Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 2001 року він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинку крім нього зареєстрований також його син [PERSON] Відповідач зареєстрований у спірному будинку, але з травня 2011 року за місцем реєстрації не з'являвся та не проживав, його особистих речей у будинку немає. Позивач несе всі обов'язки по сплаті комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у будинку осіб. Місце мешкання відповідача позивачу невідоме. Оскільки, через реєстрацію відповідача у належному йому будинку, позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не з'явився та відзиву не надав, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 2001 року, позивачу [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку, також зареєстрований його син - відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 4-6, 7, 9). 16 серпня 2018 року, представником координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда [PERSON], за участі [PERSON], [PERSON], [PERSON] складений акт, згідно з яким [PERSON], 1973 року народження, не мешкає у будинку [ADDRESS] з травня 2011 року (а.с. 8). Вказані обставини та факт непроживання відповідача у спірному будинку без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач - це його сусід. Живуть на одній вулиці. Відповідача знав ще дитиною, він з ним не живе приблизно 7 років, тобто 7 років він відповідача не бачив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач - це його сусід. Живуть на одній вулиці. Відповідача знає 20 років, він з позивачем не живе приблизно 8-9 років, тобто 8-9 років він відповідача не бачив. Там провулок 200 м, та всі про всіх знають. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При з'ясуванні причин відсутності відповідача у спірному будинку, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувався житлом та був відсутнім, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з травня 2011 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеним будинком, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved