Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема і на зазначене домоволодіння. Він є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно не має змоги, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в особі сільського голови Сухенко О.П. надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №39/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дурицьким А.П., суд встановив наступне. Згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER], виданого 29.11.2016 року виконавчим комітетом Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 80 років, про що зроблено актовий запис №27 (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема і на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, згідно заповіту, посвідченого 03.06.2009 року секретарем виконкому Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області Курач В.П., зареєстрованого в реєстрі за №19, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла своєму онукові [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із спадкової справи №39/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON], позивач спадщину після смерті останньої прийняв своєчасно та на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку площею 2,2000 га отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1806 (а.с.39, 57-58). Інші спадкоємці майна померлої [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини, а також підтверджується довідкою №490, виданої 24.05.2017 року Мотижинською сільською радою, звідки вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована одна (а.с.22). Проте, приватний нотаріус своїм листом №477/01-16 від 03.06.2017 року відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив (а.с.28). Згідно виписки з рішення №34 від 30.06.2009 року Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області «Про оформлення права власності», розглянувши заяву [PERSON], виконком сільради вирішив: 1) оформити право приватної власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], за [PERSON]. Підстава: запис в погосподарській книзі №1. 2)Макарівському бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], на ім'я [PERSON] (а.с.13). Згідно виписки з погосподарської книги Мотижинської сільської ради №533 від 27.06.2017 року, в погосподарській книзі №1 за 2016 по 2020 роки зроблено особистий запис №0100771, що власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], є [PERSON] 1936 року народження, (а.с.21). Як вбачається з технічного паспорту на згаданий житловий будинок, в графі «Рік побудови» зазначений 1934 рік, а вартість становить 58373.00 гривні (а.с.20). Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95р). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого була померлий [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Мотижинської сільської ради №533 від 27.06.2017 року є доказом належності вказаного вище домоволодіння на праві власності [PERSON] Відповідно до технічного паспорту, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], входить: житловий будинок загальною площею 51,5 кв м, житловою площею 16,9 кв м - під літерою «А», погріб «Д», тамбур «а», сарай «Б», сарай «В», вбиральня «Г», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, огорожа №3, хвіртка №4, хвіртка №5, хвіртка №6. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач-спадкоємець прийняв спадщину, до якої увійшов житловий будинок з господарськими спорудами.

Outcome: approved