Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області (далі - Інспекції) про визнання незаконним та скасування наказу № 107-К від 18 листопада 2014 року. В обґрунтування вказаних вимого зазначає, що цим наказом їй оголошено догодну за неналежне виконання своїх службових обов'язків. Його вона вважає необґрунтованим та незаконним і просить врахувати, що із заявою про нарахування коштів під час перебування на лікарняному з 20 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року звернулась [PERSON], однак у цей же період вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Наказ про надання [PERSON] цієї відпуски, котрий по суті став підставою для накладення на неї дисциплінарного стягнення, був підписаний першим заступником начальника інспекції [PERSON], а не нею, тому нести за нього відповідальність вона не може. У судовому засіданні позивачка згадані вище вимоги підтримала та просила їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні, котре відбулось 26 січня 2015 року, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та вивчивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. (ст. 57 ЦПК України) Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. 29 жовтня 2014 року перший заступник начальника Інспекції видав наказ № 466-В згідно якого: надав відпустку без збереження заробітної плати провідному бухгалтеру відділу фінансів бухгалтерського обліку та економічних розрахунків [PERSON] з 20 по 31 жовтня 2014 року; · розпорядився, керівникам структурних підрозділів довести даний наказ до відома працівникам. Проект цього наказу підготував провідний фахівець сектору кадрового забезпечення [PERSON], а погодили заступник сектору кадрового забезпечення [PERSON] та начальник відділу фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків [PERSON] 06 листопада 2014 року повідний бухгалтер Інспекції звернулась до керівника вказаної організації з заявою в якій просила, у зв'язку з тим, що з 20 по 31 жовтня 2014 року вона перебувала на лікарняному, зареєструвати її лист непрацездатності серії АГД № 993224, виданий 20 жовтня 2014 року та провести необхідні нарахування. Також [PERSON] 06 листопада 2014 року надала начальнику Інспекції пояснення в яких зазначає, що 03 листопада 2014 року вона вийшла на роботу після лікарняного, який тривав з 20 по 31 жовтня 2014 року і здала листок непрацездатності своєму безпосередньому керівнику [PERSON] 05 листопада 2014 року [PERSON] в присутності [PERSON] і [PERSON] повернули їй вказаний лист у зв'язку з тим, що у даний період вона перебувала у відпустці за власний рахунок. 18 листопада 2014 року начальник Інспекції видав наказ № 107-К яким наказав оголосити завідувачу сектору кадрового забезпечення [PERSON] догану за неналежне виконання своїх службових обов'язків. Підставою для застосування цього дисциплінарного стягнення стала доповідна записка провідного юрисконсульта сектору юридичного забезпечення [PERSON] від 18 листопада 2014 року. Також були враховані пояснення позивачки. Як вбачається з фотокопії вказаної доповідної записки [PERSON] пояснив начальнику Інспекції, що «… в процесі розгляду заяви провідного бухгалтера [PERSON] від 06.11.2014р., виявлено, що не маючи конкретних відомостей щодо причин невиходу її на роботу 20 жовтня 2014 року, не будучи усвідомленим про стан здоров'я працівника, причому чітко володіючи інформацією про тривале перебування її на амбулаторному лікуванні в період з 24.09.2014 р. до 17.10.2014 р., працівниками сектору кадрового забезпечення за невстановлених обставин відсутності працівника на робочому місці було підготовлено наказ, за наслідками підписання якого уповноваженим керівником, [PERSON] без попередження чи хоча б доведення її до відома, фактично було відправлено у відпустку без збереження заробітної плати в момент, коли вона хворіла. … Неправомірні дії, неоднозначне трактування законодавства і недбале відношення до роботи із сторони працівників сектору кадрового забезпечення, зокрема завідувача сектору кадрового забезпечення [PERSON] в кінцевому результаті призвели до підписання керівником наказу, у відповідності до якого грубо порушуються трудові права працівника інспекції». 19 листопада 2014 року начальник Інспекції видав наказ № 473-В згідно якого слід вважати недійсним підпункт 24 пункту 1 наказу № 466-В «Про надання відпустки працівникам» в якому значно про надання [PERSON] відпустки без збереження заробітної плати. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. В силу ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Частиною 1 статті 149 Кодексу встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). (ст. 150 КЗпП України) Отож, підставою для накладення на позивачку дисциплінарного стягнення стало те, що вона, будучи керівником відповідного підрозділу, не забезпечила ознайомлення [PERSON] з наказом № 466-В від 20 жовтня 2014 року «Про надання відпустки працівникам». Однак на даний момент ця підстава відпала, оскільки в частині надання [PERSON] відпустки без збереження заробітної плати, вказаний наказ визнаний недійсним іншим наказом керівника підприємства. За даних обставин, судом не встановлено факту порушення [PERSON] трудової дисципліни чи інших проступків, а тому винесення наказу № 107-К від 18 листопада 2014 року про притягнення її до дисциплінарної є незаконним.

Outcome: approved