Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсною додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору. В обґрунтування своїх вимог представник позивача [PERSON] посилається на те, що 21 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №DNН0АN0200174, відповідно до умов якого [PERSON] повинен був отримати кошти в розмірі 17 445, 43 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 323,65 грн., винагороди за проведення додаткового моніторингу, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів. В зв'язку з тим, що позивач не зміг вчасно сплачувати щомісячні платежі, йому в березні 2013 року було запропоновано представником банку укласти додаткову угоду, згідно якої йому пообіцяли списати всі борги, які виникли в період з дати надання кредиту до підписання додаткової угоди та продовжити дату остаточного погашення заборгованості. У зв'язку з чим, [PERSON] змушений був укласти додаткову угоду для того, щоб відстрочити сплату заборгованості за кредитним договором, однак дана додаткова угода є незаконною, так як порушені його права, як споживача фінансових послуг, а умови додаткової угоди є несправедливими, так як її укладення не привело до зменшення кредитного боргу у порівнянні з первинними умовами, на яких укладався та виконувався кредитно-заставний договір. Також, всупереч принципу добросовісності, наслідком угоди є істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на його шкоду, як споживача фінансових послуг. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення у яких вважав пред'явлені вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] із застосуванням терміну позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсною додаткову угоду №1 до кредитно-заставного договору №DNН0АN0200174 від 21 березня 2008 року, укладену 21 березня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», оскільки умови даної угоди є несправедливими та порушують права позивача. Так, згідно статті 69 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати недійсним додаткову угоду №1 від 21 березня 2013 року до договору №DNН0АN0200174 від 21 березня 2008 року, у зв'язку із порушенням прав споживача на час укладення договору. Тобто, правовідносини за спірним договором (додатковою угодою) виникли саме 21 березня 201З року і обставини укладення та визначення змісту умов додаткової угоди до основного договору були відомі [PERSON] починаючи з 21 березня 2013 року, і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом лише 02 вересня 2016 року (що підтверджується відповідною відміткою канцелярії суду), після спливу майже 3,5 років з дати укладення спірної додаткової угоди, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у 3 (три) роки). Разом з ти, суду не надано доказів того, що [PERSON], пропущено термін звернення до суду з даним позовом з поважних причин, крім того позивач у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою. У відповідності до ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вимоги [PERSON] пред'явлені у позові до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» про визнання недійсною додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору, підлягають залишенню без задоволення у зв'язку зі спливом терміну позовної давності. Відповідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача, стягнувши з нього на користь Держави суму судового збору у розмірі - 551,20 грн.

Outcome: approved