Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON] вказавши в ньому, що 03 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, про що в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 2412. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з лютого 2014 року шлюбні відносини з відповідачкою вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивач вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. Спору про поділ майна що є у спільній власності сторін між ними немає. Спір про місце проживання неповнолітньої дитини у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітній - [PERSON] буде проживати з відповідачкою. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а також просив не надавати сторонам строку для примирення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Зазначила, що подружні стосунки з позивачем вони не підтримують з лютого 2014 року, з даного часу проживають окремо, вказав що примирення між ними неможливе. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 03 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, про що в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 2412, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] ( а.с. 6). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [NUMBER] ( а.с.5). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з лютого 2014 року шлюбні відносини сторони припинили, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з відповідачкою. Задовольняючи позовні вимоги суд також бере до уваги той факт, що відповідачка визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу та не заперечувала проти їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved