Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третьої особи [PERSON], третьої особи [PERSON], третьої особи ПАТ «Київенерго» про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS]. У мотивування позовних вимог вказує, що протягом 12-ти років, з 2004 по 2016 рік він з дружиною та онукою проживає однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Квартиру він отримав як працівник ПАТ «Київенерго» на підставі рішення комісії АК «Київенерго» від 29.12.2003 року та розподілу квартир. Йому було надано ордер, який було здано у філіал «Енергосервіс Київенерго». Він приймав участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Розпорядженням Голосіївської РДА від 17.10.2007 року № 1289 цей будинок було переведено в реєстр гуртожитків. 17.11.2009 року відбулося засідання комісії з вирішення питань пов'язаних із наданням субсидій та часткових компенсацій на житлово-комунальні послуги у виняткових випадках, в протоколі засідання якої вказано, що його фактичне місце проживання [ADDRESS]. 29.07.2011 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією йому була видана довідка про те, що він включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де також вказано, що він проживає в [ADDRESS]. 04.04.2012 р. ПАТ «Київенерго» мені було видано новий ордер № 39 від 05.07.2012 року та за це житлове приміщення він сплачує комунальні послуги. З 01.06.2013 року будинок [ADDRESS] було передано на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» від ПАТ «Київенерго» та, на підставі наказу від 03.06.2013 року № 25/05, прийнято на обслуговування КП»ЖЕО-111 Голосіївського району». Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» 22.12.2015 року йому була видана довідка про те, що він з дружиною дійсно проживає за адресою: [ADDRESS]. Факт його проживання в даній квартирі, а також факт того, що з 2004 року він відкрито та добросовісно володіє цим нерухомим майном позивач вважає доказаним. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2001 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідачем до суду направлені письмові письмові заперечення на позов які долучені судом до матеріалів справи. Треті особи по справі [PERSON] - дружина позивача, та третя особа [PERSON] - онука позивача, заявлений позов підтримують та просять його задовольнити. Пояснили, що квартира була виділена їм у грудні 2003 року, з 2004 року вони проживають у спірній квартирі, зробили в квартирі ремонт, але в цій квартирі не зареєстровані, оскільки в реєстрації було відмовлено. Представник третьої особи ПАТ «Київенерго» при вирішенні питання розгляду позовної заяви покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] підтвердили в судовому засіданні що родина позивача з 2004 року вселилась будинок по [ADDRESS]. В цьому ж будинку проживає у кВ. 16 родина позивача. Заселення відбулось за рішенням правління ПАТ «Київенерго». Свідок [PERSON] також уточнила, що її родина заселилась без ордеру так як цю квартиру їм розподілили за рішенням генштабу України, а квартиру куди заселитись їм визначив комендант гуртожитку. Вислухавши представника позивача, третіх осіб [PERSON], [PERSON], представника третьої особи ПАТ «Київенерго», заслухавши покази свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З приводу правовідносин щодо приміщення за адресою: [ADDRESS], існує таке що набрало законної сили рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06. 2016 року (справа № 752/4859/16-ц , провадження № 2/752/3152/16), за позовом [PERSON] до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії,рішення Голосіївського районного суду від 21.07.2014 року, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 року, та Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.03.2015 року, обставини встановлені яким не потребують доказуванню, та на які посилається відповідач у своїх письмових запереченнях. Позивачу на підставі рішення профспілкового комітету ПАТ «Київенерго» філія «Енергосервіс Київенерго» було видано ордер на житлове приміщення [ADDRESS]. В спірному приміщенні яке позивач хоче набути у власність за набувальною давністю ні відповідач, ні треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані. Позивач перебуває в черзі на отримання житлового приміщення у Деснянському районі м. Києва. Відповідно до статті 52 Житлового кодексу Української РСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Статтею 58 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Таким чином, керівництво третьої особи ПАТ «Київенерго» після прийняття профспілковим комітетом рішення про надання житлової площі позивачу, повинно було звернутись до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням, щоб остання своїм розпорядженням затвердила рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства та надала ордер позивачу ордер. ПАТ «Київенерго» незаконно надало позивачу ордер на житлове приміщення [ADDRESS], оскільки не мала на це повноважень. На теперішній час рішенням Київської міської ради від 01.12.2011 №748/6984 «Про передачу до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації житлового будинку для малосімейних на [ADDRESS] будинок по [ADDRESS] переданий до сфери управління [PERSON] районній в місті Києві державній адміністрації. Згідно зі статтею 51 Житлового кодексу УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань. Відповідно до статті 58 Житлового кодексу УРСР та пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За приписом ст. 42 Житлового кодексу УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених ст.46, ч.1,2 ст.54, ч.1 ст.90, ч.6 ст.101, ст.ст.102,110, ч.1 ст.114 цього Кодексу, а також у інших випадкав, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 43 Житлового кодексу УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Правило черговості надання громадянам жилих приміщень є одним із важливих принципів законності, оскільки воно виключає суб'єктивний підхід при забезпечені громадян жилими приміщеннями. Статєю 34 ЖК Української РСР та пункти 13, 14 Правил обліку громадян, визначають перелік правових підстав для визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов. А тому, лише за наявності відповідних правових підстав, громадяни можуть бути зараховані на квартирний облік як такі, що потребують поліпшення житлових умов та отримувати житло в порядку черговості. В судовому засіданні встановлено, що раніше позивач [PERSON] звертався з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання видати ордер на житлове приміщення що є предметом спору. З приводу зобов'язанння відповідача видати позивачу ордер на житлове приміщення квартири [ADDRESS] у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено. Рішенням Голосіївського районного суду від 21.07.2014 року, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 року, та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.03.2015 року встановлене, що будинок [ADDRESS] м. Києва 1976 року забудови, передано з 01.06.2013 року на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» від ПАТ АК «Київенерго». Будинок було прийнято на обслуговування КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» на підставі наказу від 03.06.2013 року № 25/05. Рішенням Харківської районної ради народних депутатів м. Києва № 615 від 13.11.1989 року цей будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання, оскільки згідно із висновком Головного державного санітарного лікаря м. Києва перебуває на території промислової зони ТЕЦ-5, а мешканці, які проживають у ньому, підлягають відселенню. З 1992 року будинок [ADDRESS] використовувався для власних потреб ТЕЦ-5 ПАТ «Київенерго» та трестом «Південтеплоенергомонтаж». Рішенням Київської міської ради від 01.12.2011 року № 748/6984 «Про передачу до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації житлового фонду для малосімейних на по [ADDRESS] » зазначений будинок передано до сфери управління [PERSON] районній в м. Києві державній адміністрації. Квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, таким чином власником будинку є Київська міська рада. Відповідно до ст. 53 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Після ухвалення рішення Київської міської ради від 01.12.2011 року № 748/6984 «Про передачу до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації житлового фонду для малосімейних на по [ADDRESS] » ПАТ «Київенерго» та його профспілкова організація взагалі не мала права прийняття рішення щодо розпорядження цим будинком по [ADDRESS] м. Києва. Таким чином на думку суду є сумнівними доводи позивача про добросовістность заволодіння ним чужим майном. Така підстави для набувальної давності у заволодінні квартирою як «добросовісність заволодіння майном», передбачена у ч.1ст.344 ЦК України, у данному випадку відсутня, оскільки не було згоди власника на зайняття житлового приміщення. Власником будинку є Київська міська рада яка у передбачений законом спосіб ордеру на зайняття житлового приміщення позивачу не надавала, як не приймалось рішення про надання ордеру у свій час і Голосіївською районною радою. Підстави набуття права власності встановлюються та регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, стає право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено про те, що можливість пред'явлення до суду позову про : права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст.. 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якимизахист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередний власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до статті і 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські,селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Відповідно до частини 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси відповідної територіальної громади і приймати від її імені рішення. Відповідно до статті 6 Закону України «Про столицю України - місто герой Київ» місцеве самоврядування в місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо так і через Київську міську раду, районні в місті ради (в разі їх утворення) та їх виконавчі органи. До 2010 року в місті Києві функціонували районні ради як представницькі органи територіальної громади того чи іншого району міста Києва. Внаслідок проведеної реформи управління Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві», районні в м. Києві ради були припиненні шляхом ліквідації.Єдиним представницьким органом територіальної громади міста Києва є Київська міська рада та її виконавчий орган - Київська міська державна адміністрація. Таким чином на думку суду для відмови позивачу у задоволенні позову є три підстави. По-перше позов позивачем подано до неналежного відповідача, по друге не збігли строки передбачені ч.1 ст.344 ЦК України які на думку суду позивач неправильно рахує, та по трете відсутній критерій «добросовісного заволодіння майном». Враховуючи, що представницьким органом територіальної громади м. Києва є Київська міська рада, яка і є власником будинку, саме до неї, а не до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації позивач мав би звертатись з позовними вимогами, а позов заявлений до неналежного відповідача. Окрім того оскільки у 2010 році внаслідок проведеної реформи управління за Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві», районні в м. Києві ради були припиненні шляхом ліквідації, то з цього часу компетенція права власності перейшла від Голосіївської районної ради до Київської міської ради. Ця інформація є загальновідомою, про яку не міг не знати позивач, тобто лише з 2010 року у позивачу треба відраховувати з підстав ч.1 ст.344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed