Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання за ним права власності на об`єкт нерухомості (нежитлові приміщення), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , офісне приміщення (за рахунок перепланування квартири в нежитлове приміщення та прибудови площею 22,3 м.кв.; загальна площа складає 66,7 кв.м.) та складається згідно експлікації до громадського будинку: І-тамбур (загальна площа -1,7 кв.м.; допоміжна 1,7 м.кв.); 1-робоче приміщення (загальна площа 31,4 м.кв.; основна 31,4 м.кв.); 2 коридор (загальна площа 4,4 м.кв.; допоміжна 4,4 м.кв.); 3-туалет (загальна площа 0,6 м.кв.; допоміжна 0,6 м.кв.); 4 - робоче приміщення ( загальна площа 6,3 м.кв.; основна 6,3 м.кв.); 5 робоче приміщення (загальна площа 22,3 м.кв.; основна 22,3 м.кв.. Всього 66,7 м.кв. Загальна площа; 60,0 м.кв. Основна; 6,7 допоміжна), з урахуванням самочинно здійснених перепланувань. В обгрунтування позову вказав, що 27 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № PLKPG50000001820, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 56\~250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.11.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.11.2007 року останні уклали договір іпотеки № PLKPG50000001820, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, банк звернувся до суду з позовом. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08.06.2011 року позовні вимоги ЗАТ КБ Приватбанк були задоволені, в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 296\~864 грн. 37 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Окрім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № PLKPG50000001820 від 27.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Ним, як поручителем, погашено заборгованість за кредитним договором шляхом внесення готівкових коштів на рахунок відповідача. Погашення заборгованості також підтверджується листом ПАТ КБ «Приватбанк», яким його було повідомлено, що згідно ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя переходять всі права кредитора у цьому зобов`язанні. На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02 березня 2016 року відкрито провадження по справі (том 1 а.с.21). Ухвалою суду від 14 березня 2016 року визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання права власності на нерухоме майно за [PERSON] , а саме офісне приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м., при цьому [PERSON] відмовляється від будь-яких претензій до ПАТ КБ «ПриватБанк» (том 1 а.с.26-27). Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2016 року скасовано. Справу направлено до Октябрського районного суду м.Полтави для продовження розгляду (том 1 а.с.186-190). Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання по справі (том 1 а.с.196). Ухвалою суду від 18 червня 2020 року до участі у справі залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (ом 1 а.с.233-234). Від третьої особи [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що вона, як власник офісного приміщення (квартири), розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року, укладеного між нею та [PERSON] вважає, що станом на 2016 рік, до 19.07.2016 року позов [PERSON] підлягав задоволенню. [PERSON] в рахунок погашення заборгованості як поручителем за договором від 27.11.2007 року були внесені кошти на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] же жодних коштів на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» не вносив. Позивач та [PERSON] були солідарними боржниками за договором поруки, отже, несли солідарну відповідальність перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за належне виконання кредитного договору. Таким чином, у відповідності до ч.2 ст. 556 ЦК України [PERSON] набув право власності на нерухоме майно правомірно. Крім того, твердження [PERSON] , що за ним визнане право власності на квартиру на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14.06.2012 року не спростовує того, що за ним виникло право власності, оскільки згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/1029/18 від 18.12.2019 року «судове рішення не є підставою для виникнення прав власності». Право власності на об`єкт нерухомого майна виникає з моменту його державної реєстрації, відповідно до п.3 ч.2 ст. 331 ЦК України. Вважає, що, [PERSON] не був власником майна ні на 14.03.2016 року, ні на даний час, про що свідчить відсутність реєстрації на вказане майно за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також прохала звернути увагу на той факт, що [PERSON] звертався до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом про зняття арештів із нежитлових приміщень та реєстрацію права власності, однак позовні вимоги 11.01.2017 року у справі № 554/10169/15-ц були задоволені частково, а саме було знято всі арешти і заборони на відчуження квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , а не за [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи № 554/10169/15-ц є повідомлення про розірвання біржового контракту № 1 від 14.02.2012 року, з якого слідує, що заборгованість по кредитному договору погашена поручителем. Отже, [PERSON] ніколи не був, і не є власником квартири, яка в подальшому набула статусу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.262-265). Ухвалою суду від 23 липня 2020 року витребувано із АТ КБ «Приватбанк» та з Відділенні поліції № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області письмові докази по справі (том 1 а.с.272-273). Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року витребувано із АТ КБ «Приватбанк», з Шевченківського ВДВС м.Полтави Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) письмові докази по справі, направлено повторно на викання ухвалу суду від 23 липня 2020 року (том 2 а.с.6-7). Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року застосовано до відповідача АТ КБ «Приватбанк» та ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області заходи процесуального примусу у виді штрафу у сумі по 1\~921 грн. (том 2 а.с.28-29). Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року ухвалу суду від 03 листопада 2020 року в частині стягнення штрафу із ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області скасовано (том 2 а.с.61). Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року витребувано у Державній міграційній службі України в Полтавській області письмові докази по справі (том 2 а.с.62). Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року застосовано до відповідача АТ КБ «Приватбанк» заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів (том 2 а.с.97-98). Ухвалою суду від 24 березня 2021 року виправлено описку в ухвалі суду від 03 лютого 2021 року (том 2 а.с.120-121). Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по справі (том 2 а.с.135). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, остання надіслала до суду заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (том 2 а.с.150, 157). В матеріалах справи є заява представника, в якій він прохав у задоволенні позову відмовити (том2 а.с.93). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що як ним, так і судом неодноразово витребовувалися письмові докази по справі, однак вони суду відповідачем не надані, тому прохає не визнавати допустимими докази, надані в копіях. Вважає, що власником квартири [ADDRESS] є саме він, оскільки він придбав квартиру, вигравши публічні торги, а рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14.06.2012 року за ним визнано право власності на квартиру. Право власності не було зареєстровано, оскільки на квартиру були накладені арешти. Після того, як він звернувся до суду з позовом про зняття арештів, а потім пред`явив це рішення до виконання, виявилося, що в цей час було затверджено мирову угоду та зареєстровано право власності за [PERSON] , який в подальшому квартиру продав. Вважає себе власником квартири та прохав у позові відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмові пояснення, в яких вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В обґрунтування вказав, що 27 листопада 2007 року ним було укладено кредитний договір із ЗАТ КБ «ПриватБанк» та в цей же день був укладений договір іпотеки, згідно якого він надав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яку купив в цей же день на кошти придбані у кредит. Оскільки не мав коштів та не сплачував кредит, «ПриватБанк» в кінці 2009 року запропонував йому взяти в якості поручителя [PERSON] , на що він погодився. Весною 2010 року він переобладнав квартиру у нежитлове приміщення, отримавши усну згоду від представників «ПриватБанк». Банк погодив проведені переобладнання та запропонував йому надати технічний паспорт. За цей час кошти за кредит він не сплачував, тому банк звернувся до Октябрського районного суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та його виселення. 14 жовтня 2011 року БТІ «Інвентаризатор» було виготовлено технічний паспорт на нежитлові приміщення, однак закінчити підготовку документів він не встиг, так як 28 лютого 2012 року його було виселено. Однак, на його ім.»я продовжували надходити рахунки на оплату комунальних послуг.Оскільки приміщення пустувало, він все ж домовився із представниками відповідача і йому дозволили тимчасово користуватися приміщенням приблизно у листопаді 2015 року. На початку січня 2016 року він дізнався, що [PERSON] виявив бажання погасити за нього борг, він звільнив приміщення та у квітні 2016 року підписав Акт прийому-передачі приміщення [PERSON] . У травні 2016 року до нього звернулася [PERSON] та повідомила, що має намір купити квартиру. Він підтвердив, що квартиру дійсно придбав [PERSON] та за нею рахуються заборгованості за комунальні послуги. Про те, що квартиру придбав на торгах [PERSON] йому нічого не відомо, як і не відомо те, що за ним визнано право власності на квартиру за рішенням суду. Стверджує, що квартиру було придбано [PERSON] , який погасив його заборгованість перед банком (том 2 а.с.163-168). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Підтримала свої письмові пояснення щодо позову. Суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, розглянув справу без учасників справи, які у судове засідання не з`явилися, підстав для відкладення судового засідання не встановлено. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № PLKPG50000001820, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 56\~250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.11.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 листопада 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Іпотечний договір № PLKPG50000001820, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-10). 27 листопада 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений Договір поруки № PLKPG50000001820 від 27 листопада 2009 року, згідно п.2 якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 27.11.2007 року № PLKPG50000001820, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 281\~250 грн. Згідно п.2 Договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в розмірі 526\~517 грн. (том 1 а.с.18-19). У зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08 червня 2011 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLKPG50000001820 від 27.11.2007 року в розмірі 296\~864 грн. 37 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № PLKPG50000001820 від 27.11.2007 року) ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселено [PERSON] , який зареєстрований і проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м.Полтава (а.с.13-14). Згідно технічного паспорту, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне», станом на 23.12.2015 рік передане за іпотечним договором нерухоме майно є офісним приміщенням загальною площею 64,7 м.кв. (основна площа 52,1 кв.м., допоміжна площа 12,6 кв.м.), в т.ч. коридор І площею 1,7 кв.м., кабінет 1 площею 30,8 кв.м., коридор 2 площею 4,2 кв.м., санвузол 3 площею 0,6 кв.м., підсобне приміщення 4 площею 6,1 кв.м., кабінет 5 площею 21,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с. 15-17). Також судом встановлено, що за результатами проведення біржових торгів 14 лютого 2012 року між продавцем - ПАТ КБ «ПриватБанк» та покупцем [PERSON] , який став переможцем торгів, було укладено договір купівлі-продажу - біржовий контракт № 1, згідно з яким продавець продав, а покупець купив двокімнатну квартиру [ADDRESS] (том 1 а.с.165-166). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 червня 2012 року (справа № 1622/5422/2012, провадження № 2/1622/3312/2012) позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, визнано біржовий контракт від 14 лютого 2012 року № 1 та договір купівлі-продажу від 14.02.2012 року № 1 дійсним; визнано за фізичною особою [PERSON] право власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] з урахуванням самочинно здійснених перепланувань ( том 1 а.с.167-168). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 квітня 2013 року роз`яснено судове рішення від 14 червня 2012 року по цивільній справі № 1622/5422/2012 (провадження № 2/1622/3312/2012) за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку\~ПриватБанк\~про визнання права власності, викладено в резолютивній частині рішення наступне: «Визнати біржовий контракт від 14.02.2012 року № 1 та договір купівлі-продажу від 14.02.2012 року № 1 дійсними: визнати за фізичною особою [PERSON] право власності на нежитлові\~\~приміщення загальною площею 66,7 кв. м., що складаються з наступного: приміщення (1) площею 31,4 кв. м., вбиральня (3) площею 0,6 кв. м., вмивальня (2) площею 4,4 кв. м., приміщення\~\~(4) площею 6,3 кв. м., приміщення (5) площею 22,3 кв. м., тамбур (I) площею 1,7 кв. м., що розташовані на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням самочинно здійснених перепланувань». Роз`яснено, що рішення суду від 14 червня 2012 року по цивільній справі № 1622/5422/2012, яким визнано право власності на нежитлові\~\~приміщення загальною площею 66,7 кв. м., що складаються з наступного: приміщення (1) площею 31,4 кв. м., вбиральня (3) площею 0,6 кв. м., вмивальня (2) площею 4,4 кв. м., приміщення\~\~(4) площею 6,3 кв. м., приміщення (5) площею 22,3 кв. м., тамбур (I) площею 1,7 кв. м., що розташовані на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням самочинно здійснених перепланувань, є підставою для проведення Приватним підприємством\~Полтавське бюро технічної інвентаризації\~\~Інвентаризатор\~реєстрації прав власності на вказані об`єкти нерухомості за [PERSON] (том 1 а.с.169). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 03 липня 2014 року виправлено описку у рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 14 червня 2012 року, виключивши з тексту другого абзацу слова «та договір купівлі-продажу від 14.02.2012 року № 1 дійсним», після чого вірно викладено другий абзац резолютивної частини даного рішення наступним чином:\~«Визнати біржовий контракт від 14 лютого 2012 року № 1 дійсним». Виправлено описку в описовій частині ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2013 року про роз`яснення судового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання права власності, виключивши з тексту другого абзацу слова «та договір купівлі-продажу від 14.02.2012 року № 1 дійсними», після чого вірно викладено другий абзац описової частини даної ухвали наступним чином:\~«Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 червня 2012 року, що набрало законної сили та не було скасовано у встановленому законом порядку, вище вказаний позов задоволено в повному обсязі, а саме визнано біржовий контракт від 14.02.2012 року № 1 дійсним; визнано за фізичною особою [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з урахуванням самочинно здійснених перепланувань.»\~\~Виправлено описку в резолютивній частині ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2013 року про роз`яснення судового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання права власності, виключивши з тексту третього абзацу слова «та договір купівлі-продажу від 14.02.2012 року № 1 дійсними», після чого вірно викладено третій абзац резолютивної частини даної ухвали наступним чином:\~«Визнати біржовий контракт від 14 лютого 2012 року № 1 дійсним» ( том 1 а.с.170). Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно № 15924928 від 19 вересня 2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності форма власності: приватна на нежитлові приміщення, що розташований [ADDRESS] , за суб`єкт: [PERSON] , податковий номер 253 5212171 (том 1 а.с.171). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 січня 2017 року знято всі арешти і заборони на відчуження з квартири [ADDRESS] , право приватної власності на яку зареєстровано за [PERSON] . У задоволенні позову в частині реєстрації права власності відмовлено (том 1 а.с.39). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 31 травня 2017 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , Товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» про розірвання біржового контракту відмовлено (том 1 а.с.40-41). Крім того, судом встановлено, що згідно довідки Полтавського ГРУ «ПриватБанк» від 14.03.2016 року № 1743-06, [PERSON] здійснено повне погашення заборгованості за кредитним договором № PLKPG50000001820 від 27.11.2007 та договором поруки, укладеного ПриватБанком з [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором. Станом на 14 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором відсутня (том 1 а.с.106). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2016 року, яка скасована Полтавським апеляційним судом 23 січня 2020 року, визнано та затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», за якою визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно офісне приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м., при цьому [PERSON] відмовляється від будь-яких претензій до ПАТ КБ «ПриватБанк» (том 1 а.с.25-27). 19 липня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Соляник А.В., зареєстрований за № 2517, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] офісне приміщення в громадському будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: загальна площа офісного приміщення 64,7 кв.м., в тому числі основна площа 52,1 кв.м., допоміжна площа 12,6 кв.м. (а.с.59). Право власності за [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 15525659 від 19.07.2016 року (том 1 а.с.60-61). Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений\~ст. 16 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівний мірі означає як наявність права та і його відсутність або й відсутність обов`язків. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомості, а саме: офісне приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м., [PERSON] посилається на факт погашення ним як поручителем заборгованості за Кредитним договором № PLKPG50000001820 від 27.11.2007, забезпеченим порукою згідно Договору поруки № PLKPG50000001820 від 27 листопада 2009 року. При цьому, посилається на правові підстави, передбачені ст.ст. 526, 556, 629 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зі змісту\~ч.ч.1,2\~ст.\~556\~ЦК України\~після виконання\~поручителем зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~кредитор повинен\~вручити йому\~документи,\~які підтверджують\~цей обов`язок\~боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Разом з\~тим,\~відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Станом на 25 лютого 2016 року, на час звернення до суду з позовом, існували обставини щодо продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» спірного предмета іпотеки [PERSON] згідно Біржового контракту № 1 від 14 лютого 2012 року та набуття ним права власності на дане майно за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 червня 2012 року. Виконання зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором № PLKPG50000001820 від 27 листопада 2007, забезпеченим порукою за Договором поруки № PLKPG50000001820 від 27 листопада 2009 року, не є підставою для набуття за ним права власності на нерухоме майно. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання за [PERSON] права власності на офісне приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м., а тому позов задоволенню не підлягає. Судові витрати покладаються на позивача, згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed