Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області, Чорношовицької сільської ради Пустомитівського району, Львівської області, в якому просить визнати за ним, право власності в порядку спадкування за законом ним право власності на житлового будинку № [ADDRESS].. як набуте в порядку спадкування за законом по смерті [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його дружина - [PERSON], на момент смерті їй на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS]., який вона отримала в порядку спадкування по смерті своєї матері - [PERSON] Таким чином з часу смерті дружини відкрилася спадщина. Оскільки померла не залишила заповіту спадкування слід здійснювати за законом. До спадкоємців першої черги, окрім нього також відносяться їхні діти - [PERSON], 1985 р.н. та [PERSON] 1987 р. н., проте вони відмовилися від свого права на спадщину на користь позивача, про що оформили відповідні заяви від 28.07.2014 посвідчені секретарем Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського р-ну Львівської обл. Окрім зазначених осіб інших спадкоємців за законом першої черги або утриманців та інших осіб які б претендували на спадщину не має. [PERSON] для оформлення спадкування звернувся із відповідною заявою до Пустомитівської ДНК. Проте у оформленні спадщини щодо будинку йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на це майно, про що повідомлено листом від 09.12.2014 за № 1823/02-14. Зазначений будинок загальною площею 76,7 кв.м., житловою 45,8 кв.м. було збудовано понад десять років тому, оскільки він зводився на земельній ділянці, яка належала [PERSON] оформленням документів з цього приводу займалася саме вона, тому позивачу достеменно невідомо чи були оформлені документи на будинок. Незважаючи на відмову у оформленні спадщини вважає, що фактично він прийняв її, оскільки відповідно до ст. 1268 ЦК У країни спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Позивач в судове засідання позов підтримав з зазначених у ньому підстав. Просить його задоволити в повному обсязі. Представник позивача позов підтримав та дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача Пустомитівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.Відповідно до ч. ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 10 червня 2014 року. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] (позивач у справі) зареєстрував шлюб 17.11.1984 року з [PERSON]. Заявами у Пустомитівську державну нотаріальну контору від 28.07.2014 року, ксерокопії яких долучено до матеріалів справи [PERSON] (донька спадкодавиці) та [PERSON] (син) спадкодавиці відмовилися від спадщини після смерті їх матері [PERSON], 1955 року народження. Вказані заяви посвідчені секретарем Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області. З огляду на вищенаведене, позивач вважає, що він єдиний спадкоємець після смерті його дружини. Разом з тим, у ксерокопіях зазначених вказаних заяв зазначено день смерті спадкодавці як 10 червня 2014 року, натомість як із свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. Документів, які б підтверджували ступінь спорідненості зазначених осіб із спадкодавицею, а саме свідоцтв про народження останніх суду не представлено. При розгляді справ про спадкування суди мають\~\~встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). В ході судового розгляду клопотань зі сторони позивача про витребування копії спадкової справи для встановлення вичерпного кола осіб, які мають право спадкування (спадкоємців) не поступало. З»ясування даного питання має ключове значення при вирішення справи даної категорії справи, що є запорукою постановлення обґрунтованого та законного рішення у справі. Позивач покликається на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS]., однак не представив доказів дозвільних документів на будівництво будинку, не представлено документів, які б свідчили про час побудови будинку ( в позовній заяві зазначено, що будинок побудовано близько 10 років тому). Разом з тим згідно довідки від 07.07.2014 року №298 за [PERSON] рахується житловий будинок [ADDRESS] Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку\~шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на обєкт самочинного будівництва. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобовязаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України\~\~порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно зясовувати: \~правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); \~чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом \~абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року\~\~\~\~\~\~№ 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в\~Мінюсті\~18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню\~погосподарського\~обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню\~погосподарського\~обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5,\~\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у\~погосподарських\~книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські\~книги місцевих Рад. Погосподарські\~книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В\~погосподарських\~книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. В судовому засіданні сторонами не заявлено клопотання про витребування належно завіреної копії погосподарських книги для з»ясування вищезазначених обставин. . У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно Довідки від 25.06.2014 року виданої виконкомом Чорношувицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] дійсно до смерті проживала і була зареєстрована в с. Тарасівка, Пустомитівського району, Львівської області, разом з нею проживав [PERSON] . Згідно відповіді Пустомитівської державної нотаріальної контори № 1823/02-14 від 09.12.2014 на заяву про прийняття спадщини від 19.09.2014 року №611, заведена спадкова справа №225/2014, після смерті [PERSON], 1955 р.н., яка померла [INFO]. Згідно змісту поданої заяви про прийняття спадщини №779 від 25.11.2014 року, [PERSON] претендуєте на житловий будинок за адресою [ADDRESS]. У звязку зі спливом шести місяців, із дня смерті спадкодавця, відповідно до статті 1261, 1298 Цивільного кодексу України, має право на отримання свідоцтв про право на спадщину на вказане у заявах нерухоме майно.Свідіоцтво про право на спадщину будуть видані після надання [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на казане майно. Судом встановлено, що у відповіді держнотконтори не зазначено, про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно з ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На додаток до наведеного ст. 392 ЦК України зазначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі існує спір. З огляду на вищенаведене, в звязку з тим, що з представлених суду ксерокопій документів неможливо встановити коло спадкоємців, із зазначених вище підстав, не представлено доказів про те, що виключно за спадкодавицею рахувався будинок ( обєкт спадкування), не представлено суду доказів про правовий режим земельної ділянки, на якій розташовано спірне нерухоме майно, не представлено документів для з»ясування такої обставини чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку (окрім рішення виконкому Пустомиівської районної ради депутатів Трудящих від 04.08.11997 року ,яким надано дозвіл на будівництво житлового будинку [PERSON]), чи затверджений проект на спорудження будинку, коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку, чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, яким посвідчується право власності на це майно. В зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю позивачем права матеріально- правової вимоги на предмет спору.

Outcome: dismissed