Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод ім.. В.О. Малишева» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку по день фактичного розрахунку та моральної шкоди в який зазначає, що на підставі ч. 3 ст.. 38 КЗпП України він був звільнений з посади головного енергетика -начальника відділу головного енергетика ДП «Завод ім.. В.О. Малишева», але при звільненні йому не була виплачена сума кінцевого розрахунку у розмірі 20775 грн. 73 коп. 28.10.2014 р. відповідач частково виплатив заборгованість у розмірі 11146 грн. 17 коп., але заборгованість у розмірі 4572 грн. 35 коп залишилась невиплаченою. У зв'язку з несвоєчасною виплатою кінцевого розрахунку позивач просить також стягнути з відповідача середній заробіток, за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6132 грн. 74 коп. В наслідок затримки заробітної плати позивач зазнав моральних страждань , який він оцінює у 20000 грн. 00 коп. з урахуванням уточненого позову та просить також стягнути з відповідача зазначену суму. Позивач до судового засідання з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Суд вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до висновку , що вимоги обґрунтовані , не суперечать законодавству, та підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав: Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до наказу № 189 від 06.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст.. 38 КЗпП України [PERSON] звільнено з посади головного енергетика -начальника відділу головного енергетика ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» (а. с. 12); При звільненні [PERSON] йому не була виплачена сума кінцевого розрахунку, з урахуванням часткової виплати заборгованість складає у розмірі 4572 грн. 35 коп., про що свідчить довідка яка видана головним бухгалтером ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» (а. с. 34). Відповідно до ст.. 116 КЗпП України , при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства , установи , організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми , належні працівникові при звільненні , власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У порушення вищезазначених норм відповідач не провів кінцевий розрахунок, не виплатив належну позивачу заробітну плату. Доказів того, що підприємство не розрахувалося з позивачем при звільненні з поважних причин суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кінцевий розрахунок у розмірі 4572 грн. 35 коп. При визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком. Враховуючи співмірність суми заборгованості та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає, що з відповідача слід стягнути 4500 грн.. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до п.п.9, 13 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 К3пП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум. виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що своїми неправомірними діями відповідач порушив Конституційне право позивача на заробітну плату, грубо посягає на право власності, позбавляючи [PERSON] можливості користуватись та розпоряджатись заробленими останнім грошима, що принесло йому моральну шкоду. Враховуючи зазначені обставини, а також виходячи з міркувань розумності га співмірності суд вважає суму моральної шкоди яку позивач просить стягнути з відповідача, надмірною та недоведеною у заявленому розмірі, а тому вважає за необхідне зменшити заявлений розмір моральної шкоди до 200 гривень.

Outcome: partial