Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 09 березня 2019 року між нею та ТОВ «Алекскредит» в електронному вигляді з використанням електронного підпису було укладено договір про надання кредиту № 2032960, на підставі якого вона отримала кредитні кошти у сумі 10 000 грн., які їй було перераховано на картковий рахунок та які вона зобов`язалась повернути у строк до 08 квітня 2019 року зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 1,02 відсотка у межах погодженого строку та реальною процентною ставкою 372,30 відсотків. Позивач зазначає, що протягом березня 2019 року даний кредит був нею погашений. Проте 16 квітня 2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» вона отримала повідомлення про те, що видаткові операції за її картковим рахунком зупинено, а 17 квітня 2020 року дізналась, що є боржником у виконавчому провадженні № 61822303, відкритому 14 квітня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на виконання виконавчого напису № 6545, вчиненого 04 квітня 2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. за заявою ТОВ «Алекскредит», за яким з позивача на користь відповідача підлягає стягненню плата за вчинення виконавчого напису у сумі 1 400 грн. та заборгованість за кредитним договором № 2032960 від 09 березня 2019 року у сумі 18 060 грн., яка утворилась за період часу з 09 квітня 2019 року по 31 січня 2020 року та яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 10 000 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 3 060 грн. та строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 5 000 грн. Так, враховуючи, що вищенаведена заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, адже станом на час вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису її не існувало, [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати вищевказаний виконавчий напис № 6545 від 04 квітня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Алекскредит» на її користь судовий збір у сумі 1 261 грн. 20 коп. і витрати на професійну допомогу у сумі 2 100 грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ігнатенко С.В., яка діє на підставі ордеру серії АР № 1009477 від 29 травня 2020 року та Договору про надання правової (правничої) допомоги № 07/2020 від 22 квітня 2020 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, проте адвокатом Ігнатенко С.В. було надано суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, у якій вона заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача - ТОВ «Алекскредит», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розписками у повідомленнях про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розписками у повідомленнях про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, пояснень з приводу заявлених [PERSON] позовних вимог суду не надав, ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2020 року, якою у нього було витребовано докази, не виконав. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розписками у повідомленнях про вручення поштових відправлень, в судове засідання також не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, пояснень з приводу заявлених [PERSON] позовних вимог суду не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 09 березня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит» було укладено договір про надання кредиту № 2032960, на підставі якого позивач отримала кредит у сумі 10 000 грн., які їй було перераховано на картковий рахунок та які вона зобов`язалась повернути у строк до 08 квітня 2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,02% за кожен день користування та реальною процентною ставкою 372,30%. Відповідно до графіку платежів, визначеного цим договором, загальна сума грошових коштів, які по закінченню строку кредитування підлягають сплаті позивачем відповідачу без урахування пені та штрафів складає 13 060 грн. 04 квітня 2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6545, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» було стягнуто заборгованість за вищенаведеним договором у сумі 18 060 грн., яка утворилась за період з 09 квітня 2019 року по 31 січня 2020 року та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 10 000 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 3 060 грн. та строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 5 000 грн. Крім того, цим виконавчим написом з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» було стягнуто сплачену відповідачем нотаріусу плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 400 грн. З Постанов Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. «Про відкриття виконавчого провадження» та «Про арешт коштів боржника» від 14 квітня 2020 року слідує, що 14 квітня 2020 року на підставі вищенаведеного виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження № 61822303, в межах якого 14 квітня 2020 року було накладено арешт на грошові кошти позивача, які містяться на її рахунках, відкритих у банківських установах. Разом з тим, відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України й статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1639-07-15 від 10 вересня 2018 року, виданої Відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Святогірської міської ради, слідує, що місце проживання [PERSON] зареєстроване у м. Святогірськ Донецької області, а в довідці, складеній та підписаній керівником Садівницького товариства «Іллічівець» 25 квітня 2020 року, зазначено, що починаючи з 25 квітня 2020 року позивач фактично проживає у м. Маріуполь Донецької області. Разом з тим, і місто Святогірськ Донецької області, і місто Маріуполь Донецької області входять до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який є Додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275 від 02 грудня 2015 року. В той же час, згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Статтею першою вказаного Закону, у свою чергу, визначено, що періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За таких обставин враховуючи, що станом на час судового розгляду цієї справи відповідний Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий, а зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивача є населені пункти, які входять до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, суд доходить переконання, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис в частині стягнення з неї штрафів і пені у розмірі 5 000 грн. не є безспірним. Таким чином,

Outcome: approved