Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними правочинів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач 06.02.1987 року зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] За час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу подружжям набуте нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Сокирянська, 57-А смт. Глибока Чернівецька область та земельна ділянка загальною площею 0,1500 га., кадастровий номер 7321055100:01:001:0709, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вищевказаною адресою та земельна ділянка загальною площею 0,4500 га., кадастровий номер 7321055100:01:001:0708, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт. Глибока Чернівецької області. Вказане нерухоме майно було оформлено на дружину позивача [PERSON] В звязку з необхідністю утримання сімї матеріально, позивач змушений був працевлаштуватись у ВАТ «Свеський насосний завод» та виїхати з постійного місця проживання на роботу у [INFO]. Наслідком чого стали постійні сварки та непорозуміння, дружина шантажувала позивача, погрожуючи йому розлученням, якщо він не погодиться подарувати будинок та землю, що є їхньою спільною сумісною власністю їхній доньці [PERSON], яка водночас є відповідачкою по справі, крім цього, ще однією умовою було те, що позивач повинен був бути знятий з реєстрації місця проживання. Так, бажаючи зберегти сімю позивач погодився подарувати вищевказане нерухоме майно своїй доньці та 12.04.2017 року написав до Реєстраційного відділу Глибоцької селищної ради Глибоцької селищної обєднаної територіальної громади заяву про зняття з реєстрації місця проживання та цього ж дня був знятий з реєстрації. Крім того, 27.04.2017 року, позивачем була написана та подана заява приватному нотаріусу Глибоцького районного нотаріального округу [PERSON] про те, що він дав згоду своїй дружині на дарування набутого ними у шлюбі нерухомого майна. Цього ж дня на підставі вищезазначеної заяви між відповідачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] були укладені договори дарування житлового будинку та земельних ділянок. Проте, після вчинення вказаних правочинів позивача ніде зареєстрували та робити це відповідачі відмовляються. 16.05.2017 року відповідачка [PERSON] подала до Глибоцького районного суду Чернівецької області позовну заяву про розірвання шлюбу. Зважаючи на вищевказане, позивач зазначає, що внаслідок складних тяжких обставин та оформлення заяви про надання згоди на укладання договорів дарування на вкрай невигідних умовах, він був позбавлений майна та відповідної реєстрації. Будь-якого іншого майна у нього не має. Посилаючись на ч.1 ст.233 ЦК України, просить визнати недійсною написану ним заяву від 27.04.2017 року, згідно якої він дає згоду дружині на дарування набутого ними майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Сокирянська, 57-А смт. Глибока Чернівецька область та земельної ділянки загальною площею 0,1500 га., кадастровий номер 7321055100:01:001:0709, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вищевказаною адресою а також земельної ділянки загальною площею 0,4500 га., кадастровий номер 7321055100:01:001:0708, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт. Глибока Чернівецької області, [PERSON]. Крім цього, просить визнати недійсними договори дарування зазначеного майна та стягнути з відповідачів судовий збір по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовних вимогах. Позивач підтвердив, що договори дарування укладені добровільно і значення своїх дій він розумів, проте договори дарування необхідно визнати недійсними саме через те, що вони були укладені під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, а саме через бажання зберегти сімю, оскільки, дружина шантажувала його, що випадку не укладання цих договорів вона з ним розлучиться. На даний час, він залишився без будь-якого майна, він ніде не зареєстрований фактично залишився на вулиці, що також перешкоджає йому працевлаштуватись. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, вказали на те, що вони є безпідставними. Відповідач вказала на те, що позивач добровільно написав заяву в якій дав згоду їй на дарування набутого ними майна. Вона йому ніяких умов не ставила, всі непорозуміння між ними виникали через те, що позивач зловживає спиртними напоями, з будинку вона його не виганяла, більше того, він досі там проживає без будь-яких перешкод. Відповідачка, [PERSON] в судовому засіданні теж заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала на те, що батьки вирішили подарувати їй зазначене майно на її тридцятиріччя, вони всі разом були у нотаріуса, оформили договори після чого батьки її привітали. В спірному будинку в якому вона проживає, проживає і її батько, ніяких перешкод у тому, щоб батько проживав у подарованому будинку вона не чинить, наміру виганяти його з будинку вона не малі і не має. Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також допитавши в якості свідків сторін по справі: [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, предметом спору по даній справі є укладені між сторонами договори дарування від 27.04.2017 року, згідно яких відповідач [PERSON] передала безоплатно у дар [PERSON], 19.05.1987 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений в смт.Глибока по вулиці Сокирянській, будинок номер 57 «А», Глибоцького району Чернівецької області, земельну ділянку загальною площею 0,1500 га., кадастровий номер 7321055100:01:001:0709, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вищевказаною адресою та земельну ділянку загальною площею 0,4500 га., кадастровий номер 7321055100:01:001:0708, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт. Глибока Чернівецької області. Виходячи зі змісту позовних вимог, а також виходячи з пояснень позивача в судовому засіданні, позивач не заперечує той факт, що він добровільно написав заяву до приватного нотаріуса про те, що він дає згоду дружині на дарування набутого ними за час шлюбу нерухомого майна, та на підставі вказаної заяви між відповідачами були укладені договори дарування будинку та земельних ділянок на користь їхньої доньки, відповідачки по справі [PERSON], при цьому він розумів значення своїх дій. Як спосіб захисту своїх порушених прав позивач вказує на те, що заяву про надання згоди на дарування спільно набутого майна, ним було подано під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, а саме через побоювання, що дружина розлучиться з ним, оскільки дружина його шантажувала, що подасть на розлучення, якщо він не погодиться на укладення договорів дарування. Відповідно до ст. 202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з вимогами ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. З системного аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку, що до початку вчинення правочину тяжкі обставини (тяжка хвороба тощо) або вже настали, або була певна загроза настання тяжких обставин (втрата житла, банкрутства тощо) і головне для усунення або зменшення яких була необхідність укладення такого договору. Важливим в даному випадку суд вважає і тяжкість самої обставини. При цьому особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Разом з тим належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про укладання договору дарування під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, суду не було подано. Так, в своїй позовній заяві позивач вказував на те, що дружина шантажувала його тим, що звернеться до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, а єдиною умовою збереження їхнього шлюбу буде зняття позивача з реєстрації та дарування будинку, в якому вони зареєстровані та земельних ділянок їхній дочці. Бажаючи зберегти сімю, він змушений погодитися на відповідні вкрай невигідні для нього умови. Разом з тим, в судовому засіданні не були встановлені належними та допустими доказами обставини на які посилається позивач щодо шантажування з його боку дружини, при цьому позовна заява про розірвання шлюбу була подана вже після укладання договору, а не до його укладання, і на даний час шлюб між сторонами не розірваний, а позовні вимоги залишені без розгляду. При цьому суд вважає, що між правочинами щодо відчуження майна та особистими немайновими відносинами подружжя відсутній безпосередній правовий зв'язок, а обставини, на які посилається позивач у позовній заяві не можуть вважатись тяжкими в розумінні вимог ст. 233 ЦК України. Крім цього, позивач в судовому засіданні стверджував, що внаслідок укладання правочинів, він фактично лишився на вулиці, у нього відсутня прописка, що фактично позбавляє його можливості працевлаштуватися. Проте в судовому засідання було достовірно встановлено і сторони не заперечували проти цих обставин, що позивач [PERSON] до 05.01.2016 року був зареєстрований та проживав за адресою, у старому будинку проживати [INFO]. 05.01.2016 року позивач знався з реєстрації по вищевказаній адресі та зареєструвався по вул. Сокирянська, 57 А в смт. Глибока, у звяжу з необхідністю оформлення субсидії, де була зареєстровано та фактично проживала його донька відповідач [PERSON] При цьому, позивач залишився фактично проживати [INFO]. З жовтня 2016 року, у звязку з отриманою травмою спини позивач перейшов фактично проживати до дочки в будинок по вул. Сокирянська, 57 А, в смт. Глибока, у звяжу з тим, що там були наявні зручності (вода,каналізація тощо) де проживає і по даний час. Проти цих обставин сторони не заперечували та відповідно до вимог ст.61 ЦПК України вони не потребують доказування. Крім цього, судом встановлено, що 12.04.2017 року позивач знявся з реєстрації за адресою вул. Сокирянська, 57 А в смт. Глибока у звяжу з відбуттям по адресі: вул. Сокирянська, 57 смт. Глибока, що підтверджується відповідною заявою, яка міститься в матеріалах справи. При цьому позивач залишився проживати у будинку по вул. Сокирянська, 57 А, на даний час там проживає, жодних перешкод або обмежень у користуванні будинком йому не створюються, що підтвердила в судовому засіданні відповідач [PERSON], яка також вказала, що не мала і не має наміру виганяти батька з будинку з яким у неї добрі відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона не заперечує проти того щоб зареєструвати зятя - позивача по справі [PERSON], до свого помешкання по вул. Сокирянська, 57, в смт. Глибока, де він проживав і був зареєстрований, пропонувала йому це зробити проте він відмовляється. Крім цього з матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки, які були предметом правочину були приватизовані відповідачем [PERSON] і відповідно до вимог ст.57 СК України належать їй праві особистої власності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування задоволенню не підлягають. У відповідності із ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Інші обставини на які посилався позивач, не дають підстав для визнання договору недійним.

Outcome: dismissed