Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання поважними обставини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщин та просить надати йому додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що приблизно в середині жовтня 2017 року позивачу стало відомо про те, що [INFO] помер його давній друг [PERSON], та в той же час позивачу стало відомо, що померлий залишив заповіт, яким заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS]. Позивач знав [PERSON] та дружив з ним, приблизно в 2007-2008 роках останній потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з чим позивач допомагав йому, здійснював за ним догляд, купував продукти харчування та допомагав по господарству. Після видужання [PERSON] почав вживати наркотичні засоби, тому позивач перестав з ним спілкуватись. В подальшому зі слів [PERSON] позивачу стало відомо, що [PERSON] було засуджено до певного терміну позбавлення волі, де він захворів та помер. [PERSON] зберігав документи [PERSON] по його похованню, серед яких був і заповіт на ім'я позивача від 27.12.2008 року. Про наявність заповіту позивачу до жовтня 2017 року нічого відомо не було. У зв'язку із наявністю на ім'я позивача заповіту, останній 09.11.2017 року звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 1269/2017, однак позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом у зв'язку з пропуском шестимісячного строку на звернення до нотаріальної установи із такою заявою, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Київської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, поважні причини неявки суду невідомі. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надав. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що на підставі Договору міни від 31.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрований у реєстрі за № 3у-3154, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], що також підтверджено Інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 47073 від 28.11.2017 року. (а.с. 12-13; 16; 17-19) Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 27.12.2008 року [PERSON], [INFO], складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 7566, яким на випадок своєї смерті [PERSON] заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] [PERSON]. (а.с. 8; 9) Згідно даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15.11.2017 року, [PERSON] помер [INFO], про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві складено актовий запис від [INFO] № 00027781216. Документом, що підтверджує факт смерті є лікарське свідоцтво про смерть № 105 від 07.12.2010 року, видане обласним комунальним закладом Криворізьким протитуберкульозним диспансером № 2 в Дніпропетровській області. Дані про померлого вказано згідно повідомлення про смерть особи, померлої в місцях позбавлення волі. (а.с. 6-7) За даними Довідки № 002382995 від 28.12.2017 року, складеної Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, відповідно до Реєстру територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 22.07.1997 року по 13.12.2011 року, зняти з реєстрації у зв'язку із смертю; за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], [INFO], з 22.07.1997 року по теперішній час. (а.с. 14) За даними Листа № 10885/02-17, складеного Першою Київською державною нотаріальною конторою від 03.11.2017 року, за заявою [PERSON] від 09.11.2017 року після померлого [INFO] [PERSON] нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 1269/2017, а також [PERSON] повідомлено про пропущення ним шестимісячного строку для прийняття спадщини. (а.с. 15) Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої осо\-би - спадкоємцю у порядку передбаченому за\-конодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У ви\-падку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за запові\-том. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 1 п. 5 постанови Пле\-нуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спад\-кування», часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно частини другої ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Якщо у відношенні до особи, яка пропустила строк для прийняття спадщини, не надійшла до державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, письмова згода про прийняття цією особою спадщини хоча б від одного із спадкоємців, які прийняли спадщину, або якщо ні один із потенційних спадкоємців не прийняв спадщину - спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини має право звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що урегульовано ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України. Як роз'яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] у протитуберкульозному диспансері згідно повідомлення про смерть особи, померлої в місцях позбавлення волі, вказуючи на необізнаність з його боку про наявність заповіту спадкодавця від 27.12.2008 року, а також про необізнаність щодо смерті спадкодавця, який не є родичем позивача та помер у місцях позбавлення волі, що є причиною пропуску встановленого законом шестимісячного троку для прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він познайомився із спадкодавцем [PERSON] приблизно у 2004-2005 роках, оскільки останній деякий час з ним працював на станції технічного обслуговування. У 2006-2007 роках свідок навідався додому до [PERSON], який отримав тяжкі тілесні ушкодження після дорожньо-транспортної пригоди, був у безпорадному стані, однак відмовився від допомоги, яку йому запропонував свідок, вказавши, що отримує допомогу від свого товариша [PERSON], в той час як мати [PERSON], за його словами, була працевлаштованою та знаходилась за кордоном. Через деякий час [PERSON] попросив свідка поїхати разом із ним до нотаріуса, де склав заповіт на [PERSON], пояснивши свідку такий вчинок уважним ставленням та відношенням до нього [PERSON]. Оскільки дома у [PERSON] на той час збиралось декілька компаній, останній попросив свідка зберігати заповіт у себе. Через деякий час спадкодавець [PERSON] потрапив до СІЗО, після чого до колонії, куди свідок навідувався, а у 2010 році свідок від сусідів [PERSON] дізнався про смерть останнього, тому вирішив розшукати [PERSON] за місцем реєстрації, однак його мати пояснила, що наразі він проживає в іншому місці із жінкою. Свідок залишив свій контактний номер телефону, однак йому позивач не телефонував. Восени 2017 року свідок, проводивши дома ремонт, знову виявив заповіт [PERSON], повторно поїхав до місця реєстрації позивача, якого застав дома та передав заповіт. Суд не піддає сумніву факти, зазначені свідком під час допиту в судовому засіданні, за відсутності у суду даних про зацікавленість свідка щодо наслідків розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved