Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно приміщення магазину по торгівлі змішаними товарами в с.Пиріжна по вул.Гончарній, 193 Кодимського району Одеської області. В своєму позові позивач вказала, що 22 червня 2012 року рішенням виконавчого комітету Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області №39 їй був наданий дозвіл на збір документів для будівництва зазначеного магазину. 26 вересня 2012 року рішенням цієї ж сільської ради №51 їй був наданий дозвіл на виконання проектно-вишукувальних робіт по розташуванню будівлі цього магазину. Рішенням вказаної сільської ради №78 від 25 грудня 2012 року позивачеві надано згоду на оформлення права власності на приміщення спірного магазину. Після цього позивач звернулась до реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції з заявою про державну реєстрацію цього нерухомого майна та права власності на нього, однак отримала відмову у вчиненні цих реєстраційних дій. З цих підстав позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на спірний обєкт нерухомого майна, тому просила свій позов задовольнити. В судове засіданні позивач не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. Свій позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, але надав до суду письмову заяву №05-06/281 від 31 жовтня 2016 року, в якій заявлений позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~ У звязку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі позивача та представника відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву позивача та долучені до неї письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує законних прав і інтересів сторін та третіх осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, окрім іншого, є визнання права. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно (річ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Це право включає в себе володіння, користування та розпорядження майном (ст.317 ЦК України). Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Виходячи із змісту частин 1 та 2 ст.331, ч.1 ст.128 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Судом встановлено, що 22 червня 2012 року рішенням виконавчого комітету Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області №39 позивачеві [PERSON] наданий дозвіл на попередній збір документів для розміщення магазину по торгівлі змішаними товарами в с.Пиріжна по вул.Гончарна, 193 Кодимського району Одеської області. 26 вересня 2012 року рішенням цієї ж сільської ради №51позивачеві був наданий дозвіл на виконання проектно-вишукувальних робіт по розташуванню приміщення вказаного магазину. Рішенням вказаної сільської ради №78 від 25 грудня 2012 року позивачеві [PERSON] надано згоду на оформлення права власності на приміщення спірного магазину. У вересні 2016 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №001367, виданий 31 січня 2013 року атестаційною архітектурно-будівельною комісією міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України) виготовлено технічну документацію на вказаний обєкт нерухомого майна (технічний паспорт), відповідно до якого приміщення магазину відповідає державним будівельним нормам та може надійно і безпечно експлуатуватись. За змістом ст.331 ЦК України та ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» визнанню права власності на новостворене нерухоме майно повинно передувати прийняття його в експлуатацію. З позову [PERSON] вбачається, що у державній реєстрації спірного магазину та права власності на нього позивачці відмовлено. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивач самостійно за власні кошти побудувала приміщення спірного магазину, який відповідає будівельним нормам та правилам, а також містобудівним вимогам та вимогам пожежної безпеки, придатний до безпечної експлуатації і може використовуватись за призначенням; Пиріжнянська сільська рада Кодимського району, як власник земельної білянки під будівлею магазину, не заперечує проти позову; питання щодо прийняття приміщення магазину в експлуатацію було предметом розгляду компетентного органу, іншого способу оформлення позивачем права власності на магазин, окрім як в судовому порядку, немає, суд приходить до висновку, що можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності на приміщення магазину по торгівлі змішаними товарами, загальною площею 63.1 кв.метри, розташованого в с.Пиріжна по вул.Гончарній, 193 Кодимського району Одеської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved