Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначила наступне. Спірний будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 4-889, виданий 14.05.1977 року, видавник: Перша ХДНК. [PERSON] являється дружиною її сина [PERSON] з якою він на даний час розлучається та який приживає у спірному будинку. 21.03.2013 році її син з відповідачкою [PERSON] та дитиною виїхали зі спірного будинку, та з того часу відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS]. З 21.03.2013 року [PERSON] в спірному домоволодінні не проживає, в будинку відсутні її особисті речі. [PERSON] не несе витрат по утриманню жилплощі, не сплачує комунальні платежі, що утворює для позивачки додаткові труднощі. Позивач та представник позивачки в судове засідання не з'явились, представник позивачки надав заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на вищевказані обставини, викладені в позовній заяві, та про проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за письмовою згодою позивача та його представника, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2014 року [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. (а.с.4) Згідно даних адресно-довідкового бюро, в спірному домоволодінні зареєстрована [PERSON]. (а.с.6) З нотаріально завіреної заяви [PERSON], який є сином позивачки вбачається, що [PERSON] з 21.03.2013 року не проживає в спірному домоволодінні та в будинку відсутні її особисті речі. (а.с.15) Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], що належить позивачці, відсутня понад один рік, а тому позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею у спірному будинку, підлягає задоволенню. Таким чином, дане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved