Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, 01 грудня 1997 року Глибоцьким міжгосподарським підприємством «Агропроменерго» в особі директора Білоуса М.В. та ним укладено договір, згідно якого та на підставі акту приймання-передачі він отримав від даного підприємства в заставу з метою забезпечення зобов'язання у володіння та користування нежитлові будівлі (гаражі та допоміжні будівлі), що розташовані по [ADDRESS]. Із його сторони ним було надано кошти в розмірі 5000 грн. з метою стабілізації та погашення заборгованості по оплаті праці перед працівниками даного підприємства, які підприємство зобов'язано було йому повернути протягом року, але не пізніше 31.12.1998 року. Крім того, між ними домовленість згідно умов договору, що у випадку невиконання або неналежного виконання даним підприємством своїх зобов'язань по поверненню суми коштів зазначених в п.2 даного договору він задовольняє свої вимоги шляхом отримання у власність переданого майна. Вказане підприємство не виконало своїх зобов'язань по поверненню коштів та не заявило вимог по поверненню йому майна. З 01 грудня 1997 року він добросовісно володіє та користується вказаним майном , що підтверджується самим договором №7 від 01.12.1997 року, актом приймання-передачі вказаного майна, проведенням поточних ремонтних робіт, доглядом за будівлею. Вважає, що має право на визнання права власності на вказане нерухоме майно, оскільки він добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується даною нерухомістю на підставі договору більше 18 років. Просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, підтвердив обставини викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача Білоус Галина Омелянівна в судовому засідання позовні вимоги визнала повністю, підтвердила обставини викладені в позовній заяві та просила позовні вимоги позивача задовольнити повністю. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що дійсно позивач з грудня 1997 року по даний час володіє та користується будівлями гаражів що по [ADDRESS]. Вони неодноразово допомагали йому здійснювати поточний ремонт вказаного нерухомого майна, ремонтувати дах, привозили будівельні матеріали, прибирали територію, вивозили сміття. З того часу вони вважали, що це майно позивача. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Судом встановлено, що 01 грудня 1997 року Глибоцьким міжгосподарським підприємством «Агропроменерго» в особі директора Білоуса М.В. та позивачем укладено договір, згідно якого з метою стабілізації фінансово становища даного підприємства та погашення заборгованості по оплаті праці перед працівниками, позивач надав кошти в розмірі 5000 грн., які підприємство зобов'язано було йому повернути протягом року, але не пізніше 31.12.1998 року, підприємством з метою забезпечення зобов'язання на підставі договору та на акту приймання-передачі передало йому в заставу у володіння та користування нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS], а саме, гаражі літ. літ. А, Б, вбиральню літ. В, ворота №1, огорожу №2, хвіртку №3, вимощення №І, 1968 року побудови, загальною вартістю 102952 грн. До сьогоднішнього дня підприємство не повернуло коштів позивачу, проте він добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується даною нерухомістю на підставі договору більше 18 років, здійснює догляд, поточний ремонт нерухомого майна, утримує в належному стані. Оформити нотаріально право власності на вказане нерухоме майно немає можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будівлю. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved