Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] В липні 2015 році в зазначеній квартирі був зареєстрований співмешканець доньки позивача - [PERSON], [INFO]. Проте з серпня 2015 року до теперішнього часу він фактично не мешкає за даною адресою, його особових речей у квартирі немає. З серпня 2015 року та до теперішнього часу позивач вимушений сплачувати за відповідача комунальні послуги. Його реєстрація у квартирі, створює для позивача додаткові матеріальні витрати. Вважає, що оскільки відповідач не мешкає у спірній квартирі більш ніж один рік, то він втратив право на користування житловим приміщенням. Просив суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні своїх позовних вимог, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до суду не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Відповідач [PERSON], 1990 року народження зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 14.07.2015 року (а.с. 14, 18). 27 липня 2017 року, представником ОСББ «Світлий-4» [PERSON] за участю сусідів [PERSON], [PERSON] складений акт, згідно з яким [PERSON], 1990 року народження, не мешкає у квартирі номер [ADDRESS] з серпня 2015 року (а.с. 15). Вказані обставини та факт непроживання відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивача знає як сусіда, знала його матір. Відповідача бачила лише місяць приблизно у 2015р., з тих пір вона його не бачила, він не мешкав у спірній квартирі, відповідач виїхав з жінкою, куди - їй невідомо. Зараз у цій квартирі ніхто не мешкає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що сторони по справі - це її сусіди, вона мешкає у квартирі [NUMBER] цього будинку. Відповідач у[NUMBER] квартирі не мешкає з серпня 2015р. по теперішній час. З того часу відповідача жодного разу не бачила. Зараз у цій квартирі ніхто не мешкає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 41 Конституції України гарантує право кожного на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст.391 ЦК України, визнається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При з'ясуванні причин відсутності відповідача [PERSON] у квартирі, належній позивачу, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувався спірною квартирою та був відсутнім, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з серпня 2015 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою номер [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved