Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі за текстом ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він 17.11.2014 року був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням на підставі наказу від 17.11.2014 року № 483/к. В день свого звільнення він пред'явив відповідачу вимогу про виплату йому заробітної плати, враховуючи заборгованість із заробітної плати, а також компенсацію за невикористану відпустку. Відповідач видав йому довідку, що вся сума його заборгованості перед ним становить 15741 грн. 87 коп. До теперішнього часу відповідачем не виплачена йому ані заробітна плата, ані компенсація за невикористану відпустку. Заробітна плата є основним видом доходів для нього та його сім'ї. Вказані обставини призвели до того, що з серпня 2014 року він та його родина втратили нормальні життєві зв'язки, фактично були залишені без засобів існування, без можливості купувати їжу та ліки, повинні були пристосовуватися до життя без оплати праці, що завдало йому значних моральних страждань, які він оцінює в суму 3000 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 15741 грн. 87 коп., а також моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «Укршахтгідрозахист» також до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши письмові заперечення, відповідно до яких підприємство визнає позовні вимоги частково, не заперечуючи проти факту існування у позивача заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку у вказаному розмірі. Решту позовних вимог не визнає через відсутність вини підприємства у несвоєчасні виплаті заробітної плати. ДП «Укршахтгідрозахист» є неприбутковою організацією відповідно до п.п.2.1 Статуту. Фінансування підприємства здійснюється Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які повинні перераховуватися на відповідні рахунки Державного казначейства України. Заборгованість із заробітної плати виникла за незалежних від відповідача обставин, а саме у зв'язку із неперерахуванням коштів Міненерговугілля. Також за постановою Правління Національного банку України № 466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», починаючи з 24.07.2014 року зупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не підконтрольна української владі. З 14.05.2003 року по 05.12.2014 року ДП «Укршахтгідрозахист» знаходилося у м.Макіївка, яка є територією проведення антитерористичної операції, тому, у період з 24.07.2014 року по 05.12.2014 року відповідач не мав можливості перерахувати заборгованість через зупинення роботи платіжних систем. Згідно за ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 року заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, має бути погашена до 31.12.2015 року. Докази проживання позивача на території, підконтрольній українській владі, відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 21.03.2007 року по 17.11.2014 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи начальником технологічного комплексу водовідливного комплексу шахти № 9 «Капітальная», і був звільнений за власним бажанням, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.6-8). Згідно за довідкою ДП «Укршахтгідрозахист» заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.08.2014 року по 17.11.2014 року складає 15741 грн. 87 коп., а саме: за серпень 2014 року - 671 грн. 68 коп., за вересень 2014 року - 5070 грн. 32 коп., за жовтень 2014 року - 4178 грн. 75 коп., за листопад 2014 року - 5821 грн. 12 коп., яка позивачем не оспорюється. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно за ст.24 Закону України «Про відпустки» та ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі позивача, вона підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи спір про стягнення моральної шкоди у сумі 3000 грн., суд виходить з наступного. Згідно за ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що вимоги позивача у частині відшкодування моральної шкоди належать частковому задоволенню, оскільки позивач через порушення відповідачем його конституційного права на своєчасне отримання винагороди за працю, захищеного трудовим законодавством, морально страждав, не отримуючи належну йому суму, на яку він розраховував. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер, об'єм, тривалість зазнаваних позивачем страждань, розмір заборгованості. Також суд враховує ту обставину, що підприємство на момент виникнення заборгованості розташовувалося на території, не підконтрольній українській владі, де здійснюється антитерористична операція, що, на думку суду має істотне значення. Тому, суд вважає, що на користь позивача належить стягнути з підприємства 300 грн. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та у сумі 24 грн. 36 коп. за вимоги немайнового характеру пропорційно до розміру задоволеної суми, а всього 267 грн. 96 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки»,

Outcome: partial