Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював на підприємстві Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» де з ним стався нещасний випадок. Висновком МСЕК від 16.01.2013 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50%, встановлена 3 група інвалідності. Причиною професійного захворювання є нещасний випадок що стався з ним під час виконання ним трудовик обов'язків. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 100 000 грн. Моральні страждання виражені у постійному болю та обмеження зору, неможливості бачити на одне око відчувати неповноцінною людиною, та з приводу хвилювань неодноразових судових засідань для доказування причини нещасного випадку. Такий стан здоров'я не дає можливості відчувати себе повноцінною людиною, займатись фізичною роботою. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач, представник Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Баранової Я.В. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у позові, оскільки вважають, що позивачем не надано доказів вини підприємства в спричинення моральних страждань та вважає що позивачем порушено норми посадової інструкції що призвели до нещасного випадку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуваючи у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» 02 січня 2010 року стався нещасний випадок, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 08 травня 2012 року, та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2012 року (а.с.21-30). Позивачу висновком МСЕК від 16 січня 2013 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50%, за трудовим каліцтвом та визнаний інвалідом третьої групи. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2012 року встановлено факт нещасного випадку що стався з [PERSON] 02 січня 2010 року о 23 годині під час виконання трудових обов'язків. Суд зобов'язав Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» скласти акт по формі Н-1 по факту травмування, що стався 02 січня 2010 року о 23 годині на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» з [PERSON] під час виконання трудових обов'язків. Зазначене рішення суду виконане. Вказана обставина говорить про те, що між сторонами по справі виникли саме трудові відносини, та є вина підприємства у тому, що з позивачем стався нещасний випадок. По факту нещасного випадку було проведене розслідування, про що був складений акт Н-1, Н-5 від 14 грудня 2012 року.(а.с.9- 18). Внаслідок травмування, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який не забезпечив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав травму під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з травмою ока у позивача змінилися, його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Рішення Конституційного Суду від 27січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Щодо строку позовної давності, суд зазначає, що згідно до ст. 9 ЦК України, положення цього кодексу застосовується до трудових відносин, якщо вони не регулюються іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 286 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 50%, становлення 3 групи інвалідності, та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, говорить що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 100 000 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу, та пропорційно часу відпрацьованого на підприємстві, та прийняти до уваги висновок комісії про те, що позивачем [PERSON] порушено вимоги ст..14 Закону України «Про охорони праці» та норм Посадової інструкції що призвели до наслідків нещасного висновку (а.с.17) - у сумі 5 000 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial