Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03.12.2013 року Димитровською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 697. Власником іншої ? частини даного будинку є її сестра [PERSON] Відповідачі зареєстровані за адресою вказаного житлового будинку у якості її невістки, це [PERSON], та повнолітньої доньки її невістки, це [PERSON], [INFO]. Проте відповідачі з 12.06.2013 року за місцем реєстрації не проживають. Зі своєї сторони вона не перешкоджала відповідачам проживати у її будинку, не вижинала їх з нього та не міняла двері та замки. Невістка [PERSON] добровільно виїхала з будинку після припинення сімейних стосунків з її сином, донька невістки - [PERSON] вже має свою сім'ю і разом з нею проживає в [ADDRESS]. Вона неодноразово у телефонній розмові і при особистих зустрічах пропонувала їм знятися з реєстрації у належному їй будинку. Однак відповідачі не знімаються з реєстрації, а вигадують різні причини для цього. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі та допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], з відповідними надвірними забудовами належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] по ? частині кожній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 03.12.2013 року державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори, реєстровий № 697, що підтверджується копією відповідного свідоцтва, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2013 року (а.с.4, 5). Дане житлове приміщення належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.1993 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 07.05.2015 року за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована з 21.01.2009 року по теперішній час, а відповідач [PERSON], [INFO], з 23.03.2011 року по теперішній час (а.с.6). Згідно за актом від 07.05.2015 року, складеного квартальною координаційного комітету самоорганізації населення м.Димитров № 4 за участю мешканців-сусідів, відповідачі [PERSON] та її донька [PERSON] з 12.06.2013 року за адресою: [ADDRESS], по день складання акту не мешкали за вказаною адресою (а.с.7). Цей факт у суді засвідчили свідки [PERSON], мешканка [ADDRESS], та [PERSON], мешканка [ADDRESS]. Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Судом встановлено, що право власності на вищевказану житлову квартиру позивач [PERSON] набула після того, як відповідачі вже були зареєстровані у спірному житловому приміщенні у якості членів сім'ї попереднього власника вказаного житлового приміщення [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищенаведене та те, що відбувся перехід прав і обов'язків попереднього власника квартири, за життя якого у ній були зареєстровані відповідачі, до нового власника, у зв'язку з чим збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.150, 156 СК України, ст.ст.386, 392, 405 ЦК України,

Outcome: approved