Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління національної поліції у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відносно нього 10 травня 2021 року інспектором СРПП ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Гаврилюком О.А. було винесено постанову серії ГАБ №585076 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року скасовано постанову серії ГАБ №585076 від 10 травня 2021 року. Вказує, що неправомірними діями поліцейського йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевному стражданні, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав. Враховуючи вищезазначене, позивач разом із своїм представником просить стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області 35000 (тридцять п`ять тисяч) моральної шкоди, а також, 5000 (п`ять тисяч) гривень за надання правової допомоги. Ухвалою від 11 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, якому просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди, не надав доказів, які б свідчили про характер та обсяг його фізичних чи душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не обґрунтовано розмір моральної шкоди у сумі 35000 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, які наведені в позовній заяві. Представники відповідачів Головного управління Національної поліції у Волинській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - інспектор СРПП ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Гаврилюк О.А. в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року, інспектором СРПП ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Гаврилюком О.А. винесена постанова серії ГАБ №585076, в якій зафіксовано, що позивач, 10 травня 2021 року о 11 годині 14 хвилин здійснив завідомо неправдивий виклик спецслужб, а саме працівників поліції, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Враховуючи вищезазначене [PERSON] просив визнати протиправною та скасувати постанову. Відповідно до вказаного рішення, позов задоволено частково, а саме, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 10 травня 2021 року серії ГАБ №585076 складену відносно [PERSON] за ст.183 КУпАП. У задоволенні вимоги про визнання протиправною постанови ГАБ №585076 від 10 травня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення відмовлено. Суд дійшов висновку про скасування постанови про накладення на позивача [PERSON] стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, оскільки відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.183 КУпАП. (а.с. 09-12). Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України, передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Частиною першою статті 1, ч.3 ст.19, ст.23 Закону України «Про національну поліцію», встановлено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. За нормами п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про право на відшкодування заподіяної шкоди. Разом із тим, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб вказаних органів лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У судовому засіданні із наданих доказів та пояснень сторін судом встановлено, що позивач [PERSON] не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не був застосований запобіжний захід, не затримувався, та на нього не накладались адміністративні стягнення у виді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Згідно статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи, органу державної влади правового значення при цьому не має. Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. У даній постанові, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивачем та його представником не доведено, що внаслідок скасування постанови про притягнення його до відповідальність та закриття провадження у даній адміністративній справі, а також протизаконними діями працівників поліції в нього були душевні страждання, які призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків. До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань. Разом із тим суд вважає доведеним той факт, що внаслідок складання працівником поліції постанови та притягнення позивача [PERSON] до відповідальності він пережив неприємні емоції. Проте в судовому засіданні позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли рівня страждання та/або приниження внаслідок протиправних дій поліцейського і являються підставою для відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів в розмірі 35000 гривень. Крім того, у рішенні Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року, судом не встановлено жодного факту протиправної чи незаконної дії чи бездіяльності зі сторони поліцейського у відношенні до позивача. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» що зазначена у ст.23 ЦК України, які є оціночними поняттями, та суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. (Вказана позиція викладена у Постанові ВС КАС України №750/750/6330/17 від 27 листопада 2019 року). Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У п. 54. рішення ЄСПЛ «Перна проти Італії» від 25 липня 2001 року, суд звернув увагу на те, що визнання факту порушення саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією будь-якої моральної шкоди, завданої заявникові. Аналогічна позиція у рішенні ЄСПЛ «Нільсен і Йонсен проти Норвегії». За вказаних обставин, зважаючи на викладені та встановлені у судовому засіданні обставини, конкретно у даному випадку, суд вважає, що справедливою сатисфакцією по відновленню прав позивача [PERSON] є скасування судом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього грошового стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Таким чином, заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] до Головного управління\~Національної поліції\~у Волинській\~області,\~Головного управління\~Державної казначейської\~служби України\~у Волинській\~області,третя\~особа,\~без самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~на стороні\~відповідача інспектор\~СРПП ВП\~№2\~(м.Горохів)\~Луцького РУП\~ГУНП у\~Волинській області\~капітан поліції\~Гаврилюк Олександр\~Анатолійович,\~про відшкодування\~моральної шкодиє недоведеними та до задоволення не підлягають. Суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed