Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-4). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . На даний час в будинку, крім відповідача та його матері, зареєстровані його племінниця [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що в належному йому будинку відповідач та син останньої не проживають з 2011 року і фактично вони там не проживали ніколи. Договір про тимчасове винаймання житла строком на три роки з відповідачкою укладав покійний батько позивача [PERSON] 15.06.2010 року. Позивач зазначає, що його звернення до суду з позовом обумовлене тим, що у вказаному будинку проживає його престаріла мати, яку, у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я, позивач хоче забрати проживати в [ADDRESS] продати. Але договір купівлі-продажу неможливо оформити до того часу, поки в будинку будуть зареєстровані відповідач та її малолітній син. У зв`язку з чим, на підставі ст. 405 ЦК України позивач просить визнати відповідача та малолітнього сина такими, що втратили право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідач - [PERSON] через канцелярію суду подала заперечення на позов, в якому просила відмовити в позові, посилаючись на не відповідність дійсності фактів, зазначених у позовній заяві та на відсутність правових підстав для звернення до суду по даному питанню у зв`язку з тим, що права дітей на користування житловим приміщенням захищені законом. Відповідач зазначила, що інформація щодо факту її не проживання у вищевказаному будинку з 2011 року є неправдою, не відповідає дійсності, та вказала, що у даному будинку є її особисті речі: телевізор марки «Самсунг», пилосос марки «Самсунг», холодильник марки «Дніпро» та деякі особисті речі її одягу та взуття. Крім того, відповідач вказала, що у зазначеному будинку за власні кошти вона робила ремонт у 2011 році. Також, на думку відповідача, визнання малолітнього сина [PERSON] таким, що втратив право користування порушить його права як малолітньої дитини, оскільки відсутні правові підстави для цього. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради надала висновок про недоцільність визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки це може призвести до суттєвого порушення його законних інтересів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області письмові пояснення по справі не надала. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву, в якій просив розгляд даної справи провести без участі останнього та зазначив, що підтримує позов в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без участі їх представників. Відповідач у дане судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за наявною в матеріалах цивільної справи адресою, на яку неодноразово було направлено повістки про виклик із зазначенням дати, часу, місця розгляду справи. Однак, поштові конверти з рекомендованими повідомленнями поверталися на адресу Чутівського районного суду Полтавської області з відміткою «по закінченню терміну зберігання». Разом з цим в матеріалах справи наявні поштові повідомлення про вручення раніше судових повісток [PERSON] , які були направлені на ту ж адресу. Також, відповідач з`являлася у попередні судові засідання, надавала свої пояснення по справі. Тобто, відповідач обізнана про розгляд судом даної справи та їй була надана можливість подати докази на підтвердження заперечень проти позову. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Тобто суд вжив всіх можливих засобів для того, щоб в належний спосіб сповістити відповідача [PERSON] про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, суд, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними в справі матеріалами. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, допитавши свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.04.2014 р. житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6-7). Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 08.10.2018 року остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 12.10.2018 року останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19,21). Згідно довідки про склад сім`ї №572 від 06.09.2018р., виданої виконкомом Зеленківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 71). Згідно договору про тимчасовий найм житла від 15.06.2010 року [PERSON] надає [PERSON] кімнату житловою площею 48,8 кв. м. строком на три роки (а.с.13). Згідно акту обстеження житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на предмет проживання громадян [PERSON] та сина [PERSON] , складеного 05.09.2018 р., членами комісії встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають з 2011 р. та їх особисті речі відсутні (а.с. 12). Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] разом з сином [PERSON] фактично з 2011 року в житловому будинку не проживають. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що відповідач постійно кожного дня проживає в Полтаві 3-4 роки, може більше, зареєстрована в с. Зеленківка . Свідок зазначила, що відповідач 5 років перебуває в цивільному шлюбі, але [PERSON] раніше приїзджала по місцю реєстрації в с. Зеленківка, допомагала по господарству, садила город, робила ремонт тощо. Свідок вважає, що позивач незаконно і несправедливо хоче зняти з реєстрації останню. Крім того, відповідач у судовому засіданні надавала пояснення, що дійсно зареєстрована в с. Зеленківка Чутівського району і після смерті дідуся приїзджала рідко до місця свого реєстрації. Відповідач підтвердила, що протягом останнього року постійно не проживала за місцем реєстрації, але приїзджала туди, хоча безпосередньо жила в м. Полтаві. В місто Полтаву вона переїхала жити добровільно, дитина навчається там в 13 школі. Останній раз відповідач приїхала до бабусі 12.11.2018 року, однак позивач у некоректній формі висловився щодо її приїзду і перебування там. Відповідач зазначила, що фактично проживає в м . Полтава з цивільним чоловіком та з дітьми, але будинок, де вони проживають, належить матері чоловіка, яка проживає далеко, не в м . Полтаві. У відповідача немає нерухомості. Так в м. Хорол є будинок, що залишився після смерті її матері, але відповідач не вступила в спадщину на дане нерухоме майно. Мати загинула в 2004 році. Відповідач зазначає, що перебуває в декретній відпустці та їй немає, де прописатися самій і прописати дитину. Таким чином, судом встановлено, що відповідач - [PERSON] та малолітній [PERSON] більше року не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів, а саме: визнання права, припинення дії, яка порушує право. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у житловий будинок власника, але на час розгляду справи не є членами його сім`ї. На час розгляду справи встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні ст. 64 та ч. 4 ст. 156 ЖК України, у зв`язку з чим, суд захищаючи права власності позивача, вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком. Безпідставними є твердження [PERSON] про порушення прав малолітнього [PERSON] , оскільки для суду у цьому випадку немає значення те, що дитина є малолітньою, оскільки право користування будинком він втратив одночасно зі своєю мамою. У відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так як указаний будинок не є наразі місцем проживання [PERSON] , що встановлено судом, тому будинок не може бути і місцем проживання малолітнього [PERSON] , який проживає зі своєю мамою, відповідачем [PERSON] . Аналогічна позиція викладена у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №229/3757/15-ц. Крім того, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що позивач будь-яким чином чинив їй та їх малолітньому сину перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач - [PERSON] та малолітній [PERSON] більше року не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] , то у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач разом із малолітнім сином втратили право користування цим житлом. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved