Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на ѕ частки квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] - на ј частки квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.06.2003 уклала шлюб із відповідачем, в якому мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Вказує, що діти проживають разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач дітей не утримує, не дбає про їх виховання та розвиток. Під час перебування у шлюбі із відповідачем, а саме 19.09.2012 останній за її згодою уклав із [PERSON] договір довічного утримання, за умовами якого останній передав йому у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,8 кв.м, житловою площею 21,6 кв.м, вартістю 283943,00 грн. Вказує, що нарівні із відповідачем надавала за рахунок спільних коштів сімейного бюджету допомогу [PERSON] З урахуванням викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м.львова від 26.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, від 13.12.2018 постановлено залучити до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 28.01.2019 в затвердженні мирової угоди у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності відмовлено та продовжено судовий розгляд. Позивач у судовому засіданні 28.01.2019 позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у ньому. У судове засідання, призначене на 04.06.2019 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні 28.01.2019 при вирішенні справи покликався на розсуд суду. У судове засідання, призначене на 04.06.2019, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі та просить такий задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 21.06.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м.Львова, про що складено запис №185, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 21.06.2003. У шлюбі мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження №[NUMBER] від 19.06.2004 та І - [NUMBER] 032421 від 27.01.2006. З Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №149253210 від 12.12.2018 вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору довічного утримання №4402 від 19.09.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №35585330 від 21.09.2012. Згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна даний договір є підставою обтяження вказаного майна, тип обтяження «заборона на нерухоме майно». Відповідно до пунктів 1.1, 2.5 Договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за №4403 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. 19.09.2012, [PERSON] (далі - відчужувач) передає у власність [PERSON] (далі - набувач) квартиру [ADDRESS] , а взамін цього набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. Судом встановлено, що даний Договір укладений між відповідачем та [PERSON] під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Договір довічного утримання згідно з даним у законі (стаття 744 ЦК України) визначенням - це договір, за яким відчужувач передає набувачеві у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до п.6.2 Договору довічного утримання право власності переходить до набувача з моменту державної реєстрації цього договору. Згідно з ч.1 ст.754 ЦК України набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. Статтею 755 ЦК України передбачено підстави припинення договору довічного утримання: рішення суду; на вимогу набувача та зі смертю відчужувача. Такі ж підстави передбачені п.3 договору довічного утримання. Згідно з п.2.4 договору довічного утримання у разі неможливості подальшого виконання набувачем своїх обов`язків з підстав, що мають істотне значення, обов`язки набувача можуть бути передані за згодою відчужувача члену сім`ї набувача або іншій особі за їхньою згодою. Відмова відчужувача у наданні згоди на передання обов`язків набувача за цим договором іншій особі може бути оскаржена до суду. Як встановлено судом під час розгляду справи та не заперечувалось позивачем та відповідачем у судових засіданнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] (який є відчужувачем згідно з договором довічного утримання) на даний час проживає у квартирі [ADDRESS] . Системний аналіз вищезазначених положень закону та договору довічного утримання дає змогу дійти висновку, що задоволення позову унеможливить подальше виконання такого, оскільки згідно з його положеннями набувачем спірного майна є [PERSON] та саме на нього покладені обов`язки, визначені пунктом другим договору довічного утримання з утримання та догляду [PERSON] довічно. Вказаний договір на даний час не є припиненим. Суду не надано жодних доказів того, що [PERSON] передав за згодою [PERSON] [PERSON] свої обов`язки згідно з договором. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що задоволення позову порушуватиме права та законні інтереси [PERSON] , суперечить умовам договору та унеможливить виконання такого, відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі 744, 748, 754, 755 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed