Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що згідно розписки від 27 березня 2013 року позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 43000 грн. строком до 01 вересня 2013 року. Проте отриманої в борг суми відповідач не повернув. Крім того, 27 березня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов»язався відповідати перед позичальником за виконання зобов»язань в частині нарахування 3% річних на суму основного зобов»язання. Тому з врахуванням наведених обставин просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги позовні вимоги в частині стягнення боргу з відповідача [PERSON] боргу в сумі 43 000 грн. підтримав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних за договором поруки відмовився. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили. Суд, зі згоди позивача, вирішив ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки від 27 березня 2013 року (а.с.6) між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 43 000 гривень, які зобов»язався повернути до 01 вересня 2013 року. Крім того, 27 березня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов»язався відповідати перед позичальником за виконання зобов»язань в частині нарахування 3% річних на суму основного зобов»язання (а.с.13-14). Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не вставлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] порушено умови договору позики, відтак з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути борг в сумі 43000 грн., та оплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved