Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.07.2020 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, та присуджено до стягнення з позивача на користь останньої Ѕ частини заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що про розгляд справи про стягнення аліментів він не знав. Згідно чинного законодавства він мав би сплачувати 1/3 частини заробітку. Також у позовній заяві вказує, що у його житті відбулися певні зміни, а саме, у 2020 році він втратив роботу, перебивається тимчасовими заробітками. Змушений допомагати своїм батькам в утриманні господарства та сплаті комунальних послуг. Також зазначає, що ним періодично надаються кошти відповідачці на утримання дітей. За наведених у позовній заяві обстави позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Разом з тим через канцелярію суду подав заяву в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням, причини неявки суду не повідомила. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). З досліджених матеріалів справи встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.07.2020 розірвано шлюб, укладений 20 березня 2003 року, між [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 147. Присуджено до стягнення із [PERSON] ( [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] ), аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2020 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення в частині стягнення аліментів Ужгородським міськрайонним судом 22.09.2020 видано виконавчий лист, який стягувачем (відповідачкою) пред`явлено до виконання до відділу Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Позивач стверджує, що внаслідок втрати роботи значно погіршився його матеріальний стан. У підтвердження наведених обставин подав копію трудової книжки, згідно відомостей якої 23 вересня 2020 року звільнений з роботи за угодою сторін (ст.36 КЗпП України), а також акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.05.2021 №11-68, з якого, зокрема встановлено, що позивач проживає разом зі своїми батьками та бабою у житловому будинку загальною площею 105 м.кв. та користується земельною ділянкою площею 3,31га. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан у зв`язку з втратою роботи та тим, що у нього відсутній постійний дохід. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач звільнений з роботи, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягується на утримання дітей. Відповідач є молодою працездатною людиною, має можливість працевлаштуватися. Інших належних та допустимих доказів у підтвердження погіршення матеріального становища ним суду не надано. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України по справі №565/2071/19. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.07.2020, а тому, у позові слід відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне. Як вбачається з матеріалів справи старша донька позивача [PERSON] , [INFO] , [INFO] досягне 18 років, тобто повноліття, відтак, відповідно до ч.3 ст.186 СК України аліменти стягуватимуться з позивача за вирахуванням тієї рівної частки, яка припадала на неї, що у свою чергу призведе до зменшення розміру аліментів, що стягується з нього. На підставі вищевикладеного те

Outcome: dismissed