Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням, до відповідача [PERSON] В позові посилається на те, що згідно записам по господарської книги села, голова двору, власник житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] в 2010 році дав письмову згоду [PERSON] тимчасово зареєструватися в його господарстві. [PERSON] проживав разом з його дочкою декілька місяців, коли припинили спільне проживання, у березні 2010 року, [PERSON] виїхав з с.Мигове та на даний час проживає в [ADDRESS], однак залишився на реєстраційному обліку місця проживання в його будинку с.Мигове. В зв'язку з реєстрацією [PERSON] він в повній мірі не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Просить позбавити [PERSON] права користування житлом, що знаходиться в [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові, просила їх задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON], згідно виписки з по господарської книги №28 за період 01.01.2011 року по 22.01.2014 року господарства в [ADDRESS], є головою двору, членами двору є дружина - [PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO]; зять - [PERSON], [INFO]; онука - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією виписки. Згідно заяви [PERSON] від 11.01.2010 року, [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS], що підтверджується копією заяви та тимчасовою посвідкою на постійне проживання серія ЧВ з №005652 від 30.12.2009 року. З довідки Мигівської сільської ради №2857 від 20.12.2013 року вбачається, що [PERSON] згідно по господарських книг, значиться власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], який збудовано у 1984 році. Свідоцтво про право власності на житловий будинок не видавалось. Відповідач [PERSON] у житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] - не проживає з березня 2011 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним комісією Мигівської сільської ради. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад один рік не проживає у в житловому будинку за адресою [ADDRESS], а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON]. про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим житлом підлягають до задоволення в повному об'ємі. Крім того з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved