Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, Територіального сервісного центру МВС №7145, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Територіальний сервісний центр №8043 Регіонального сервісного центру МВС в м. Київ про зняття арешту з рухомого майна. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що 19.08.2019 року позивач на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6575/19/008293 придбав у ПП «Автотрейдінг-Волинь», яке діяло в інтересах [PERSON] на підставі договору комісії № 6575/19/008293 від 19.08.2019 року, автомобіль Volkswagen Golf 2, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Однак коли позивач звернувся до територіального сервісного центру МВС України йому було надано довідку про те, що автомобіль значиться в арешті. Разом із тим на адвокатський запит представника позивача, адвоката Бруса С.М. Шевченківським районним ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві будо повідомлено, що виконавчих документів та виконавчих проваджень, де боржником визнано [PERSON] не перебуває та не обліковується, будь-які обтяження відносно [PERSON] відсутні, що стверджується даними Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна за №61514756 від 22.08.2019 року. Таким чином склалася ситуація, коли виконавчі провадження відносно колишнього власника транспортного засобу завершені, тому мали б бути зняті всі заборони на відчуження, в тому числі і на рухоме майно такої особи, однак такі дії вчинені не були, і хоча виконавчі провадження давно закриті та фактично знищені, однак заборони, які накладалися на майно боржника продовжують діяти, а вказаний транспортний засіб вже належить позивачу, отже такі заборони, які поширюються на майно позивача, обмежують його право власності. Оскільки позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку зняти арешт з придбаного ним автомобіля та зареєструвати за собою право власності на нього, тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відповідно до ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.10.2019 року. Від Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що арешт на вказаний автомобіль не знятий, жодної постанови ДВС про зняття арешту на вказаний автомобіль не виносив, а тому зняття з обліку та перереєстрація транспортного засобу на нового власника є неможливою. Окрім того відповідно до додаткових пояснень до відзиву, позовна вимога до ТСЦ №7145 РЦС МВС в Черкаській області про скасування арешту, заборони на відчуження вказаного автомобіля не підлягає до задоволення у зв`язку із тим, що арешт на вказаний транспортний засіб РСЦ МВС в Черкаській області та його структурними підрозділами на накладався, а Територіальний сервісний центр МВС №7145 не є юридичною особою, а є структурним підрозділом РЦС МВС в Черкаській області. У судове засідання позивач та його представник, адвокат Брус С.М. не з`явилися, однак останній звернувся до суду із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також про суть позовних вимог, до суду у встановлений термін відзив у порядку та формі, визначеній ст. 178 ЦПК України не подав, із заявою про визнання позовних вимог чи розгляду справи за його відсутності не звернувся, у судове засідання не з`явися та про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області Рябоконь В.І. в судовому засіданні пояснив, що Територіальний сервісний центр МВС №7145 входить до складу Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області та не має статусу юридичної особи. Окрім того ні територіальний сервісний центр ні регіональний сервісний центр не можуть скасувати арешт, який накладений в м. Києві органами державної виконавчої служби, і вони взагалі не можуть бути відповідачами по даній справі, тому у задоволені позову просив відмовити. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Територіальний сервісний центр №8043 Регіонального сервісного центру МВС в м. Київ, в судове засідання не з`явився, однак направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника та про прийняте рішення по справі просив повідомити письмово. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, третьої особи по справі та пояснення відповідача, розглядає справу за відсутності представника Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, який про причину неявки свого представника суд не повідомив, відзив по справі до суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Як вбачається судом позивач по справі на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6575/19/008293 від 19.08.2019 року придбав у ПП «Автотрейдінг-Волинь», яке діяло в інтересах [PERSON] на підставі договору комісії № 6575/19/008293 від 19.08.2019 року, автомобіль Volkswagen Golf 2, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль належав [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Позивач наполягає, що своє право власності на вказаний автомобіль він належним чином зареєструвати не має змоги, оскільки автомобіль значиться в арешті, що перешкоджає позивачу належним чином оформити своє право власності на нього. Із довідки про наявність арешту на транспортний засіб вбачається, що на автомобіль Volkswagen Golf 2, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] накладений арешт, заборона відчуження, відповідно до постанови №186/2 від 26.05.2006 року, винесеної ДВС у Шевченківському районі м. Києва. Разом із тим із листа Шевченківського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 13.09.2019 року вбачається, що у Шевченківському районному ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві виконавчих документів та виконавчих проваджень, де боржником визнано [PERSON] не перебуває та не обліковується, а будь-які обтяження відносно [PERSON] відсутні. Враховуючи час накладення арешту та період початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (2006 рік), встановлюється об`єктивна причина відсутності інформації про виконавче провадження, в межах якої накладено арешт на майно боржника. Також, відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби завершені виконавчі провадження з трирічним строком зберігання вилучаються для знищення. Відсутні будь-які відомості про наявні обтяження відносно [PERSON] і в Єдиному реєстрі боржників, що стверджується відповідною інформацією від 22.08.2019 року, а також і даними Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна за №61514756 від 22.08.2019 року. Таким чином судом вбачається, що відомості про виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно боржника, а саме майно [PERSON] відсутні, а наявність відповідного обтяження на майно не стверджується жодними доказами, які містяться в матеріалах справи. Позивач набув вказаний автомобіль, що стверджується вказаним вище договором купівлі-продажу транспортного засобу. Нормами ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV (який діяв на час вчинення виконавчих дій), визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження,крім випадків визначених законом, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Як встановлено судом арешт із вказаного майна знятий не був. Як слідує зі\~ст.316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.321 ЦК України\~передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, враховуючи той факт, що постановою державного виконавця ДВС у Шевченківському районі м. Києва накладено арешт на майно в рамках виконавчих проваджень, які на час розгляду матеріалів справи завершені, відомості про відкрите виконавче провадження відсутні, а саме майно перейшло до нового власника, то вбачається обмеження в можливості позивача, як нового власника в реєстрації транспортного засобу за собою, оскільки таке майно містить безпідставні обмеження, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб у зв`язку із чим дані позовні вимоги підлягають до задоволення. Суд вважає, що існування арешту рухомого майна позивача на даний час є незаконним, необгрунтованим і грубо порушує його конституційне право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Так, право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист цього права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено зазначеною міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Особам, котрі зазнають порушення цього, як і інших конвенційних прав, статтею 13 Конвенції гарантовано можливість ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Відсутність у національному законодавстві правової регламентації механізму такого захисту у певній ситуації не може слугувати виправданням відмови у його здійсненні особі, котра потерпає від свавільного втручання у своє право державою в особі компетентних органів. Така відмова становитиме порушення права людини на ефективний засіб юридичного захисту, передбаченого статтею 13 Конвенції. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, встановлених законом. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки підстав для продовження обтяження на майно на даний час не вбачається, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Разом із тим суд не погоджується із доводами позивача щодо залучення до справи у якості відповідача територіального сервісного центру МВС №7145, оскільки останній не є юридичною особою, дії спрямовані на зняття арешту із рухомого майна вчиняти не може, тому позовні вимоги до вказаного відповідача є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: partial