Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] товариства «Мегабанк», третя особа [PERSON], у якому визнати припиненим договір поруки від 30.06.2010 року, який укладений між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» в особі Житомирського центрального відділення ВАТ «Мегабанк» та [PERSON] з моменту укладення банком з [PERSON] додаткової угоди № 10, тобто з 20.08.2010 року та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги умотивовані тим, що 28 березня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Мегабанк», в особі Житомирського центрального регіонального відділення, укладено кредитний договір №1-05/2008-МК-USD, за яким [PERSON] надано кредит у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % річних за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки до 15.03.2013 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 30 червня 2010 року між [PERSON] та банком було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] в повному обсязі її обов'язків, що виникли за вищевказаним кредитним договором. Згідно п.п. 2.4-2.4.1 договору поруки, кредитор має право змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя. Відповідно до п. 5.2 цього ж договору, порука припиняється у разі зміни зобов'язання за кредитним договором без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 20 серпня 2010 року між [PERSON] та банком укладено додаткову угоду №10 до кредитного договору №1-05/2008-МК-USD, якою змінено процентні ставки, а саме 13,5 % річних в період з 28.03.2008 р. до 19.03.2009 р. включно, 15,0 % річних з 20.03.2009 р. до 31.07.2010 р., 7% річних з 01.08.2010 р. до 31.01.2011 р., 17% річних з 01.02.2011р. до 15.03.2016 р. Таким чином продовжено строк дії кредитного договору до 15.03.2016 р. Позивач вважає, що наявні підстави для визнання договору поруки припиненим, оскільки під час укладення зазначених договорів позичальник та поручитель не могли передбачити значне зростання курсу долара. Також банком суттєво змінено умови кредитного договору шляхом фактичного збільшення процентних ставок та змінено строк виконання зобовязання. При укладанні кредитного договору банком також порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів у частині обовязку у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за договором несе споживач. Умови договору є несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності. Також, кредит було незаконно видано в іноземній валюті, оскільки для здійснення валютних операцій необхідна спеціальна ліцензія. Позивач вказує, що додатковою угодою № 10 від 20.08.2010 року узгоджено такі зміни до основного зобовязання, що мають наслідком збільшення відповідальності поручителя. Водночас, з поручителем не укладалось додаткових угод до договору поруки на отримання згоди поручителем на такі зміни, отже порука, в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, є припиненою з моменту укладання додаткової угоди № 10, тобто з 20.08.2010 року. Крім того, закінчились строки, на протязі яких банк повинен був предявити вимоги до позивача, як поручителя. 07.11.2018 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача [PERSON] вказав, що просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між [PERSON] та банком укладено додаткову угоду №10 до кредитного договору №1-05/2008-МК-USD, якою змінено процентну ставку, а саме 13,5 % річних в період з 28.03.2008р. до 19.03.2009р. включно, 15,00% річних з 20.03.2009р. до 31.07.2010р., 7% річних з 01.08.2010р. до 31.01.2011р., 17% річних з 01.02.2011р. до 15.03.2016р. і на те, що з поручителем не укладалось додаткових угод до договору поруки на отримання згоди поручителя на відповідні зміни, однак п. 4.3.5. кредитного договору, банку, як кредитору, надано право змінити процентну ставку за користування кредитом у випадках та в порядку, встановлених договором. Тобто, умова зміни процентної ставки передбачена умовами кредитного договору. На другій сторінці договору поруки № 1-05/2008-МК-USD-П2 від 30.06.2010р. поручитель [PERSON] особистим підписом засвідчив, що він один примірник договору поруки отримав та з умовами кредитного договору ознайомлений. Зважаючи на те, що кредитний договір № 1-05/2008-МК-USD від 28.03.2008 року, який укладений між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк» є діючим і зобов'язання за ним дійсним, то твердження позивача про те, що закінчились строки, на протязі яких повинен був пред'явити вимоги до позивача, як поручителя, є безпідставним. Також, представник відповідача зазначає, що на момент укладання кредитного договору умови кредитування (процентні ставки, обмінний курс і т.ін.) в іноземній валюті були вигідніші за умови кредитування в гривні, що було одним з вирішальних факторів прийняття позичальником [PERSON] рішення про отримання кредиту в банку в іноземній валюті, тому посилання позивача на те, що умови договору в частині надання кредиту в іноземній валюті є несправедливими, не знаходять свого підтвердження. Банк не отримує належне виконання за кредитним договором № 1-05/2008-МК-USD від 28.03.2008 року зі сторони позичальника [PERSON] Банк неодноразово йшов на зустріч позичальнику [PERSON] та укладалися додаткові угоди про реструктуризацію кредитної заборгованості шляхом відстрочення та зменшення розміру щомісячного платежу за кредитом. Однак, останнє погашення за кредитним договором [PERSON] здійснила 30.06.2011 року. Станом на 30.06.2011р. офіційний курс НБУ до долара становив 7,9723 грн. за 1 дол. США., тому посилання позивача на зростання курсу долара США до 28,00 грн. є некоректним. Також представник відповідача зазначає, що згідно практики Верховного Суду України та листа Національного банку України від 21.09.2010 року № 18- 312/4738-16275, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, тому надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Крім того, кредит було надано [PERSON] на придбання нерухомого майна, тому даний договір не є споживчим, отже посилання позивача на порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживачів» є недоцільним. 12.11.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що банком суттєво змінено умови кредитного договору шляхом збільшення відсоткової ставки та зміни строку виконання кредитного договору. Посилання банку на те, що банк не отримує належне виконання кредитного договору, є безпідставним, оскільки [PERSON] на виконання зобовязання сплатила банку біля 220 000 дол. США. Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги позивач, посилаюсь на те, що в кінці 2008 року відбулась істотна зміна обставин, якими [PERSON] керувалась, укладаючи кредитний договір, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенні до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу та суттєве зменшення ціни об'єктів нерухомого майна - предмету іпотеки. Крім того, в кінці 2009 р. у зв'язку з недобудовою житлового будинку №36 по пр. Миру в м. Житомирі, на що і брався вищевказаний кредит, [PERSON] не отримала 4 квартири та підвальне приміщення, які в подальшому повинні були використовуватись як приміщення кафе і таким чином не отримала прибутки, на що вона і розраховувала і як наслідок не змогла розрахуватись по кредиту. Також у відповіді на відзив позивач зазначає про відсутність у відповідача права надавати кредит в іноземній валюті. 12.11.2018 року до суду надійшло пояснення третьої особи, у якому [PERSON] вказала, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. 03.12.2018 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому представник відповідача [PERSON] підкреслив, що кредит [PERSON] отримала на придбання нерухомого майна, отже такий кредит не є споживчим та до нього не може бути застосоване законодавство про захист прав споживачів. Обсяг зобов'язання позивача як поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору (кредитного договору), і п.4.3.5 кредитного договору передбачене право банку змінити процентну ставку за користування кредитом, а пп. 2.1.1 договору поруки позивач як поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за порушення боржником зобовязань за кредитним договором, а саме сплату нарахованих процентів та комісійної винагороди згідно з умовами кредитного договору, то позивач як поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову із підстав, викладених у відзиві та запереченні. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира суду від 22.11.2018 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Житомирського центрального регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, у якості правонаступника відповідача - Акціонерне товариство «Мегабанк». Представник позивача та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відповіді на відзив та запереченні. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу свої заперечень проти позову та підтверджено доказами, які були досліджені судом, заслухавши думку сторін, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» в особі Житомирського центрального регіонального відділення, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк», укладено кредитний договір №1-05/2008-МК-USD (далі кредитний договр), за яким [PERSON] надано кредит у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13,5 % річних за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки до 15.03.2013 р. (а.с. 15-16). Згідно з пунктом 1.1 Кредитного договору плата за користування кредитом визначена у розмірі 13,5\~% річних. Пунктом 9.1 кредитного договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до строку, вказаному у п. 1.2. Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається на строк з 28.03.2008 року до 15.03.2012 року включно. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша\~статті 554 ЦК України). З метою належного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, 30 червня 2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» було укладено договір поруки №1-05/2008-МК-USD-П2 (далі договір поруки), відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] в повному обсязі її обов'язків, що виникли за кредитним договором №1-05/2008-МК-USD від 28.03.2008 року (а.с. 17). Пунктом 5.1 договору поруки визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга\~статті 553 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша\~статті 653 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої\~статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15. 20 серпня 2010 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» укладено додаткову угоду №10 до кредитного договору №1-05/2008-МК-USD (далі додаткова угода № 10), умовами якої викладено п. 1.1 Розділу 1 «Предмет договору» у наступній редакції: «1.1. кредитодавець зобовязується надати позичальникові грошові кошти у розмірі 250\~000, 00 дол. США, а позичальник зобовязується на умовах, передбачених договором, повернути кредит та сплатити відсотки у 13,5 % річних в період з 28.03.2008 р. до 19.03.2009 р. включно, 15,0 % річних з 20.03.2009 р. до 31.07.2010 р., 7% річних з 01.08.2010 р. до 31.01.2011 р., 17% річних з 01.02.2011р. до 15.03.2016 р. Таким чином продовжено строк дії кредитного договору до 15.03.2016 р. Викладено п. 1.2 розділу 1 «Предмет договору» у наступній редакції: «1.2. кредит надається на строк з 28.03.2008 року до 15.03.2016 року включно» (а.с. 18). Пунктом 4.3.5. кредитного договору передбачено, що банку, як кредитору, надано право змінити процентну ставку за користування кредитом у випадках та в порядку, встановлених договором. Згідно п. 2.1. договору поруки, поручитель зобовязується: відповідати перед кредитором за порушення боржником зобовязань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі 25000 дол. США, у строк до 15.03.2013 року, сплату нарахованих процентів та комісійної винагороди згідно з умовами кредитного договору, сплату неустойки за несплату процентів, повернення кредиту, сплату збитків у звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитним договором. Згідно п. 2.4.1 договору поруки, кредитор має право змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Отже, при підписанні кредитного договору сторони погодили, що банку, як кредитору, надано право змінити процентну ставку за користування кредитом у випадках та в порядку, встановлених договором. Підписання поручителем договору поруки свідчить по його згоду з умовами кредитного договору, у тому числі і з п. 4.3.5. Тому підняття процентної ставки хоча і призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, однак дана умова була погоджена сторонами при підписанні договору поруки, оскільки обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, а можливе збільшення відсоткової ставки передбачено умовами кредитного договору, на забезпечення виконання якого було укладено оспорюваний договір поруки. Крім того, п. п. 2.4.1 договору поруки передбачено, що кредитор має право змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя, отже посилання позивача на те, що з ним не було погоджено збільшення відсоткової ставки є безпідставним та спростовується наявними у матеріалах справи доказами. Також, ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Оскільки п. 5.1 договору поруки визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору, а згідно п. 2 додаткової угоди № 10 кредит надається до 15.03.2016 року, таким чином договір поруки діє до 15.03.2019 року, тому суд не погоджується з твердженням позивача про те, що закінчився строк, на протязі якого банк повинен був предявити вимоги до поручителя. Також, відповідно до частини другої\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями\~2,\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~визначено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. Вимоги щодо наявності генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України при здійсненні банками операцій з валютними цінностями встановлені також\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Частиною четвертою\~статті 6 цього Декрету\~передбачено, що фізичні особи - резиденти мають право купувати іноземну валюту в уповноважених банках та інших фінансових установах, що одержали ліцензію Національного банку України, або за їх посередництвом - у інших фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також у національного оператора поштового зв'язку, який одержав ліцензію Національного банку України. ВАТ «Мегабанк» на час укладення кредитного договору мав банківську ліцензію від від 29 грудня 2001 року № 163, а також дозвіл Національного банку України № 163-4 від 27.02.2008 року на здійснення валютних операцій, тому посилання позивача на відсутність у банку права надавати кредит в іноземній валюті не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на зміну курсу долара США стосовно гривні України, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів для погашення заборгованості не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено\~статтею 617 ЦК України, при цьму, підписання позивачем умов договору та його погодження свідчить про усвідомлення та погодження з можливими ризиками. Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~ \~Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija\~v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] товариства «Мегабанк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed