Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Skoda Rapid (2013 року випуску, номер шасі №кузова, рам) [NUMBER] , об`єм двигуна 1197, номер двигуна [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ), а також скасувати з нього арешт, мотивуючи вимоги тим, що 28 лютого 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 000445, відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання придбати предмет лізингу, зазначений автомобіль вартістю 224 191,00 грн. та передати предмет лізингу у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором, а позивач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Позивач свої умови по даному договору від 28 лютого 2014 року виконав своєчасно та в повному обсязі. 01 листопада 2018 року між сторонами підписано акт приймання-передачі даного транспортного засобу №000445/01, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та комплект ключів. Однак, листом ТСЦ 2641 № Ч-10-з-оп від 11 січня 2019 року позивача повідомлено про неможливість реєстрації права власності на означений автомобіль, в зв`язку з накладенням на нього арештів, що унеможливлює реалізацію свого законного права власника даного майна (автомобіля), а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт. Ухвалою судді від 14 березня 2019 року розгляд справи призначено здійснювати у порядку підготовчого провадження, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. 08 квітня 2019 року до суду від представника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності, а 10 квітня 2019 року від представника Головного управління Національної поліції в Рівненській області та 15 квітня 2019 року від представника приватного виконавця надійшли письмові відзиви, а 27 травня 2019 року відповідь на відзив від позивача. Ухвалою судді від 29 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в режимі відео-конференції. 12 червня 2019 року до суду від представника приватного виконавця надійшли заперечення на відповідь. 10 вересня 2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи, який призначено здійснювати в режимі відео-конференції. З метою забезпечення участі представника позивача в судовому засіданні, розгляд справи призначався в режимі відеоконференції, проте встановити зв`язок не виявилось за можливе. Будучи належним чином повідомленими сторони в судове засідання не з`явились, що в розумінні ст. 224 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши, наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 000445. Відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання придбати предмет лізингу, зазначений автомобіль вартістю 224 191,00 грн. та передати предмет лізингу у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором, а позивач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Позивач свої умови по даному договору від 28 лютого 2014 року виконав своєчасно та в повному обсязі. 01 листопада 2018 року між сторонами підписано акт приймання-передачі даного транспортного засобу №000445/01, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та комплект ключів. Однак, листом ТСЦ 2641 № Ч-10-з-оп від 11 січня 2019 року позивача повідомлено про неможливість реєстрації права власності на означений автомобіль. Встановлено, що на зазначений транспортний засіб накладено арешт, зокрема, ухвалами Рівненського міського суду від 19 грудня 2016 року у справі № 569/16544/16-к, Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року, Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року у справі № 607/8159/18 та постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова В.В. від 04 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 57276637. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визначення права. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Підставою для зняття арешту з транспортного засобу є ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв`язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача, що передбачає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Відповідно до. ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] в зв`язку з накладенням арешту на автомобіль не може в повному обсязі реалізувати належне право власності на автомобіль. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 2 275,54 грн.

Outcome: approved