Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 30 травня 2009 року Комунарською сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 4. Позовні вимоги мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття позивачки, вона перебуває в стані постійного стресу. Відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні сім'ї. Сімейно - шлюбні відносини між ними припинені з липня 2017 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач вважає, що збереження сім'ї неможливо, і суперечить їх інтересам, бажає створити нову сім'ю. Спору щодо розподілу спільного майна та місце проживання дитини не мають. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2018 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, рішення по справі ухвалити в підготовчому засіданні, місце проживання дитини залишити з нею. Судові витрати залишити за її рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглядати без його участі, позов визнає повністю та просить рішення по справі ухвалити в підготовчому засіданні. Сімейно - шлюбні відносини між ними припинені з липня 2017 року. Також, не заперечує після розірвання шлюбу місця проживання малолітнього сина залишити з матір'ю. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30 травня 2009 року Комунарською сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 4., про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 30 травня 2009 Комунарською сільською радою Харківського району Харківської області . В зв'язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]» змінено на «[PERSON]». Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 08 вересня 2016 Комінтернівським районним у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 12. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю позивачем по справі. Сторони стверджують, що спору між ними про місце проживання малолітньої дитини, поділу майна немає, відповідач позов визнав повністю. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, стверджують у заявах, що сімейно - шлюбні відносини припинені з липня 2017, сім'я існує формально, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про місце проживання дитини, з представлених суду відомостей, не вбачається, а також не вбачається з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати залишити за рахунок позивача - [PERSON].

Outcome: approved