Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що [PERSON] перебувала разом з [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 16 грудня 1997 року у міському відділі РАЦС м. Харкова, актовий запис якого №2286. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1999 року за реєстровим № П-5-48402. Станом на 25.01.2021 року згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи, як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрований у вищезазначеній квартирі, однак з 2012 року не проживає за місцем реєстрації, оскільки виїхав за межі України. Факт реєстрації місця проживання [PERSON] впливає на надмірне нарахування заборгованості з комунальних платежів та позбавляє власників можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з вказаним позовом . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У разі неявки відповідача в судове засідання, просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомив. За таких обставин, суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала разом з [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 16 грудня 1997 року у міському відділі РАЦС м. Харкова, актовий запис якого №2286. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1999 року за реєстровим № П-5-48402. Станом на 25.01.2021 року згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи, як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрований у вищезазначеній квартирі, однак з 2012 року не проживає за місцем реєстрації, оскільки виїхав за межі України. Відповідно листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] 04.10.2017 року перетнув державний кордон України, пункт пропуску -Ужгород . Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , як особа, що не проживає без поважних причин строком більше одного року, що відповідно є підставою для зняття її з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного та

Outcome: approved