Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2013 року на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 286,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 032,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 17 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на сьогодні він не отримує доходів та заробітку, оскільки не має можливості влаштуватися на роботу так як зареєстрований в Автономній Республіці Крим. Позивач вказує, що на даний час він більше піклується про дітей та вирішує питання їх утримання та виховання. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив його задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, вказавши, що на сьогоднішній день є працездатною особою, проте не працює, син проживає разом з ним, по можливості він надає допомогу синові та донці, забезпечуючи їх взуттям та одягом. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що попри рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2013 року про стягнення аліментів, позивач має заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, відповідачка стверджує, що позивач не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей, проте не заперечує фінансової участі позивача у утриманні дітей, але оскільки вона не отриммує аліментів, вважає таку допомогу за недостатню Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2013 року з [PERSON], [INFO], уродженця міста Маріуполя Донецької області, не працюючого, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], було стягнуто аліменти на користь [PERSON], [INFO], уродженки Донецької області м. Докучаєвська, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 286,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 17 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 032,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 17 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснив, що іноді проживає у батька. Позивач надає сину грошові кошти та допомагає у вирішенні побутових питань. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз статті вказує на те, що зобов'язання по утриманню дитини мають тривалий характер. Згодом може виникнути необхідність у зміні розміру коштів, які надаються на утримання. В нормі закріплений вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. Так, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, в нормі закону закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на погіршення свого матеріального стану, у зв'язку з неможливістю влаштуватися на роботу, проте в останій час він почав займатися підприємницькою діяльністю, тому матиме змогу виплачувати борг, крім цього він не бажає виплачувати аліменти, так як вважає що відповідач не буде витрачати ці кошти на дітей. Однак, з матеріалів справи вбачається, що матеріальний та сімейний стан позивача з моменту винесення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 27.09.2013 року не змінилися, тобто позивач не працював та на сьогоднішній день не працює, на утриманні жодних осіб не має, є фізично здоровим чоловіком, а небажання його виплачувати визначені судом аліменти, не є підставою для задоволення позову. Ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, на час розгляду справи, позивач не надав належних доказів, визначених у ч.1 ст. 192 СК України зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я відповідача або позивача, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, також у своїй позовній заяві позивач просить зменшити розмір аліментів тільки на одну дитину до 500 грн. на місяць. Про зменшення аліментів на користь сина, якому 28 жовтня 2015 року виповнюється 18 років, позовна заява вимог не містить. Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed