Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Пологівського районного суду Запорізької області з даним позовом, який в подальшому уточнила. В уточненому позові вона зазначила, що 24 вересня 2019 року приватний нотаріус Харківського МНО Харківської області Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис №7592 щодо стягнення на користь відповідача коштів у сумі 3437,56 грн. за кредитним договором №1666/2645CLBPT, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» 11 січня 2013 року. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося до приватного виконавця Табінського Олега Володимировича щодо відкриття виконавчого провадження. Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №61727584 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №14871 від 29 квітня 2020 року щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] у загальній сумі боргу 2190,66 грн., де 1718,78 грн. - на рахунок погашення заборгованості перед відповідачем; 171,88 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 300,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. Цю постанову було надіслано до КУ Новофедорівська ЗОШ І-ІІ ступенів Пологівської міської ради, де позивач [PERSON] отримує заробітну плату, та до ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Пологівське об`єднання УПФУ), де [PERSON] отримує пенсію. Позивач [PERSON] зазначає, що її права були порушені незаконними нотаріальними діями приватного нотаріуса Харківського МНО Харківської області Остапенка Є.М. при вчиненні виконавчого напису №7592 від 24 вересня 2019 року, а саме: не доведена безспірність заборгованості, а також перевищено строк позовної давності три роки відповідно ст.88 гл.14 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис №7592 був вчинений нотаріусом 24 вересня 2019 року по кредитному договору №1666/2645CLBPT, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» 11 січня 2013 року, строк дії якого 3 роки. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №7592, вчинений 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., на підставі якого відкрито виконавче провадження №61727584 від 06 квітня 2020 року щодо примусового стягнення коштів із позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Позивач [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилась, але надала письмову заяву, в якій просить судове засідання провести без її участі без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у справі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а також третя особа - приватний виконавець Табінський О.В., двічі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в суді, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень на їх ім`я та інформація з сайту Укрпошти щодо отримання поштового відправлення, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за їх відсутності до суду не зверталися, відзив та пояснення щодо позову не подали. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача та третьої особи за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, ненадання відповідачем та третьою особою Табінським О.В. відзиву на позов і пояснень щодо позову, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 січня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника №1666/2645CLBPT, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8260,00 грн. із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 12% річних. Кінцевою датою повернення кредиту є 14 січня 2016 року. Вказане підтверджується копією кредитного договору, долученою до матеріалів справи. 24 вересня 2019 року приватний нотаріус Харківського МНО Харківської області Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис №7592 щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 3437,56 грн. за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» 11 січня 2013 року. У той же час, ні відповідачем, ні третьою особою не було надано до суду жодного документа про перехід від ПАТ «Платинум Банк» до відповідача права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором, як і не було надано жодного документа на підтвердження існування заборгованості позивача перед цим банком за вказаним кредитним договором. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно із частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої вказаної статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до кредитного договору №1666/2645CLBPT від 11 січня 2013 року його сторони строк договору визначили, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, а також погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, відповідно до п. 1.2 кредитного договору №1666/2645CLBPT від 11 січня 2013 року кредит надавався на строк 36 платіжних періодів зі сплатою 12 відсотків річних. Кінцева дата повернення кредиту - 14 січня 2016 року. Повернення кредиту та сплату відсотків позивач мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи ПАТ «Платинум Банк» у строк із 06 до 11 числа кожного місяця кошти на погашення заборгованості упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 платіжних періодів - до 14 січня 2016 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, в межах строку кредитування до 14 січня 2016 року [PERSON] мала, зокрема, повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами 06 до 11 числа кожного місяця. Починаючи з 15 січня 2016 року, [PERSON] мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги банком, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У той же час, відповідачем та третьою особою не було надано до суду розрахунку заборгованості, яка була стягнута за оскаржуваним виконавчим написом, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність проведених розрахунків, а також встановити період виникнення заборгованості та її складові. Крім того, у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2 і ч.4 ст. 267 ЦК України). За вимогами про стягнення заборгованості законом встановлено трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що кінцевою датою повернення кредиту є 14 січня 2016 року, тому є підстави вважати, що виконавчий напис №7592 від 24 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Остапенком Є.М. з порушенням строку позовної давності, про що зазначає позивач у позовній заяві. Наведене, у свою чергу, не дає можливості говорити про безспірність позовних вимог, заявлених до стягнення з позивача. Крім того, 29 квітня 2020 року приватним виконавцем Табінським О.В. винесено дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №61727584 про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 3437,56 грн., які скеровано до виконання до КУ Новофедорівська ЗОШ І-ІІ ступенів Пологівської міської ради, де позивач [PERSON] отримує заробітну плату, та до ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Пологівське об`єднання УПФУ), де [PERSON] отримує пенсію. У зазначених постановах, копії яких долучено до матеріалів справи, вказано здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача загальної суми боргу у розмірі 2190,66 грн., де 1718,78 грн. - на рахунок погашення заборгованості перед відповідачем; 171,88 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 300 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. При цьому, у вказаних постановах вказана адреса позивача [ADDRESS] . У той же час, як встановлено із копії паспорта позивача, [PERSON] з 25 квітня 1979 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Така ж адреса вказана і у копії кредитного договору зі страхуванням життя позичальника №1666/2645CLBPT від 11 січня 2013 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . При цьому, позивач у позовній заяві зазначила, що не проживає на території м. Києва, не має там майна і не отримує доходів. Натомість, жодних документів на підтвердження правомірності відкриття виконавчого провадження саме у м. Києві до суду надано не було, про що також вказує позивач. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. У свою чергу, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі п.1.2 ст.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.3.2 ст.3 глави 16 вказаного Порядку заборгованість підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 3.5 статті 3 глави 16 вказаного Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року №61-154св18. Наразі суд позбавлений можливості встановити, чи були надані нотаріусу документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, оскільки, відповідачем та приватним виконавцем така інформація до суду не надавалась, судові виклики були ними проігноровані, жодних заяв від них не надходило. За таких обставин суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушеннями вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Оскільки суд вживав заходи забезпечення позову ухвалою від 02 червня 2020 року, то відповідно до вимог ч.7 і ч. 8 ст.158 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову строк дії заходів забезпечення позову триває відповідно до зазначеної норми ЦПК України. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved