства, про що подала заяву. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач [PERSON] в суді позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави викладені в позові. Відповідач [PERSON] в суді позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав: з 2007 року він проживав разом з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах. В 2012 році між ними було зареєстровано шлюб. За згодою [PERSON] він та його син [PERSON] були зареєстровані в спірному житлі. В 2018 році вони припинили сімейні відносини, він з сином пішов проживати до найманого житла. В 2019 році вони помирились, тому він повернувся в спірне житло, де проживав на протязі 3 місяців, сплачував комунальні послуги. Потім зустрів іншу жінку, до якої переїхав проживати, де і перебуває до теперішнього часу. Син [PERSON] на даний час перебуває на заробітках в Чехії. Сам відповідач не може користуватись спірним житлом, оскільки там проживають квартиранти з травня 2020 року. Він не має свого житла, оскільки до зустрічі з [PERSON] продав квартиру, яка знаходилась за адресою: [ADDRESS] . В спірному житлі він був зареєстрований, як член сім`ї наймача. Допитана в суді в якості свідка [PERSON] пояснила, що в 1981 році її мати отримала на сім`ю, яка складалась з 4 чоловік, житлове приміщення, квартиру за адресою: [ADDRESS] . В 1989 року вона стала головним наймачем спірної квартири. В 2012 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та прописала в квартирі чоловіка та його сина. В 2016 році вона знялась з реєстраційного обліку в цієй квартирі та була зареєюстрована по [ADDRESS] . В 2018 році їх стосунки з відповідачем [PERSON] погіршились, в червні 2018 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини, які в подальшому не поновлювали. Відповідачі забрали свої речі та виїхали з квартири. Відповідач [PERSON] пішов жити до іншої жінки, а його син [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Кіровоградської області. В червні 2020 року шлюб було розірвано. В квартирі залишився проживати позивач - її син [PERSON] , який на даний час проживає там, сплачує комунальні послуги, доглядає за квартирою, користується нею. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] її сусідка. З 2014 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] та його сином [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В 2020 році [PERSON] залишив сім`ю, пішов проживати до іншої жінки. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2012 року. Згідно свідоцтва, виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30 червня 2020 року (а.с.36). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виданого відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті ради, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.07.2012 по теперішній час, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.12.2012 по теперішній час (а.с.19,20). Згідно витягу з фінансово-особового рахунку № [NUMBER] від 21.12.2020 року, квартиронаймачем квартири, яка складається з трьох кімнат, розташованої на 1 поверсі, 9 поверхового будинку, загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] - є [PERSON] . Зареєстровані на теперішній час три особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Дана квартира до теперішнього часу є неприватизованою. Відповідно актів, затверджених головою правлінням ОСББ «Десантна 12» Марендич Микола Іванович, [PERSON] , не проживаютьв спірній квартирі з червня 2018 року по теперішній час, акт складено у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10,48). Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник (чи особа, яка фактично виконує функцію наймача житлового приміщення) має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщення. Відповідачі не проживають в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з червня 2018 року, без поважних причин, не користуються житловим приміщенням, доказів наявності підстав для збереження за ними права користування житловим приміщенням суду не надано, витрати на утримання житлового приміщення ними не сплачуються, квартира належить позивачу на правах, якими користується член сім`ї відповідального наймача. Крім того, вони фактично перестали бути членами сім`ї наймача більше року тому. Частина четверта ст.71 Житлового кодексу Кодексу Української РСР при її систематичному тлумаченні, говорить про те, що якщо в квартирі залишився хоч один член сім`ї відповідального наймача - це житло зберігається за ним на праві користування з обсягом повноважень, які має сам наймач цього приміщення. Частина перша ст.71 Житлового кодексу Кодексу Української РСР наголошує на тому, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Виключення з цього правила містить частина третя цієї норми закону, але відповідачі не надали суду доказів наявності підстав обумовлених вказаною нормою, відтак у суду є підстави визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки, крім іншого, навністю реєстрації відповідачі у зазначеній квартирі створюють перешкоди позивачу в користуванні нею, а реєстрація місця проживання залишилась тільки формального характеру. Відповідачами не надано суду доказів, які б спростовували наведене вище твердження, тому суд вважає необхідним при винесенні рішення керуватися положеннями ст.71,72 ЖК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими і повинні бути задоволенні. Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації можливе, зокрема, або на підставі заяви самої особи, або на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування жилим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved