Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та просить визнати заповіт складений його батьком [PERSON] 04 лютого 2008 року та посвідчений нотаріусом Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Левицькою Г.В. недійсним. Також просить поновити йому строк для звернення з даним позовом до суду. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] покликаться на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який за життя був власником будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS]. Після смерті матері та батька він являється єдиним спадкоємцем вказаного будинковолодіння, оскільки до дня їх смерті проживав і надалі проживає у вказаному будинковолодінні. Однак, в процесі розгляду справи про поділ майна подружжя у 2016 році він дізнався про те, що існує заповіт складений нібито його батьком 04.02.2008 року, відповідно до якого батько все майно, яке на день смерті буде належати йому, заповів в рівних долях йому - [PERSON] та його колишній дружині [PERSON] - відповідачці по справі. Позивач вважає, що його батько не міг скласти такий заповіт, оскільки за життя фактично подарував йому вказане будинковолодіння. Крім цього, батько за життя не вмів ні читати ні писати. Натомість як вбачається з тексту оспорюваного заповіту, такий був посвідчений нотаріусом Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Левицькою Г.В., а до його підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Про те, що батько [PERSON] був неграмотим, не вмів ні читати ні писати, було встановлено рішенням Рожнятівського районного суду від 21 грудня 2016 року, а тому такий заповіт можна було посвідчувати тільки у присутності свідків. Про існування даного заповіту він дізнався тільки під час судового розгляду справи у 2016 році про поділ майна подружжя, а тому вважає що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, який підлягає поновленню. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обгрунтування позовних вимог за зустрічним позовом відповідач покликається на те, що 07 лютого 2012 року помер її свекор [PERSON], який за життя, а саме 04 лютого 2008 року склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів у рівних долях їй та позивачеві [PERSON] Вона фактичо прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки проживала разом з ним у спадковому домоволодінні до дня його смерті та залишалася там проживати після його смерті. З метою оформлення спадщини 30 грудня 2016 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном, а тому змушена звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили визнати заповіт складений [PERSON] 04.02.2008 року недійсним, оскільки [PERSON] був неграмотною людиною, що підтверджується рішенням Рожнятівського районного суду від 21 грудня 2016 року, відповідними документами та свідками. Це свідчить про те, що оспорюваний заповіт складений з порушенням процедури його складення та посвідчення, за відсутності свідків, як це передбачено законом, що є неприпустимим, а тому такий заповіт слід визнати недійсним. У зустрічному позові [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно просили відмовити, оскільки вважають заповіт від 04 лютого 2008 року недійсним, а тому відсутні підстави для визнання за відповідачкою [PERSON] права власності на 1/2 частину спадкового будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, належним чином про місце і час розгляду справи були повідомлені. Однак будучи раніше допитаними в судовому засіданні проти первісного позову заперечили просили у задоволенні такого відмовити, оскільки вважають, що заповіт від 04 лютого 2008 року складений у відповідності до інструкціі про порядок вчинення нотаріальних дій, жодних порушень закону при його складенні чи посвідченні немає. Крім цього, на підтримання зустрічного позову відповідач [PERSON] пояснила, що проживала з позивачем [PERSON] до серпня 2016 року, після чого розлучилася. Про існування заповіту вона дізналася на весні 2008 року, коли приїхала з Росіі, де перебувала на заробітках разом з позивачем [PERSON] Останньому було відомо про даний заповіт, так як свекруха тримала його в себе і дала їм його прочитати ще у 2008 році. [PERSON] за життя був грамотною людиною, вмів писати та читати, оскільки отримував пенсію, рахував гроші, про що розписувався у відомостях. Ще за життя, свекруха розповідала їй що писала чоловікові [PERSON] листи, що також свідчить про те, що останній вмів читати. Оскільки заповіт є законним, тому вона має право на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Просила зустрічний позов задоволити, а у задоволенні первісного позову відмовити. Представник третьої особи - нотаріус Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Левицька Г.В. проти первісного позову заперечила, пояснила що при посвідченні заповіту від 04 лютого 2008 року складеного [PERSON] нею дотримано вимог закону та інструкції щодо порядку вчинення нотаріальних дій. При оформленні заповіту нею було встановлено дієздатність особи [PERSON] Жодних відомостей про те, що останній був неграмотною особою вона не мала. Якщо людина неграмотна, вона вислуховує її та у присутності двох свідків складає заповіт, зачитує його вголос. Чи читав [PERSON] заповіт вона не пам'ятає, так як з часу складення заповіту пройшов тривалий час. Про скасування заповіту ніхто не звертався, а тому заповіт є чинним. Щодо зустрічного позову покладається на розсуд суду. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. В силу вимог статей 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, згідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України, встановлено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частина 4 статті 207 ЦК України передбачає, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до пунктів 157, 158 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами (чинній на час виникнення спірних правовідносин), на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Аналогічні положення містяться в ст. 1253 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 80 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року. (а.с.8) Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] був батьком позивача [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як вбачається з оспорюваного заповіту від 04 лютого 2008 року, що посвідчений нотаріусом Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Левицькою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 167, [PERSON] все своє майно в рівних долях заповів [PERSON] та [PERSON]. (а.с.13) З тексту вказаного заповіту вбачається, що заповіт прочитаний заповідачем [PERSON] та ним підписаний. Разом з тим, рішенням Рожнятівського районного суду від 21 грудня 2016 року у справі № 350/983/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним встановлено, що [PERSON] був неграмотний. (а.с.14-17) Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Про те, що [PERSON] був неграмотний ствердили ряд свідків. Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що добре знав померлого [PERSON], оскільки він являвся братом дружини померлого [PERSON] і вони з ним тісно спілкувалися. Знає його з того часу коли [PERSON] служив у армії. Після служби в армії, останній тривалий час працював на лісопильних роботах в Латвії. З впевненістю може сказати, що останній був неграмотною людиною, ніколи в школу не ходив, з малих років працював у людей на господарстві та на польових роботах. Листи, які йому приходили не читав, а читали люди, оскільки він не вмів читати. Гроші і документи віддавав своїй дружині. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] проживав з ним по сусідству, доводився йому швагром. Вони разом часто ходили на вечорниці. Йому достовірно відомо, що [PERSON] був неграмотною людиною, так як до школи не ходив, оскільки з малих років слугував у людей в іншому районі. Його батьки теж були неграмотними. Стверджує, що [PERSON] не міг навчитися ні писати ані читати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебувала з [PERSON] в дружніх відносинах, так як її чоловік та дружина [PERSON] були рідним братом і сестрою. [PERSON] їм завжди допомагав по господарству, оскільки був працьовитий. Їй добре відомо, що [PERSON] до школи не ходив, писати і читати не вмів, оскільки з раннього дитинства його відвезли в м. Тернопіль, де він служив у людей. Коли померла дружина [PERSON], то останній звертався до неї за допомогою, зокрема і щодо прочитання документів, які залишились після смерті його дружини. Свідок [PERSON] пояснив, що він являється братом [PERSON] Ствердив, що останній був неграмотним, оскільки до школи ніколи не ходив, читати і писати не вмів. З раннього дитинства батьки його відвезли працювати у інших людей. Після служби в армії вони разом їздили у відрядження на заробітки. Він від імені брата [PERSON] писав листи, а також читав їх. Пенсію йому приносила поштарка, і він не міг її порахувати. До дня смерті був здоровим, самостійно ходив до магазину та лікарні, однак чи міг він підпистати заповіт не знає. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON], який який помер [INFO] року був неграмотний. Аналізуючи зібрані по справі докази судом встановлено, що при складенні заповіту, нотаріусом Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори недотримано вимог ч. 2 ст. 1248, ч. 2 ст. 1258 ЦК України та пунктів 157, 158 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки [PERSON] був неграмотний, заповіт посвідчений за відсутності свідків, вголос прочитаний свідками не був, та не містить їх підписів, а тому вимоги про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню. Що стосується зустрічного позову, суд вважає, що даний позов до задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, пред'являючи позов про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, позивач [PERSON] покликається на те, що [PERSON] склав в її користь та в користь [PERSON] заповіт, яким заповів їм все своє майно в рівних долях, а тому вона має право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до ст. 1223 цього кодексу, право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи, що заповіт від 04 лютого 2008 року судом визнано недійсним, а тому вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/2 спадкового домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що вимога позивача про поновлення строку звернення із даним позовом до суду є підставною та підлягає до задоволення, оскільки позивачеві [PERSON] про існування оспорюваного заповіту стало відомо в 2016 році в процесі розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним,.

Outcome: dismissed