Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить скасувати постанову державного нотаріуса відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 04.03.2020 року та зобов`язати вчинити нотаріальну дію щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2020 року, що видана державним нотаріусом відокремленого підрозділу Четвертої міської державної нотаріальної контори Синельниковим І.П., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах нотаріальної контори міститься ухвала Верховного Суду від 03.02.2020 року (справа № 638/6870/19, провадження № 61-1833ск20) про поновлення строку на оскарження Харківській міській раді Харківської області постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року з посиланням на п. 4.13 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вказану постанову позивач вважає необґрунтованою, виходячи з наступного. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] є двоюрідним братом позивача по банківській лінії. [PERSON] на момент смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті інші зареєстровані особи не значаться. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно, що належало йому на момент смерті, зокрема на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 02.03.2019 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в процесі розгляду якої нотаріусом було встановлено, що в матеріалах спадково справи № 724, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , наявна заява про прийняття про прийняття спадщини від імені [PERSON] , інших заяв про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину немає. Оскільки позивач є спадкоємцем [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного терміну, встановленого ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, не звернувся, в тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину. Вказаний факт унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, тому [PERSON] вимушений був звернутися до суду із позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року скасоване та ухвалене нове, яким визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , терміном два місяці з дня набрання постановою законної сили. Згідно ухвали Верховного Суду від 03.02.2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року. Позивач зазначає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і підлягають до виконання на всій території України відповідно до ст. 18 ЦПК України. У відповідності до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Таким чином, постанова Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року набрала законної сили і підлягає негайному виконанню. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання у справі. 25.05.2020 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 04.03.2020 року, що видана державним нотаріусом відокремленого підрозділу Четвертої міської державної нотаріальної контори Синельниковим І.П., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] [PERSON] на підставі ухвали Верховного Суду від 03.02.2020 року (справа № 638/6870/19, провадження № 61-1833ск20) про поновлення строку на оскарження Харківській міській раді Харківської області постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року. Винесену постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] вважають правомірною та обґрунтованою, тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити у повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2020 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Лобач С.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву. Заслухавши думку позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.12.2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 18221, [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] , позивач по справі, є двоюрідним братом [PERSON] , що підтверджується архівними довідками від 14.12.2018 року, виданими Державним архівом Харківської області Харківської обласної державної адміністрації. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Оскільки позивач є спадкоємцем [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного терміну, встановленого ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, не звернувся, в тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року скасоване та ухвалене нове, яким визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , терміном два місяці з дня набрання постановою законної сили. 18.12.2019 року [PERSON] звернувся до відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ухвали Верховного Суду від 03.02.2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2020 року, що видана державним нотаріусом відокремленого підрозділу Четвертої міської державної нотаріальної контори Синельниковим І.П., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах нотаріальної контори міститься ухвала Верховного Суду від 03.02.2020 року (справа № 638/6870/19, провадження № 61-1833ск20) про поновлення строку на оскарження Харківській міській раді Харківської області постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року. Із вказаної постанови вбачається, що Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 329/2017 року, який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] звернувся [PERSON] , яку подав 26.04.2017 року, відповідно до ст. 1264 ЦК України. 18.12.2019 року із заявою про прийняття спадщини за рішенням Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року, справа № 638/6870/19, провадження № 22-ц/818/5818/19 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, звернувся [PERSON] . Заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1835. [PERSON] було надіслано лист від 16.01.2020 року, вихідний № 99/02-14, про те, що він має право звернутися до суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги спадкування. Відповіді на лист від [PERSON] на цей час не надійшло. Більш ніхто з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався. В матеріалах спадкової справи є ухвала Верховного Суду від 03.02.2020 року (справа № 638/6870/19, провадження № 61-1833ск20) про поновлення строку на оскарження Харківській міській раді Харківської області постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року. Із посиланням на положення п.4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Отже підставою для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , в тому числі, є посилання нотаріуса на наявність обставин, передбачених положеннями п.4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, проти чого заперечує позивач, вважаючи відсутність таких підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, вважаючи постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з цих підстав незаконною та такою, що підлягає скасуванню. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з пунктом 4.13. вказаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 ЦК України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Згідно з пунктом 4.14 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії. Судовим розглядом встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2020 року, державний нотаріус відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельников І.П. відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті двоюрідного брата [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] звернувся [PERSON] , яку подав 26.04.2017 року, відповідно до ст. 1264 ЦК України. 18.12.2019 року із заявою про прийняття спадщини за рішенням Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року, справа № 638/6870/19, провадження № 22-ц/818/5818/19 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, звернувся [PERSON] . Заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1835. [PERSON] було надіслано лист від 16.01.2020 року, вихідний № 99/02-14, про те, що він має право звернутися до суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги спадкування. Відповіді на лист від [PERSON] на цей час не надійшло. Більш ніхто з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався. В матеріалах спадкової справи є ухвала Верховного Суду від 03.02.2020 року (справа № 638/6870/19, провадження № 61-1833ск20) про поновлення строку на оскарження Харківській міській раді Харківської області постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року. Із посиланням на положення п.4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Отже підставою для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , в тому числі, є посилання нотаріуса на наявність обставин, передбачених положеннями п.4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням викладеного, оскільки державним нотаріусом відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельниковим І.П. було допущено порушення норм Закону України «Про нотаріат» та порушення п.4.13 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, які полягали у відмові у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що у разі наявності обґрунтованої письмової заяви заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом, тобто державний нотаріус повинен був лише затримати видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у разі надходження обґрунтованої письмової заяви заінтересованої особи, а не відмовляти у його видачі, суд вважає позов [PERSON] в частині визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, при вирішенні позову суд виходить з наступного. Статтею 273 ЦПК України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. У відповідності до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Таким чином, постанова Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року набрала законної сили і підлягає негайному виконанню. Отже суд вважає, що позов в частині скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки оспорювана постанова нотаріуса є немотивованою. Щодо вимоги про зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво на спадщину, суд виходить з наступного. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено ст. 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за законом - ст. 68 Закону України «Про нотаріат». Як роз`яснено у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992р. № 2, при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Суд не може в таких справах замість скасування нотаріальних дій визнавати недійсними посвідчені угоди; сам вирішувати питання про відповідні дії (наприклад, дозволити подарувати чи продати певне майно замість зобов`язання нотаріального органу виконати відповідну нотаріальну дію); зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону (посвідчити договір дарування державним підприємством своєму працівникові жилого будинку при відсутності на це дозволу власника тощо), або вчинити нотаріальну дію у зв`язку з поданням суду документів чи доказів, відсутність яких у заявника викликала відмову у вчиненні цих дій, оскільки зазначена обставина є підставою для нового звернення до нотаріального органу, а не для скасування його постанови. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки з матеріалів спадкової справи не вбачається наявності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві, доказів перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту цього майна. Зі змісту оскарженої постанови не зрозуміло чи пересвідчився нотаріус, що саме є спадковим майном, де знаходяться правовстановчі документи на нього, чи перевіряв відсутність заборони або арешту цього майна. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, суд не в праві зобов`язувати нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] оскільки суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено. Вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину відноситься до виключної компетенції нотаріуса і здійснюється у порядку вчинення нотаріальної дії. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial