Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення порядку виховання дитини. Ухвалою суду від 21.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА, про розірвання шлюбу та встановлення порядку виховання дитини - роз'єднано у самостійні провадження. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо розірвання шлюбу - виділено в самостійне провадження. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу позивач мотивує наступним. 14.02.2013 року у м. Лас-Вегас, штат Невада, США між сторонами по справі було укладено шлюб. Крім зареєстрованого шлюбу, 02.11.2012 року сторони також здійснили обряд вінчання у м. Києві. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя подружжя не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, внаслідок чого сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, до примирення не прагнуть. Фактично їх сім?я розпалась. Подальше збереження сім?ї є неможливим та суперечить інтересам подружжя. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнали. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] та [PERSON], які є громадянами США, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2013 року на підставі свідоцтва про шлюб №20130214000066820, виданого у штаті Невада США. Як встановлено в судовому засіданні сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім?ї суперечить інтересам подружжя. Відповідно до приписів ч.1 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом встановлено, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, різні характери, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, до примирення не прагнуть, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам подружжя, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, тобто з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved