Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову вказала, що в серпні 2008 року вона за власні кошти придбала автомобіль «MERSEDES BENZ 309 D», 1988 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. 10 вересня 2008 року вона та [PERSON] уклали договір найму (оренди) даного транспортного засобу, належного їй, який нотаріально було посвідчено приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до укладеного ними договору вона передала, а [PERSON] прийняв у користування належний їй автомобіль згідно з умовами договору. Договір було укладено строком на три роки з 10.09.2008 року по 10.09.2011 року. Згідно з умовами п. 2.3 договору, якщо «наймач» продовжує користуватися транспортним засобом після закінчення строку договору найму, то за відсутність заперечень «наймодавця» протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Оскільки, після закінчення строку дії договору між ними заперечень не виникло, то дію договору було автоматично продовжено ще на три роки, тобто до 10.09.2014 року. У вересні 2014 року вона повідомила відповідачу, що розриває з ним договір найму, про що повідомила його телефоном та запропонувала повернути автомобіль. Однак, відповідач відмовився і сховав автомобіль, так як вважає, що має право ним користуватися. Крім того, відповідач належним чином не виконував умови договору, а саме, порушив п. 3.1 договору і перестав сплачувати орендну плату. Вона неодноразово телефонувала відповідачу з вимогою повернути їй автомобіль, однак відповідач її прохання ігнорує. Тоді, в серпні 2016 року вона офіційно направила відповідачу листа з вимог повернути їй автомобіль, однак відповідач це зробити відмовляється, а тому, вона просить суд даний договір розірвати та зобов?язати відповідача повернути належний їй автомобіль. [PERSON] в свою чергу подав зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім?єю та визнання права власності на ? автомобіля. В обґрунтування зустрічного позову вказав, що з 2001 року вони з [PERSON] почали проживати разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, разом вели спільне господарство, а тому між ними склались фактичні шлюбні відносини. 23 березня 2005 року [PERSON] офіційно зареєструвала його в своїй квартирі, про що є відповідна відмітка в його паспорті. В серпні 2008 року за час спільного проживання, як подружжям, ними було придбано «MERSEDES BENZ 309 D», 1988 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Даний автомобіль був придбаний за його кошти, а тому, він не погоджується, що кошти на автомобіль давала [PERSON] Тому, просить суд встановити факт проживання однією сім'єю його та [PERSON] з 2001 року по 1 січня 2017 року та визнати за ним право власності ? частки вищевказаного автомобіля, як спільне сумісне майно подружжя. В судовому засіданні позивач по первинному позову [PERSON], вона ж відповідач по зустрічному позову, в судовому засіданні свій позов з врахування уточнених вимог підтримала і підтвердила обставини викладенні в ньому. Зустрічний позов визнала частково, а саме, в частині встановлення факту фактичного проживання з [PERSON], як подружжя, без реєстрації шлюбу, однак, не весь період, який вказав він у своєму позові. Відповідач по первинному позову [PERSON], він же позивач по зустрічному позову та його представник в судовому засіданні первинний позов не визнали, оскільки [PERSON] не надала жодних належних та допустимих доказів того, за які гроші нею придбавався спірний автомобіль. Зустрічний позов підтримали і підтвердили обставини викладенні в ньому. Крім того, представник [PERSON] вказав, що факт спільного проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу вже встановлено у рішенні Козятинського міськрайсуду від 22.02.2017 року по справі № 133/2843/16-ц, а тому, його довіритель має по закону право на ? частину спірного автомобіля. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первинний та зустрічний позови слід задовольнити частково. Судом встановлено, що в серпні 2008 року сторони за власні кошти придбали автомобіль «MERSEDES BENZ 309 D», 1988 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], який 26.08.2005 року зареєстрували на [PERSON], що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном серії ХАС №165386. 01.08.2008 року сторони перереєстрували даний автомобіль на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АВС №085407. 10 вересня 2008 року сторони уклали договір найму (оренди) даного транспортного засобу, який нотаріально було посвідчено приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до укладеного ними договору [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у користування належний їй автомобіль згідно з умовами договору. Договір було укладено строком на три роки з 10.09.2008 року по 10.09.2011 року. Згідно з умовами п. 2.3 договору, якщо «наймач» продовжує користуватися транспортним засобом після закінчення строку договору найму, то за відсутність заперечень «наймодавця» протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами заперечень не виникло, то дію договору було автоматично продовжено ще на три роки, тобто до 10.09.2014 року. В серпні 2016 року [PERSON], як сторона у даному договорі офіційно направила [PERSON] листа з вимог повернути їй автомобіль, однак відповідач це зробити відмовляється. Факт спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, однак, не з 2001 по січень 2017 року, було доведено в судовому засіданні, оскільки це факт встановлено рішенням Козятинського міськрайсуду від 22.02.2017 року по справі № 133/2843/16-ц. Правовідносини, що склались між сторонами по первинному позову, в частині розірвання договору оренди автомобіля регулюються ст.ст. 651 ч. 2, 653 ч. 2, 783, ч. 1 п. 1 ЦК України. Правовідносини, що склались між сторонами по зустрічному позову ст.ст. 63, 69, 70 ч. 1, 74 ч. 1 Сімейного кодексу України та ст. 256 ЦПК України, ст. 372 ч. 2 ЦК України.

Outcome: partial