Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 16.09.2004р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Берегівській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №7. Зазначає, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що після укладення шлюбу спільно проживали в житловому батьків відповідачки, однак з часом їхні відносини погіршились, все частіше між ними (сторонами) виникали непорозуміння та сварки. Вказує, що з лютого 2019р. проживають окремо, жодних відносин не підтримують, він (позивач) інколи відвідує дітей. Зазначає, що не вбачає можливості надалі підтримувати сімейні відносини із відповідачкою, оскільки на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, між ними (сторонами) виникла неприязнь один до одного та втрачено почуття любові і поваги. З огляду\~на наведене,\~просить суд\~розірвати шлюб\~між ним,\~позивачем [PERSON] \~та відповідачкою\~ [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти позовних вимог та згідна на розірвання шлюбу. Також вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 16.09.2004р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Берегівській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №7. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються з лютого 2019р., вони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2004 року, копіями свідоцтв про народження дітей сторін, копією паспорта позивача та іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином,\~суд вважає,\~що позов\~обґрунтований,\~розірвання шлюбу\~відповідає дійсній\~волі дружини\~та чоловіка,\~примирення між\~сторонами неможливе,\~їхня сім`я\~розпалася остаточно,позивач не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти розірвання такого, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права і права їхніх дітей. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] бажає залишити прізвище [PERSON] ». Згідно ч.2\~ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 802 грн. 80 коп., що підтверджується поданою позивачем квитанцією №174 від 18.07.2019р. (платник: [PERSON] , банк платника: Ощадбанк). Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви про розірвання шлюбу справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 1 статті 4 цього Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Таким чином, позивач повинен був сплатити за подання до суду даної позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 768,40 грн. Однак позивачем [PERSON] надміру сплачено судовий збір у сумі 34,40 грн (802,8-768,40=34,40). Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). За змістом ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, позивачу [PERSON] підлягають поверненню з державного бюджету 384,20 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, що підлягав сплаті позивачем при поданні позову (768,40 х 0,5 = 384,20), а також надміру сплачений судовий збір у сумі 34,40 грн, а усього 418,60 грн (384,20+34,40=418,60).

Outcome: approved