Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету, згідно з яким просив стягнути з Національного авіаційного університету на користь позивача заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Позовні вимоги мотивовано тим, що за наказом ректора НАУ № 728/к від 31 серпня 2018 року позивач був призначений на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Національного авіаційного університету. 19 листопада 2020 року позивач припинив трудові відносини з Національним авіаційним університетом, про що відповідачем було видано наказ №975/к від 19.11.2020 року та здійснено відповідний запис до трудової книжки. Проте, на день звільнення з позивачем не були проведені всі розрахунки, що підлягають виплаті. Тому, 03.12.2020 року позивач звернувся письмово до відповідача щодо надання довідки про нараховані суми, що підлягали йому до виплати на день звільнення 19.11.2020 року, однак, відповідач ухилився від надання запитуваних документів. Позивач вказує, що відповідач, як роботодавець, не дотримався встановлених статтями 47 та 116 КЗпП України вимог щодо строків розрахунку при звільненні та виплати грошових коштів, належних позивачу до виплати на день звільнення 19.11.2020 року. При цьому, на переконання позивача, відповідач здійснив обрахунок грошової компенсації за всі не використані дні щорічної основної відпустки при звільненні з порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та Положення про преміювання працівників Національного авіаційного університету, затвердженого ректором в жовтні 2013 року, оскільки при обрахунку середньої заробітної плати позивача відповідач не врахував нараховані та виплачені позивачу щомісячні премії за період з 01.11.2019 по 31.10.2020, які є виробничими та систематичними (не мають одноразового характеру), чим суттєво зменшив розмір такої компенсації. Зокрема, у позовній заяві позивач вказує, що на день його звільнення 19.11.2020 року відповідач не виплатив: грошову компенсацію за не використані Позивачем 57 днів щорічної відпустки; середню заробітну плату за дні тимчасової непрацездатності; середню заробітну плату та добові за 1 день відрядження в межах України 27.10.2020 року. 02 квітня 2021 року представником відповідача було подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та посилаючись на необґрунтованість і безпідставність позову пояснив, що позивач з 31.08.2018 року працював на посаді провідного юрисконсульта Національного авіаційного університету та був звільнений 19.11.2020 року з роботи за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, за наказом № 829-к від 31.10.2019 року позивача було прийнято на посаду провідного юрисконсульта за сумісництвом (0,5 окладу) та звільнено за наказом №873/к від 03.11.2020 року у зв`язку з прийняттям на цю посаду основного працівника, який не є сумісником. Відповідач зазначив, що позивачу було нараховано та виплачено компенсацію за невикористані 57 календарних днів щорічної відпустки при звільненні в розмірі 9183,39 грн. та компенсацію відпустки за 24 календарних дні в розмірі 2016,44 грн., на підтвердження чого приклав відповідні накази, бухгалтерські довідки та розрахунки. Згідно бухгалтерської довідки розрахунковим відділом бухгалтерії НАУ здійснено розрахунок з позивачем, а саме: -нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності по лікарняному листу АДШ №829945 за період з 28.10.2020 по 10.11.20202 у розмірі 14252 грн.42 коп. (за рахунок університету 5 кал.днів -5090 грн. 15 коп.; за рахунок фонду соціального страхування 9 кал.днів - 9162 грн. 27 коп.); -нарахована компенсація за невикористану щорічну відпустку за 57 кал.днів у розмірі 11200 грн.23 коп.; -нарахована компенсація за затримку виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1827 грн.91 коп. При цьому, відповідач вказав, що наказ про звільнення позивача надійшов в бухгалтерію 20.11.2020 року, тому остаточний розрахунок було проведено із запізненням, а саме: -заробітна плата і компенсація за невикористану відпустку перераховано 30.11.2020 року; -компенсацію за затримку виплати заробітної плати перераховано 08.12.2020 року; -допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок Фонду соціального страхування перераховано 29.12.2020 року. Крім того, відповідач заперечив щодо вимог позивача про стягнення середньої заробітної плати та добових за 1 день відрядження 27.10.2020 вказуючи, що позивач помилково сприймає виконання ним обов`язків за розпорядженням від 27.10.2020 №104/02 в межах міста Києва службовим відрядженням, тому вимоги в цій частині є безпідставними. 14 квітня 2021 року позивач подав відповідь на відзив разом із заявою про збільшення позовних вимог в частині виплати йому компенсації за невикористані ним 24 календарні дні основної щорічної відпустки за сумісництвом на посаді провідного юрисконсульта (0,5 ставки), в якому просив задовольнити позов в повному обсязі та додатково пояснив, що відповідач не заперечив факту несвоєчасної виплати заробітної плати та видачу розпорядження про відрядження позивача, а при розрахунку компенсації за не використані позивачем 57 днів щорічної відпустки, відповідач порушив вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Таким чином, відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт несвоєчасного розрахунку позивача при звільненні, таке правопорушення є триваючим і з ним пов`язаний період несення відповідальності відповідачем. 26 квітня 2021 року представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в якому відповідач пояснив, що робота позивача за сумісництвом є окремим трудовим договором, з яким не пов`язані вимоги позивача щодо компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Також, 26 травня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог від 14.04.2021 року разом із клопотанням про долучення до матеріалів справи Довідки про розрахунок компенсації позивачу при звільненні за 57 кал.дні (1 ставка), Довідки про розрахунок компенсації позивачу при звільненні за 24 кал.дні (0,5 ставки), Довідки про доходи позивача за основним місцем роботи на посаді провідного юрисконсульта із зазначенням середньоденної заробітної плати та Довідки про доходи позивача за сумісництвом на посаді провідного юрисконсульта (0,5 ставки) із зазначенням середньоденної заробітної плати. Крім цього, на обґрунтування своїх доводів відповідач долучив копії службових записок про преміювання позивача за період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року та пояснив, що згідно даних службових записок позивач був премійований за посадовою провідного юрисконсульта юридичного відділу Національного авіаційного університету, премії мають разовий характер, а тому не можуть бути враховані при розрахунку з позивачем на посаді провідного юрисконсульта за сумісництвом і не підлягають включенню до розрахунку середньої заробітної плати при компенсації позивачу відпустки за 57 днів календарних днів. У судовому засідання позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі з наведених в позові підстав. Представник відповідача Національного авіаційного університету в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив посилаючись на безпідставність його вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачає ч. 1 ст. 16 ЦК України. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені, що відповідає змісту ст. 4 ЦПК України. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку суд враховує посилання Європейським судом з прав людини на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04 § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в рішенні від 29 січня 2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Визначення терміну «заробітна плата» наведене у конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована Україною 30.06.1961 р., ст. 94 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці». За їх положеннями, під заробітною платою розуміється, зокрема, будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, згідно національного законодавства, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, розрахунок і виплата всіх належних йому сум мають відбутися не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником відповідної вимоги. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, позивач був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Національного авіаційного університету згідно наказу ректора № 728/к від 31.08.2018 року. Згідно наказу ректора № 829/к від 31.10.2019 року позивач був прийнятий за сумісництвом (0,5 окладу) на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Національного авіаційного університету. Згідно наказу в.о. ректора № 873/к від 03.11.2020 року позивача звільнено з роботи за сумісництвом 03.11.2020 року у зв`язку з прийняттям на цю посаду основного працівника, який не є сумісником, ст.7 КЗпП України. Бухгалтерію зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію за 24 к/дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.11.2019 по 03.11.2020 роки. Згідно наказу в.о. ректора № 975/к від 19.11.2020 року позивача звільнено з роботи 19.11.2020 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, та внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. Бухгалтерію зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за періоди роботи: з 04.09.2018 по 03.09.2019 за 20 к/днів, з 04.09.2019 по 03.09.2020 за 31 к/день і з 04.09.2020 по 19.11.2020 за 6 к/днів. Звертаючись до суду із позовом, позивач, посилаючись на висновки Конституційного Суду України у Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 та змісту норм статей 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, наполягає на стягненні з відповідача заборгованості по заробітній платі у зв`язку з перебуванням у відрядженні 27.10.2020 та виплати компенсації невикористаних 57 к/днів щорічної відпустки за посадою провідного юрисконсульта (1 ставка) та 24 к/днів щорічної відпустки за посадою провідного юрисконсульта (0,5 ставки), у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, які не були сплачені йому в день його звільнення 19.11.2020 року всупереч ст. 116 КЗпП України, та стягненні в зв`язку з цим триваючим правопорушенням середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та відшкодування при цьому завданої моральної шкоди. Так, позивач вказує на те, що в день звільнення 19.11.2020 він працював, а тому день звільнення є останнім робочим днем позивача. Проте, в порушення норм ст.116 КЗпП України, відповідач виплатив розмір нарахованої позивачу заробітної плати у розмірі 10 068,61 грн. лише 30.11.2020, компенсацію за не використані 57 днів щорічної відпустки у розмірі 1529,63 грн. лише 08.12.2020, а допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 7375,63 грн. відповідач виплатив лише 29.12.2020. Зазначені суми та дати виплат позивач підтверджує роздруківкою з персонального кабінету у ПриватБанку. Таким чином, відповідач остаточно розрахував позивача не в день звільнення, а частинами лише в період з 30.11.2020 по 29.12.2020. При цьому, позивач вказує на умисне і злочинне ігнорування відповідачем його законних вимог щодо надання відомостей про нараховані суми заробітної плати при звільнення. Перевіряючи дані обставини справи, судом встановлено та фактично не заперечується відповідачем, що останнім робочим днем позивача є 19.11.2020 року, отже, остаточний розрахунок із позивачем було проведено із запізненням, зокрема: -заробітна плата і компенсація за невикористану відпустку перераховано 30.11.2020 року; компенсацію за затримку виплати заробітної плати перераховано 08.12.2020 року; допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок Фонду соціального страхування перераховано 29.12.2020 року. Таким чином, вказані позивачем обставини щодо пропущення строку виплати заробітної плати та компенсаційних виплат не заперечуються відповідачем. Перевіряючи обставини справи щодо правильності обчислення відповідачем середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки, суд приймає до уваги пояснення відповідача, що робота позивача за сумісництвом є окремим трудовим договором, з яким не пов`язані вимоги позивача щодо компенсації за невикористані 57 днів щорічної відпустки за посадою провідного юрисконсульта юридичного відділу НАУ (1 ставка), а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. При цьому, судом наголошено на тому, що відповідачем не підтверджено належними письмовими доказами здійснення обрахунку розміру компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, долучені відповідачем до матеріалів справи Довідки про розрахунок компенсації [PERSON] при звільненні за 57 кал.дні (1 ставка), Довідка про розрахунок компенсації [PERSON] при звільненні за 24 кал.дні (0,5 ставки), Довідка про доходи позивача за основним місцем роботи на посаді провідного юрисконсульта із зазначенням середньоденної заробітної плати та Довідка про доходи позивача за сумісництвом на посаді провідного юрисконсульта (0,5 ставки) із зазначенням середньоденної заробітної плати, не містять розміру помісячно нарахованих та виплачених позивачу премій за період з листопада 2019 по жовтень 2020 років, які є предметом спору та згідно пунктів 3 та 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, можуть як включатися у розрахунок середньої заробітної плати, так і не враховуватись при її обчисленні. 08.07.2021 року представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи Довідки про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] провідному юрисконсульту юридичного відділу НАУ (1 ставка) та Довідки про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] провідному юрисконсульту юридичного відділу НАУ (0,5 ставки) за сумісництвом із зазначенням фактичних виплат за період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року. Досліджуючи подані сторонами письмові докази судом встановлено наступне. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Для обрахунку розміру компенсації за всі не використані працівником днів щорічної відпустки, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин). Так, згідно підпункту а) пункту 1 даний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Згідно з частиною 1 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно пункту 7 Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Водночас, згідно з пунктом 4 Порядку № 100 вбачається, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Отже, позивач, посилаючись на норми зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати та листи-роз`яснення Міністерства соціальної політики України (листи від 03.03.2014 № 237/13/84-14, від 04.10.2016 р. № 1374/13/8416, від 09.09.2019 № 1288/0/206-19) вважає, що нараховані та щомісячно виплачені премії не відносяться до категорії виплат одноразового характеру, виплачені позивачу за результатом щомісячного внеску при виконанні своїх функціональних обов`язків та мають враховуватись при обчисленні середньої заробітної плати для компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки. При цьому, позивач також посилається на Положення про преміювання працівників Національного авіаційного університету, затвердженого ректором в жовтні 2013 року. Зокрема, позивач вказує, що пунктом 1.3. Положення про преміювання працівників НАУ, визначено, що «щомісячне преміювання працівників Національного авіаційного університету є додатковою заробітною платою і пов`язане з виконанням виробничих завдань і функцій та здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць на підставі протоколу про преміювання». Пунктом 3.2. цього Положення передбачено, що підставою для щомісячного преміювання є протокол розгляду показників роботи працівників підрозділу…або в сумовому виразі за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, погоджений з планово-фінансовим відділом, бухгалтерією та затверджених ректором. Згідно з пунктом 3.4. Положення, щомісячне преміювання здійснюється за фактично відпрацьований в звітному періоді час. При цьому, пунктами 1.4. та 3.3. Положення про преміювання працівників НАУ визначено окремі випадки (умови) за яких виплачується разова премія на підставі наказу або службового подання, зокрема: з нагоди ювілейних та на честь святкових дат; за підсумками роботи за квартал, рік; за результатами успішно проведеної вступної компанії; за виконання роботи пов`язаної з впровадженням у навчальних процес нових освітянських технологій; розповсюдженням передового досвіду з питань організації науково-дослідної, навчально-методичної, організаційно-виховної роботи; формуванням та підтримкою позитивного іміджу університету тощо. Дослідивши подані сторонами письмові докази та пояснення учасників справи, суд погоджується з письмовими поясненнями позивача в частині, що підтверджується Довідкою від 08.07.2021 про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] , провідному юрисконсульту юридичного відділу НАУ (1 ставка) за основним місцем роботи за період листопад 2019 по жовтень 2020 року. Зокрема, суд враховує, що графи 8-9 Довідки вказують на те, що відповідач самостійно поділяє нараховані та виплачені позивачу суми премій на «премії» та «премії до свят і ювілеїв», - тобто, премії, які враховуються в обрахунок середньої заробітної плати та які не враховуються, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Крім цього, відповідний поділ відповідачем сум премій, виплачених позивачу за період з листопада 2019 по жовтень 2020 року підтверджується долученими до матеріалів справи службовими записками за підписом начальника юридичного відділу погоджених ректором університету. За таких обставин та не доведеним відповідачем належними доказами зворотнього, суд погоджується з доводами позивача та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації за 57 к/дні невикористаної основної щорічної відпустки виходячи з обрахунку середньої заробітної плати, яка включає нараховані та виплачені позивачу премії (графа 8 Довідки), які не мають разового характеру, є виробничими і не мають характеру виплати до свят або ювілеїв. Відтак, суд також погоджується з доводами позивача, що згідно норм статей 116 та 117 КЗпП України, відповідач, самостійно визнавши характер виплачених позивачу премій, мав виплатити позивачу в день звільнення 19.11.2020 року не оспорювану ним суму, а тому, у зв`язку з простроченням їх виплати та не наданням підтвердження їх сплати, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 7 Порядку, нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки». Таким чином, розрахунок компенсації за невикористані позивачем 57 к/дні основної щорічної відпустки за період з листопада 2019 по жовтень 2020 року, згідно Довідки від 08.07.2021 про нараховану та виплачену заробітну плату становить: листопад 2019 р. - 23558,22 грн., грудень 2019 р. - 23561,16 грн., січень 2020 р. - 3826,00 грн., лютий 2020 р. - 29017,30 грн., березень 2020 р. - 3826,00 грн., квітень 2020 р. - 3826,00 грн., травень 2020 р. - 3624,63 грн., червень 2020 р. - 28826,00 грн., липень 2020 р. - 36826,00 грн., серпень 2020 р. - 3060,80 грн., вересень 2020 р. - 29050,00 грн., жовтень 2020 р. - 22543,55 грн., а всього за вказаний період сумарний заробіток позивача, який згідно п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати включається у розрахунок середньої заробітної плати, становить 211 545,66 грн. З урахуванням вже виплаченої позивачу компенсації щорічної невикористаної відпустки за 57 к/днів у розмірі 9183,39 грн., з відповідача підлягає стягненню компенсація у розмірі 24782,91 грн. (211545,66 грн. / 355 = 595,90 грн.* 57 = 33 966,30 грн. - 9183,39 грн.). Досліджуючи обставини справи щодо розрахунку компенсації позивачу за 24 к/дні невикористаної щорічної основної відпустки за сумісництвом (0,5 окладу) на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу НАУ, суд встановив, що долучені відповідачем довідки до відзиву на позовну заяву від 26.05.2021 та клопотання від 08.07.2021 різняться в частині розміру нарахованої позивачу заробітної плати та здійснених згідно цих даних розрахунку компенсації при звільненні. За таких обставин, суд приймпає до уваги довідку, яка міститься на а.с. 186. Досліджуючи обставини справи щодо вимог позивача про стягнення з відповідача середньої заробітної плати та добових за 1 день відрядження 27.10.2020 р., судом встановлено наступне. Відповідно до розпорядженням в.о. першого проректора П.Борсука від 27.10.2020 №104/02, Позивача зобов`язано відбути у місцеве відрядження 27-28 жовтня 2020 року до Державного музею авіації імені О.К. Антонова Національного авіаційного університету, за адресою: м. Київ, вул. Медова, 1. Також встановлено, що відповідно до копії листка непрацездатності серії АДШ № 829945 позивач з 28.10.2020 по 10.11.2020 включно перебував на лікарняному. Дані обставини не спростовуються відповідачем. Згідно зі статтею 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку із службовим відрядженням. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до пункту 13 розділу 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998, визначено, що за відрядженим працівником зберігається місце роботи (посада) протягом усього часу відрядження, в тому числі й часу перебування в дорозі. Працівнику, який направлений у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється за всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи, та відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Згідно з пунктами 1 та 4 розділу 2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. При відрядженні працівника строком на один день або в таку місцевість, звідки працівник має змогу щоденно повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу. Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами як аванс для здійснення поточних витрат (у межах України - у національній валюті). Таким чином, зі змісту розпорядження в.о. першого проректора П.Борсука від 27.10.2020 № 104/02 вбачається (про що прямо зазначено в пункті 1 розпорядження) відрядний характер виконуваної роботи позивача поза основним місцем роботи, а тому суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо помилковості сприйняття позивачем характеру виконуваних ним обов`язків в межах міста Києва як службове відрядження. Відповідач не надав суду будь-які докази виконання вимог ст. 121 КЗпП України в частині виплати позивачу добових за час перебування у відрядженні та оплати праці не нижче середнього заробітку, а тому, позовні в цій частині підлягають задоволенню. З урахування пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та Довідки відповідача від 08.07.2021, позивачу нарахована заробітна плата (без виключення сум відрахування на податки) за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню у розмірі 30050,00 грн. за вересень 2020 року та 22543,55 грн. за жовтень 2020 року, що сумарно становить 52593,55 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення становить 1314,84 грн. та з відповідача підлягає стягненню середній заробіток позивача 1314,84 грн. та добові за у розмірі 60 грн. за 1 день відрядження позивача 27.10.2020 року. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, в даній справі, суд приймає до уваги посилання позивача на висновки Конституційного Суду України у Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Суд враховує також наведені позивачем висновки Верховного Суду у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа 821/1083/17) та від 30 січня 2019 року (справа №910/4518/16), пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. З урахуванням наведених норм матеріального права та встановлення судом факту невиплати належних позивачу сум при звільненні, згідно чинного законодавства, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на день ухвалення судового рішення становить 240 615,72 грн. (1314,84 грн. * 183 робочі дні) та заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 4500,00 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Національного авіаційного університету про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial