Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі з 28 липня 1979 року. На теперішній час у них з відповідачкою неповнолітніх дітей немає, спільні діти досягли повноліття. В позові вказує, що стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже більше двадцяти років не проживають як одна сім'я. Він проживає окремо в Хмельницькій області, а відповідачка проживає в м.Чернівці. Вказує, що вони з відповідачкою мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, а тому не здатні підтримувати належну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Між ними припинено ведення спільного господарства та відсутній спільний сімейний бюджет. Вважає, що їх шлюб носить формальний характер, а тому подальше спільне подружнє життя і збереження сім'ї з [PERSON] є не можливим та недоцільним, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. У зв'язку з тим, що відповідачка не бажає разом з ним з'явитись до відділу РАЦС та подати спільну заяву про розірвання шлюбу, він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Примирення та збереження шлюбу між сторонами не можливе та перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі. Призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, спрямував на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, спрямувала на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов про розірвання шлюбу визнала повністю та просили ухвалити рішення, яким розірвати їх з позивачем шлюб. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач позов визнала повністю, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 липня 1979 року у Карачієвецькій сільській раді Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що причиною розпаду сім'ї стало, не підтримання подружжям шлюбних відносин, окреме проживання та не ведення спільного господарства протягом тривалого часу. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сім'ї є неможливим. Шлюб існує формально. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам, а відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 28 липня 1979 року у Карачієвецькій сільській раді Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис №7, необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved