Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 45000грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2015 року близько 18год. 30хв. [PERSON] на ділянці 1км. + автодороги у с.Щаснівка Підволочиського району Тернопільської області перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля «ВАЗ 2106», р.н.[NUMBER] та розпочав рух транспортного засобу із встановленими на передню вісь автомобіля шинами різних моделей з різними малюнками протектора, керуючи технічно несправним автомобілем, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно зреагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, виїзд на яку можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, та допустив зіткнення з автомобілем «Ford Sierra», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль та завдано тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки на межі її верхньої і середньої третин. У зв'язку із тим, що цивільна відповідальність винної у ДТП особи, [PERSON], була застрахована за полісом обов'язкового страхування серії АЕ4123163 від 01.05.2015року у відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», він звернувся до вказаної страхової компанії з метою відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, визначеної відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №349/15 від 13.12.2015року, як власнику пошкодженого автомобіля «Ford Sierra», р.н. [NUMBER], проте, у відшкодуванні такої шкоди йому було відмовлено, мотивуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 05.07.2015 p., а письмова заява надійшла лише 29.09.2017 р., тому у ПрАТ «СК «Уніка» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування. Не погоджуючись із вказаною відмовою, просить стягнути із ПрАТ «СК «Уніка» 45000грн. страхового відшкодування, так як вважає, що сам факт порушення особою, яка має право на отримання відшкодування, визначеного законом строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просив задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив, та додаткових поясненнях. Представник ПрАТ «СК «Уніка» в судове засідання не з'явився, подано відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Як вбачається з ухвали Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.11.2016року [PERSON] 05 липня 2015 року, близько 18.30 год. в порушення вимог п.2.9 (а), п.п.2.3. (а) 31.4.5. (г), 2.3 (б) ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння середнього ступеня, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля «ВАЗ 2106», реєстраційний номер [NUMBER], а розпочав рух транспортного засобу із встановленими на передню вісь автомобіля шинами різних моделей з різними малюнками протектора, керуючи технічно несправним автомобілем, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно зреагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, на ділянці 1 км + 300 м автодороги, що у с.Щаснівка Підволочиського району Тернопільської області, в порушення вимог п.п. 10.1. та 11.3. ПДР України, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, виїзд на яку можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, допустив зіткнення керованого автомобіля з автомобілем «Ford Sierra», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Таким чином, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, проте судом встановлено, що обвинувачений вчинив необережний злочин середньої тяжкості, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, у вчиненому щиро розкаявся, відшкодував заподіяні збитки потерпілому в частині моральної шкоди у повному обсязі та підтримав клопотання про закриття відносно нього кримінального провадження, тому суд кримінальне провадження №12015210150000204 від 06.07.2015року закрив у зв'язку з примиренням винного з потерпілим. Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього буди неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, факт вчинення ДТП, з вини [PERSON] та виникнення цивільно-правових наслідків підтверджується ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.11.2016року. Приписами ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Цивільна відповідальність винної у ДТП особи, [PERSON], була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АЕ4123163 від 01.05.2015року у ПрАТ «СК «Уніка». Згідно п.9.1 та п.9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. В силу вимог ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №349/15 по матеріалам кримінального провадження складеного 13.12.2015року, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ford Sierra», д.р.н. [NUMBER], внаслідок ДТП, станом на 05.07.2015року становить 45000грн. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог ст.6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Поряд з цим, обов'язок страховика по виплаті страхового відшкодування не є безмежним, і згаданий вище Закон, покладаючи цей обов'язок на відповідача, одночасно наділяє його правом переконатись та перевірити, чи подія відноситься до страхового випадку, і такому праву страховика, виходячи з вимог ст. 33-1 Закону, кореспондується обов'язок учасників ДТП сприяти в проведенні розслідування. Кваліфікуючою ознакою страхового випадку, як події, яка породжує обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування, виходячи зі змісту ст. 6 Закону, є цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, яка може виникати виключно за наявності вини такої особи у настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. 29.09.2017року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Уніка» із заявою про виплату матеріального збитку, завданого йому у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу «Ford Sierra», д.р.н. [NUMBER], що належить [PERSON] (яким 19.08.2017року надано довіреність [PERSON]), внаслідок ДТП, що сталася 05.07.2015року за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 29.10.2017року ПрАТ «СК «Уніка» надіслано [PERSON] листа, яким повідомила, що його заява від 29.09.2017року про виплату страхового відшкодування розглянута, правові підстави для виплати страхового відшкодування відсутні оскільки що дорожньо-транспортна пригода відбулась 05.07.2015 p., а письмова заява надійшла лише 29.09.2017р. Як на підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування, відповідач посилається на п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, підставою для відмови є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причинпро настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, судом встановлено, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу є безпідставною, оскільки [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 липня 2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки на межі її верхньої і середньої третин, які належать до середньої тяжкості, та впродовж 2015-2016 року переніс декілька операцій, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого від 25.09.2015 p., 15.02.2016 p., 14.04.2016 р., з чого можна прийти до висновку, що його стан здоров'я був незадовільний, що призвело до незручностей завданих тривалим лікуванням, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Окрім того, Підволочиським районним судом Тернопільської області здійснювався розгляд справи відносно [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України і лише після встановлення його вини, потерпілий [PERSON] міг звернутися до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а враховуючи, що ухвала суду про закриття кримінального провадження №12015210150000204 від 06.07.2015року відносно [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв'язку з примиренням винного з потерпілим та звільнення його від кримінальної відповідальності, винесена 23.11.2016року, тобто присічний річний строк з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, впродовж якого потерпілий мав би подати заяву, минув. Таким чином, у [PERSON] існували об'єктивні та поважні причини, через які він не міг звернутись до ПрАТ «СК «Уніка» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування протягом законодавчо визначених строків. Також суд зауважує, що позивач документально підтвердив викладені вище обставини, тому про поважність причин відповідач не міг бути не обізнаний, натомість відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування мотивуючи лише тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 05.07.2015 p., а письмова заява надійшла 29.09.2017р. Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в розмірі 45000грн. підлягають задоволенню. Визначаючи розмір судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80грн. судового збору сплаченого ним при зверненні із позовною заявою, в решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд вважає слід відмовити за недоведеністю обсягу та доказів на підтвердження стягуваної суми.

Outcome: partial