Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів за договорами позики у розмірі 1043146,12 гривень та витрати на розгляд справи, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 22 січня 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 5000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що проценти за користування позичальником грошовою сумою становлять 3% в місяць і частину суми в розмірі 570,0 доларів США, які треба сплатити до 22 числа кожного місяця, а останню частину суми позики в розмірі 530 доларів США разом з відсотками за останній місяць позичальник повинен сплатити не пізніше 22 січня 2016 року, та у випадку прострочення повернення суми боргу [PERSON] повинна уплатити згідно договору позики 0,7% пені від отриманої суми за кожний день прострочення. 20 липня 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 6800,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник зобовязався виплачувати не пізніше 20 числа кожного місяця частину суми боргу в розмірі 570,0 доларів США, а останню частину боргу в розмірі 530,0 доларів США [PERSON] зобовязалася повернути не пізніше 20 липня 2016 року, та у випадку прострочення зобовязання позичальник зобовязався заплатити неустойку у розмірі 0,7% від отриманої грошової суми за кожний день прострочення. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач повну суму боргу не повернула. У звязку з відмовою відповідача повернути повністю суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. В подальшому надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи за відсутністю відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявилася, повідомила суд, що вона частину коштів віддавала, а тому просила викликати безпосередньо позивача в судове засідання, у наступне судове засідання не зявилась. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. 22 січня 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 5000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що проценти за користування позичальником грошовою сумою становлять 3% в місяць і частину суми в розмірі 570,0 доларів США, які треба сплатити до 22 числа кожного місяця, а останню частину суми позики в розмірі 530 доларів США разом з відсотками за останній місяць позичальник повинен сплатити не пізніше 22 січня 2016 року, та у випадку прострочення повернення суми боргу [PERSON] повинна уплатити згідно договору позики 0,7% пені від отриманої суми за кожний день прострочення. 20 липня 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 6800,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник зобовязався виплачувати не пізніше 20 числа кожного місяця частину суми боргу в розмірі 570,0 доларів США, а останню частину боргу в розмірі 530,0 доларів США [PERSON] зобовязалася повернути не пізніше 20 липня 2016 року, та у випадку прострочення зобовязання позичальник зобовязався заплатити неустойку у розмірі 0,7% від отриманої грошової суми за кожний день прострочення. Факт передачі грошових коштів у сумі 5000,0 доларів США та 6800,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розписками від 22 січня 2015 року та від 20 липня 2015 року. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач повну суму боргу не повернула. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідала йому відмовою, мотивуючи це різними причинами неможливістю повернути борг. Таким чином, відповідач суми боргу не повернула, що підтверджується фактом предявлення суду позивачем оригіналів розписок від 22 січня 2015 року та від 20 липня 2015 року без відмітки про повернення сум боргу. В зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на момент подання позовної заяви 27 березня 2017 року виникла прострочена заборгованість за договором позики від 22 січня 2015 року на загальну суму 20050,0 доларів США = (5000,0 доларів США + 15050,0 доларів США), що складається з: - основний борг у розмірі 5000,0 доларів США; - строк користування грошовими коштами на момент подачі позовної заяви 27 березня 2017 року становить 430 днів; - відсотків, а саме: 5000,0 грн. х 0,7% = 35,0 доларів США за добу, та 35,0 доларів США за добу х 430 днів прострочки = 15050,0 доларів США. Та станом на момент подання позовної заяви 27 березня 2017 року виникла прострочена заборгованість за договором позики від 20 липня 2015 року на загальну суму 18700,0 доларів США (6800,0 доларів США + 11900,0 доларів США), що складається з: - основний борг у розмірі 6800,0 доларів США; - строк користування грошовими коштами на момент подачі позовної заяви 27 березня 2017 року становить 250 днів; - відсотків, а саме: 6800,0 грн. х 0,7% = 47,6 доларів США за добу, та 47,6 доларів США за добу х 250 днів прострочення = 11900,0 доларів США. Таким чином, заборгованість відповідача по договору позики від 22 січня 2015 року та по договору позики від 20 липня 2015 року станом на момент подання позовної заяви 27 березня 2017 року разом складає 38750,0 доларів США (20050,0 доларів США + 18700,0 доларів США), що на день НБУ (27 березня 2017 року 1 долар США - 26,9199 грн.) складає 1043146,12 гривень (38750,0 доларів США х 26,9199 грн.). За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договорами позики в сумі 1043146,12 гривень та судові витрати в сумі 8000,0 гривень. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved