Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонаольного управління Міністрерства юстиції (м.Харків) в якому просить зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна [PERSON] [INFO] ,РНОКПП: [NUMBER] , а саме з квартири яка належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: : [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , накладений на підставі постанови серії АА № 424475 від 21.11.2002 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби міста Харкова. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив,що в кінці 2019 року позивачу стало відомо, що все майно його перебуває під арештом, на підставі постанови серії АА № 424475 від 21.11.2002 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби міста Харкова та Першою Нотаріальною конторою Харківської області, внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. 10 грудня 2019 року, позивач звернувся із письмовим запитом до Шевченківській відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області з приводу наявності виконавчого провадження або постанови про накладання заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна. На запит позивача Шевченківськім відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області надано письмову відповідь від 12.12.2019, за номером № 57534,14,6-31, в якій повідомили, що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, за якими боржником є [PERSON] , ІПН [NUMBER] , на примусовому виконанні у відділу не перебувають. 18.02.2020 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції IV. Харків) позивачу надійшла відповідь № 33621/19.6-36 з приводу розгляду заяви позивача від 18.02.2020 про зняття арешту з майна. Відповідно до наданої відповіді в якій зазначено, що згідно перевірки даних авто.матизованої системи виконавчого провадження станом на 18.02.2020 року, виконавчі провадження, за яким боржником є [PERSON] , РНОК1111: [NUMBER] , на примусовому виконанні у відділу не перебуває, у зв`язку з чим правом на зняття арешту за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу, державний виконавець не наділений, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити та розглянути справу за його відсутності позивача . Відповідач в судове засідання не з`явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до вимог ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивматеріалисправи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правиламист. 12 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що в кінці 2019 року позивачу стало відомо, що все майно його перебуває під арештом, на підставі постанови серії АА № 424475 від 21.11.2002 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби міста Харкова та Першою Нотаріальною конторою Харківської області, внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Згідно листа Шевченківського відділа державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 12.12.2019, за номером № 57534,14,6-31 вбачається , що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, за якими боржником є [PERSON] , ІПН [NUMBER] , на примусовому виконанні у відділу не перебувають. Згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків) від 18.02.2020 року № 33621/19.6-36 вбачається , що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 18.02.2020 року, виконавчі провадження, за яким боржником є [PERSON] , РНОК1111: [NUMBER] , на примусовому виконанні у відділу не перебуває. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 4 ст.59 Закону України від 02.06.2016р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження», передбачено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. При цьому частиною 5 цієї ж статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п.2 ст.30 Цивільно-процесуального кодексу України, слідує, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved