Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] проусунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення частини земельної ділянки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та, обґрунтовуючи їх, пояснив, що він проживає у [INFO]. Власником житлового будинку із надвірними будівлями по вул.Шевченка,164 в місті Теребовлі є його мати [PERSON], за якою і закріплено земельну ділянку площею 1280 га. Право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку із надвірними будівлями та для ведення особистого селянського господарства ні за [PERSON], ні за позивачем, не зареєстровані. Відповідач [PERSON] захопила частину належної його матері земельної ділянки, розміри якої вказано у позовній заяві. Просить позов задовольнити, зобов»язавши [PERSON] повернути йому самовільно зайняту частину земельної ділянки. Відповідач [PERSON] позову не визнала, у судовому засіданні пояснила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 жовтня 2014 року вона є власником земельної ділянки площею 0.1068 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що знаходиться в місті Теребовлі по вул.Шевченка,178, Тернопільської області, кадастровий номер 6125010100:03:003:0653. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою матір»ю позивача. Після виникнення у неї права власності на цю земельну ділянку, встановлення 20 травня 2016 року межових знаків та прийняття їх на зберігання межі із земельною ділянкою Соло ненко М.П. вона не порушувала, частини її земельної ділянки, про яку вказує позивач, не захоплювала. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив Позивач [PERSON] проживає за адресою [INFO], де і зареєстрований. Відповідно до рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 28 травня 1991 року № 139 «Про дозвіл на перерозподіл земельних присадибних ділянок окремих жителів м.Теребовля» у [PERSON] вилучено земельну ділянку площею 0.035 га і долучено до земельної ділянки [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 29 серпня 1991 року № 239 «Про встановлення факту належності на право особистої власності будинковолодінь за окремими жителями міста, затвердження актів введення в експлуатацію» затверджено акт введення в експлуатацію будинковолодіння [PERSON] за адресою: м.Теребовля, вул.Шевченка,164, визнано право власності на вказане будинковолодіння та закріплено площу земельної ділянки, яка складає 1280 кв.м. Таким чином, власником житлового будинку із надвірними будівлями по вул.Шевченка,164 в місті Теребовлі, в якому проживає позивач, є його мати [PERSON]. Наведене підтверджується реєстраційним посвідченням від 8 жовтня 1991 року, виданим Тернопільським обласним бюро технічної інвентаризації. У судовому засіданні позивач пояснив, що до площа закріпленої за матір»ю земельної ділянки 1280 кв. м по вул.Шевченка,164 в місті Теребовлі, включено частину земельної ділянки площею 0.035 га, яка була вилучена в [PERSON] Право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства в місті Теребовлі по вул.Шевченка, 164, Тернопільської області за [PERSON] та [PERSON] не зареєстроване, про що останній підтвердив суду. На обґрунтування позовних вимог про захоплення відповідачем [PERSON] частини земельної ділянки по вул.Шевченка,164 в місті Теребовлі, шириною 10 м та довжиною 10 м, позивач долучив копію викопіровки із генплану забудованого кварталу по вул.Шевченка в місті Теребовлі, на якому графічно зображено земельну ділянку [PERSON], розміщеної в місті Теребовлі по вул.Шевченка,166, і міститься запис про відсутність земельної ділянки площею 0.04 га. Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 жовтня 2014 року, виданого відповідачу [PERSON], випливає, що вона є власником земельної ділянки площею 0.1068 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що знаходиться в місті Теребовлі по вул.Шевченка,178, Тернопільської області, кадастровий номер 6125010100:03:003:0653, яка належала померлому [PERSON] (батькові відповідача) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ номер 988983, виданого Теребовлянською міською радою Тернопільської області 28 квітня 2009 року. У судовому засіданні відповідач пояснила, що з метою встановлення огорожі на межі із земельною ділянкою, якою користується [PERSON], по вул.Шевченка в м.Теребовлі, на її замовлення фізичною особою-підприємцем [PERSON] із урахуванням кадастрового плану земельної ділянки встановлено межові знаки в натурі (на місцевості), які вона прийняла на зберігання. Жодних претензій щодо встановлення вказаних межових знаків з боку суміжного землекористувача [PERSON] не було. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Судом встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства по вул.Шевченка,164 в місті Теребовлі позивачу [PERSON] не виділялась, за ним не зареєстроване право власності чи користування на вказані земельні ділянки. Із долучених до справи письмових доказів вбачається, що землекористувачем земельної ділянки за зазначеною адресою є його мати [PERSON], яка з позовом до суду не зверталась. Таким чином, доказів про те, що позивач має право на земельну ділянку, частину якої, на його думку, захопила відповідач, суду не подано. А тому, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що право позивача на земельну ділянку, яке в нього відсутнє, не порушено. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено порушень його права на землекористування, які полягають у захопленні відповідачем [PERSON] частини земельної ділянки, а тому у задоволенні його позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed