Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Савсервіс - Мова», товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Віктан Трейд», товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Мова», товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ «Мегаполіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Літа-Холдинг», товариства з обмеженою відповідальністю «Авілон», приватного підприємства «Баядера», товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Аніда ЛТД», третя особа Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про визнання квартири [ADDRESS] загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачем права власності на 1/3 квартири [ADDRESS], виключення даної квартири із акту опису від 29.12.2001р. та зняття арешту із цієї квартири. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2007 року з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбі. [PERSON] належить квартира, яку він набув у власність до укладення шлюбу. Позивачка зазначає, що за час шлюбу за особисті кошти провела капітальний ремонт квартири - перекриття покрівлі, заміна системи газопостачання, заміна вікон та дверей, внутрішні оздоблювальні та зовнішні штукатурні роботи, заміна системи опалення, заміна сантехнічного обладнання, внаслідок чого значно збільшила вартість квартири. На даний час квартира перебуває під арештом, який накладений державним виконавцем актом опису й арешту в ході примусового виконання виконавчих документів про стягнення коштів із відповідача [PERSON], як суб'єкта підприємницької діяльності, на користь відповідачів ТзОВ «Савсервіс - Мова», ТзОВ «Союз-Віктан Трейд», ТзОВ «Сервіс-Мова», ТОВ «ТБ «Мегаполіс», ТзОВ «Літа-Холдинг», ТзОВ «Авілон», ПП «Баядера», ТзОВ «Фірма Аніда ЛТД». Вважає, що оскільки за час шлюбу за рахунок власних коштів істотно збільшилася вартість квартири вона стала спільною сумісною власністю подружжя, і накладення арешту на неї порушує її права як співвласника. В судове засідання позивач не з'явилась, подала суду письмове клопотання про підтримання уточнених позовних вимог, просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду усні пояснення. А саме пояснила, що в частині визнання квартири спільною сумісною власністю та виключення квартири із акту опису й арешту, а також зняття арешту, позов є обґрунтований та його слід задовольнити. Зазначила що позивачка за час шлюбу за особисті кошти провела капітальний ремонт квартири - перекриття покрівлі, заміна системи газопостачання, заміна вікон та дверей, внутрішні оздоблювальні та зовнішні штукатурні роботи, заміна системи опалення, заміна сантехнічного обладнання. [PERSON] не мав таких доходів, щоб фінансувати проведення ремонтних робіт. В частині визнання квартири спільною частковою власністю заперечила за відсутністю належних для цього доказів, просить відмовити у задоволенні позову у цій частині. Представник відповідача ПП «Баядера» Кучірка В.Й. і представник відповідача ТзОВ «Фірма Аніда ЛТД» Нужда Ф.Т. заперечили щодо задоволення позову у повному обсязі, надали суду усні пояснення, які зводяться до того, що позивачем не надано належних доказів істотного збільшення вартості квартири за час перебування у шлюбі. Відповідачі товариство з обмеженою відповідальністю «Савсервіс - Мова», товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Віктан Трейд», товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Мова», товариство з обмеженою відповідальністю «ТБ «Мегаполіс», товариство з обмеженою відповідальністю «Літа-Холдинг», товариство з обмеженою відповідальністю «Авілон» явку уповноважених представників в судові засідання не забезпечили, хоча не одноразово належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи. Третя особа Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції подав клопотання розгляд справи без участі представника відділу, при прийнятті рішення покладаються на думку суду. Відповідно до ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно договору дарування від 12.10.1999р., посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу [PERSON], Мельник Леонід Кирилович подарував, а [PERSON] прийняв в дар однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м. Цим же договором визначено, що сторони оцінюють цей дар в сумі 10945 грн. інвентаризаційна оцінка квартири - 10945 грн. В подальшому 19.04.2000р. Тернопільським МБТІ видано реєстраційне посвідчення про зареєстроване за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2007 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №038843, виданим 23.11.2007р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №2415. 10 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON], діючи відповідно до статті 64 Сімейного кодексу України, уклали договір яким домовились про наступне. [PERSON] домовився із [PERSON], що вони як подружжя проживають сім'єю, ведуть спільне господарство у квартирі [ADDRESS], що на момент укладення цього договору належить на праві власності [PERSON] Останній погоджується, що [PERSON] за власні (особисті) кошти проведе ремонт даної квартири та опоряджувальні роботи навколо неї. Вартість квартири на момент укладення договору складає 10945 грн. Сторони домовилися, що після ремонту квартира буде об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до договору на виконання робіт від 11 лютого 2008 року, [PERSON] доручила Фізичній особі - підприємцю [PERSON] здійснити ремонт квартири [ADDRESS] та опоряджувальні роботи навколо вказаної квартири своїми силами та зі своїми матеріалами на загальну суму 65000 грн. З умовами договору ознайомлений [PERSON], заперечень щодо проведення ремонтних робіт не мав, що підтверджується відповідним записом в кінці договору та підписом під ним. Згідно акту здачі - приймання виконаних робіт від 14 серпня 2008 року, ФОП [PERSON] здійснив ремонт квартири [ADDRESS] та опоряджувальні роботи навколо вказаної квартири, а саме провів ремонтні роботи по накриттю даху оцинкованою бляхою площею 200 кв.м., встановив металопластикові вікна 4 штуки розміром 1м х 1,5м і 1 штуку розміром 0,62м х 1,4м, встановив металеві двері та дерев'яні двері, провів зовнішнє утеплення стін квартири пінопластом, здійснив зовнішню штукатурку стін квартири, провів внутрішні оздоблювальні роботи квартири, встановив підлогове покриття керамічною плиткою загальною площею 40 кв.м., встановив бруківку навколо квартири. Замовник прийняв вказані роботи та оплатив їх вартість вказану в договорі від 11.02.2008р. Як вбачається з накладної на відпуск матеріалів та акту прийняття виконаних робіт ПП [PERSON] за січень 2014 року позивачка придбала матеріалів на суму 1389,60 грн. та оплатила надані послуги з реконструкції газопостачання на суму 2755,00 грн. Відповідно до висновку до звіту №320 від 12.09.2013р. суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця - оцінювача [PERSON] вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] станом на 09.09.2013р. становить 153777 грн. Згідно довідок ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» від 08.02.2014 року, [PERSON] працюючи на даному підприємстві одержала сукупний дохід в 2008 році - 58126 грн. 56 коп., в 2009 році - 70238 грн. 16 коп., в 2010 році 64024 грн. 62 коп. З довідки Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Тернопільській області від 07.02.2014 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Тернопільській ОДПІ як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа з 11 листопада 1997 року та згідно поданих декларацій одержав дохід в 2008 році - 8051 грн., 2009 році - 9825 грн., 2010 році - 2263 грн. Протягом 2011-2013 років доходів не отримував. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2013 року на однокімнатну квартиру [ADDRESS] накладено наступні обтяження: - арешт накладений на все нерухоме майно [PERSON] постановою про відкриття виконавчого провадження першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 13.08.2009 року, у зв'язку з стягненням з ПП [PERSON] в користь ТзОВ «Савсервіс-Мова» 20912,90 грн. основного боргу, 1986,72 грн. інфляційних, 333,46 грн. річних, 232,33 грн. в повернення державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; - арешт накладений на все нерухоме майно [PERSON] постановою про накладення арешту на майно боржника першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 17.02.2009 року, у зв'язку з стягненням з ФОП [PERSON] в користь ТзОВ «Союз-Віккттан Трейд» 4625,98 грн.; - арешт накладений на все нерухоме майно [PERSON] постановою про відкриття виконавчого провадження першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 24.11.2009 року, у зв'язку з стягненням з СПД [PERSON] в користь ТзОВ «Літа-Холдинг» 161831,55 грн. основного боргу, 17422,91 грн. пені, 11908 грн. штрафу, 1911,62 сплаченого держмита, 117,59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; - арешт накладений на все нерухоме майно [PERSON] постановою про відкриття виконавчого провадження першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 07.05.2010 року. Також актом опису й арешту майна, складеним 29.12.2011р. державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Станимиром Р.І., при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження описано і накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить боржнику [PERSON] Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS], яка належала [PERSON], за час шлюбу з [PERSON] істотно збільшилась у своїй вартості. Про це свідчить вартість квартири зазначена в договорі дарування від 12.10.1999р., договорі між подружжям від 10.02.2008р., висновку до звіту №320 від 12.09.2013р. У взаємному зв'язку із цим про істотне збільшення вартості свідчить також договір на виконання робіт від 11 лютого 2008 року, акт здачі - приймання виконаних робіт від 14 серпня 2008 року, які в свою чергу також доводять внаслідок чиїх грошових затрат квартира збільшилась у своїй вартості. Довідки про доходи позивача та відповідача [PERSON] свідчать про те, що [PERSON] не міг за рахунок своїх доходів провести ремонтні роботи. Ремонтні роботи могли бути проведені лише в разі залучення коштів, отриманих позивачем в якості заробітної плати. Відповідно до статті 64 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 статті 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч. 1 статті 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За даних обставин суд прийшов до висновку, що майно чоловіка (квартира) за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних з дружиною грошових затрат, у зв'язку із чим вищевказану квартиру слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/3 квартири, у задоволенні такої слід відмовити за безпідставністю, так як дана позовна вимога не ґрунтується на поданих суду доказах та законі. Так, згідно статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Однак, позовних вимог про поділ майна подружжя не було. Відповідно до статті 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч. 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За ч. 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Таким чином, з огляду на те, що судом задоволено позовну вимогу про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, квартира, як власність лише одного з подружжя, включена в акт опису й арешту та на неї накладено арешт даним актом, суд вважає, що право спільної сумісної власності позивача на квартиру є порушене та силу статей 16, 321, 386, 392 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» підлягає захисту шляхом виключення квартири з акту опису й арешту та зняття арешту з квартири накладеної даним актом опису. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно ч. 2 статті 371 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Судом відхиляються посилання представника відповідача ПП «Баядера» щодо того, що висновок до звіту від 12.09.2013р. не можна брати до уваги, так як на момент звернення позивача до суду минув його шестимісячний термін дії, з огляду на наступне. Судом взято до уваги даний висновок лише в якості доказу вартості квартири станом на день, який вказаний у самому висновку, а саме на 09.09.2013р. Також не беруться до уваги посилання представника відповідача ТзОВ «Фірма Аніда ЛТД» щодо того, що договір на виконання робіт від 11.02.2008р. і акт здачі-приймання виконаних робіт від 14.08.2008р. не можна брати до уваги, так як деякі роботи вказані у цих документах не відносяться до квартири, а саме, встановлення навколо квартири бруківки площею 75 кв.м. Судом встановлено, що згідно договору на виконання робіт від 11.02.2008р. і акт здачі-приймання виконаних робіт від 14.08.2008р., окрім встановлення навколо квартири бруківки, зроблено ремонтні роботи по накриттю даху оцинкованою бляхою площею 200 кв.м., встановлено металопластикові вікна 4 штуки розміром 1м х 1,5м і 1 штуку розміром 0,62м х 1,4м, встановлено металеві двері та дерев'яні двері, проведено зовнішнє утеплення стін квартири пінопластом, здійснено зовнішню штукатурку стін квартири, проведено внутрішні оздоблювальні роботи квартири, встановлено підлогове покриття керамічною плиткою загальною площею 40 кв.м., що безумовно відноситься до робіт пов'язаних із ремонтом квартири. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є правочини. Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів про визнання недійсним будь-якого з правочинів про який йдеться у даному рішенні в матеріалах справи немає, а відтак суд не може не брати їх до уваги. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Даний позов задоволений частково. А саме, задоволену одну із двох майнових вимог, а саме визнано право спільної сумісної власності, однак відмовлено у визнанні права власності на частку квартири. Також задоволено немайнові вимоги про виключення з акту опису та знання арешту. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. за майнові вимоги та 243,60 грн. за немайнові вимоги. Отже, з урахуванням принципу пропорційності, з відповідачів у рівних частках слід стягнути на користь позивача половину від сплаченого судового збору за майнові вимоги та весь судовий збір за немайнові вимоги, а саме 365,40 грн. Так як у справі є дев'ять відповідачів з кожного підлягає стягненню 40,60 грн.

Outcome: partial