Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником даного житлового будинку з надвірним будівлями, у вказаному будинковолодінні також проживає її чоловік та син [PERSON] разом із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2017 року, таким чином, відповідач не є членом сім`ї позивача, однак продовжує проживати з ними за адресою: [ADDRESS] . На прохання [PERSON] про звільнення житлового приміщення від своїх речей відповідач не реагує чим порушує її права власника. Також, вказує, що проживання [PERSON] у вказаному будинковолодінні перешкоджає їй\~у використанні\~права розпоряджатися\~своїм житлом\~на власний\~розсуд,\~оскільки відповідачбез правових підстав займає житлове приміщення частини будинку та чинить їй перешкоди як власнику будинку у праві користування та розпорядженні майном. Між [PERSON] та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, будь-які домовленості щодо проживання відповідача у спірному будинку між ними не досягнуто. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 10 червня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач [PERSON] до підготовчого судового засідання подала відзив на позов, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю будь-яких порушень прав позивача. Крім того, вказує на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON] , який було розірвано 03.04.2017 року. Протягом усього часу перебування у шлюбі та після його розірвання, відповідач разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживає у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи інтереси дітей, вона не має можливості покинути будинок позивача та залишити двох дітей без материнського піклування. Також, [PERSON] посилається на те, що зареєстрована за вказаною адресою та має право там проживати, не порушує правила співжиття та не створює жодних обмежень у здійсненні позивачем своїх прав, як власника, володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним майном. Позивач [PERSON] надала суду відповідь на відзив позивача [PERSON] в якій просить суд критично оцінити відзив на позов. Вказує,що діти відповідача проживають у будинку позивача разом зі своїми бабусею, дідусем та батьком. Крім того, [PERSON] подав позов до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком, який перебуває у провадженні судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Крім того, неправомірне зайняття особою житлового приміщення, яке їй не належить порушує права власника приміщення, не зважаючи на те чи особа, що зайняла житлове приміщення, порушує норми моралі і правила поведінки чи ні. Проживання відповідача у будинковолодінні [PERSON] без її згоди, прямо перешкоджає вільному користуванні приміщенням позивачу, прямо порушує її право вільного розпорядження приміщенням, прямо перешкоджає її праву на вільне володіння приміщенням. Будинок, де проживає відповідач, [PERSON] має намір реконструйовувати, після чого провести розподіл на дві частини та відчужити одне з приміщень. Враховуючи викладене, позивач вважає свій позов підставним і обґрунтованим, а відтак, таким, що підлягає до задоволення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач проживає у житловому будинку, на її проживання вона згоди не давала, договору найму не укладала, на вимогу звільнити житлове приміщення відповідач відмовилась. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог посилаючись на відзив на позов [PERSON] . Крім того, [PERSON] пояснила суду, що дійсно у ї власності є частина житлового будинку, що була їй подарована. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що усі обставини, викладені у позовній заяві підтверджує згідно поданих письмових пояснень та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, подав письмові пояснення, згідно яких вважає, що позов слід задовольнити, Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03.02.1995 року. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ТР № 017451 від 07.08.1998 року, [PERSON] на підставі рішення Великогаївської сільської ради від 26.12.1997 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,36 га. Відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2017 року. У даному шлюбі у них народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частки житлового будинку в [ADDRESS] згідно договору дарування від 27.06.2019 року. Позивач [PERSON] , допитана за її згодою у якості свідка, пояснила, що відповідач проживає у житловому будинку, який їй належить на праві власності. На подвір`ї знаходиться старий житловий будинок, у якому в якому проживають спільні діти відповідачки та її сина [PERSON] , та літня кухня, яка перебудована у новий житловий будинок, де проживає вона з чоловіком та син [PERSON] , який перейшов туди жити після розлучення з [PERSON] . Відповідач проживає разом із дітьми в будинку, самостійно веде господарство, хоча, діти кожний день приходять до неї як до бабці обідати, вона не заперечує щодо їх проживання у будинку. Старий житловий будинок знаходиться у неналежному технічному стані, на стінах виник грибок, протікає стеля, будинок потребує ремонту. Вона має намір провести ремонт старого житлового будинку, де проживає відповідач, проте, на її вимогу відповідачка відмовляється виселитись із житлового будинку. Відповідачка не є членом її сім`ї, вона дозволу на її проживання не давала, договору найму з відповідачкою не укладала. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивача [PERSON] та колишнім чоловіком відповідача [PERSON] та проживає у спірному житловому будинку, разом із дочками, у позивача жодних претензій щодо проживання його дочок немає. Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] неодноразово просила [PERSON] звільнити житлове приміщення. Також, йому відомо, що його батьки мають намір реконструйовувати будинок, де проживає [PERSON] , після чого провести розподіл на дві частини та відчужити одне з приміщень. Згоди [PERSON] на проживання відповідача у вказаному приміщенні не надавала, письмового договору між ними не укладалось. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2\~ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162\~цього Кодексу Із наведених норм права випливає, що у зв`язку з тим, що відповідач перестала бути членом сім`ї власника будинку, вона має право проживати в спірному житловому будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку або згідно укладеного між ними письмовим договору найму жилого приміщення. Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач проживала у спірному будинку в якості члена сім`ї - дружини сина [PERSON] і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. На даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, будь\~які домовленості щодо проживання відповідача у спірному будинку між ними не досягнуто, позивач не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, проводити ремонтні роботи у будинку, оскільки відповідач без правових підстав займає житлове приміщення частини будинку та чинить перешкоди власнику будинку у її праві користування та розпорядженні майном. Відповідно до частини четвертої\~статті 41 Конституції України, статей\~319,\~321 ЦК України\~власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Право власності є непорушним. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом положень статей\~16,\~386,\~391 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок щодо застосування норм права зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц. Оскільки судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що [PERSON] володіє на праві власності нерухомим майном, що складається із 1/2 частини житлового будинку, суд вважає, що захист права позивача не призведе до порушення прав відповідача на житло. Поряд з тим, щодо вимог позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в\~частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162\~цього Кодексу. В силу ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 цієї статті передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 72\~Житлового кодексу\~України визначено,\~що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням необхідне встановлення факту відсутності особи, що є членом сім`є власника, у житлі понад встановлені строки, передбачені законом. Проте, у судовому засіданні підтверджено та не заперечувалось сторонами, що відповідач не є членом сім`ї власника, проживає у спірному житловому приміщенні, тобто факту, з яким закон пов`язує можливість визнати відповідача такою, що втратила право на житло, не встановлено, тому суд вважає, що у задоволенні цих вимог слід відмовити. Заперечення відповідача щодо того, що задоволення позовних вимог призведе до порушення прав неповнолітніх дітей суд не бере до уваги з тих підстав, що вимоги щодо виселення неповнолітніх дітей позивачем не були заявлені, тому задоволення вимог про виселення відповідача не призведе до обмеження чи порушення житлових прав неповнолітніх дітей. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження належним їй на праві власності майном порушені відповідачем [PERSON] , тому слід усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном та позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відмовивши в частині вимог щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 768,40 грн. сплаченого останнім судового збору.

Outcome: partial