Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON], що був між ними розірваний 28 жовтня 2011 року, вони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач виховує сина самостійно, відповідач не приймає жодної участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його життям, та не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання. На даний час відповідач проживає окремо, а з червня 2017 року припинив спілкування з сином і по телефону. В судове засідання позивач не з'явилась, однак про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник позивача до суду не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по даній справі не запенречив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, суд про причини неявки не повідомила та не подав у визначений законом строк відзиву на позовну заяву. Заінтересована особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не уповноважила свого представника на участь в судовому засіданні, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника, підтримала позовну заяву [PERSON] в повному обсязі та надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, який, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позову заяву не подав, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] - батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 26.09.2006 р., про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №2518 (а.с.6). За даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Дніпровським районним управлінням юстиції у м. Києві 28.10.2011 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 503 від 28.10.2011 р. (а.с. 7) Відповідно до довідкок №16 та №26, виданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 129 м. Києва 09.02.2018 р., [PERSON] є учнем 5-Г класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №129 м. Києва, його батько [PERSON] не бере участі у його вихованні, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями та не цікавиться навчанням сина (а.с.8,9). З пояснень мешканців квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] не спілкується зі своїм сином [PERSON], та не з'являється за місцем його проживання (а.с.13,14). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. За змістом ч.ч.1-3 ст 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року визначено, що особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України). Висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №7 від 23.05.2018 р.) встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2011 році. З того часу малолітній [PERSON] постійно проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS], яка займається його вихованням та утриманням. В квартирі створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Батько [PERSON] з сином не проживає, з 2011 року вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає, а з червня 2017 року навіть не спілкується з дитиною по телефону. [PERSON], [INFO], навчається в п'ятому класі спеціалізованої школи №129 Дніпровського району м. Києві. Батько [PERSON] у вихованні дитини участі не бере (батьківські збори не відвідує, з учителями не спілкується, не цікавиться навчанням дитини), що підтверджується характеристикою, наданою директором школи. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з'явився, хоча був запрошений належним чином, про причини неявки не повідомив. Будь-яких підтверджень щодо участі його у вихованні та утриманні дитини не надав. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved