Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів по Договору банківського вкладу «Пенсійний» № 300131/112544/5-14 від 29.09.2015 року у розмірі 106918,75 грн., з яких: 25000 грн. сума вкладу, 2468,75 грн. - сума нарахувань (дивідендів); 6200,00 грн. - сума інфляційних витрат; 68250,00 грн. сума пені (неустойки) та 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2014 року між ним та Банком було укладено договір № 300131/112544/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 5 міс. Згідно п. 1 договору загальна сума вкладу складає 25000 грн. Після закінчення строку дії вкладу, яке відбулось 28.02.2015 року, позивачем як визначено у п.п. 2.4 умов договору було подано вимогу про повернення залишку коштів по депозитному договору з усіма відсотками. Проте вимога не була виконана. Тому позивач вважає, що відповідач не виконує умови укладеного між ними депозитного договору, а дії банку суперечать чинному законодавству України. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник позивач надав зяву в якій позовні вимоги підтримав повністю та просить суд ухвалити рішення про його задоволення у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомили. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 29 вересня 2015 року між позивачем та банком було укладено договір № 300131/112544/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний».Згідно умов вказаного вище договору, позивач вніс, а Банк прийняв від нього на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 25000 грн. Відповідно до п. 2 договору за час користування котами вкладу банк нараховує та виплачує позивачу проценти за ставкою 23.10 %. Відповідно до п. 5 договору банк зобов'язується на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані відсотки. (а. с. 4). Термін дії депозитного договору закінчився 28.02.2015 р. Позивачем 02.03.2015 р. було подано вимогу до Банку про видачу залишку суми по депозиту разом з відсотками, але Банком вказана вимога виконана не була.(а. с. 5). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань позивач [PERSON] зазнав морально-психологічних втрат. Таким чином суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди, проте сума у грошовому виразі у яку позивач оцінив моральну шкоду є завищеною, а тому суд вважає, що достатньою компенсацією його моральних страждань є сума у 500 грн. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості та пені, яка підлягає стягненню, суд бере до уваги розрахунок позивача. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial