Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належній їй на праві власності квартири [ADDRESS] , визнати [PERSON] , [INFO] та неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , втратившими право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що позивачка , [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу peє. № Н8 -970 від 19.11.1997 року , який складено та завірено Біржею нерухомості та основних фондів «Україна». Зазначений договір зареєстровано КП «ХМБТІ» р.н.П-5-29128 від 26.11.1997 року. У вказані квартирі на цей час є зареєстрованими мешканці: позивачка - [PERSON] ,,її чоловік - [PERSON] ,відповідачі: [PERSON] , [INFO] та неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За обставин свого особового життя відповідачка ,яка є донькою позивачки , на початку 2000 років з першим чоловіком [PERSON] , громадянином Алжиру поїхала з країни. З того часу вона постійно оселилась і мешкає за межами країни, у Франції , де народився її другий син [PERSON] у [INFO] і де вона через деякий час створила другу сім*ї з іншим чоловіком [PERSON] і де народились її шестеро дітей у другому шлюбі. Відповідачка самостійно, добровільно розпорядилась своїм правом мешкання у квартирі. Суперечок ніколи не відбувалось , про що свідчить копія дійсної довіреності , яку відповідачка надала позивачці ще у 2006 році , для правильного вирішення необхідних питань з приводу зняття її з реєстрації. За необхідності оформляти субсидію про сплату комунальних платежів кілька років донька надсилала листи - підтвердження про її мешкання у Франції.Оскільки процедура зняття з реєстрації по квартирі вимагає особового звернення до адміністративного відділу і за причини неможливості приїхати відповідачам - донці, онуку особово до міста та самостійно знятися з реєстрації у квартирі та зняти з реєстрації неповнолітніх дітей, позивачка вимушена звертаюсь з таким позовом до суду бо має упорядкувати документи по квартирі для належного оформлення житлових субсидій по сплаті комунальних платежів. Позивача в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У разі неявки відповідача в судове засідання, просила ухвалити заочне рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явились , про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином, причини не явки суду не повідомили. 3-тя особа Орган опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явились, просили слухати справу у відсутність представника 3-ї особи , рішення по справі прийняти з урахування висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР. За таких обставин, суд зі позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу peє. № Н8 -970 від 19.11.1997 року , який складено та завірено Біржею нерухомості та основних фондів «Україна». Зазначений договір зареєстровано КП «ХМБТІ» р.н.П-5-29128 від 26.11.1997 року. У вказані квартирі зареєстровані : позивачка - [PERSON] ,,її чоловік - [PERSON] ,відповідачі: [PERSON] , [INFO] та неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За обставин свого особового життя відповідачка ,яка є донькою позивачки , на початку 2000 років з першим чоловіком [PERSON] , громадянином Алжиру поїхала з країни. Відповідачі не проживають в даній квартирі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має, перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинилися. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, ііористування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 3 79 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Реєстрація відповідачів у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та неповнолітні : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] втратившими право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , як особи, що не проживають без поважних причин строком більше шести місяців, що відповідно є підставою для зняття їх з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного та

Outcome: approved