Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 29 по проїзду [PERSON] в м. Кременчуці . Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником домоволодіння 29 по проїзду [PERSON] в м.Кременчуці відповідно до акту прийомки індивідуального домоволодіння від 21 квітня 1971 року та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 26.03.1963 року. В даному домоволодінні, крім позивача, його дочки [PERSON], зареєстрована онука - [PERSON]. Починаючи з початку 2017 року , відповідачка [PERSON], у будинку не проживає Вона забрала свої речі та пішла з будинку. На даний час місце проживання відповідача їм невідомо. Реєстрація відповідачки в належному позивачам будинку, яка фактично відсутня в ньому понад 1 рік , є перешкодою позивачу в користуванні власністю та викликає інші незручності , у зв»язку з чим позивач і вимушений звернутися до суду із позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON]. у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує є в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність. . Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з»явилася , хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи , не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши представника третьої особи , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , встановив наступне. Як вбачається з договору на право будівництва індивідуального житлового будинку від 21 квітня 1971 року та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 26.03.1963 року. Позивач [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Кременчуці по проїзду [PERSON] 29 в м. Кременчуці. Крім позивача та його дочки [PERSON], в домоволодіння по проїзду [PERSON] 29 в м. Кременчуці зареєстрована онука - [PERSON]. Починаючи з початку 2017 року, відповідачка [PERSON], у будинку не проживає, забрала свої речі та пішла з будинку. На даний час місце проживання відповідача їм невідомо. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі у зазначеному домоволодінні не проживає з 2017 року. Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 03.04.2018 року, засвідчений громадянами [PERSON]О та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2017 року по теперішній час; акт підписаний фахівцем відділу по зверненням громадян [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивачі, порушено право останніх на володіння та розпорядження своїм майном; відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою у домоволодінні, власниками якого є позивачі, порушує їх права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість місяців. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON] зареєстрована у домоволодінні 29 по проїзду Петька в м. Кременчуці з 12.09.2007 року , власником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з 2017 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вона відсутня у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт не проживання відповідача, [PERSON], в помешканні, власниками якого є позивач, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику домоволодіння, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належному йому правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, у зв»язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved