Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що з 04.10.2004 року вона працювала головним спеціалістом сектору відшкодування шкоди потерпілим Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Володарсько-Волинському районі. 01.03.2018 року у відповідача вона отримала трудову книжку із записом про її звільнення з 18.01.2018 року. Про скорочення посади її ніхто не попереджав та не ознайомлював з відповідним наказом. З 18.12.2017 року по 17.01.2018 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні. 20.12.2017 року її ознайомили та вручили копії: наказу № 439-к від 19.12.2017 року про звільнення з 29.12.2017 року, розрахунку відпустки та розрахунок матеріальної допомоги на підставі вказаного наказу. У період тимчасової непрацездатності, 03.01.2018 року поштовим зв`язком вона отримала лист від 29.12.2017 року у якому було повідомлено що її звільнення буде проведено в перший день після закінчення тимчасової непрацездатності, до якого додано копію наказу від 29.12.2017 року № 495-к про звільнення в перший день після закінчення тимчасової непрацездатності, копію наказу від 19.12.2017 року № 439-к та копію повідомлення від 27.12.2017 року № 400 про нараховані суми. Однак, наказ № 439-к від 19.12.2017 року про звільнення з 29.12.2017 року відповідачем не скасований. З 18.01.2018 року по 06.02.2018 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Житомирській обласній клінічній лікарні, з продовженням амбулаторного лікування з 07.02 по 19.02.2018 року включно. 20.02.2018 року вона вийшла на роботу до якої її не допустили. Від отримання трудової книжки вона відмовилась, оскільки у ній були внесені записи олівцем, які при ній стерли гумкою і почали вносити записи про звільнення. Тоді ж, їй було вручено копію наказу № 02-10-к від 22.01.2018 року, у якому датою її звільнення слід вважати 18.01.2018 року. Також, 20.02.2008 року у неї відмовились приймати листки непрацездатності. 21.02.2018 року вона направила відповідачу листки непрацездатності рекомендованим листом та заяву від 21.02.2018 року про скасування наказу № 02-10-к від 22.01.2018 року. Після отриманого стресу вона захворіла і 01.03.2018 року отримала у відповідача копію листа від 28.02.2018 року, як відповідь на її заяву від 21.02.2018 року та трудову книжку. У зв`язку із чим вважає, що вона звільнена незаконно. Позивач просить суд: визнати незаконними та скасувати накази відповідача: № 439-к від 19.12.2017 про звільнення з роботи з 29.12.2017, № 495-к від 29.12.2017 про зміну дати звільнення, № 02-10-к від 22.01.2018 про проведення остаточного розрахунку при звільненні; визнати незаконним та скасувати запис № 29 в трудовій книжці про звільнення з посади з 18.01.2018 на підставі наказу № 495-к від 29.12.2017; поновити її на роботі з 18.01.2018; стягнути з відповідача на її користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.01. 2018 р. по день ухвалення судового рішення по 485,69 грн. за кожний робочий день, середній заробіток за 5 днів перебування її на лікарняному з 18.01.2018, страхові виплати по листкам непрацездатності за період з 18 січня по 19 лютого 2018 р. включно, матеріальну допомогу у розмірі 6600,00 грн. у зв`язку з її 50-річчям, завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 50\~000,00 грн. та стягнути судовий збір на користь держави. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25.06.2018 року [PERSON] , відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого засідання. 17.07.2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник заперечує проти задоволення позову. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.10.2018 року [PERSON] , позовну заяву [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області про поновлення на роботі залишено без руху для сплати судового збору. 19.10.2018 року на виконання вимог ухвали від 18.10.2018 року, позивачем [PERSON] надана квитанція про сплату судового збору. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 14.02.2019 року [PERSON] , закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до розгляду по суті. 10.06.2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати накази відповідача: № 439-к від 19.12.2017 р. про звільнення з роботи з 29.12.2017 року, № 495-к від 29.12.2017 року про зміну дати її звільнення з 18.01.2018 року, № 02-10-к від 22.01.2018 про проведення остаточного розрахунку при звільненні; визнати незаконним та скасувати запис № 29 в її трудовій книжці серії [NUMBER] про звільнення з посади з 18.01.2018 року на підставі наказу № 495-к від 29.12.2017 року; поновити на роботі з 18 січня 2018 р. на посаду головного спеціаліста страхових виплат та медико-соціальних послуг відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Хорошівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 січня 2018 року по день ухвалення судового рішення по справі у розмірі середньоденного заробітку в сумі 485,69 грн. за кожний робочий день; стягнути з відповідача на її користь передбачену колективним договором матеріальну допомогу у зв`язку з її 50-річчям у розмірі місячного окладу в сумі 4550,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь завдану мені моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір за подачу позову в сумі 704,80 грн. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.08.2020 року, справу після повторного автоматизованого розподілу прийнято до провадження судді Збаражського А.М., визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 07.09.2020 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 07.09.2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначає, що позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області відповідно до наказу №232-к від 01.08.2017 року. 25.10.2017 за №10-187 та 19.12.2017 року за №10-1270 на виконання наказу від 24.10.2017 №90-ос, позивачу було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступили в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомився під підпис двічі без заперечень. 20.12.2017 року позивач ознайомлена з наказом № 439-к, у якому вона підлягає звільненню 29.12.2017 року, однак станом 29.12.2017 року позивач перебувала на лікарняному, тому 29.12.2017 року був виданий наказ № 495, яким дату звільнення позивача перенесено на перший день виходу з лікарняного. При звільненні позивачу виплачені всі суми, які належали їй на день звільнення в тому числі і матеріальна допомога. Звільнення працівника відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. Також зазначено, що позивач не підпадала під категорію працівників, яким передбачена виплата матеріальної допомоги до ювілейних дат. Просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимогах у повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві та у заяві про\~зменшення позовних\~вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила повністю відмовити у задоволенні позову. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9\~(із змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15), діяльність судів по розгляду справ про трудові спори повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі,

Outcome: partial