Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до свого батька [PERSON] , за яким просить стягнути з нього на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходів) в період його навчання. При цьому посилається, що відповідач є його рідним батьком, на даний час він проживає разом з матір`ю, оскільки батьки розлучилися, в даний момент навчається в Жовтоводському промисловому коледжу Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара, денної форми навчання на бюджетній основі, потребує матеріальної допомоги, відповідач має можливість але в добровільному порядку будь-якої допомоги не надає. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явився. До початку судового розгляду подав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, також в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. До початку судового розгляду подав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що на теперішній час його матеріальне становище суттєво погіршилось, оскільки офіційно не працевлаштований, на теперішній час мешкає у м. Києві та перебуває у пошуках роботи, орендує житло у м . Києві та крім того на його утриманні перебувають дружина від іншого шлюбу та малолітній син. При цьому вважає, що позивач є дорослим та може самостійно забезпечувати себе сам, отримує стипендію, мешкає разом з матір`ю. Також послався на незадовільні стосунки між ним та позивачем, так як син не бажає з ним спілкуватися. Вивчив письмові пояснення сторін, дослідив матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування і спростування вимог, суд вважає позов слід задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей у разі, якщо вони продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, до двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надати таку допомогу. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено та доведено, що згідно свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON] (а.с.4), позивач на теперішній час навчається у Жовтоводському промисловому коледжі Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара, денної форми навчання на бюджетній основі, що підтверджується довідкою №196 від 15.05.2019 року (а.с. 8), виданою Жовтоводським промисловим коледжем Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара. Як витікає з довідки про доходи позивача № 104 від 17.04.2019 року, то вбачається та підтверджується, що його дохід складає лише стипендія (а.с.11) Довідкою про доходи від 15.05.2019 року підтверджується, що матір позивача працевлаштована у ФОП [PERSON] продавцем продовольчих товарів та отримує мінімальну заробітну плату (а.с.12). Відповідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (прибутку) платника аліментів з урахуванням істотних обставин за справою: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність на утриманні у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочності головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відображує властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він зводить нанівець можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самими сторонами. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд критично розцінює доводи відповідача, щодо його скрутного матеріального становища, оскільки дані обставини крім посилань відповідача жодними доказами з його сторони не підкріплені. Долучена відповідачем до відзиву податкова декларація про його майновий стан і доходи не підтверджує того, що на теперішній час останній немає доходів, так як подана за 2017 рік, але за 2018 та 2019 роки такі відомості останнім не надано. Більш того, в матеріалах справи відсутні відомості з центру зайнятості, які б підтверджували й обставини того, що відповідач перебуває чи перебував на обліку, як безробітній та отримує матеріальну допомогу. Крім того, спростовуються посиланнями самого відповідача, який вказує на те, що саме він забезпечує на життя нову родину. Відповідач [PERSON] на спростування позовних вимог у відзові посилається на те, що у нього на утриманні перебуває дружина в іншому шлюбі та ще малолітня дитина. На підтвердження цих обставин долучає свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дитини. Такі докази вказують і доводять ті обставини, що між громадянкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] є укладений шлюб, і свідоцтвом про народження дитини підтверджується, що останній є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Укладання та перебування у шлюбі не доводить повною мірою факт проживання однією родиною та спільне ведення домашнього господарства. При цьому іншими відносними і допустимими доказами як то довідкою про склад родини відповідача, даними місця реєстрації членів родини та інше, не доведено, що на теперішній час відповідач з даною громадянкою, з якою перебуває у шлюбі, фактично мешкають однією родиною, ведуть спільне домашнє господарство, разом виховують спільного сина. Тобто, що дитина дійсно мешкає разом з відповідачем як з батьком, і останній приймає участь у її вихованні та фактичному утриманні. У разі перебування дитини разом з матір`ю не довів, що він несе обов`язки з утримання цієї дитини на іншій правовій підставі, у рамках виплати присуджених аліментів, шляхом добровільного утримання з заробітної плати бухгалтерією на підставі його заяви, шляхом самостійного перерахування згідно квитанцій платежів на утримання, чи інше. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено поняття непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону Статтею 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліментів) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Відповідач посилається на те, що на його утриманні також ще перебуває й дружина, але будь-якими доказами не підтвердження цих обставин не довів, у зв`язку з чим та яким чином він її утримує, на якій правовій підставі дійсно є утриманцем, через встановлену непрацездатність останньої, при цьому дохід відповідача є основним джерелом родинного бюджету та одночасно джерелом утримання члена родини, який через свій стан потребує допомоги в цьому, чи то на підставі шлюбного договору (ст. 99 СК України), у зв`язку з досягненням дружини пенсійного віку, встановленням групи інвалідності, яка мешкає окремо, потребує та він є її утриманцем як платник аліментів чи інше. Такі обставини у сукупності могли б слугувати підставою для зменшення розміру аліментів чи зміни способу їх стягнення у разі їх доведеності, однак належними відносним і допустимим доказами повною і достатньою мірою є не підтверджені. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне роз`яснити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Посилання відповідача [PERSON] як на обставину щодо звільнення від сплати аліментів на те, що його син позивач [PERSON] не бажає з ним спілкуватись, є не спроможними, оскільки особисті відносини з сином не звільняють від несення батьківського обов`язку зі сплати аліментів, у даному випадку своєї дитини, яка потребує, на період її навчання в учбовому закладі, згідно вимог чинного законодавства. Таким чином, виходячи з обставин того, що відповідач [PERSON] є здоровий, працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу, несення обов`язку з утримання інших осіб не доведено, а його син позивач [PERSON] , який навчається у навчальному закладі, основним джерелом доходу якого є стипендія, який потребує та звертається з позовом про визначення розміру аліментів з боку батька на період навчання, та оцінюючи у сукупності здобуті та підтверджені обставини щодо матеріального, сімейного, стану здоров`я кожного зі сторін та інші суттєві обставини, які мають значення, то суд приходить до висновку та вважає можливим визначити як спів розмірні до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у заявленому розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, на період навчання позивача у Жовтоводському промисловому коледжі Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара, починаючи з 24.05.2019 року та до закінчення навчання у даному навчальному закладі, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати, таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved