Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний будинок належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І.В. за реєстровим номером 59, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 864122114138. 02.03.2016 року вона за вищевказаною адресою зареєструвала своїх родичів [PERSON] та [PERSON]. Однак, з грудня 2016 р. по теперішній час відповідачі за місцем реєстрації не проживають, ніяких витрат по утриманню житлового приміщення та сплати комунальних послуг не несуть. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідачів перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом зняття їх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник третьої особи територіальної громади Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.08.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно паспорту серії [NUMBER] від 24.01.2002 року, виданого Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області, [PERSON] народилась [INFO], уродженка м. Кізел Пермської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 59, посвідченого приватним нотаріусом Шарафєєвою І.В., [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] у вигляді житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 66,2 кв.м., жилою площею 30,3 кв.м та надвірних будівель і споруд: а-1 сіни, а'-1 віранда, Е-1 сіни, В'-1 сарай, В-1 д.кухня, Г-1 гараж, п-1 погріб, С'-1 баня, С-1 сарай, У-1 вбиральня, к'- колодязь, N'- паркан, N''- ворота, розташованих на приватизованій земельній ділянці на території Селидівської міської ради. Відповідно до довідки від 17.07.2018 року, виданої КП «Комунальник м. Селидове», за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно домової книги для прописки в будинку [ADDRESS], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за вищевказаною адресою з 02.03.2016 року. Відповідно до акту від 16.07.2018 року, складеного депутатом міської ради [PERSON], в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON], була проведена перевірка житлових умов власника будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не мешкають з кінця 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved