Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, згідно якого, прохав зобов'язати комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі» не нараховувати [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 19285 гривень 46 копійок, що обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою квартири: [ADDRESS], та яка виникла до 08 липня 2016 року, зобов'язати КП КМР «Тепломережі» виключити із суми заборгованості за спожиті послуги теплопостачання, яка існує по особовому рахунку № [NUMBER] за вказаною адресою, заборгованість попередніх власників, що виникла за період часу до 08 липня 2016 року, у сумі 19285 гривень 46 копійок, та не включати такий борг до суми заборгованості за спожиті послуги. На обґрунтування позову зазначив, що позивачу на підставі свідоцтва №-[NUMBER] про право власності на житло від 8 липня 2016 року, виданого приватним нотаріусом Прожуган М.А., та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1097 від 08.07.2016 року, належить на праві власності квартира з [ADDRESS] Після придбання квартири та ії реєстрації у встановленому законом порядку, позивач дізнався про факт заборгованості попереднього власника зазначеної квартири за теплопостачання. Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством Камянської міської ради «Тепломережі», заборгованість за теплопостачання станом на 08 липня 2016 року становить 19285 грн 46 коп. 23 липня 2018 року позивач звернувся з відповідною заявою за вх. № П-654 до відповідача, якою повідомив, що до моменту набуття права власності на квартиру він не користувався послугами за теплопостачання за її адресою, також не брав на себе зобов'язання здійснювати погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги попередніх власників. Відповідно до цього у заяві позивач пропонував, що у разі невизнання його боржником по цій заборгованості, списати (виключити) цю заборгованість, яка існує по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 08 липня 2016 року. 25 липня 2018 року позивачем отримана письмова відповідь відповідача за вихідним № П- 654, якою надані роз'яснення щодо списання існуючої заборгованості у судовому порядку, оскільки самостійне списання відповідач не проводить за відсутності юридичних підстав. Також, у відповіді було зазначено, що за особовим рахунком позивача за адресою квартири обліковується заборгованість з врахуванням заборгованості попередніх власників. Зазначає, що тягар утримання квартири законодавчо покладений на переднього власника (його спадкоємців), а новий власник майна не забов'язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов'язку з їх сплати. До придбання вказаної квартири, позивач не був її власником, а також не був споживачем послуг, які надавало КП КМР «Тепломережі» по теплопостачанню цієї квартири. Крім того, позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попередніх власників (наймача) вказаної квартири. Таким чином, позивач вважає, що на нього неправомірно покладений обов'язок по сплаті заборгованості за надані послуги теплопостачання квартири [ADDRESS], в період часу до 08 липня 2016 року, тобто до отримання свідоцтва на право власності цієї квартири, що, на його думку, є порушенням його прав в розумінні п. 3-4 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», дії відповідача спрямовані на нав'язування йому боргу попередніх власників, посилається на необхідність застосування передбаченого ст. 16 ЦК України способу захисту цивільного права у виді припинення дії, яка порушує право. У судовому засіданні представник позивача прохав позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Відповідач - комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі» прохав у задоволенні позову відмовити повністю, на обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва № 170 від 23.10.2013р. «Про затвердження Порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України передбачено, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, їх відкриття відбулося за часів СРСР. Після проголошення Незалежної України особові рахунки не змінювались, тобто залишились попередніми, які були відкриті за адресами. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право на те чи інше житлове приміщення, а також за рішенням суду. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. Для закриття особового рахунку споживач зобов'язаний розрахуватися за надані йому послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Тобто, особовий рахунок для сплати комунальних послуг відкривається не за особою а за житловим приміщенням, переоформлення відбувається лише за ПІБ власника або квартиронаймача. Таким чином, законні підстави для виключення з особового рахунку позивача № [NUMBER] суми заборгованісті попереднього власника відсутні. На думку відповідача, за таких обставин, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, позивач повинен був переконатися в тому, що разом з новою квартирою до нього не перейдуть борги за комунальні послуги попереднього власника, зокрема за теплопостачання, тобто отримати документи про відсутність або існування заборгованості по комунальним платежам. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у КП КМР «Тепломережі» не має жодних правових підстав. Особовий рахунок, відкритий в комунальному підприємстві Кам'янської міської ради Тепломережі» № [NUMBER], є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Крім того, відповідач вказує, що в порушення положень ст. 16 ЦК України, відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звернувся до суду за відсутності порушення його прав іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Відповідачем не подано позову до позивача про стягнення вказаної їм заборгованості. Представник відповідача у судовому засіданні прохав у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачу, [PERSON], на підставі свідоцтва №-[NUMBER] про право власності на житло від 8 липня 2016року, виданого приватним нотаріусом Прожуган М.А., та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1097 від 08.07.2016 року, належить на праві власності квартира з [ADDRESS] Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством Кам'янської міської ради «Тепломережі», заборгованість за теплопостачання за вказаною квартирою станом на 08 липня 2016 року становить 19285 грн 46 коп. Згідно статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України). Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи (ч. 2 ст. 270 ЦК України). Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ч. 3 ст. 270 ЦК України). Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений саме ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зобов'язання відповідача виключити із суми заборгованості за послуги теплопостачання заборгованість попередніх власників не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Фактичні обставини, пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред'явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача. На даний час до суду у відношенні позивача підприємство не подавало позов про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обовязки, оскільки відповідач надає послуги теплопостачання, а позивач їх отримує та користується. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV, основними обов'язками споживача теплової енергії є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Статтею 20 Закону України № 1875 визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України № 1875 плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 3, 9-23, 29, 31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 передбачена плата за використання теплової енергії, водопостачання, яка вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Платежі за комунальні послуги повинні вноситися щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Також зазначені обов'язки споживача визначені пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, відповідно до якого власник та наймач квартири (орендар) зобовязаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово- комунальних послуг. Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виключити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги попереднього власника є різновидом претензії, не передбаченої чинним законодавством як спосіб захисту. Доводи, заявлені позивачем у заявах по суті справи, можуть бути запереченнями у разі пред'явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, наразі таких вимог до нього не пред'явлено. Виключення або стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є правом суб'єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності. Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги є предметом доказування при пред'явленні відповідачем позову про їх стягнення.

Outcome: dismissed