Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача невиплачену при звільненні одноразову вихідну допомогу у розмірі 3 237,03 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.02.2009 по 27.02.2011 року у розмірі 72 691,20 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 26.02.1997 року по 27.02.2009 року перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»). Наказом по підприємству від 27.02.2009 року за № 37-696 позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Зазначає, що у травні 2018 року він дізнався, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати, оскільки він пропрацював на підприємстві відповідача більше 7,5 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді одноразової допомоги при виході на пенсію не виплачені. Відповідач не погодившись із позовом подав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що Колективним договором на 2007-2008 роки дійсно передбачена виплата працівникам, які досягли пенсійного віку при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від безперервного стажу роботи на комбінаті від 7,5 до 15 років -середньомісячну заробітну плату працівника. Однак даним колективним договором передбачено, що з ІІ півріччя 2007 року така виплата здійснюється за умови, якщо працівник звільняється за власним бажанням протягом одного місяця після досягнення ним пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років). Зазначає, що оскільки на момент звільнення позивач не досяг встановленого пенсійного віку для чоловіків - 60 років, вік останнього на момент звільнення становив 55 років, виплати позивачу при звільненні не було проведено на законних підставах. Крім того стосовно розміру заявлених позовних вимог зазначив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості, порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не зверталась до суду за вирішенням спору про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію, тому просив застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої одноразової вихідної допомоги та зменшити суму середнього заробітку до суми за 1 рік. Окрім того зазначив, що із визначеної судом суми середнього заробітку підприємству необхідно утримати суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. Ухвалою суду від 15 січня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 13 лютого 2019 року ухвалою суду, за клопотанням представника позивача, витребувано докази у справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в уточненому позові. Представник відповідача Корчака М. В . в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала посилаючись на письмовий відзив на уточнений позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України, серії [NUMBER] . (а.с.9) В судовому засіданні встановлено, що позивач у період з 26.02.1997 року по 27.02.2009 року, часу звільнення у зв`язку із виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та працював механіком з ремонту технічного обладнання, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.6-8). Згідно запису у трудовій книжці [PERSON] , звільнено з роботи 27.02.2009 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ № 37к-696 від 27.02.2009 року. (а.с.6). У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за лютий 2009 року [PERSON] при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась. (а.с. 79). Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за № 303 від 15.03.2019 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед звільненням грудень 2008- січень 2009 року склала: 3 237,03 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 18,93 грн. (а.с.78). Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Згідно п.7.5 Колективного договору на 2007-2008 роки між генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» та спільним представницьким органом профспілкових організацій ВАТ «ЦГЗК» (далі - Колективний договір) встановлено зобов`язання підприємства відповідача виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку( жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема від 7,5 до 15 років - середньомісячну заробітну плату працівника. Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки, встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 14-23). Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника. Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON] безперервно відпрацював на підприємстві відповідача 12 років 01 день та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Таким чином суд приходить до висновку, що на [PERSON] розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Так, позивач був звільнений з підприємства відповідача 27 лютого 2009 року, тому розрахунковим періодом є два поперердні повні місяці - грудень 2018 року, січень 2019 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два остнанні місяці перед звільненням складає 3 237,03 грн. При середньомісячній заробітній платі 3 237,03 грн. вихідна допомога повинна становити 3 237,03 грн., враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 237,03 грн. Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи, що позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 27.02.2009 року по 27.02.2011 року становить 3 840 годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 18,93 грн. стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати одноразової вихідної допомоги при звільненні в розмірі 72 691,20 грн. (3 840 год. х 18,93 грн.) Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України,

Outcome: approved