Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 16.03.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій зазначає, що 28 вересня 2006 року з відповідачем зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], батьком дитини записано у свідоцтві про народження та є відповідач. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося через взаємні непорозуміння в питаннях побуту, виховання дитини, в сім`ї почались конфлікти та суперечки, що призвело до того, що з вересня 2009 року фактично шлюбні відносини припинились, стали проживати окремо, дитина проживає з позивачем. 15 серпня 2016 року заочним рішенням Енергодарського міського суду запорізької області шлюб було розірвано. Також позивач зазначає, що 14 вересня 2016 року уклала шлюб з [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги, у добровільному порядку, на утримання доньки не надає, донька повністю перебуває на її утриманні. Відповідач майнових зобовязань перед третіми особами не має, має постійне місце проживання. Просить суд стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень 00 копійок, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів за один місяць. Позивач в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити (а.с.27). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав, повідомлявся судом за адресою зареєстрованого місця проживання зазначеного позивачем в позові, яка збігається з адресою реєстрації зазначеною в інформаційному листі з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.12). Однак до суду повернулися судові повістки на імя відповідача з поміткою пошти про невручення (а.с.16, 21, 26). Заявпро зміну місця проживання відповідач суду не надав. Місце роботи позивача суду не відомо. Відповідно до ч.1ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання звукозаписним технічним пристроєм не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: Згідно із свідоцтвом про народження, відповідач по справі та позивач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с.6), шлюб між сторонами розірвано рішенням Енергодарського міського суду від 15 серпня 2016 р., після розірвання шлюбу залишила прізвище «Морозова» (а.с.7), позивачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] 14 вересня 2016 року та змінила своє прізвище на «Дратована» (а.с.5). Згідно ч.8 ст.7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може\~перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.\~\~Це обмеження\~\~не\~\~поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у\~виді\~виправних\~робіт\~і стягнення аліментів на неповнолітніх\~\~дітей.\~\~У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати\~не\~може\~ перевищувати 70 відсотків. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків,\~опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 та ч.2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, отже відповідно до вимог закону зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини. В матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про те, що відповідач неспроможний надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі якому просить позивач. Крім того, суд роз'яснює, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, а відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батька, утримувати свою неповнолітню дитину, у звязку з чим вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає щомісячному стягненню на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2500 грн. 00 коп. до досягнення дитиною повнолітня. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (із змінами та доповненнями), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. Згідно ч.7 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (із змінами та доповненнями), індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. А отже, визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій суму в розмірі 2500 (двох тисяч пятиста) гривень 00 копійок щомісячно підлягає індексації. Згідно ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, згідно ч.3\~ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved