Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Посилається на те, що 21 серпня 2013 року ним була надана відповідачу [PERSON] позика в розмірі 16550 доларів США строком до 01 січня 2014 року, про що відповідачем було написано письмову розписку. Вказує, що восени 2013 року відповідач повернув йому 5500 доларів США з вказаного боргу, таким чином йому залишилось повернути 11050 доларів США. Однак [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення йому отриманої позики в сумі 11050 доларів США не виконав та ухиляється від повернення позики. Зазначає, що згідно офіційного курсу НБУ Національного банку України станом на 03 березня 2014 року курс 1 долара США становить 9 грн. 6994 коп. Тому, сума заборгованості в гривневому еквіваленті станом на 03 березня 2014 року становить 107178 грн., а саме 11050 доларів США х 9 грн. 6994 коп. =107178 грн. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не повернув йому суму позики в обумовлений сторонами строк, тобто до 01 січня 2014 року, просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 21 серпня 2013 року в розмірі 11050 доларів США, що станом на 03 березня 2014 року становить 107178 грн. та понесені ним судові витрати в розмірі 1071 грн. 78 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що не встиг вчасно погасити борг в сумі 11050 доларів США, у зв'язку із сімейними обставинами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що 21 серпня 2013 року, позивач надав [PERSON] позику в сумі 16550 доларів США, та зобов'язався повернути борг до 01.01.2014 року, що підтверджується копією розписки (а.с.6), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Проте дане зобов'язання виконав частково. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідача було попереджено про закінчення терміну позики, про те він відмовився в добровільному порядку виконати взяте на себе зобов'язання по поверненню боргу. Судом встановлено, що взяті в борг кошти в сумі 107178 гривень, що відповідно курсу НБУ від 03 березня 2014 року становить 11050 доларів США на даний момент позивачу [PERSON] відповідачем не було повернуто. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині повернення суми боргу в розмірі 107178 гривень, підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно повідомлення НБУ України офіційний курс гривні по відношенню до долара США станом на 03.03.2014 року становить 1 долар США - 9 грн. 6994 коп., а тому 11050 х 9,6994 = 107178 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача [PERSON] борг в сумі 107178 (сто сім тисяч сто сімдесят вісім ) гривень, а також стягнути судові витрати в сумі 1071 (одну тисячу сімдесят одну ) гривню 78 копійок. На підставі викладеного ст.ст. 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved