Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 18 у будинку № 248 по бульвару Шевченка в місті Маріуполі. В обґрунтування вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу та витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №659691. У лютому 2014 році її чоловік [PERSON] вивіз свої речі, а сам поїхав в невідомому напрямку. З 2013 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, сторони спільне господарство не ведуть, відповідач оплату за комунальні послуги не здійснює. Просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24.09.2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду на 05.11.2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.11.2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Представник позивача за довіреністю [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні вимог, не заперечували проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 659691, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2013 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 18 у будинку № 248 по б-р. Шевченка в місті Маріуполі. Згідно з довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 03-12-9144 від 05.09.2018 року, [PERSON], [INFO], з 02.07.2013 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: б-р. Шевченка, 248 кв. 18, м. Маріуполь, Донецька область. Згідно з актом від 03 вересня 2018 року, виданого КСН «Маяк», [PERSON], зареєстрована у квартирі № 18 у будинку № 248 по б-р. Шевченка в місті Маріуполі та фактично мешкає в цій квартирі самостійно. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, останній добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 150, 163 ЖК Української РСР,

Outcome: approved