Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про витребування майна з чужого володіння і просить скасувати державну реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «Toyota Land Cruiser» (номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER]) за [PERSON], визнати право власності на вказаний автомобіль за ним - [PERSON], витребувати із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] автомобіль і стягнути на його користь судові витрати у розмірі 3 441 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право власності [PERSON], як добросовісного володільця, є безспірним, саме він є єдиним законним власником транспортного засобу - автомобіля «Toyota Land Cruiser» номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER]. На даний час він позбавлений права на користування, володіння та розпорядження своїм майном, а тому належний йому автомобіль має бути витребуваний з чужого незаконного володіння [PERSON]. Відповідач - [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про визнання недійсними договорів, просить визнати недійсними з моменту укладення Договір застави, який був укладений 25 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] відносно автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», номер шасі [NUMBER], а також Угоду про задоволення вимог заставодержателя та передачу рухомого майна (автомобіля), що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача, яка була укладена 25 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] відносно автомобіля «Toyota Land Cruiser», а судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що на момент укладення зазначених правочинів сторонами не були додержані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України. В судовому засіданні представники сторін підтримали зазначені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] пояснив, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2013р. на даний час не набрало законної сили, тому зустрічний позов є необґрунтованим. Представник третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов [PERSON] і заперечував проти задоволення зустрічного позову з тих підстав, що оспорювані правочини відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Представник третьої особи - Центра послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів УДАІ ГУ МВС України в Житомирський області в судове засідання не з'явився, направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Треті особи - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. 25 лютого 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] Договір про задоволення вимог заставодержателя та передачу рухомого майна (автомобіля), що є предметом забезпечувального обтяження, за умовами якого сторони домовилися, що [PERSON] набуває право власності на автомобіль «Toyota Land Cruiser» 2008 року випуску (номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER]). Згідно п. 8 Договору, - право власності на автомобіль переходить до [PERSON] з моменту нотаріального посвідчення договору. 09 квітня 2013 року автомобіль було затримано на посту в с. Кобиляки співробітниками ДАІ у Полтавській області на підставі постанови слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві Богатирчука О.М., а у [PERSON] були вилучені документи на даний транспортний засіб. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2013р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа - [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу недійсною, витребування майна вирішено визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля «Toyota Land Cruiser» (номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER]), укладений на товарній біржі «Центр» 04.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON], витребувати у [PERSON] та передати [PERSON] автомобіль «Тойота Ленд Крузер» (номер кузова [NUMBER]), який було зареєстровано 07.08.2012 року під д.н. [NUMBER]. 17 квітня 2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційна скарга [PERSON] на вказане рішення суду була залишена без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2013 року залишено без змін, тобто, з цього часу рішення набрало законної сили. Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що рішення не набрало законної сили, оскільки належних доказів на підтвердження таких доводів суду не надано. Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не підлягають доказуванню обставини, встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2013р. щодо того, що автомобіль «Тойота Ленд Крузер» незаконно вибув з володіння його первинного власника [PERSON] Наданим суду Договором №24/04/2008 від 24.04.2008р. між [PERSON] та ПП «Геліос авто» підтверджується факт правомірного набуття права власності [PERSON] на автомобіль «Тойота Ленд Крузер» (номер кузова [NUMBER]). Як убачається з матеріалів справи, 06.06.2013р. рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2013р. було виконано в повному обсязі - згідно з актом державного виконавця від 06.06.2013р. автомобіль «Тойота Ленд Крузер» (номер кузова [NUMBER]) був переданий [PERSON], а 16.07.20913р. проведена державна реєстрація вказаного автомобіля і [PERSON] було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пред'явивши позов про визнання права власності і про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, [PERSON] не довів те, що він є власником автомобіля «Тойота Ленд Крузер» (номер кузова [NUMBER]), а викладеними вище обставинами, встановленими судом, спростовуються його доводи про те, що [PERSON] є особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа спірним автомобілем. Є обгрунтованими заперечення [PERSON] щодо позовних вимог [PERSON], пред'явлених до нього про скасування державної реєстрації автомобіля, оскільки, будучи фізичною особою [PERSON] не наділений жодними владними повноваженнями з приводу вчинення дій по реєстрації або перереєстрації транспортних засобів, а такими повноваженнями, у відповідності до постанови КМУ України від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів...» наділені лише підрозділи Державтоінспекції. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації. Відсутні правові підстави і для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсними з моменту укладення Договору застави, який був укладений 25 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] відносно автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER», номер шасі [NUMBER], а також Договору про задоволення вимог заставодержателя та передачу рухомого майна (автомобіля), що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача, яка була укладена 25 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] відносно зазначеного автомобіля, виходячи з наступного. Як було зазначено вище, 25 лютого 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] Договір про задоволення вимог заставо держателя та передачу рухомого майна (автомобіля), що є предметом забезпечувального обтяження, за умовами якого сторони домовилися, що [PERSON] набуває право власності на автомобіль «Toyota Land Cruiser» 2008 року випуску (номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER]). Даний договір посвідчено 25.02.2013р. приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №551. В матеріалах справи Договір застави від 25.10.2012р. відсутній, проте, факт його укладення і існування сторонами визнається і підтверджується п. 2 вказаного вище Договору про задоволення вимог заставо держателя та передачу рухомого майна (автомобіля), згідно з яким автомобіль, право власності на який передається, є предметом Договору застави, укладеного 25.10.2012р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 25.10.2012р. приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №5803. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що зміст оспорюваних ним правочинів суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; що [PERSON] та/або [PERSON] не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності чи волевиявлення; що правочин вчинений у формі, яка не встановлена законом або не був спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Доводи представника позивача [PERSON] за зустрічним позовом про те, що оспорювані правочини порушують право власності [PERSON] на автомобіль є необгрунтованими, оскільки останній вільно володіє, користується та розпоряджається належним йому автомобілем. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed