Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення з нього на свою користь матеріальної шкоди в сумі 4000 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн., заподіяної неправомірними діями відповідача, мотивуючи тим, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013060250000746 від 10.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідно до постанови слідчого Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області Левківської Ю.М. встановлено, що 10.08.2013 року близько 14 години [PERSON] заподіяв тілесні ушкодження потерпілій [PERSON], а саме: під час сварки, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, штовхнув від себе [PERSON], внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (забій м'яких тканин потиличної ділянки волосяної частини голови, струс головного мозку), які відносяться до легких з короткочасним розладом здоров'я; наявність тілесних ушкоджень у позивача підтверджується висновками судово-медичної експертизи та виписками з медичної картки стаціонарного хворого, тобто заподіяння їх відповідачем позивачу встановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні; через заподіяні тілесні ушкодження позивач отримала стрес та тривалий час знаходилась на лікуванні, у зв'язку з чим понесла додаткові витрати на діагностику, лікування та дієтичне харчування, а також витрати на отримання правової допомоги, а тому вважає, що їй заподіяно збитки - матерільну шкоду - та моральну шкоду, яку оцінює в сумах 4000 грн. та 10000 грн. відповідно, і яку просить стягнути з відповідача, задоволивши позов на підставі ст.23 ЦК України. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити за його безпіставністю та недоведеністю, мотивуючи тим, що відповідач не завдавав позивачу матеріальної та моральної шкоди; кримінальне провадження по факту отримання позивачем тілесних ушкоджень постановою слідчого закрито, висновком № 7 судово-медичної експертизи спростовані доводи потерпілої та підтверджено, що діагнози [PERSON] про забій м'яких тканин потиличної ділянки волосяної частини голови та струс головного мозку встановлювались їй на основі суб'єктивних даних та скарг потерпілої і не грунтуються на достовірних об'єктивних даних. В судовому засідання позивач та представник позивача вимоги та доводи позовної заяви підтримали, просили позов задоволити, з мотивів, наведених в позовній заяві. При цьому у підтвердження позовних вимог та наявності існування обставин вчинення відповідачем неправомірних дій щодо позивача та заподіяння ними позивачу матеріальної та моральної шкоди позивач та її представник покликаються на наявні у матеріалах кримінального провадження № 12013060250000746 висновки експерта № 156, № 210, № 213, № 214, № 275, № 7, протоколи допиту свідків [PERSON] та [PERSON], а також додані до позову та долучені до справи медичну довідку та виписки з медичної картки [PERSON]; крім того, пояснили, що розмір матеріальної шкоди в сумі 4000 грн., складається з витрат на оплату послуг адвоката щодо надання [PERSON] правової допомоги в сумі 2100 грн.; витрат на оплату лікарняної каси в сумі 175 грн. та витрат на лікування і дієтичне харчування позивача в загальній сумі 1725 грн.; розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн. вважають справедливим розміром компенсанції за неправомірні дії відповідача щодо позивача. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити за безпідставністю, з мотивів, наведених у запереченні на позовну заяву, пояснила, що відповідач неправомірних дій щодо позивача не вчиняв, хоча конфлікт між сторонами мав місце, шкоди позивачу не заподіював, вимоги позивача є надуманими та не підтверджуються докази у справі. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. 10.08.2013 року до Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області надійшло повідомлення [PERSON] з приводу того, що 09.08.2013 року близько 14 години [PERSON] завдав їй тілесних ушкоджень. По даному факту було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013060250000746 від 10.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке постановою слідчого від 09.10.2013 року було перекваліфіковано з ч.1 ст.125 КК України на ст.128 КК України, а згодом постановою слідчого 24.12.2013 перекваліфіковано з ст.128 КК України на ч.2 ст.125 КК України. Під час досудового розслідування на підставі проведених судово-медичних експертиз відповідно до висновків експерта № 156 від 16.09.2013 року, № 210 від 30.09.2013 року, № 213 від 30.09.2013 року, № 214 від 30.09.2013 року, № 275 від 19.12.2013 року у [PERSON] було встановлено наявність тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: забій м'яких тканин потиличної ділянки волосяної частини голови та струс головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Як вбачається з протоколу допиту від 16.12.2013 року свідка [PERSON], який є завідуючим Овруцького міжрайонного відділення судово-медичної експертизи Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, діагноз «забій правої половини грудної клітини» був виставлений на основі скарг хворої [PERSON], не підтверджений даними об'єктивних методів дослідження (УЗД - дослідження м'яких тканин грудної клітини), а тому при оцінці тілесних ушкоджень до уваги експертом не брався. Однак на підставі матеріалів кримінального провадження № 12013060250000746 протягом 16-24.01.20.14 року було також проведено комісійну судово-медичну експертизу, в результаті якої складено висновок експерта № 7 від 27.01.2014 року, в якому зафіксовано наступне: «При судово-медичному обстеженні гр.[PERSON] 12.08.2013р. відмічалась припухлість та болючість при пальпації м'яких тканин потиличної ділянки волосяної частини голови. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень та їх слідів виявлено не було. Згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. припухлість та болючість м'яких тканин є суб'єктивною ознакою, не підтверджується об'єктивними даними (наявність синця, садна, рани). Враховуючи вищевказане, відповідно п.4.6 Наказу № 6 України діагноз «Забій м'яких тканин» за ступенем тяжкості тілесних ушводжень не оцінюється. На час звернення [PERSON] до лікаря-невролога 12.08.2013р. поставлений діагноз: «Струс головного мозку», з приводу чого потерпіла знаходилася на стаціонарному лікуванні по 24.08.2013р. і також в ЦРЛ м.Овруч був поставлея діагноз: «Забій правої половини грудної клітки». Вищевказані діагнози були виставлені на підставі суб'єктивних скарг потерпілої (біль голови, загальна слабкість, головокружіння, біль в грудній клітці), не підтверджені об'єктивними даними, якими є видимі тілесні ушкодження (як при огляді судово-медичним експертом так й медичному обстеженні будь-яких видимих тілесних ушкоджень на волосистій частиніголови, грудній клітці виявлено не було) та об'єктивною достовірною неврологічною симптоматикою (в неврологічному статусі об'єктивних даних, які б вказували на черепно-мозкову травму в медичній карті стаціонарного хворого не вказані), а також будь-якими об'єктивними даними, які б вказували на тупу травму грудної клітки, а тому при встановленні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймають. Враховуючи відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у [PERSON] на волосистій частині голови та грудній клітці висловитись про заподіяння їй тілесних ушкоджень за обставин вказаних під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та [PERSON] не представляється можливим». Постановою слідчого від 28.02.2014 року, за клопотанням представника [PERSON], у зв'язку з наявністю розбіжностей у висновках експертизи, у кримільному провадженні було призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено судово-медичним експертам Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. Однак, як пояснили позивач та її представник в судовому засіданні, від проведення цієї експертизи позивач відмовилась, оскільки її проведення в силу поточної робочої завантаженості бюро слід було очікувати три роки. Постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області лейтенанта міліції Левківської Ю.М. від 08.05.2014 року кримінальне провадження № 12013060250000746 від 10.08.2013 року по факту отримання тілесних ушкоджень [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Постанова мотивована тим, що по даному факту відсутня об'єктивна сторона, а саме заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я або незначну втрату працездатності, так як згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи на тілі [PERSON] будь-яких тілесних ушкоджень встановлено не було. Вказана постанова потерпілою не оскаржувалась, прокурором чи слідчим суддею не скасована. Як вбачається з тексту позовної заяви, правовою підставою позовних вимог позивач зазначає ст.23 ЦК України, хоча просить стягнути з відповідача, як моральну, так і матеріальну шкоду, заподіяну їй його неправомірними діями. В судовому засіданні правовою підставою позовних вимог представник позивача вказував норми Цивільного кодексу України, не конкретизуючи їх постатейно. В судовому засіданні сторони визнали, що конфлікт між ними 09.08.2013 року дійсно мав місце; свідків конфлікту не було. Позивач та його представник вважають, що незважаючи на те, що кримінальне провадження постановою слідчого від 08.05.2014 року закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, неправомірні дії відповідача все ж мали місце і ними завдано позивачу збитки у вигляді матеріальної шкоди в сумі 4000 грн., які складаються з: 1) витрат на оплату послуг адвоката щодо надання [PERSON] правової допомоги в сумі 2100 грн. згідно з квитанцією № 1 від 08.05.2014 року про отримання адвокатом [PERSON] від [PERSON] гонорару; 2) витрат на оплату лікарняної каси Овруцької ЦРЛ в сумі 175 грн. згідно з квитанцією від 12.08.2013 року про сплату [PERSON] щомісячного внеску у лікарняну касу за період з 01.02.2013 року по 31.08.2013 року; 3) витрат на лікування і дієтичне харчування позивача в загальній сумі 1725 грн., у підтвердження понесення яких у позивача квитанції чи інші платіжні документи відсутні, а також завдано моральну шкоду в сумі 10000 грн., яку вважають справедливим розміром компенсанції за неправомірні дії відповідача щодо позивача, стверджують, що між діями відповідача та шкодою існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок. Тоді як представник відповідача вважає, що відповідач неправомірних дій щодо позивача не вчиняв; при цьому зокрема покликається на протокол допиту свідка [PERSON] від 09.10.2013 року у кримінальному провадженні (відповідача у цій цивільній справі), з якого, на думку представника відповідача, вбачається, що [PERSON] факту вчинення ним неправомірних дій та своєї вини не визнав. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, з огляду на встановлені дослідженням доказів обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, незалежно від його вини, наявності безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу шкодою, а також розміру заподіяної шкоди, як матеріальної, так і моральної, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 4000 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн. слід відмовити. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: dismissed