Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя після смерті його дружини [PERSON], яка померла [INFO] та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.07.2016 року на ім»я [PERSON], за реєстром №1566 на ? частку квартири [ADDRESS] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.10.1984 року він перебував у шлюбі із [PERSON], яка після одруження взяла прізвище [PERSON]. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син-відповідач у справі [PERSON] У 2003 році позивач та його син змінили прізвище на [PERSON], що підтверджується рішенням суду від 05.09.2011 року. Під час перебування у шлюбі, його дружина відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1995 року придбала квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на її ім»я. [INFO] його дружина [PERSON] померла. Після смерті [PERSON]. відкрилась спадщина на належну їй ? частку квартири [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS]. До числа спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] увійшли позивач [PERSON] та його син [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року встановлено факт прийняття сторонами у справі спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та складалася із вищезазначеного майна. 18.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про поділ спадкового майна відповідно до умов якого позивачу перейшла ? частка квартири [ADDRESS] а відповідачу -1/2 частка квартири [ADDRESS]. 19.07.2016 року сторони нотаріально засвідчили заяву про внесення змін до договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року, відповідно до якої відповідачу переходила ціла частка квартири [ADDRESS] На підставі вказаної заяви були внесені відповідні зміни у договір про поділ спадкового майна і 19.07.2016 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №1566 на ? частку квартири [ADDRESS]. Таким чином, вказана квартира повністю перейшла у власність відповідача. Разом із тим, оскільки квартира [ADDRESS] була набута померлою [PERSON] за час перебування у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю подружжя і ? частка даної квартири належить на праві власності позивачу. Відтак, до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], увійшла лише належна їй на момент смерті на праві власності ? частка спірної квартири, а не уся квартира і саме ця частка і підлягала поділу між сторонами відповідно до договору про поділ спадкового майна. Постановою державного нотаріуса першої тернопільської державної нотаріальної контори від 02.09.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, а саме на ? частку квартири [ADDRESS], оскільки 19.07.2016 року на вказану частку квартири на ім»я відповідача видано свідоцтво право на спадщину за законом. Вказану відмову позивач вважає неправомірною, оскільки відповідно до вимог ст.. 60 СК України майно набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а у відповідності до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного із подружжя свідоцтво про право власності на частку у спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя. При внесенні змін до договору про поділ спадкового майна нотаріусом не було враховано вказані обставини, в результаті чого відповідач отримав свідоцтво на майно, яке не увійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач подав відзив на позов. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2016 року за реєстром №1566 на ? частку квартири [ADDRESS] було видане йому на підставі укладеного із позивачем договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року, до якого на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] були внесені відповідні виправлення в частині визначення обсягу спадкового майна. На момент підписання (укладення) вказаного договору та підписання заяви про внесення змін сторони визначили, що квартира [ADDRESS] увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON]. Позивач був обізнаний про те, що своїм волевиявленням він підтвердив той факт, що право власності на цілу квартиру [ADDRESS] належало спадкодавцю і перейшло до відповідача, заяви про видачу йому свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя не подавав, чим підтвердив відсутність претензій та фактично заперечив факт набуття права спільної сумісної власності. На даний час позивач не заявляє вимог про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна. Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2011 року, яке набрало законної сили, встановлено факт прийняття сторонами спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та складається із квартири [ADDRESS] та ? частки квартири [ADDRESS], а тому в силу вимог ст.. 81 ЦК України дані обставини не підлягають доказуванню. Також вказав, що визначальним у питанні віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя є не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й та обставина, що джерелом його придбання повинні бути спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Водночас позивачем не долучено будь-яких доказів про те за рахунок яких коштів була набута за час шлюбу із [PERSON] спірна квартира, а відтак у справі відсутні докази, які підтверджують той факт, що дане майно дійсно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просять у його задоволенні відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов. Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори у судове зсідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.10.1984 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується довідкою №724, виданою відділом РАГС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 08.07.2003 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.06.2003 року). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАГС Тернопільської міської ради 26.02.2000 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Мартюк Л.О. за реєстром №2-2544 на момент смерті [PERSON] їй належала на праві власності квартира [ADDRESS], а також ? частка у справі спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 29.07.1993 року бюро приватизації житла Тернопільського відділку залізниці. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року(справа №2-о-125/11) встановлено факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу-Свідоцтва про право власності на житло ? спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] видного бюро приватизації Тернопільського відділку залізниці 29 лютого 1993 року на ім»я [PERSON]. Також зазначеним рішенням встановлено факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] та складається із: ? спільної сумісної власності на квартиру[ADDRESS] та ? спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Як вбачається зі змісту рішення до 2003 року заявники [PERSON] та [PERSON] носили прізвище «[PERSON]». 18.11.2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено додаткове рішення у справі №2-о-125/11, яким встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, яка відкрилася після смерті [PERSON] та складається з ? спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31239289 від 01.08.2012 року після смерті [PERSON] Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №586/2012 за заявами про прийняття спадщини, які надішли 01.08.2012 року від чоловіка померлої [PERSON] та сина [PERSON] 18.07.2013 року між спадкоємцями [PERSON]-[PERSON] та [PERSON] був укладений договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., за реєстром №2-40, відповідно до якого чоловіку померлої [PERSON] перейшла 1/4 частка квартири [ADDRESS] а сину померлої [PERSON]-1/2 частка квартири [ADDRESS]. На підставі вказаного договору, 18.07.2013 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-41 на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-42 на ? частку квартири [ADDRESS]. 19.07.2016 року сторони у справі звернулися у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із нотаріально посвідченою заявою за реєстром №1565,1566 відповідно до якої просили внести виправлення у договір про поділ спадкового майна, укладений між ними 18.07.2013 року, а саме: з «сину померлої-[PERSON], переходить 1/2 (одна друга) частка квартири [ADDRESS]» на «сину померлої-Котик Валентину Володимировичу, переходить ціла частка квартири [ADDRESS]. 19.07.2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. на ім»я відповідача [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1566 на ? частку квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44509147 від 19.07.2016 року. Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №64147125 від 22.07.2016 року квартира № 8, що розташована за адресою [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем [PERSON] Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України серії МС966868, виданого Тернопільським МВ УМВСУ в Тернопільській області 27.06.2003 року та довідки ТзОВ «Керуча компанія» «Коменерго-Тернопіль « №1351 від 234.07.2012 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. Інші особи, окрім нього у вказаній квартирі зареєстрованими не значаться. 11.09.2009 року позивач зареєстрував шлюбу із [PERSON] і від даного шлюбу у нього народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] однак разом із дружиною та малолітньою донькою проживає у [ADDRESS] 28.08.2017 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя, після смерті одного із подружжя, а саме: ? частку квартири [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановської О.І. №3264/02-31 від 02.09.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії-видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, а саме: на ? частку квартири [ADDRESS], оскільки у зв»язку із видачею свідоцтв про право на спадщину від 18.07.2013 року за реєстровим №2-21 та від 19.07.2016 року за реєстровим №1566 вказана квартира перейшла у власність сина померлої [PERSON]-[PERSON] Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] 25.02.1995 року під час перебування у шлюбі із позивачем. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України(надалі-СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В матеріалах справи відсутні докази того, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON]. під час шлюбу за особисті кошти, а тому суд приходить до висновку, що вказана квартира належала [PERSON]. та її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності і їх частки у праві власності на дане майно були рівними. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті-ст.1218 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За приписами ч.1 ст. 1267, ч.1 ст.1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розділив спадщину між ними. У відповідності до ч.3 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами і доповненнями передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Аналізуючи досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить до висновку, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], увійшло лише те майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті на праві приватної власності, тобто належна їй на праві спільної сумісної власності ? частка квартири [ADDRESS] та ? частка спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Інша ? частка квартири [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] належала її чоловіку-позивачу [PERSON], як частка у праві спільної сумісної власності подружжя, а тому дане майно не підлягало спадкуванню між сторонами після смерті їхньої дружини та матері. Дані висновки суду повністю узгоджуються із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року, яким встановлено факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] та складається із: ? спільної сумісної власності на квартиру№1, що розташована у [ADDRESS] та ? спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Отже, предметом поділу між сторонами відповідно до договору про поділ спадкового майна могло бути виключно те майно, що увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] а саме: ? частка спільної сумісної власності на квартиру№1, що розташована у [ADDRESS] та ? частка спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Умовами укладеного між сторонами договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року передбачено, що чоловіку померлої [PERSON] переходить 1/4 частка квартири [ADDRESS] а сину померлої [PERSON]-1/2 частка квартири [ADDRESS], що відповідає наведеним висновкам суду. Виправлення до вказаного договору, за змістом яких відповідачу перейшла у спадщину ціла частка квартири [ADDRESS], на підставі поданої сторонами нотаріальної посвідченої заяви від 19.07.2016 року нотаріусом у встановленому порядку внесені не були. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що відповідачу [PERSON] неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2016 року за реєстром №1566 на ? частку квартири [ADDRESS] оскільки, як встановлено судом, 18.07.2013 року відповідачу [PERSON] вже було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-41 на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Таким чином, 19.07.2016 року відповідачу було видане свідоцтво право на спадщину за законом на ? частку квартири [ADDRESS], що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], як частка у спільному майні подружжя та відповідно не підлягала спадкуванню між сторонами у справі після смерті [PERSON] При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2011 року, яким встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, яка відкрилася після смерті [PERSON] та складається з ? спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], оскільки із мотивувальної частини вказаного рішення суду не вбачається, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю померлої [PERSON] За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на ім'я [PERSON] 19.07.2016 року, за реєстром №1566, на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] як частку в спільному майні подружжя. Крім цього, зважаючи на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved