Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у березні 2017 року [PERSON] запропонував йому придбати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належний [PERSON] на праві власності. [PERSON] пояснив, що він діє за довіреністю від імені та в інтересах [PERSON] 24 березня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Власовим О.В. було складено і зареєстровано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, а його дружиною та відповідачем підписаний вказаний договір. В присутності нотаріуса відповідач отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 30000 грн., про що відповідач склав розписку. Однак, при перевірці укладеного правочину нотаріусом було встановлено, що довіреність на підставі якої [PERSON] продавав будинок була на момент укладення договору скасована [PERSON] На вимогу позивача відповідач відмовився повернути отримані за договором кошти та наполягав на правомірності їх отримання. 18 квітня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Власовим О.В. за згодою [PERSON], його згодою та згодою власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] було розірвано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку від 24 березня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та складено і зареєстровано новий договір купівлі - продажу названого житлового будинку, між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в присутності нотаріуса отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 09 000 грн., про що склав розписку й пояснив, що [PERSON] йому кошти отримані за першим договором купівлі - продажу не передавав. В подальшому відповідач на неодноразові звернення позивача повернути безпідставно отримані ним кошти відмовився. Крім того, вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також витрати, понесені ним на правову допомогу. Отже, позивач [PERSON] просить суд витребувати у відповідача [PERSON] безпідставно одержані ним 24 березня 2017 року у [PERSON] гроші в сумі 30000 грн., а з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Трьох процентів річних від простроченої суми всього 31465,50 грн. та передати їх [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій останній просить справу розглядати без участі позивача та представника позивача, на позовних вимог наполягає, на ухвалення заочного рішення згодні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалю рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 березня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Власовим О.В. було складено і зареєстровано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав на праві власності [PERSON] та який підписаний дружиною позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON], про що суду надано копію вказаного договору та Витяг про його реєстрацію (а.с.6-9). Відповідач отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 30000 грн., про що склав відповідну розписку (а.с.14). Однак, при перевірці укладеного правочину нотаріусом було встановлено, що довіреність на підставі якої [PERSON] продавав будинок була на момент укладення договору скасована [PERSON], а саме 22 березня 2017 року, що підтверджується копією вказаної довіреності (а.с.19) та Скороченим витягом з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.20). Таким чином, 18 квітня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Власовим О.В. за згодою [PERSON], [PERSON]та згодою власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] було розірвано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку від 24 березня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та складено і зареєстровано новий договір купівлі - продажу названого житлового будинку, між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-13,15,17-18). [PERSON] в присутності нотаріуса отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 9 000 грн., про що склав розписку й пояснив, що [PERSON] йому кошти отримані за першим договором купівлі - продажу не передавав (а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Отже, виходячи з матерів справи вбачається, що [PERSON], укладаючи 24 березня 2017 року договір купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] та який діяв на підставі виданої йому довіреності [PERSON] з правом продати за ціну та на умовах за його розсудом належний [PERSON] житловий будинок та реалізуючи надане йому право, відповідач продав [PERSON] належний [PERSON] житловий будинок за 30000 грн., отримав кошти від позивача [PERSON] і в цей час, день і в місці укладення договору дізнався про те, що підстава, на якій було ним набуте майно - гроші відпала. За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставно одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами щодо даного випадку не передбачений договором чи законом, то належить застосувати аналогію закону на підставі ч. 1 ст. 8 ЦК України. Тобто, в даному випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 625 ЦКУ країни, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідача виникло грошове зобов'язання перед позивачем 24 березня 2017 року й по день звернення до суду 03 серпня 2017 року складає 132 дні. Три проценти річних від простроченої суми - 30000 грн. складає 325,50 грн., виходячи з розрахунку: 30000 грн.*3%*132 дні прострочення: 365 днів у році: 100% =325,50 грн. Відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто 31140 грн., виходячи із встановленого індексу інфляції за квітень 2017 року - 100,9 грн., травень 2017 року - 101,3 грн., червень 2017 року - 101,6 грн., за липень індекс інфляції не встановлено. Розрахунок: щомісячний індекс інфляції ділиться на 100%, множиться між собою та отримується спільний індекс інфляції за три місяці 1,0382* на суму боргу 30000 грн. = 31140 грн., а всього 31465,50 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріали справи позивачем надано квитанцію № 3 від 02 серпня 2017 року про сплату позивачем судового збору у розмірі 640 грн. (а.с.1), який і підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Разом з тим, що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підтвердження надання та оплати правової допомоги надано: договір про надання юридичних послуг від 21 липня 2017 року, згідно якого вартість обсягу наданих послуг складає 4500 грн. Одночасно, судом встановлено, що акт про надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній, скільки було витрачено годин робочого часу, зокрема на опрацювання позовної заяви та додатків до неї, консультації клієнта; на підготовку заяв, на вивчення судової практики, опрацювання нормативно-правових актів не відображено ні в одному наданому позивачем документі. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1, 2, 3ст. 200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги представником позивача поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial