Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його бабі - [PERSON], яка померла [INFO]., належало будинковолодіння по [ADDRESS] Зазначає, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася і заповіла таке, в тому числі вищезазначене будинковолодіння, саме йому (позивачу). Спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Вказує, що після смерті бабці [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном (доглядав за будинковолодінням, проводив в такому поточні ремонти, тощо), однак, у зв'язку з тим, що на будинковолодіння немає правовстановлюючих документів, позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати документ про право власності на таке. З огляду на наведені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним (позивачем) право власності на вищевказане будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С. в судове засідання не з'явилася, а надіслала копію спадкової справи за №67/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON] Представник третьої особи - Мостиської РДА Львівської області в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з таких міркувань. У ст.11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. А у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини. Судом встановлено, що 04.03.1999 року відкрилася спадщина внаслідок [PERSON] Спадкове майно складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі, як вважає суд, зазначеним вище будинковолодінням розпорядилася і заповіла таке позивачу [PERSON], склавши 22.05.1997 року в його користь заповіт. Даний заповіт до часу смерті спадкодавця [PERSON] нею не змінений і не відмінений. Спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Згідно ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Слід зазначити, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті баби [PERSON], оскільки проживав і на даний час проживає у цьому ж господарстві, обробляв й обробляє належну спадкодавцю земельну ділянку, робить поточні ремонти в спірному будинку, тобто, як вважає суд, вступив в управління спадковим майном спадкодавця. Окрім цього, позивач [PERSON] звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року визнаються фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном або подання ним в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Беручи до уваги те, що позивач [PERSON] не відмовлявся від спадщини, суд приходить до висновку, що він у встановленому законом порядку прийняв таку, яка відкрилася внаслідок смерті баби - спадкодавця [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне будинковолодіння, оскільки на таке спадкодавцем [PERSON] за життя належним чином не оформлено правовстановлюючих документів. Вказані обставини підтверджуються: заявою позивача, заявою представника відповідача - Мостиської міської ради Мостиського району, заявою представника третьої особи - Мостиської РДА Львівської області; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; висновком про вартість будинковолодіння; спадковою справою за №67/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідкою з Мостиської міської ради Львівської області, іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України ( п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року ) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача [PERSON] на зазначене спадкове майно не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи вищенаведене та те, що спадкодавець [PERSON] була фактичним власником спірного спадкового майна (будинковолодіння по [ADDRESS]), хоча і не оформила належним чином права власності на таке, є всі підстави для визнання за позивачем права власності на зазначене будинковолодіння, оскільки він є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилася внаслідок її (спадкодавця [PERSON].) смерті і у встановленому законом порядку прийняв таку.

Outcome: approved