Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що він працював у відокремленому підрозділі відповідача - «Шахта «Центральна» з 24.06.1982 року до 07.05.2015 року у якості гірничого робочого очисного вибою підземного пятого розряду з повним робочим днем під землею. За наказом № 221-к від 08.05.2015 року його було звільнено за невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя за ст.40 ч.1 КЗпП України. У порушення ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення з ним не розрахувався, у звязку з чим підприємство повинно виплатити йому відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3336 грн. 68 коп., виходячи із його середньоденної заробітної плати в сумі 256 грн. 68 коп., помноженої на 13 робочих днів. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні збільшив розмір позовних вимог, звернувшись до суду з проханням стягнути з відповідача 19764 грн. 36 коп., які розраховані за 77 днів затримки розрахунку за період з 08.05.2015 року по 28.08.2015 року. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача визнав частково, не погоджуючись з періодом затримки розрахунку, оскільки позивач у день звільнення не працював, а з вимогою про розрахунок звернувся лише 20.07.2015 року. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 04.08.2015 року, а не 28.08.2015 року, оскільки 28.08.2015 року була здійснена виплата компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 206 грн. 16 коп. Отже період затримки розрахунку позивача при звільнені становить з 20.07.2015 року по 04.08.2015 року. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.06.1982 року до 07.05.2015 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у якості гірничого робочого очисного вибою підземного пятого розряду з повним робочим днем під землею, та був звільнений з підприємства за ч.2 ст.40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя на підставі наказу № 221-к від 08.05.2015 року, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.10-13). Згідно довідки відповідача від 26.08.2015 року та виписки по картковому рахунку позивача за період з 01.05.2015 року по 07.09.2015 року заборгованість по заробітній платі та іншим розрахунковим сумам була остаточно виплачена відповідачем позивачу 04.08.2015 року. 20.07.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою про виплату йому сум, які йому належали при звільненні (а.с.14). Відповідно до довідки відповідача від 04.08.2015 року середньоденна заробітна плата позивача складає 256 грн. 68 коп. Вказаний розмір середньоденного заробітку сторонами не заперечувався. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені робітника виплата всіх належних йому від підприємства сум провадиться у день звільнення. Як зазначено вище, остаточний розрахунок з позивачем проведено 04.08.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, оскільки він розрахований за два останні місці роботи позивача перед звільненням та робочих днів у ці місяці. Так як середньоденний заробіток позивача розраховано із робочих днів, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен бути розрахований також із робочих днів. Враховуючи, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 04.08.2015 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням норми тривалості робочого часу на 2015 рік відповідно до додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 за період з 08.05.2015 року (наступний день після звільнення) по 04.08.2015 року включно (день остаточного розрахунку) складе: 256 грн. 68 коп. х 60 робочих дні (15 - у травні, 20 у червні, 23 у липні, 2 у серпні), що буде дорівнювати 15400 грн. 80 коп., саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд не приймає позицію позивача з приводу того, що остаточний розрахунок з ним було проведено 28.08.2015 року. При цьому суд погоджується з відповідачем, який наполягає на тому, що остаточний розрахунок з [PERSON] було проведено 04.08.2015 року. З вищенаведених письмових доказів судом встановлено, що заборгованість із заробітної плати позивача остаточно погашена 04.08.2015 року. Відповідно до довідки відповідача від 15.09.2015 року та виписки по картковому рахунку позивача за період з 01.05.2015 року по 07.09.2015 року позивачу 28.08.2015 року було сплачено 206 грн. 16 коп. як компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2015 року, яка була виплачена 02.06.2015 року. За приписами статей 2-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Виплата громадянам суми компенсації відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, отже у випадку з позивачем, не раніше червня 2015 року. Отже, на день звільнення позивача 07.05.2015 року обовязок підприємства щодо нарахування компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2015 року, яка остаточно була перерахована позивачу у червні 2015 року ще не настав. Таким чином, сума 206 грн. 16 коп., сплачена позивачу 28.08.2015 року, не входила до сум, що належали позивачу від підприємства у день звільнення, тому остаточний розрахунок з позивачем у розумінні ст.ст.116, 117 КЗпП України проведено 04.08.2015 року. Суд не приймає позицію відповідача, як таку, що не ґрунтується на законі, щодо того, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку підлягає стягненню з моменту предявлення позивачем вимоги про розрахунок через відсутність позивача на роботі у день звільнення. Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду у серпні 2015 року, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір за матеріальними вимогами у сумі 243 грн. 60 коп. відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції до 01.09.2015 року На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial