Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] борг по розписці з урахуванням процентів, індексу інфляції та 3% річних в сумі 31664 грн., завдану йому моральну шкоду в сумі 5000 грн. та 800 грн. витрат за надання правової допомоги, посилаючись на те, що 19 грудня 2011 року відповідач позичив у нього в борг 1000 доларів США терміном на 6 місяців під 20 % щомісячно. На підтвердження одержання грошей відповідач надав позивачу власноручно написану розписку. Але дотепер борг не виплачений у добровільному порядку, що завдає позивачу моральної шкоди, тому він вимушений вирішувати це питання через суд. У судовому засіданні [PERSON] і його представник [PERSON] підтримали позов і просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, вважали його не обґрунтованим. Відповідач вказав, що він дійсно взяв у позивача в борг гроші та написав розписку про це, але при цьому передав йому в заставу автомобіль [NUMBER] та оформив на його імя довіреність з правом розпорядження вказаним автомобілем. Надалі позивач розпорядився вказаним автомобілем, тому відповідач йому нічого не винен. Також просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності згідно ст. 265 ч.1 і ст. 261 ч.5 ЦК України. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON], який є батьком відповідача, пояснив суду, що його син [PERSON] дійсно брав у борг у позивача 1000 доларів США, в забезпечення боргу віддав йому автомобіль «Волгу». Син повідомив, що оформив на [PERSON] довіреність на вказаний автомобіль, чи віддавав син гроші за договором позики, свідку не відомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає відповідача, і той йому повідомив, що автомобіль «Волга» був під заставою, деякий час стояв на стоянці в м-ні Ювілейному. [PERSON] передав його згідно довіреності, таким чином розрахувався з боргами, деталі укладення договору позики та інші обставини свідку не відомі. Згідно показань свідка [PERSON], вона з чоловіком давала у борг відповідачу всього 4 тисячі доларів США, той до теперішнього часу з нею не розрахувався. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював на станції технічного обслуговування автомобілів, та знайомий із сторонами у справі. Свідок не памятає, щоб відповідач надавав йому довіреність на автомобіль «Волга», крім того, додав, що його автомобіля він не продавав, ніяких грошей за нього не отримував. Суд, вислухавши сторони і їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи №2/628/1431/15, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 грудня 2011 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір позики, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 1000 доларів США строком на 6 місяців з виплатою 20% від суми боргу щомісячно, а [PERSON] залишив у заставу позивачу автомобіль ГАЗ-31029 державний номер 167-18ХА в рахунок погашення боргу. Відповідачем була власноручно складена і підписана розписка, яка свідчить про отримання ним грошей. Ця розписка не була ним оспорювана та вона перебувала у позивача [PERSON], що свідчить про невиконання відповідачем зобовязання по поверненню боргу (а.с. 3,99). 12.04.2011р. державним нотаріусом [PERSON] за р. №1-943 була посвідчена довіреність, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] управляти і розпоряджатися належним йому автомобілем ГАЗ 310290, 1995 року випуску, державний реєстраційний номерний знак 16718ХА строком на 20 років ( а.с.131) 19 грудня 2011 року відповідач від імені довірителя [PERSON], оформив нотаріально посвідчену довіреність на позивача, якою уповноважив його управляти та розпоряджатися ( з правом продажу за встановленим законом порядку, обміну, здачі в оренду, передачі в позичку) належним [PERSON] автомобілем ГАЗ 310290, 1995 року випуску, державний реєстраційний номерний знак 16718ХА ( а.с. 35). Вказана довіреність видана строком на 1 рік та була дійсна до 19.12.2012р. Як вбачається з копії довіреності , яка була посвідчена нотаріусом [PERSON] 03.11.2012р. за р. №4746 ( а.с.39), [PERSON], який діяв від імені [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти і розпоряджатися вищевказаним транспортним засобом на строк дії основної довіреності, тобто до 12.04.2031 року. За повідомленням начальника ТСЦ 6346 РСЦ МВС в Харківській області транспортний засіб ГАЗ 310290, 1995 року випуску, державний реєстраційний номерний знак 16718ХА зареєстрований на [PERSON] та його перереєстрація з 2011р. по теперішній час не проводилася ( а.с.45). Як вбачається з матеріалів цивільної справи Купянського міськрайонного суду №2/628/1431/15, 19.02.2013року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди і 03.04.2013року було винесено заочне рішення суду про задоволення позову. 13.05.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним рішенням , копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження. Також в матеріалах вказаної цивільної справи знаходиться копія заяви відповідача від 12.08.2013р. ( а.с.54) , про те, що він борг за рішенням суду буде виплачувати поступово та не заперечує проти реалізації ? частини будинку, який йому належить на праві спільної власності в рахунок погашення боргу. Згодом 04.08.2015р. відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду, яка була задоволена і 29.09.2015р. вищевказане заочне рішення було скасоване. Після цього у звязку з неявкою позивача у судове засідання позов [PERSON]Б, був залишений без розгляду ( а.с.72). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає іншій стороні у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Вказані правовідносини регулюються ст. 1049 ЦК України, якою передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Предметом договору позики в даному випадку є іноземна валюта. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тому суд вважає доводи представника відповідача про незаконність використання позивачем валюти та нарахування процентів за користування позикою необґрунтованими, оскільки такі правочини не заборонені законом та, в даному випадку, діє принцип свободи договору, згідно до якого сторони є вільними в укладенні договору та визначення його умов. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Що стосується заперечень відповідача про передачу позивачу в рахунок погашення боргу транспортного засобу ГАЗ 310290, 1995 року випуску, державний реєстраційний номерний знак 16718ХА, який зареєстрований на [PERSON], наявні у справі докази свідчать, що власник автомобіля на теперішній час не змінився, будь-які дані про те, що [PERSON] скористався довіреністю та розпорядився вказаним автомобілем або коштами від його реалізації на свою користь, суду не надані. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє ( ч.1 ст.237 ЦК України). Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. ( ст.293 ЦК України). Згідно ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Таким чином, видана довіреність на право володіння та користування транспортним засобом не є документом, що підтверджує факт вчинення правочину представником та ніяким чином не доводить факту виконання своїх зобовязань відповідачем по даній справі. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виконання зобов'язання за договором позики. Посилання відповідача на те, що позивач задовольнив свої вимоги за рахунок відчуження автомобіля є припущенням, оскільки відповідно до вимог ст.ст.237,239,244 ЦК України довіренність не є правоустановлюючим документом. Суду не надано доказів про те, що позивач провів відчуження автомобіля за певні грошові кошти та зарахував їх в рахунок погашення боргу за договором позики. Також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач вимагав повернути йому оригінал боргового документа у зв'язку з належним виконанням зобов'язання, а також вимог щодо повернення грошових коштів отриманих від відчуження автомобіля. Позивач [PERSON] надав до суду оригінал боргового документу ( а.с.99), який підтверджує той факт, що борг [PERSON] не повернутий, оскільки при поверненні боргу або його частини про це повинно бути зазначено у цьому документі, або ж цей документ у кредитора повинен бути витребуваний. Наявність у позивача боргового документу підтверджує невиконання свого зобовязання відповідачем. У даному випадку, обставини виникнення між сторонами боргового зобовязання, які наведені позивачем в обґрунтування своїх вимог, іншою стороною будь-яким чином не спростовані. Будь-яких доказів виконання зобовязання суду не надано. Щодо заяви відповідача та його представника про застосування строку позовної давності, суд враховує, що позивач вже звертався до суду з позовом до відповідача в межах строку, визначеного ст.257 ЦК України, було винесено судове рішення, яке вже знаходилося в стадії виконання, відповідач вчиняв дії, що свідчили про визнання ним вимог позивача, тобто перебіг позовної давності переривався вказаними подіями і почався знову, тому в цій частині доводи відповідача не є обґрунтованими. Таким чином, вищенаведене приводить суд до висновку про наявність у відповідача позикових зобовязань, тому вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборговану грошову суму, виходячи із правил, що регулюють правовідносини за договором позики. При встановленні суми, яка підлягає стягненню, суд враховує положення ч. 2 ст.625 ЦК України про те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в розписці, яку видав [PERSON] позивачу, встановлений інший розмір процентів, дана норма не діє і не застосовується, тому сума боргу не може вираховуватися за індексом інфляції і 3 процентів річних. Згідно довідки про курс валют ( а.с.2) сума боргу складає 1000 доларів США х7,98 грн.=7980грн., 20 відсотків за 6 місяців складає 9576грн., а всього 17556 грн. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди в розмір 5000 грн., суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки вина є підставою для відшкодування, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інше. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Матеріали цивільної справи № 2/628/1431/15р. містять документи, які вказують на знаходження позивача на лікуванні у неврологічному відділенні та придбання ним ліків у той час, коли він звертався до суду за стягненням боргу з відповідача ( а.с.8-17) Враховуючи те, що [PERSON] є пенсіонером та інвалідом, з вини відповідача внаслідок невиплати боргу втратив значні для нього кошти та змушений був докладати зусиль для примусового стягнення грошей у судовому порядку, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань, тому суд вважає, що діями відповідача була заподіяна моральна шкода [PERSON], яку оцінює у розмірі 2000 грн., оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, підтверджені судові витрати, понесені позивачем 800 грн. за надання правової допомоги (а.с.23), які належить стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Крім того, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, так як [PERSON] є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення (а.с.4) та у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати. Таким чином, розмір судового збору складає 267,96 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог матеріального характеру і 194,88 грн. пропорційно до задоволених вимог нематеріального характеру.

Outcome: partial