Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до ПАТ «Київобленерго» і просить визнати сплату ним в повному обсязі згідно квитанцій за період з березня 2013 року по березень 2016 року в режимі пік у розмірі -373, 53 грн. в режимі напівпік у розмірі -1558, 09, у режимі ніч - 1275 , 23 грн., на загальну суму 3\~206 грн. 85 коп., посилаючись на те, що в березні 2013 року між [PERSON] та ПАТ «АЕС Київобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією. Під час укладання договору сторони дійшли згоди про те, що заборгованості не існує і тому графік погашення боргу не складався. Він щомісячно сплачує за спожиту електричну енергію по розрахунковій книжці, яку йому видав відповідач. За останні три роки з березня 2013 року по березень 2016 року відповідно до положень пунктів 19-21 правил користування електричною енергією ПКЕЕН затверджених Постановою Кабінету Міністрів України споживач кожного місяця по квитанціям розрахункової книжки, яку надає ПАТ «Київобленерго» за тризонними тарифами сплачує за електрину енергію. Зокрема в режимі пік спожито енергії -3510-2440=1070 кВт/год., в режимі напівпік -11669-6470=5199 кВт/год., в режимі ніч -23\~928-14700=9228 кВт/год ., а разом 15497 кВт/год. та відповідно сплачено 373, 53 грн. 1558, 09 грн., 1275, 23 грн., а разом 3\~206, 85 грн., що в середньому за місяць складає 89, 0 грн. Обсяг спожитої електричної енергії за кожний місяць окремо в режимах пік, напівпік, ніч підтверджується квитанціями з відповідними розрахунками та відтиском апарату про оплату. Зважаючи, що споживач самостійно знімає показники лічильника на перше та останнє число місяця і проводить відповідні розрахунки, тому немає потреби складати акт звірки, тому що постачальник має право перевіряти показники лічильника та розрахунки, які містяться з урахуванням двох осіб пільгової категорії. За останні три роки ПАТ «Київобленерго» не перевіряв рахунки, але надсилав попередження про припинення постачання електроенергії. Під час судового розгляду позивач [PERSON] вимоги підтримав з наведених вище підстав, та уточнив позовні вимоги просив суд визнати сплату ним в повному обсязі згідно квитанцій за спожиту електричну енергію в повному обсязі період з березня 2013 року по березень 2016 року в режимі пік у розмірі - 373, 53 грн. в режимі напівпік у розмірі -1558, 09, у режимі ніч - 1275 , 23 грн., на загальну суму 3\~206 грн. 85 коп. Представник відповідача ПАТ «Київенерго» [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивач не вказує яким чином повинна бути визнана сплата, мета визнання такої сплати та позивачем не вказано та не доведено яким чином ПАТ «Київобленерго» порушило його права в даному спорі. Суд вислухавши позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. Постановою КМ України №1357 від 26.07.1999 р. затверджено Правила користування електричною енергією для населення, що регулюють відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, та є обов'язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України), а правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визнається спеціальним законодавством, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту об'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В процесі розгляду справи, суд в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи роз'яснював позивачу визначитись із способом захисту його прав відповідно до положень ст. 16 ЦК України, однак позивач зазначив, що він звернувся з правильним позовом до суду. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них. що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в березні 2013 року між [PERSON] та ПАТ «АЕС Київобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією. Відповідно до п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі Правил) розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця якщо договором не встановлено іншого терміну. Як зазначив представник відповідача під час судового розгляду , 30.10. 2015 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області з позивача було стягнуто заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1772 грн. 27 коп (утворилась станом на 22.04. 2014 року), яке ухвалою Апеляційного суду Київської області було залишено без змін, дана сума 1772, 27 грн. на сьогодні позивачем не сплачена. Відповідно до п.п. 19, 21 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Обсяг споживання електроенергії визначається як різниця між поточними та попередніми показаннями приладу обліку. Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у періоді, за який здійснювалися нарахування. Направлення позивачу рахунків на сплату послуг за електропостачання з прогнозованими розрахунками є альтернативою сплати послуг, при цьому позивач має право вибору, та не позбавляється можливості сплачувати за послуги раніше обраним шляхом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed