Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку № 7 по провулку Чехова в м. Суми. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], яка є його донькою, та [PERSON], який є його онуком. Відповідачі з 2002 року в будинку не проживають, оскільки з того часу виїхали за межі України, мешкають у Португалії, але точна адреса йому не відома. Речей відповідачів в належному позивачу будинку не має, ніяких перешкод ним в користуванні відповідачами будинком не створювалось. Вони добровільно, без поважних причин не проживають за місцем своєї реєстрації більше одного року. Реєстрація відповідачів в належному йому будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а саме: не має можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг, вирішити питання по відчуженню будинку. Всі ці обставини створюють перешкоди в користуванні власністю та порушують права власника. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що витікають з здійснення права власності та регулюються Цивільним кодексом України. Згідно\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У звязку з цим приймає визнання позову і позов задовольняє. Судом при розгляді справи встановлено, що позивач є власником будинку № 7 по провулку Чехова у місті Суми, що підтверджується копією договору довічного утримання, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-9). У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою № 14.03-08/12006 від 16.07.2018 (а.с. 11) та довідками від 03.08.2018 (а.с. 20, 21). З матеріалів справи вбачається, що з 2002 року відповідачі фактично не проживають у будинку, за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні будинку не приймають. Факт того, що [PERSON], [PERSON] не проживають у [INFO] підтверджується\~актом від 11.07.2018 (а.с. 10). Перешкод щодо проживання в будинку відповідачам ніхто не чинив. Реєстрація відповідачів у\~вказаному будинку, який належить позивачу на\~праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. \~ \~ \~ \~У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до\~Конституції України\~регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленість між ним і власником житла. Діями відповідачів порушені права позивача, як власника цього житла. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідачі не проживають у [INFO] за місцем реєстрації з 2002 року, їх необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом.

Outcome: approved