Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк», банк) про визнання неправомірним приховання від нього інформації про загальну кількість коштів, сплачених у гривнях за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року, та зобов`язання відповідача надати інформацію про загальну кількість коштів у гривнях, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентів за користування кредитом). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 10 жовтня 2005 року він уклав із відповідачем кредитний договір №521. З метою одержання інформації про те, яку загальну суму коштів у гривнях він сплатив за кредитом, 22 квітня 2020 року він звернувся у відділення №15 АТ «УкрСиббанк» із запитом за вих. №64-3-05/33, в якому просив у письмовій формі надати йому інформацію про те, яку загальну суму коштів він сплатив за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентами). Вказаний запит отриманий цим відділенням 27 квітня 2020 року, однак, відповіді він так і не отримав. У відділенні №15 АТ «УкрСиббанк» йому в усній формі повідомили, що його запит 27 квітня 2020 року було надіслано електронною поштою у м. Київ у центральний офіс банку, однак звідти відповіді також не надійшло. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 03 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 липня 2020 року представник відповідача АТ «УкрСиббанк» адвокат Гладиш Я.М. подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити у задоволені позову. Вказав, що вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають до задоволення, оскільки підставою позовної заяви позивача є ненадання АТ «УкрСиббанк» відповіді на його запит за вхідним №64-3-25/33-177 від 27 квітня 2020 року, а саме: яку кількість коштів сплатив позивач за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентами) в перерахунок на національну грошову одиницю гривню. 07 травня 2020 року за вихідним №24-1-01/71621 АТ «УкрСиббанк» надало [PERSON] відповідь, згідно з якою повідомлено, що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, [PERSON] може переглянути у виписці за кредитом. З метою отримання виписки позивачу рекомендовано особисто звернутися до обслуговуючого відділення банку №15 по [ADDRESS] . Крім того повідомлено, що [PERSON] може особисто отримати довідку про стан розрахунків за кредитним договором з інформацією щодо поточної заборгованості за кредитним договором перед банком. Така довідка є платною послугою і тарифікується відповідно до Тарифів банку. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 10\~жовтня 2005\~року між\~АКІБ «УкрСиббанк»\~(правонаступником\~якого є\~АТ «УкрСиббанк»)\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 521, за умовами якого банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 50 000 доларів США на строк до 05.10.2026 року зі сплатою 12,5 % річних за використання кредитних коштів для придбання житлової нерухомості, а саме: будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 1.2.1 цього договору надання кредиту здійснюється у термін з 10.10.2005р. по 05.10.2026р. Відповідно до п. п. 1.4, 1.5 кредитного договору цільове призначення (мета) кредиту на придбання житла, кредит видається шляхом видачі готівки через касу банку. Згідно з п. 3.1 кредитного договору банк зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок №2213 для видачі кредиту. 27 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до обслуговуючого відділення №15 АТ «УкрСиббанк» із запитом, у якому просив у письмовій формі надати йому інформацію про те, яку загальну кількість коштів він сплатив за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентами) в перерахунку на національну грошову одиницю гривню. З позовної заяви вбачається, що працівники зазначеного відділення банку повідомили [PERSON] в усній формі, що його запит 27 квітня 2020 року скеровано електронною поштою в м. Київ до центрального офісу банку. Як убачається з відповіді АТ «УкрСиббанк» вих. №24-1-01/71621 від 07 травня 2020 року, наданої на запит [PERSON] , інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, [PERSON] може переглянути у виписці за кредитом. З метою отримання виписки позивачу рекомендовано особисто звернутися до обслуговуючого відділення банку [ADDRESS] 15 [ADDRESS] . Крім того, повідомлено, що [PERSON] може особисто отримати довідку про стан розрахунків за кредитним договором з інформацією щодо поточної заборгованості за кредитним договором перед банком, така довідка є платною послугою і тарифікується відповідності до Тарифів банку. Як зазначалося вище, із запитом про надання інформації про загальну кількість сплачених коштів за кредитним договором №521 27 квітня 2020 року [PERSON] звернувся саме до обслуговуючого відділення банку №15 по вул [ADDRESS] , куди йому знову рекомендовано звернутися згідно з відповіддю №24-1-01/71621 від 07 травня 2020 року. Таким чином, по суті заяви (запиту) Курила 27 квітня 2020 року банк йому відповіді не надав. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Стаття 1 Закону України «Про інформацію» регламентує, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Частина 3 ст. 14 Закону України «Про інформацію» регламентує, що правовий режим інформації про товар (роботу, послугу) визначається законами України про захист прав споживачів, про рекламу, іншими законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. В силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє його інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом установлено, що 10 жовтня 2005 року між сторонами укладено кредитний договір та банком надано [PERSON] кредит на споживчі цілі купівлю житла. Строк кредиту визначений у договорі до 05.10.2026р. З метою отримання інформації про загальну кількість сплачених коштів за кредитним договором 27 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до обслуговуючого відділення банку №15 по вул. Замковій, 14 у м. [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що відповідь на цю заяву (запит) у вказаному відділенні він отримав лише в усній формі, та й то не по суті, а лише про те, що його заяву скеровано до центрального офісу банку в м. Київ. Згідно з відповіддю банку від 07 травня 2020 року, копію якої долучено до відзиву, [PERSON] повідомлено про те, що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, він може переглянути у виписці за кредитом, яку він може отримати, звернувшись особисто до обслуговуючого відділення банку №15 по [ADDRESS] . Таким чином, позивачу рекомендовано знову ж таки звертатись до того ж самого обслуговуючого відділення банку №15 по [ADDRESS] , куди він і звернувся з заявою (запитом) від 27 квітня 2020 року. Така відповідь банку не є відповіддю по суті заяви, відсилає позивача повторно звертатись із заявами аналогічного змісту до того ж суб`єкта, що призводить до порушення права позивача отримати інформацію за кредитним договором, стороною якого він є, до того ж, слабкою його стороною. Уклавши з [PERSON] кредитний договір та зобов`язавшись відповідно до п. 3.1 цього договору відкрити йому позичковий рахунок №2213 для видачі кредиту, банк повинен виконувати вищезазначені вимоги закону щодо надання інформації про суми коштів, сплачених [PERSON] на цей рахунок чи інші рахунки, на які позивачем сплачуються кошти за цим договором. Тому суд вважає, що порушені права позивача підлягають до захисту шляхом зобов`язання відповідача надати [PERSON] інформацію про загальну кількість коштів у гривнях, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентів за користування кредитом). Разом з тим, суд вважає необгрунтованими позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірним приховання відповідачем інформації про загальну кількість коштів, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року у гривнях, оскільки позивачем не доведено і на підставі досліджених доказів, які зібрані у справі, судом не встановлено факту приховання вказаної інформації від позивача. Судом установлено, що ця інформація відповідачем не надана, але те, що вона приховується, доказами у справі не доведено. Тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. У зв`язку з частковим задоволенням позову вирішенню підлягає питання розподілу судових витрат. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та його позов частково задоволено, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 840,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial