Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговими розписками. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 30 травня 2012 року вона [PERSON] надала позику [PERSON], яка завірена борговою розпискою, що була надана і підписана відповідачем, в якій зазначається, що позичені кошти повинні бути повернені в строк до 30 травня 2013 року. Згідно умов боргової розписки, [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 гривень, які не були повернуті позивачу в повному обсязі в зазначений строк. В борговій розписці від 30 травня 2012 року, що була надана позивачці, [PERSON] зазначено місце виконання умов даного договору та передбачено, що повернення коштів повинно бути за адресою: вул. Набережна, 1, с. Музичі, Києво-Святошинський район Київської області. Позивач просила стягнути [PERSON], податковий номер [NUMBER], на користь [PERSON] суму боргу за борговою розпискою від 30 травня 2012 року у сумі 100 000 грн. та судовий збір у розмірі 500 грн. В подальшому позивачкою було подано до суду заява про уточнення та збільшення позовних вимог, згідно якої вона вказувала що відповідачка ще одного разу брала у неї гроші в борг в розмірі 2 700 000 гривень, що підтверджується розпискою від 15.08.2012 року та до цього часу так і не повернула кошти. Тому позивач просила стягнути з [PERSON] податковий номер [NUMBER], на користь [PERSON] суму боргу за борговою розпискою від 30 травня 2012 року та від 15 серпня 2012 року в розмірі 2 800 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно стаття 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, що 30 травня 2012 року [PERSON] надала позику [PERSON] в сумі 100 000 грн., яка завірена борговою розпискою, що була надана і підписана відповідачем, в якій зазначається, що позичені кошти повинні бути повернені в строк до 30 травня 2013 року. В борговій розписці від 30 травня 2012 року, що була надана позивачці, [PERSON] зазначено місце виконання умов даного договору та передбачено, що повернення коштів повинно бути за адресою: вул. Набережна, 1, с. Музичі, Києво-Святошинський район Київської області. Згідно боргової розписки від 15.08.2012 року [PERSON] надала [PERSON] кошти в борг в сумі 2 700 000 грн. з датою повернення 15 серпня 2013 року. В терміни визначені в боргових розписках грошові кошти в сумі 2 800 000 грн. відповідачка [PERSON] позивачці [PERSON] не повернула, чим порушила свої зобов'язання за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] були порушені вимоги договору позики, що спричинило виникнення значної заборгованості перед позивачем, а тому вимоги позивача по даному позову підлягають до задовлення В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 1046-1050 ЦК України, та

Outcome: approved