Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свій позов тим, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 11 червня 2006 року. Шлюб був зареєстрований з [PERSON] 11.06.2006 року відділом РАЦСу Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 623. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними припинено, їх шлюб існує лише формально. Також вказала на те, що відповідач є батьком дитини. Чоловік проживає окремо від дружини та дочки. Сам матеріально добровільно допомагати утримувати дитину належним чином відповідач відмовляється, хоча зобов'язаний це виконувати. Просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ? частини від усіх видів заробітної плати до досягнення дочкою повноліття, а також стягнути судовий збір. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, просив зменшити розмір аліментів. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з [PERSON] 11.06.2006 року зареєстрували відділом РАЦСу Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 623, шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження. Встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінккгта чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я [PERSON] розпалася, а збереження сім'ї є неможливим. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам ст. 181 Сімейного Кодексу України сторони не досягли домовленості щодо утримання неповнолітньої дочки, а тому вимога про стягнення аліментів в примусовому порядку підлягає до задоволення. З позовної заяви та довідки про доходи від 19.05.2014 року № 75 вбачається, що [PERSON] працює в ТзОВ «Епіцентр К» на посаді бухгалтера та отримує заробітну плату, тому суд приходить до висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки його доходів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні частки розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини немає. Суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці в розмірі в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити частково. Також підлягає сплаті відповідачем в користь держави судовий збір.

Outcome: partial