Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним перебуванням під слідством та судом у розмірі 2\~000\~000,00 грн., у тому числі 1\~000\~000,00 грн. на відшкодування незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру, складення обвинувального акту, застосування міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладення пов`язаних із ним обмежень), 1000 000,00 грн.- на відшкодування незаконного засудження за ч.2 ст. 367 КК України, а також просить відшкодувати суму втраченого заробітку за весь час перебування під слідством та судом в сумі 1\~232\~627 грн. Позовна заява мотивована тим, що 25.10.2013 р. ст. слідчим СВ ХМУ ГУММВС України в Харківській обл. Корнєвим О.В. складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 28-ч.2 ст. 366 КК України, яке пред`явлено 13.05.2014 р. [PERSON] зазначає, що під час досудового розслідування щодо нього застосовувався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 18.06.2014 р. відносно нього складено та затверджено ст. прокурором Прокуратури м.Харкова Удовіченко В.В. обвинувальний акт. Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 154.06.2016 р. його виправдано за ч.2 ст. 28- ч.2 ст. 366 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області вирок в частині засудження скасований, справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.06.2018 р. , який залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.11.2018 р., його виправдано за ч.4 ст. 191 КК України, скасований запобіжний захід і його поновлено в правах, обмежених під час кримінального провадження. Стверджує, що унаслідок незаконних дій та рішень органу досудового слідства та суду йому завдано моральної шкоди. Крім того, дізнавшись про порушення кримінального провадження він змушений був припинити трудову діяльність в Російській Федерації, повернутися для відновлення своєї репутації, не мав постійної роботи та доходу, оскільки витрачав час на численні судові засідання. Враховуючи викладене та посилаючись на\~ статтю 56 Конституції України, статті\~1167,\~1176 ЦК України,\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», [PERSON] просив суд стягнути\~з\~Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 2 млн. грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та втрачений заробіток за 61 календарний місяць (з часу складення повідомлення про підозру 25.10.2013 р. по день набрання вироку суду законної сили 20.11.2018 р.),з розрахунку 20\~207 грн. середньої заробітної плати на місяць, яку він отримував , працюючи начальником виробничо-технічного відділу ТОВ «Ямалспецстрой». Представник відповідача-Державної казначейської служби України проти позову заперечував та надав відзив, в якому посилається на те, що Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало,а тому вимога про стягнення коштів задоволенню не підлягає. Вважає також, що сума, яку просить стягнути позивач, безпідставно завищена, недоведена, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників ( а.с. 143-145). За клопотанням позивача, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.07.2019 р. до участи у справі залучені в якості 3 осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача Головне Управління МВС України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратуру Харківської області, Харківську місцеву прокуратуру №5 Харківської області ( а.с. 148-150, 160-161). Від 3 особи-Харківської місцевої прокуратури № 5 отримані пояснення, в яких представник стверджує, що позов необгрунтований, у спірних правовідносинах застосовується не розмір мінімальної заробітної плати, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір відшкодування не повинен призводити до збагачення і має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, позивач має довести наявність моральної шкоди та її розмір, а не лише факт реабілітації і до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. У разі доведеності заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру позивачеві, розмір відшкодування підлягає за 53 місяці 38 днів, тобто в межах строку перебування під слідством та судом (а.с.172-176). Представник 3 особи- ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області у письмових поясненнях просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, оскільки Харківське міське управління ГУМВС України в Харківській області, як юридична особа перебуває в стані ліквідації, запис про припинення до Єдиного державного реєстру не внесено. Заперечення мотивує тим, що позивачем не надано доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди, перебування особи під слідством не є підставою для звільнення за ініціативою роботодавця та доказів, які б свідчили про зв`язком між звільненням [PERSON] з роботи та перебування його під слідством не додано. До позивача не застосовувався запобіжний захід, який позбавив його можливості заробляти на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, тобто конституційне право позивача на працю не було порушено і за наявності бажання він мав можливість працевлаштуватися. З урахуванням інкримінованих позивачу злочинів застосування відносно нього відповідного процесуального заходу було цілком обґрунтованим з точки зору кримінально-процесуального законодавства України ( а.с. 192-194). Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін , перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 56 Конституції України\~проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як встановлено статтею 1176 ЦК України\~, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.\~Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області проводилось досудове розслідування у кримінальних провадженнях №12013220010000351 від 13.12.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4\~ст.191 КК України\~і №12014220010000110 від 24.04.2014 р. за ознаками ч.2\~ст.366 КК України. Постановою старшого прокурора прокуратури м.Харкова від 24.04.2014 р. матеріали кримінальних проваджень об`єднані в одне провадження № 12013220010000351, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 25.10.2013 р. складено повідомлення про підозру відносно [PERSON] за ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, яке не було вручено, оскільки [PERSON] виїхав з території України 08.11.2013 р. на автомобілі через пункт пропуску «Гоптівка», за інформацією Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Постановою ст. слідчого в ОВС СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області оголошено розшук підозрюваного [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 14.11.2013 р.надано дозвіл на затримання [PERSON] , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою. 13.05.2014 р. [PERSON] затримано працівниками Державної прикордонної служби, йому вручено повідомлення про підозру і ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 13.05.2014 р. обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ( а.с. 21-26). 18.06.2014 року слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області складено обвинувальний акт, затверджений старшим прокурором прокуратури м. Харкова ( а.с. 28-38). Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.06.2016 року [PERSON] \~визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2\~ст.367 КК України\~і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки та зі штрафом в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. в дохід держави. На підставі\~ст. 75 КК України\~звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки. Покладено на [PERSON] обов`язки, передбачені\~ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію. Відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України\~звільнено [PERSON] від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності. [PERSON] \~визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2\~ ст. 28- ч.2 ст. 366 КК України, і по суду виправдано на підставі п.3 ч.1\~ст.\~373\~КПК України (\~не доведено,\~що \~в\~діянні обвинуваченого\~є склад\~кримінального правопорушення). Запобжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасовано ( а.с. 39-60). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.02.2017 року вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.06.2016 року щодо [PERSON] , [PERSON] в частині засудження за ч. 2\~ст. 367 КК України\~скасовано та призначено новий розгляд в суді 1 інстанції. В решті цей вирок залишено без змін ( а.с. 61-73) . Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.06.2018 року, який набрав законної сили ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.11.2018 р. [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.4\~ст.191 КК України, та на підставі п.3 ч.1\~ст.373 КПК України\~виправдано, у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Скасовано запобіжний захід, [PERSON] поновлено в правах, обмежених під час кримінального провадження ( а.с. 74-95, 96-109). Таким чином, [PERSON] перебував під слідством та судом 54 місяці 8 днів з 13 травня 2014 р. по 20 листопада 2018 р.(з часу вручення повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу до набрання законної сили вироку Жовтневого районного суду м.Харкова про виправдання [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні).При цьому, суд не враховує час з дня складення 25.10.2013 р. повідомлення про підозру відносно [PERSON] до дня її вручення 13.05.2014 р., оскільки [PERSON] в той час перебував за межами України, працював там до 21.04.2014 р. та не надав належним доказів тому, що йому достеменно було відомо про такі обставини. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою\~статті 1 вказаного Закону\~встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За нормами частини третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної\~шкоди за\~час перебування\~під слідством\~чи судом\~провадиться виходячи\~з розміру\~не менше\~одного мінімального\~розміру заробітної\~плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.\~Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Великої Палати Верховного Суду:від 20 вересня 2018 року у справі\~№ 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, від 22 квітня 2019 року\~у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19. Таким чином, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи був установлений п. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в сумі 4 723 грн. З урахуванням конкретних обставин у справі, у тому числі тривалості перебування [PERSON] під слідством та судом, а також характеру пред`явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд визначає компенсацію моральної шкоди наступним чином. З урахуванням часу перебування під слідством та судом 54 місяці 8 днів та встановленої мінімальної заробітної плати за кожен місяць-4723 грн., мінімальний розмір моральної шкоди складає 258\~190,66 грн. (54х4723 грн.+4723:30х20). Зазначений розмір не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Приймаючи до уваги, що заподіяні позивачу страждання призвели до негативних наслідків морального характеру щодо погіршення та позбавлення можливості реалізації [PERSON] своїх звичок і бажань, відносин з оточуючими людьми, суд вважає за необхідне визначити загальну суму моральної шкоди у розмірі 300\~000 грн., яку стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. Доводи позивача про відокремлення моральної шкоди, спричиненої органами слідства, прокуратури від збитків, спричинених засудженням , не впливають на висновки суду щодо суми відшкодування, оскільки законодавством визначається загальний строк перебування під слідством і судом при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди на підставі вимог ст.ст. 1167, 1176 ЦК України. Що стосується\~ позовних\~вимог [PERSON] \~про стягненнявтраченого заробітку по 20207 грн. щомісяця з часу складення повідомлення про підозру 25.10.2013 р. по день набрання вироку суду законної сили 20.11.2018 р., вони задоволенню не підлягають. З наданої копії трудової книжки на ім`я [PERSON] випливає, що він з 17.08.2012 р. по 30.07.2013 р., а також з 29.08.2013 р. по 21.04.2014 р. працював начальником виробничо-технічного\~відділу ТОВ\~«Ямалспецстрой» (\~Російська Федерація). Трудовий договір розірвано за ініціативою робітника ( а.с. 122-128). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повернувся в Україну 13.05.2014 р. після звільнення за власним бажанням з ТОВ «Ямалспецстрой» 21.04.2014 р., обмежень щодо можливості працевлаштуватись не мав. Посилання на те, що позивач вимушений був звільнитися, оскільки дізнався про проведення в Україні досудового розслідування та повернувся задля відновлення своєї репутації не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Доводи представника відповідача- Державної казначейської служби України та 3 особи- Харківської місцевої прокуратури № 5 про те, що пунктом 3\~розділу ІІ\~«Прикінцевих та\~перехідних положень»\~Закону України\~від 06\~грудня 2016\~року №\~1774-VІІІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, є безпідставними, оскільки\~відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою. Крім того, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, норми вказаного Закону не поширюються. Посилання представника\~3\~особи-\~ліквідаційної комісії\~ГУМВС України\~в Харківській\~області \~\~на те,\~що Харківське\~міське управління\~ГУМВС України\~в Харківській\~області,\~як юридична\~особа,\~ перебуває\~в стані\~ліквідації,\~а також\~на \~обгрунтованість з\~урахуванням інкримінованих\~позивачу злочинів\~застосування відносно\~нього відповідного\~процесуального заходу\~,\~не має\~правового значення,\~оскільки до\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб , фізичних\~осіб-підприємців\~та громадських\~формувань\~не внесено\~запису про\~державну реєстрацію\~припинення юридичної\~особи,\~а завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на підставі статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» За правилами ст.ст. 133,141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial