Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про примусове стягнення заборгованості по аліментах та пені за несвоєчасну сплату аліментів. Свій позов мотивує тим, що до 25 червня 2004 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу у них народилась одна дитина, син - [PERSON], [INFO]. 23.02.2009 року Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду № 2-2106 від 19.02.2009 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 250,00 грн. щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2007 року. Вказує, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує свого обов'язку, ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого станом на 01 грудня 2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19580,61 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача в її користь заборгованість по аліментах в розмірі 19580,61 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5920,98 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин хоча, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив суд позов задовольнити. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 23.02.2009 року Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду № 2-2106 від 19.02.2009 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 250,00 грн. щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2007 року. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні повідомлення Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління у [PERSON] станом на 01.12.2015 року існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19580,61 грн. (а.с. 5). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та нормами ЦК України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, на аліментні грошові зобов'язання, що виникли з рішення суду, в силу ч. 5 ст. 11 ЦК України поширюються загальні положення про зобов'язання, встановлені розділом першим книги п'ятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до рішення суду. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст.196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідає загальноприйнятому способу захисту цивільного права. Відповідно до вимог ст. 20 ч. 1 СК України - позовна давність до відносин, врегульованих ст. 196 СК України не застосовується. Аналіз ч.1 ст.196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до розрахунку наданого Другим відділом Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, з 07 лютого 2007 року по грудень 2007 року, з січня 2008 року по грудень 2008 року, з січня 2009 року по грудень 2009 року, з січня 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по грудень 2011 року та з січня 2012 року по 19 грудня 2012 року (до досягнення дитиною повноліття) відповідачем проплат не було здійснено. А тому з 07.02.2007 року по 19.12.2012 року розмір пені від суми несплачених аліментів становить - 5920,98 грн., що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с. 2). Отже, загальний розмір пені за весь період становить 5920,98 грн. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. А тому суд приходить до висновку про наявність вини платника у порушенні виконання зобов'язання та такий повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом. За таких обставин справи та відповідно до зазначеної норми матеріального права, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконував покладені на нього зобов'язання, то з нього підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19580,61 грн. та неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в період з 07.02.2007 року по 19.12.2012 року в розмірі 5920,98 грн., а позовні вимоги - до задоволення. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України в дохід держави слід стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved