Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, де третьою особою є [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя до відповідача [PERSON] ,посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1981 року. Шлюб зареєстрований відділом запису актів громадянського стану Карапчівської сільської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.09.1981 року зроблено запис №26. Вказує, що перебуваючи в шлюбі, сторонами як подружжям, було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 85,0 кв.м. , в тому числі житловою 51,6 кв.м. (три житлові кімнати), яка розташована в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЧКОБТІ від 05.02.2019 року та технічним паспортом на квартиру. Право власності на вищезазначене нерухоме майно виникло згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Каленюк В.С., реєстровий №3891 та внесено в реєстраційну книгу за №124, дата реєстрації 03.01.2002 року. Як вбачається із довідки ЧКОБТІ №192 від 05.02.2019 року, згідно наявних реєстрових книг та архівної справи на [ADDRESS] право власності зареєстровано за [PERSON] - 1\\2 частини квартири та за [PERSON] - 1\\2 частини квартири. Позивач зазначає, що враховуючи, що спірне нерухоме майно було набуте під час шлюбу, воно відноситься до спільної сумісної власності подружжя і, виходячи з принципу рівності часток, кожному з подружжя, на її думку, належить право на 1\\4 частину вказаного нерухомого майна Стверджує, що в результаті ускладнених стосунків між сторонами, а саме, подачі її чоловіком позову до суду про розірвання шлюбу, провадження по якому наразі зупинено строком на два місяці на підставі ухвали від 18.02.2019 року Вижницького районного суду Чернівецької області, в позасудовому порядку мирним шляхом вирішити питання поділу спільного майна з відповідачем у позивачки немає можливості, тому вона змушена звернутись з відповідним позовом до суду. Вказує, що як вбачається із висновку №496 судової будівельно-технічної експертизи від 04.03.2019 року, ринкова вартість спірної квартири становить 1 353000 грн., в грошовому виразі 1\\4 частка квартири становить із заокругленням 338 000 грн. Крім цього, технічної можливості виділення в натурі часток майна з врахуванням того, що 1\\4 частка квартири належить позивачу, 1\\4 частка квартири належить відповідачу, 1\\2 частка квартири належить доньці [PERSON] не існує, оскільки загальна площа спірної квартири становить 85,0 кв.м., а згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв. м., згідно розрахунку площа 1\\4 частини квартири становить 21,25 кв.м. На основі викладеного, позивач просить суд визнати житлову квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1\\4 житлової квартири [ADDRESS] . Позивач та її представник в судове засідання 16.04.2019 року не з`явились, однак від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 12 вересня 1981 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом запису актів громадянського стану Карапчівської сільської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.09.1981 року зроблено запис №26, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Каленюк В.С., реєстровий №3891, що внесено в реєстраційну книгу за №124, дата реєстрації 03.01.2002 року (а.с.11) відповідачем по справі - [PERSON] та третьою особою [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 85,0 кв . м. , в тому числі житловою 51,6 кв.м . (три житлові кімнати ) , яка розташована в житловому будинку по [ADDRESS] . Вказану квартиру сторони придбали в рівних частках по одній другій частині квартири кожному з них. Наведене також підтверджується довідкою ЧКОБТІ №188 від 05.02.2019 року (а.с.17) та технічним паспортом на квартиру (а.с.14-15). При цьому, згідно довідки ЧКОБТІ №188 від 05.02.2019 року (а.с.17), поточних змін в квартирі немає. Як вбачається із довідки ЧКОБТІ №192 від 05.02.2019 року (а.с.16), згідно наявних реєстрових книг та архівної справи на [ADDRESS] право власності зареєстровано за [PERSON] - 1\\2 частини квартири, [PERSON] - 1\\2 частини квартири. Разом з тим, згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13), 25 травня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] ». Відповідно до висновку №496 судової будівельно-технічної експертизи від 04.03.2019 року, ринкова вартість спірної квартири становить 1 353000 грн., в грошовому виразі 1\\4 частка квартири становить із заокругленням 338 000 грн. Крім цього, технічної можливості виділення в натурі часток майна з врахуванням того, що 1\\4 частка квартири належить позивачу, 1\\4 частка квартири належить відповідачу, 1\\2 частка квартири належить доньці [PERSON] не існує, оскільки загальна площа спірної квартири становить 85,0 кв.м., а згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв. м., згідно розрахунку площа 1\\4 частини квартири становить 21,25 кв.м. Як вбачається з копії ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.01.2019 року (а.с.26), 21.01.2019 року судом було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.02.2019 року (а.с.27) сторонам по справі надано термін на примирення строком на 2 місяці. Також, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.03.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без розгляду (а.с.55). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України). У відповідності до ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Конституційний Суд України в п. 2.1 рішення від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 по справі № 1-8/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України зазначив, що рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 71 СК України передбачає, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, відповідно до вимог законодавства діє презумпція набуття подружжям майна у спільну сумісну власність, а в разі виникнення спору сторона, яка заперечує факт придбання такого майна у спільну власність, повинна довести належними та допустимими доказами його набуття за особисті кошти. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2001 року відповідачем по справі - [PERSON] та третьою особою [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 85,0 кв. м. , в тому числі житловою 51,6 кв.м . (три житлові кімнати ), яка розташована в житловому будинку по [ADDRESS] в рівних частках по одній другій частині квартири кожному з них. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання всієї квартири об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а лише її 1/2 частини, яка була набута відповідачем [PERSON] у власність під час перебування сторін у шлюбі. З огляду на наведене, оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, суд вважає, що слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 1/2 квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що спірне нерухоме майно було набуте сторонами під час шлюбу, воно відноситься до спільної сумісної власності подружжя і, виходячи з принципу рівності часток, суд приходить до висновку, що кожному з подружжя належить право на 1\\4 частину вказаного нерухомого майна. При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд враховує також і ту обставину, що письмового відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень від належним чином повідомленого про дату та місце розгляду справи відповідача до суду не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: partial