Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні. В позовній заяві посилався на те, що він є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між ним та відповідачем дитина залишилася проживати з матір`ю. На його неодноразові прохання до відповідача, які розпочалися безпосередньо після того, як вони почали проживати окремо, стосовно зустрічей з дитиною без її присутності, мати дитини категорично заперечувала проти цього, без жодних на те обґрунтованих підстав. Він неодноразово звертався до відповідача для вирішення даного питання в мирний спосіб, але вона не йде на зустріч й фактично перешкоджає позивачу в особистих зустрічах з їхньою спільною дитиною без її присутності. На прохання про зустріч з дитиною отримував лише відмови, які часто супроводжувалися безпідставною агресією відносно нього. Зазначив, що відповідач навмисно перешкоджає йому у зустрічах з дитиною та систематично не виконує та порушує рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 25 жовтня 2016 року № 303. Відповідач маніпулює сином, не зважаючи на інтереси дитини, налаштовує його проти позивача, займається збиранням неправдивих пліток, поширює їх в присутності сина, що негативно впливає на розвиток дитини. Тому позивач просив суд надати дозвіл безперешкодно\~відвідувати Полтавську\~загальноосвітню школу\~І-ІІІ\~ступенів №\~11,\~в якій\~навчається [PERSON] ,\~ухвалити судове\~рішення про\~надання йому\~відповідачем \~можливості зустрічатися\~зі своїм\~сином [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~за межами\~будинку,\~в якому\~він фактично\~проживає зі\~своєю матір`ю\~та в\~її відсутність,\~встановивши зустрічі\~з дитиною\~щосуботи з\~10.00\~до 21.00\~без присутності матері, а також надати можливість зустрічатися з сином у період шкільних канікул і святкових днів (за згоди самої дитини), зобов`язати відповідача віддавати йому дитину в період літніх шкільних канікул з 01.07 по 31.08 щорічно з метою спільного перебування з сином на санаторно-курортному лікуванні (за взаємною домовленістю позивача та відповідача), зобов`язати відповідача [PERSON] виконувати рішення суду. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначила, що після розірвання шлюбу з її боку ніколи не створювалися перешкоди спілкуванню дитини з батьком та участі батька у її вихованні. Рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради від 25.10.2016 року за № 303 позивачу встановлено час для спілкування з сином. Затверджений вказаним рішенням графік належним чином виконувався, син зустрічався зі своїм батьком, а також спілкувався із членами його родини. Вона жодного разу не перешкоджала у цьому та не заперечувала проти їх зустрічей. Однак, з лютого 2019 року син [PERSON] категорично відмовляється спілкуватись із батьком у будь-який спосіб та ходити до нього у гості. Він пояснює це тим, що постійні сварки та суперечки у родині батька між членами його сім`ї, свідком яких він був неодноразово, негативно позначаються на його душевному стані, лякають та засмучують його. Під час їхніх зустрічей [PERSON] намагається маніпулювати думкою сина про матір шляхом розповсюдження усілякої негативної інформацію та здійснює на нього психологічний вплив, постійно дозволяє собі образливі вислови на її адресу та намагається спровокувати конфлікт. Вказані події негативно впливають на психічний та емоційний стан сина, і у зв`язку із такими обставинами він сам не бажає проводити час та спілкуватись зі своїм батьком. Син самостійно ходить до школи, однак позивач жодного разу не поцікавився його успіхами у навчанні та не намагався зустрітись із сином за межами свого будинку у час, вільний від навчання. У позасудовий спосіб позивач налагодити стосунки із сином не намагався. Позивач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, з 2017 року аліментів не сплачує, тому, станом на 20.05.2019 року має заборгованість. Викладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання позивача виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Тому в задоволенні позову відповідач просила відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Протягом тривалого часу, починаючи з лютого поточного року, він не має можливості спілкуватися зі своїм сином, оскільки відповідач заблокувала його вхідні дзвінки на мобільному телефоні сина. Налаштувала проти нього сина. Графік зустрічей, встановлений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 25.10.2016 р. за № 303, належним чином не виконувався. Позивач неодноразово приходив до школи, де навчається син. Звертався до класного керівника 5-А класу, попросив визвати до нього сина, але син не вийшов. Від батьківських обов`язків та від утримання сина він не ухилявся і не відмовляється від подальшого утримання. Він зареєстрований як безробітний та займається активними пошуками нової більш оплачуваної роботи. Тому просив суд врахувати викладені ним у відповіді на відзив пояснення, міркування і аргументи, позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Відповідач надала заперечення, у яких зазначила, що вона жодним чином не перешкоджала спілкуватись [PERSON] із сином, не налаштовувала сина проти батька, ніколи не заперечувала проти їх зустрічей. Протягом декількох років після винесення рішення у визначений час позивач завжди міг прийти до свого сина та забрати його для подальшого спілкування без її присутності. Однак, [PERSON] не завжди дотримувався цього графіку, та не кожного разу забирав сина. Тобто, графік не виконувався належним чином виключно за ініціативи позивача. Вона не вчиняла будь-яких дій щодо блокування дзвінків позивача на телефоні сина, оскільки мобільний телефон сина перебуває у його особистому і виключному володінні та користуванні, вона не втручається у процес його спілкування із батьком та членами його родини. З лютого 2019 року син [PERSON] категорично відмовляється спілкуватись із батьком у будь-який спосіб, оскільки під час їхніх зустрічей позивач намагається маніпулювати думкою сина про неї, здійснює на нього психологічний вплив та тиск, залякує його, що негативно позначається на настрої дитини, його психічному та емоційному стані. У зв`язку із такими діями [PERSON] син сам не бажає проводити час зі своїм батьком, зустрічатись та спілкуватись, всіляко обмежує контакти із ним, у тому числі, можливо, і шляхом блокування вхідних дзвінків на своєму мобільному телефоні. Пошуки позивачем роботи не звільняють його від обов`язки сплачувати аліменти на утримання дитини. Тому відповідач просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] у повному обсязі. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про залишення його позову без розгляду, але після роз`яснення судом наслідків такої процесуальної дії свою заяву відкликав, просив справу розглянути по суті. Ухвалою суду\~від 05 червня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків та малолітнього, вирішено викликати в судове засідання та допитати свідків [PERSON] , [PERSON] , заслухати в судовому засіданні думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , без участі батьків. Також даною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів та призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки вони заявлені поза межами предмету судового дослідження. Інших заяв та клопотань сторони суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Уточнив, що про перешкоджання йому у спілкуванні з сином та участі у його вихованні свідчить та обставина, що відповідач заблокувала номер позивача на телефоні сина. Внаслідок цього він не може до сина додзвонитися. Відповідач спонукає сина називати її теперішнього чоловіка батьком та поширює про позивача неправдиві чутки. У зв`язку з цим позивачу створені перешкоди у спілкуванні з сином. Тому [PERSON] просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Категорично заперечують чинення відповідачем перешкод у спілкуванні малолітнього [PERSON] з батьком. Зазначають, що дитина сама не бажає спілкуватися з батьком. Відповідач не чинила позивачеві жодних перешкод у його спілкуванні та участі у вихованні сина. Тому в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Також надав висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника третьої особи, який в засідання не з`явився. Заслухавши позивача, відповідача та її представника, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 січня 2015 року (а.с.33). В подальшому прізвище [PERSON] у зв`язку з одруженням змінено на « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.32). Після розірвання шлюбу між батьками дитина проживає разом з матір`ю. Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 25 жовтня 2016 року батькові [PERSON] - встановлено час для спілкування з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , наступним чином: щосуботи з 10-00 год. до 19-00 год. без присутності матері, зустрічі в період шкільних канікул і святкових днів (за домовленістю батьків зі згоди самої дитини). Вказаним рішенням на батька [PERSON] покладено обов`язок забирати та приводити дитину до її постійного місця проживання та нести повну відповідальність за життя та здоров`я малолітнього (а.с.7). Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Але твердження позивача про чинення йому відповідачем [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні, щодо перешкоджання йому у зустрічах з дитиною будь-якими доказами не підтверджуються. Відповідач факт чинення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною категорично заперечує. Також відповідач зазначила, що повністю погоджується з запропонованим рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 25 жовтня 2016 року №303 порядком участі батька у вихованні дитини. Наполягаючи на тому, що жодних перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу вона не чинила, відповідач посилалась на ту обставину, що починаючи з лютого 2019 року син сам відмовляється зустрічатися з батьком та уникає спілкування з ним. Малолітній [PERSON] , опитаний судом в судовому засіданні без присутності батьків за участю психолога, підтвердив, що мати йому жодним чином не забороняє спілкуватися з батьком. Але він сам не бажає зустрічатися з батьком, оскільки коли батько його забирав до себе, то вони переважно сиділи перед комп`ютером, що дитині не дуже подобалося. За місцем проживання батька відбуваються часті сварки з бабусею та сестрою батька, у зв`язку з чим він не хоче ходити до батька. Також як причину небажання зустрічатися з батьком малолітній [PERSON] зазначив ту обставину, що батько погано говорив про його маму, ображав її, сварився з нею. Згідно даних консультативного висновку психолога-консультанта [PERSON] від 27 червня 2019 року дослідження стосунків в родині дозволяє визначити, що найбільш значущими для [PERSON] людьми, є вітчим (тато Саша) і мати, причому саме в такий послідовності. Також, хлопець визначає як членів родини бабусь - матерів мами та вітчима. [PERSON] любить свою матір і вважає що вона любить його, він вважає за необхідне допомагати та захищати її. Він скучив за бабусею Людою (матері), бо вона сама добра і завжди його жаліє. Дружні стосунки пов`язують [PERSON] з вітчимом, бо він весела людина, хлопцю цікаво з ним грати, він довіряє йому свої секрети. На питання стосовно батька, його професії, спільних занять, хлопець відповідав маючи на увазі вітчима (батька Сашу). Стосунки з батьком хлопець характеризує висловами: ця людина ніколи не грає зі мною і я за нею не скучаю. [PERSON] думає що ніколи не звернеться за допомогою, а іноді він боїться батька. Складні стосунки у [PERSON] з татусевою бабусею, він вважає що вона його не любить і сердиться на нього, і він відповідає їй тим же. Отримані результати підтверджуються асоціативним тестом, який виявив в цілому позитивний настрій хлопця (крім родини батька). Не вербальний, кольоровій тест підтверджує попередні результати. Мати, вітчим, бабуся [PERSON] , настрій вдома, в школі, на тренуванні та під час консультування викликає яскраві асоціації: жовтий, зелений, синій, червоний кольори; батько, його мати - сірий, та чорний. Із бесіди з дитиною було з`ясовано, що хлопець відчуває напруження і ворожість в родині батька, це викликає дискомфорт. Хлопець не бажає відвідувати дім батька тому, що там весь час сваряться та погано говорять про його маму. Таким чином\~можна вважати,\~що хоча\~психологічний стан\~дитини в\~цілому позитивний,\~але конфліктна\~поведінка батька\~порушує стабільність,\~є стресовою для хлопця, тому він намагається захиститись, запобігаючи зустрічі з батьком. Ситуація, що склалась, може мати негативні наслідки, привести до високої тривожності, почуття напруження та інших порушень психічного стану дитини. Згідно рішення Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 25 жовтня 2016 року №303 «Про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини» саме на батька позивача у справі [PERSON] покладено обов`язок забирати та приводити дитину до її постійного місця проживання. Але будь-які докази того, що позивач виконував вказане рішення виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, що він з`являвся на зустріч до дитини у визначені органом опіки дні та час, в матеріалах справи відсутні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що є сусідами [PERSON] , проживають з нею в одному гуртожитку. Але з грудня 2014 року [PERSON] не бачили, до гуртожитку він не приходив. Посилання позивача на ту обставину, що у дитини на телефоні заблокований його номер, суд не розцінює як перешкоду для спілкування позивача з його малолітнім сином згідно встановленого органом опіки та піклування графіку. Таке блокування не перешкоджає батькові забрати дитину за місцем її проживання у суботу чи під час шкільних канікул і святкових днів. Посилання позивача на поширення відповідачем щодо нього неправдивих відомостей, а також на примушування нею дитини називати її теперішнього чоловіка татом дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджуються. Такі обставини не можуть свідчити про чинення відповідачем позивачу перешкод у спілкуванні з сином та у його вихованні. Крім того, в судовому засіданні малолітній [PERSON] суду повідомив, що сам почав називати вітчима батьком, мама його про це не просила. Також суд не розцінює як обставину, що свідчить про перешкоджання позивачу у спілкуванні з сином, відмову дитини вийти з класу до батька під час відвідування ним школи, де навчається дитина, а також його спілкування з класним керівником. Таким чином судом встановлено, що спір, який виникав між сторонами щодо спілкування батька з сином було врегульовано рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 25 жовтня 2016 року №303 «Про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини». Дане рішення сторонами виконувалося в період до лютого 2019 року за тим виключенням, що малолітній [PERSON] сам їздив на зустріч до батька, а не батько забирав сина з місця його проживання, та що такі зустрічі відбувалися не щотижня. З лютого 2019 року дитина відмовилася відвідувати батька та спілкуватися з ним через поведінку позивача. Таким чином судом встановлено відсутність з боку відповідача перешкод у спілкуванні позивача з його малолітнім сином та у його участі у вихованні дитини. Подальше виконання рішення Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 25 жовтня 2016 року №303 «Про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини» є можливим при встановленні позивачем контакту з дитиною. Також судом не виявлено будь-яких перешкод для відвідування школи, де навчається дитина, з метою одержання інформації про її навчання. Невдоволення позивача результатами бесіди з класним керівником 5-А класу загальноосвітньої шкоди №11 жодним чином не може свідчити про чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача. Позовна вимога зобов`язати відповідача виконувати рішення суду позивачем жодним чином не обґрунтована. Крім того, враховуючи відсутність даних про те, що відповідач рішення не виконала або відмовляється виконати, така вимога не відповідає способу захисту цивільних прав. Встановивши дані обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачем [PERSON] право позивача [PERSON] на спілкування та виховання малолітньої дитини не порушено, його право відповідач визнає та не оспорює. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки права позивача відповідач не порушує, не оспорює та визнає, на час розгляду справи його права судового захисту не потребують. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають, а понесені відповідачем витрати підлягають відшкодуванню їй за рахунок позивача. Та обставина, що позивач на даний час не працює, зареєстрований як безробітний в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості з 19 квітня 2019 року, не звільняє його від сплати судового збору. Підстави для звільнення від сплати судового збору передбачені нормами Закону України «Про судовий збір», але така підстава для звільнення від сплати судового збору як перебування особи на обліку як безробітної законом не передбачена. Доданими до справи доказами підтверджено понесені відповідачем судові витрати, а саме витрати на одержання правової допомоги у розмірі 4000 грн. Витрати позивача на оплату послуг спеціаліста психолога у зв`язку з підготовкою висновку доказами не підтверджені, тому відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 4000 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved