Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з зазначеним позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку «А-1», житловою площею: 31,50 кв.м., загальною площею: 48,90 кв.м., літньої кухні «Б», сараю «В», вбиральні «Г», огорожі «№1-2», замощення «ІІ», розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Козачий, буд.15, зареєстрований Придніпровською товарною біржею за №739-Н/98 від 22.12.1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], а також просить визнати за нею право власності на вищевказане нерухоме майно. Позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним. 22.12.1998 року, [PERSON], купила житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Козачий, буд.15, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим Придніпровською товарною біржею за №739-Н/98 від 22.12.1998 року. Даний договір було зареєстровано у КП «Криворізьке БТІ», що підтверджується його змістом. Позивач, будучи стороною за вищевказаним договором купівлі-продажу, у повному обсязі виконала умови даного договору, сплативши відповідачу 9982,00 грн., що підтверджується п.4 вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також виконавши всі інші зобов'язання за цим договором. Позивач має намір розпорядитись зазначеною нерухомістю, однак, для укладення правочинів, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Придніпровською товарною біржею за №739-Н/98 від 22.12.1998 року, не є правовстановлюючим документом на підставі ст.657 ЦК України. У зв'язку з цим, коли позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу посвідчення договору купівлі-продажу, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст.657 ЦК України. Крім того, неможливість розпорядження належним позивачу нерухомим майном порушує її право як власника, передбачене ст.317 ЦК України, оскільки вказану квартиру вона придбала згідно норм діючого законодавства, а саме: ст.12 Закону України «Про власність», ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у звязку з чим, вважає себе законним власником зазначеного нерухомого майна. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти вирішення справи у судовому засіданні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.12.1998 року, [PERSON], купила житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Козачий, буд.15, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим Придніпровською товарною біржею за №739-Н/98 від 22.12.1998 року. Даний договір було зареєстровано у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», що підтверджується його змістом. Позивач, будучи стороною за вищевказаним договором купівлі-продажу, у повному обсязі виконала умови даного договору, сплативши відповідачу 9982,00 грн., що підтверджується п.4 вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також виконавши всі інші зобов'язання за цим договором. Позивач має намір розпорядитись зазначеною нерухомістю, однак, для укладення правочинів договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Придніпровською товарною біржею за №739-Н/98 від 22.12.1998 року, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст.657 ЦК України. У зв'язку з цим, коли позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу посвідчення договору купівлі-продажу, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст.657 ЦК України. Крім того, неможливість розпорядження належним позивачу нерухомим майном порушує її право власності, передбачене ст.317 ЦК України, оскільки вказану нерухомість позивач придбала згідно норм діючого законодавства, а саме: ст.12 Закону України «Про власність», ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», №20 від 22.12.1995 року, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Враховуючи викладене та

Outcome: approved