Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті [INFO] року [PERSON], який є їх батьком, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, які існували на момент його смерті. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 грудня 2003 року, з цієї дати проживали постійно однією сім'єю, вели спільне господарство та постійно мешкали в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала чоловіку позивача на праві приватної власності, набутої на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 липня 2003 року. Крім того, [PERSON] на праві власності належав гараж, розташований за адресою: [ADDRESS]. За час перебування в зареєстрованому шлюбі, у позивача з чоловіком не було спільних дітей, а тому протягом всього часу перебування у шлюбі мешкали лише вдвох. Проте, [INFO] року чоловік позивача у віці 79 років помер. За час свого життя чоловік позивача 05 жовтня 2015 року склав заповіт, яким заповідав позивачу усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, при цьому у заповіті окремо визначено квартиру [ADDRESS]. В подальшому чоловік подарував вказану квартиру позивачу, таким чином квартира ще за життя чоловіка стала приватною власністю позивача і не є об'єктом спадкування. Разом із тим, об'єктом спадкування є гараж, розташований за вказаною адресою. Коли позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття цієї спадщини за заповітом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва з посиланням на те, що зі змісту заповіту вбачається, що гараж не входить до складу спадщини, яка вказана у заповіті. Таким чином до складу спадщини увійшли всі права та обов'язки, що належали чоловіку позивачу на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме майнові права на майно, яке належало йому на праві власності, тобто на гараж. Оскільки за час життя [PERSON] уклав договір дарування квартири на ім'я позивача, вона не входить до складу спадщини за законом, і не склав заповіт на гараж на випадок своєї смерті, тому спадкування його всіх прав та обов'язків стосовно цього майна здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Так, право на спадкування за законом у першу чергу має позивач, оскільки є тим із подружжя, який пережив спадкодавця, а також двоє дітей спадкодавця від попереднього шлюбу - сини-близнюки: [PERSON] та [PERSON], всі вони звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Однак позивач вважає, що відповідачів, як спадкоємців, необхідно усунути від права спадкування спадщини за законом з наступних підстав. Так, чоловік позивача, починаючи з моменту реєстрації їх шлюбу постійно скаржився на здоров'я, час від часу перебував як на амбулаторному, так і стаціонарному лікуванні, з 1996 року його було визнано інвалідом ІІ групи у зв'язку з травмою, отриманою під час виконання службових обов'язків. У 2015 році чоловік позивача захворів ще й на онкологічне захворювання. Крім того, спадкодавець постійно потребував матеріальної допомоги та стороннього догляду, особливо з початку 2016 року і по день смерті, яку йому надавала позивач сама, несла витрати на його утримання, доглядала за ним та вчиняла всі необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання. Проте, його сини за весь час хвороби по день його смерті жодного разу не запропонували своєї допомоги батькові, не надали жодної копійки на його лікування та утримання, жодного разу не навідали і навіть не телефонували поцікавитись про стан його здоров'я. Більш того, відповідач [PERSON] більше 20 років не спілкувався з батьком, взагалі не повідомляв про місце свого перебування і тільки коли спадкодавець був тяжко хворий, нагадав про себе, вимагаючи від хворого батька переписати на нього та брата майно. Таким чином, відповідачі не надавали матеріальної допомоги померлому в той час, коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування як стаціонарного, так і амбулаторного, не надавали йому допомоги по догляду в період, коли він перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу, не відвідували та не цікавились навіть його здоров'ям та станом, внаслідок чого відповідачів слід усунути від спадкування майна їх батька. Позивач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, при цьому зазначила, що після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори, від якого дізналась, що на майно померлого претендують і його сини від першого шлюбу. При цьому нотаріус порадив звернутись до суду з позовом про усунення синів спадкодавця від спадкування за законом. Син померлого [PERSON] проживає в м. Бахмут і спілкувався з батьком тільки тоді, коли йому були потрібні гроші, при цьому сам жодної допомоги батькові не надавав, не дивлячись на те, що спадкодавець тяжко хворів. Другий син спадкодавця [PERSON] взагалі не спілкувався з батьком, ніхто не знав де він проживає, він з'явився лише одного разу у 2014 році, він телефонував через Скайп брату [PERSON] і їх батько мав змогу з ним поспілкуватись, проте розмова закінчилась погано, оскільки син [PERSON] вимагав від спадкодавця переписати на них з братом все майно батька. [PERSON] тоді сильно засмутився і після цього склав договір дарування квартири позивачу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Проте, будучи присутнім в судому засіданні, яке відбулось 19 жовтня 2017 року, повідомив суду, що з померлим батьком у нього були складні стосунки, проте, вони ніколи не припиняли спілкування, сварок у них не було, батько ніколи не звертався за допомогою до нього, при цьому навпаки, коли відповідач пропонував свою допомогу, батько відмовлявся її приймати казав, що у відповідача і так не має коштів. В першій половині 2016 року відповідачу стало відомо, що у батька онкологічне захворювання, він навідував його в лікарні, проте з лікарем не спілкувався, а лише з медичними сестрами. Батько і в лікарні відмовився від його допомоги. Крім того, зауважив, що його брат [PERSON] після армії не повернувся в м. Бахмут, тривалий час родина взагалі не знала де він знаходиться, але в 2014 році він вийшов на зв'язок, тоді вони влаштували спілкування через Скайп, до [PERSON] прийшов батько і вони всі разом спілкувались. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Також до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, яка просила врахувати письмові заперечення [PERSON] при ухваленні рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проте, в матеріалах справи містяться лише заперечення [PERSON] в двох екземплярах від 06 та 19 жовтня 2017 року з різними підписами, при цьому відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заперечення від 06 жовтня 2017 року (а.с. 72-74) - це заперечення його брата [PERSON], а ініціали біля підпису [PERSON] зазначені помилково, про що свідчать і додатки до заперечень (а.с. 75-80), які стосуються [PERSON], і конверт, з яким заперечення надійшли до суду (а.с. 81). При цьому заперечення від 19 жовтня 2017 року підписані дійсно ним, [PERSON]. Так, з зазначених заперечень, які по своєму змісту є абсолютно ідентичними, слідує, що [PERSON] весь час проживав в м. Бахмут неподалік від місця мешкання батька, [PERSON] з батьком спілкувався рідко, оскільки багато років тому, в 1997 році, переїхав на постійне місце проживання до іншої області, наразі проживає в [ADDRESS]. До рідного міста [PERSON] приїздив вкрай рідко, а останні роки це додатково ускладнюється військовими діями на сході України. Проте, коли [PERSON] приїздив до [PERSON], вони разом зустрічались з батьком, але зустрічі проходили або вдома у [PERSON], або у гаражі батька, або на нейтральній території, так як його дружина (позивач) була проти їх спілкування. Позивач сама не бажали спілкуватись з відповідачами і перешкоджала батькові у спілкуванні з ними, навіть не впускала до їх помешкання ні [PERSON], ні його дітей, ні дружину [PERSON]. Доказом спілкування відповідачів з батьком є сімейні фото, на яких зображені: [PERSON], [PERSON] і їх родичі, а також спадкодавець з онуками. Вони завжди підтримували родинні відносини, все зазначене позивачем є неправдою. Відповідачі є інвалідами ІІІ групи з дитинства, перебувають на пенсії. Батько до своєї смерті самостійно пересувався та обслуговував себе, був в здоровому розумі та мав можливість на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, в тому числі, за необхідності позбавити відповідачів від права на спадкування, однак таких дій не вчинив. До останнього дня свого життя батько будь-яких прохань або скарг не виказував, тільки скаржився на моральний тиск з боку своєї дружини (позивача). Матеріальної допомоги батько також не просив, а навпаки казав, що допомоги не потребує та має все необхідне. Позивачем відповідно до вимог законодавства не доведено, що спадкодавець був у безпорадному стані та потребував допомоги, а відповідачі ухилялися від надання допомоги та могли її надавати, а тому відповідачі просять відмовити у задоволенні позову. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказах, в тому числі показань свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що він з [PERSON] дружив більше 35 років, з 1996 року свідку було відомо, що у [PERSON] є два сини. Приблизно за два роки до смерті [PERSON] стало відомо, що у нього онкологічне захворювання, коли він знаходився у лікарні, ніхто, окрім його дружини (позивача) та друзів, його не навідував, сини не приходили жодного разу. Лікування було коштовне, але сини кошти не надавали. Навпаки, завжди, коли [PERSON] отримував пенсію, до нього одразу ж приходили діти та онуки і він давав їм по 200-300 грн., а вони йому ніколи ніякої допомоги не надавали. На поховання [PERSON] свідок просив у відповідача [PERSON] гроші, але він відмовив. Також свідок повідомив, що померлий розповідав йому про зустріч у травні 2016 року по Інтернету з сином [PERSON], але ця зустріч закінчилась погано, бо син вимагав переписати на нього квартиру, через що [PERSON] сильно засмутився. Свідок [PERSON] повідомив суду, що 30 років проживає в [ADDRESS], з [PERSON] підтримував добросусідські відносини, бачив одного разу як на початку літа 2016 року прийшов син [PERSON] [PERSON] і в них сталася гучна сварка, оскільки останній висував якісь претензії батькові, це відбувалось близько 30 хвилин в гаражі [PERSON], а свідок в цей час знаходився в альтанці поряд. Також йому відомо, що у [PERSON] були проблеми з ногами, а потім він захворів на онкологічне захворювання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є подругою позивача і знала її померлого чоловіка 16 років, вони завжди святкували разом свята, при цьому діти та онуки [PERSON] ніколи не були на них присутні. Ще на початку стосунків позивача з [PERSON] дружина [PERSON] образила позивача та свідка. Свідок познайомилась з [PERSON] лише коли він знаходився на лікування в хірургічному відділенні, де вона працює медичною сестрою, а [PERSON] його навідував. Коли [PERSON] знаходився в лікарні з діагнозом: онкологія, він весь час поривався до своїх бджіл, бо потрібні були кошти на лікування, в лікарню сини не приходили, лише одного разу прийшла онука, донька [PERSON], через яку у [PERSON] виникла сварка з [PERSON] та його дружиною. Другий син [PERSON] [PERSON] пропав безвісно і вони цю тему не обговорювали ніколи. Свідок [PERSON] надала пояснення суду, що вона проживає в [ADDRESS] і є головою ОСББ «Центральний». Від сусідів та [PERSON] чула, що він не спілкується з синами, вони йому не допомагають. Коли [PERSON] захворів, його дружина (позивач) позичала у свідка гроші на хіміотерапію, а потім і на поховання. Відповідача [PERSON] побачила вперше, коли він вимагав у неї довідку про склад сім'ї. Також свідок зауважила, що не підтримувала близьких стосунків з сім'єю померлого, вони інколи святкували лише загальні свята, такі, наприклад, як день міста, а дні народження ніколи разом не святкували, а тому чи приходили привітати [PERSON] діти та онуки їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з 1966 року він дружив з [PERSON] Коли останній захворів, то звертався по допомогу до свідка та інших друзів. При цьому свідок не зміг пояснити чи звертався [PERSON] з проханням про допомогу до своїх синів. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є подружжям та проживають в [ADDRESS], пояснили, що є сусідами позивача, у них склались дружні стосунки. [PERSON] допомагав позивачу піднімати з підлоги її чоловіка [PERSON], коли він хворів і не міг самостійно пересуватись. Відповідачів свідки ніколи не бачили, чи допомагали вони батькові та чи звертався він до них по допомогу, їм не відомо. Вислухавши пояснення позивача та відповідача [PERSON], заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 грудня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які народились [ADDRESS], є синами [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] [INFO] року чоловік позивача та батько відповідачів [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 16 квітня 2003 року [PERSON] належить на праві приватної власності гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21), що також підтверджується і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА № 594001 від 16 квітня 2003 року (зворот а.с. 21). Згідно копій медичних документів, наданих позивачем, а саме: свідоцтва про хворобу № 17/84 від 12 березня 1996 року (а.с. 23-26), виписок з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення: від 30 вересня 2015 року (а.с. 27), від 22 грудня 2015 року (а.с. 29), від 26 лютого 2016 року (а.с. 28) та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за період з 03 по 12 серпня 2015 року (а.с. 30) вбачається, що [PERSON] внаслідок травми, отриманої в 1978 році при виконанні службових обов'язків, мав діагноз: посттравматичний остеохондроз поперечно-крижового відділу хребта, спонділоліотез Л4-Л5 хребців, больовий синдром, верберогенний м'язотонічний синдром, а пізніше захворів і на онкологічне захворювання, отримував курси хіміотерапії. Відповідно до копії витягу з акту огляду МСЕК від 15 березня 1996 року [PERSON] встановлено безстроково другу групу інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків (а.с. 38-39). З копії лікарського свідоцтва про смерть № 306 від 04 листопада 2016 року та довідки про причину смерті [PERSON] помер [INFO] року у віці 79 років внаслідок ракової інтоксикації, раку передміхурової залози (а.с. 37). За життя [PERSON] 05 жовтня 2005 року склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, а саме: належну йому на праві приватної власності: квартиру номер [ADDRESS] заповів [PERSON], що підтверджується копією дублікату заповіту (а.с. 31). Разом з тим, 23 травня 2016 року [PERSON] квартиру [ADDRESS] подарував [PERSON], про що вони уклали відповідний договір, копію якого позивачем додано до позову (а.с. 9). З копій довідок, виданих головою ОСББ «Центральний», вбачається, що на день смерті [INFO] року [PERSON] в квартирі [ADDRESS], окрім померлого, проживала позивач (а.с. 34, 35). З метою спростування доводів позивача відповідачем [PERSON] надано суду фотографії, на яких зображений померлий [PERSON] з синами, та фотографії родинних зустрічей (а.с. 90-93). З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 509/2016 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись його сини - відповідачі у справі: [PERSON] - 11 листопада 2016 року (а.с. 140) та [PERSON] - 16 червня 2017 року (а.с. 136), а також позивач [PERSON] (а.с. 138). Судом встановлено, що [PERSON] останні декілька років перед смертю в силу похилого віку та захворювань, що мав, перебував в безпорадному стані, що підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи та дослідженими6 судом, а також не заперечувалось сторонами. Показаннями свідків підтверджено і сторонами не оскаржено, що відповідачі під час того, як їх батько [PERSON] перебував у безпорадному стані до дня смерті, не надавали матеріальної чи іншої допомоги спадкодавцеві. Крім того, судом встановлено, що за своє життя спадкодавець склав заповіт, яким заповідав лише належну йому на праві власності квартиру, а тому, відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також уразі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Таким чином, належний спадкодавцю гараж за адресою: [ADDRESS], гараж б/н, увійшов до спадкової маси за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В даному випадку спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачі. Сторони по справі прийняли спадщину належним чином, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Вказані факти сторонами не заперечувались та підтверджені матеріалами спадкової справи № 509/2016 (а.с. 135-140). Обґрунтовуючи вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], позивач посилається на те, що відповідачі не спілкувались з батьком, не приймали участі в його матеріальному утриманні в період часу, коли він був непрацездатний, який потребував матеріального забезпечення у зв'язку з тяжким захворюванням та похилим віком. У зв'язку з необхідністю у лікуванні позивач змушена була нести витрати на утримання свого чоловіка [PERSON], доглядала за ним, зверталась по допомогу до друзів та сусідів, а відповідачі не приймали участі в догляді, не цікавилась його станом здоров'я, не відвідували, та не надали матеріальної та фінансової допомоги під час проведення організації поховання та не приймали участі в них. На думку позивача, наведене є підставами для усунення відповідачів як спадкоємців від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом. Статтями 202, 203 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Згідно з ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Як роз'яснено у пункті 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Судом встановлено, що відповідачі мали можливість надавати матеріальну допомогу батькові, проте позивачем в судовому засіданні не доведено факт звернення спадкодавця до відповідачів про допомогу і відмову останніх від надання такої допомоги. Доводи позивача про те, що відповідачі за життя не відвідували спадкодавця та не надавали йому допомоги, не можуть бути підставою для задоволення позову без доведення факту звернення за такою допомогою та ухилення відповідачів від її надання, а тому суд не бере їх до уваги. За таких обставин, позовні вимоги позивача нічим об'єктивно не підтверджені, не надано належних та допустимих доказів (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), що відповідачі мали можливість надавати матеріальну та іншу допомогу своєму батькові, а також того, що [PERSON] потребував допомоги за умови його догляду позивачем, та відповідачі були обізнані, що їх батько, не дивлячись на догляд, наданий позивачем, все одно потребує саме їх допомоги, і навмисно ухилялися від надання спадкодавцеві допомоги, у зв`язку з чим підстав для усунення від спадкування відповідачів немає. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed