Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за розпискою (договором позики) від 19 квітня 2016 року та просив у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань стягнути солідарно з [PERSON] (позичальника) та [PERSON] (поручителя) на його користь борг у сумі 10\~000 доларів США, що станом на день подання позовної заяви 20.02.2017 року становить (згідно курсу, встановленого НБУ) 270\~261,80 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 1 квітня 2021 року було прийняти цивільну справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Бернацького П.В. про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 7 червня 2021 року було відмовлено у задоволенні\~клопотання представника\~відповідача [PERSON] \~-\~адвоката \~ \~ \~ \~Бернацького П.В.\~про зупинення\~провадження у\~справі;\~підготовче провадження\~у справі\~закрито та\~ призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, однак за участі його представника адвоката Бернацького П.В. (т.2, а.с. 127). Представник відповідача [PERSON] адвокат Бернацький П.В. у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченні від 18.04.2017 року (т.1, а.с. 38). Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обгрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. \~ \~ Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти \~виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що 19 квітня 2016 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 35\~000 доларів США, які зобов`язався повернути до 19 травня 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою (т. 1, а.с. 5). 01 червня 2016 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про переуступку права вимоги за розпискою від 19.04.2016 року у сумі 10\~000 доларів США (т. 1, а.с. 6-7). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва, а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, новим кредитором у спірних правовідносинах у частині боргу у розмірі 10\~000 доларів США є позивач [PERSON] . У визначені строки та на день розгляду справи судом борг повернутий не був, доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо валюти стягнення боргу. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня 2019\~року у\~справі №\~373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, позика підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті. Щодо стягнення боргу з поручителя. 20 квітня 2016 року між [PERSON] (далі Кредитор) та відповідачем [PERSON] (далі Поручитель) було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що виникли за договором позики, що підтверджується борговою розпискою від 19 квітня 2016 року (т. 1, а.с. 8-10). Дійсно,\~згідно зі\~ст.\~553,\~554\~ЦК України,\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку;\~поручитель відповідає\~перед кредитором\~за порушення\~зобов`язання;\~у разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники;\~поручитель відповідає\~перед кредитором\~у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки; якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя; якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя; для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Як вбачається з п. 5.3 Договору поруки від 20.04.2021 року, порука припиняється 19 листопада 2016 року, тобто на час розгляду справи судом порука є припиненою, а тому позовні вимоги, заявлені до Поручителя - відповідача [PERSON] , задоволенню не підлягають. Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з саме з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (розпискою) від 19 квітня 2016 року у розмірі 10\~000 доларів США, тобто про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2702,61 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial