Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 218220 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що він [PERSON], [INFO] з 24 липня 2007 року по 2009 рік, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період шлюбу, а саме [INFO] народилася донька [PERSON]. Після народження дитини, у нього з'явилися великі сумніви щодо його біологічного батьківства, адже дитина [PERSON] зовсім не схожа на нього. В той же час йому стало відомо, що відповідачка зраджувала йому до шлюбу, та зачала дитину з іншою особою, що і стало приводом для його звернення до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Однак відповідач після народження дитини, достовірно знаючи, що він не є біологічним батьком її дитини звернулася з позовною заявою до нього про стягнення аліментів на утримання її дитини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.03.2010 року з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердому грошовому розмірі по 450 гривень щомісячно починаючи з 17 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, а також 250 гривень щомісячно починаючи з 17 червня 2009 року і досягнення дитиною 3-ох річного віку по 03 жовтня 2010 року на утримання відповідача. За вказаним рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.03.2010 року на підставі виконавчого листа на користь відповідачки з нього утримувались аліменти. Присудженні аліменти на користь відповідачки ним сплачувались по мірі його фінансових можливостей, на що він витрачав усі свої доходи, а майна, з якого можна утримувати аліменти не мав. Оскільки, з 05.02.2010р. по 26.02.2013р. єдиним джерелом його доходів було одержання від управління праці та соціального захисту населення в Коломийському районі компенсації по догляду за перестарілим інвалідом І групи [PERSON], 1924 року народження, а тому в нього не було можливості сплачувати присуджені аліменти на користь відповідача в повному обсязі у зв'язку з чим виникала заборгованість по сплаті аліментів. З цих причин відповідачка звернулася до Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області, з заявою про злочин, якою просила притягнути його до кримінальної відповідальності з приводу злісного ухилення від сплати аліментів, при цьому достеменно знаючи що він не є біологічним батьком її дитини. 15 жовтня 2012 року вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області його визнано винним за ст.164 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 1700 гривень, який ним було сплачено. Не зважаючи на те, що всі отримані доходи він витрачав на сплату безпідставних аліментів органами досудового розслідування його знову було звинувачено у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України. Так, 23 листопада 2012 року відносно нього було відкрито кримінальне провадження №12012090180000028 про що слідчим Коломийського МВ УМВС Марусяк Р.Р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зокрема звинувачували у тому, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.03.2010 року його зобов'язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі по 450 грн. на утримання дочки до досягнення нею повноліття та по 250 грн. на користь [PERSON] на її утримання до досягнення донькою трьохрічного віку. При цьому безпідставно вказували, що він аліменти не сплачував, у зв'язку із чим 15.10.2012 року засуджений Коломийським міськрайонним судом за ст. 164 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 11.12.2012 року йому було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України. Отже, органи досудового розслідування вважали, що він на шлях виправлення не став та знову злісно ухилявся від сплати аліментів по рішенню Івано-Франківського міського суду від 24.03.2010 року, внаслідок чого станом на 01.11.2012 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки в сумі - 18225 грн., а на утримання [PERSON] - 3651 грн. Тобто взяли період нібито його ухилення від сплати аліментів за який його вже було засуджено і він поніс покарання сплативши штраф, адже як пояснити суму заборгованості на утримання доньки - 18225 грн., а на утримання [PERSON] - 3651 грн. За період від 15 жовтня 2012 р. до 23 листопада 2013 р. Слідчим Коломийського МВ УМВС до нього було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов'язання. В судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, мотивуючи тим, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.03.2013 року виключено відомості про нього, як батька дитини. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2013 року скасовано рішення суду у справі про стягнення аліментів на дитину та непрацездатну дружину, на підставі якого було порушено кримінальне провадження та направлено на новий судовий розгляд, а ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.05.2013 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. 24 лютого 2014 року державний обвинувач прокурор Коломийської міжрайонної прокуратури юрист з 3 класу Л.Мацьків відмовився від підтримання державного обвинувачення стосовно нього, про що виніс відповідну постанову, яку затвердив в.о. Коломийського міжрайонного прокурора О.Сепик. Таким чином органи досудового розслідування визнали, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України. 25 лютого 2014 року Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у справі № 0909/6709/2012 кримінальне провадження № 12012090180000028 від 23 листопада 2012 року відносно нього щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України закрито у зв'язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, якої зазнав внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежували його права. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності зганьбив його ім'я, принизив честь і гідність, зіпсував репутацію серед односельчан. Незаконні дії працівників міліції стали приводом до переживань і тривоги, які він відучував протягом усього часу поки тривало кримінальне провадження, вимушений був оправдовуватись, доводити свою невинуватість. Крім того, він постійно з'являвся до правоохоронних органів та суду для виконання процесуальних дій, що заставляло часто переживати та нервуватись, погіршився стан його здоров'я. Через притягнення його до кримінальної відповідальності дуже переживав його батько, серце якого не витерпіло безпідставних звинувачень в його адресу. Незаконне притягнення мене до кримінальної відповідальності вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 150 000 грн. Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, зокрема, у разі її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, та відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових особі органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. За умовами п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У відповідності до ст.ст. 4,13 вищевказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, відповідно до наведених вище норм закону, він має право на відшкодування моральної шкоди. На його думку сам факт повідомлення йому про підозру застосування щодо нього запобіжного заходу, необхідність відстоювати свої права на стадії досудового слідства та в суді вже, відповідно до закону, є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки притягнення особи до кримінальної відповідальності визнано незаконним за вироком суду. Згідно положень ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, в його житті з'явилися надлишкові перешкоди у вигляді штучно заподіяного проблемного перебігу життєвих подій, наповнило його життя стресовим фактором, спричинило тривалий психологічний дискомфорт, штучне обмеження у плануванні можливостей, тобто завдало певної моральної шкоди. А тому, враховуючи усі обставини, положення ст. 23 ЦК України, відповідно до якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, ст.1 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до якої завдана шкода відшкодовується незалежно від вини посадових осіб, розмір моральної шкоди визначаю виходячи з вимог ст. 13 Закону, у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством та судом. Оскільки з моменту оголошення йому про підозру (11.12.2012 року) до моменту набрання ухвали про закриття кримінального провадження законної сили(винесено 25.02.2014р., а набрала законної сили 01.03.2014р.) він перебував під слідством та судом 15 повних місяців та 20 днів, то виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2012-2014 рік сума, що підлягає до відшкодування визначаю наступним чином: (1134/30*20=731)+(1147*11=12617)+(1218*4=4872) = 18220 грн. Виходячи з встановлених законом таких показників мінімальної заробітної плати в 2012 році за місяць з 1 грудня - 1134 грн.;в 2013 році з місяця січня 1147грн. по листопад, у грудні-1218грн,; у 2014 році з січня по грудень 1218грн. Через незаконне переслідування він отримував часті нервові стреси і змушений був лікуватись, моральну шкоду від цих стресів яких він оцінює в 50 000 грн. Також через його незаконне кримінальне переслідування отримав великий нервовий стрес його батько [PERSON], через що в нього виникла гостра серцева недостатність, кардіоміопатія внаслідок цього він і помер. Через втрату рідної людини - батька, він отримав душевні страждання, моральну шкоду від яких він оцінює в 150000 грн. Вона полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з втратою батька. Він був позбавлений спілкування з найдорожчою йому людиною і був позбавлений матеріальної підтримки з сторони батька. Дану суму він обґрунтовує тим, що в Європейській практиці по справі Савіцького проти України заявнику рішенням від 26 липня 2012р. призначене 100 000 євро відшкодування моральної шкоди за смерть людини. По справі «Гонгадзе проти України» рішенням Страсбурзького суду від 8 листопада 2005 року винесено рішення про відшкодування 100 000 ЄВРО як компенсацію матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок смерті особи У зазначених випадках завдані збитки відшкодовуються в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Передбачене ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли проводилося розслідування по кримінальному провадженню за ч.2 ст. 164 КК України проводився розгляд цивільної справи і слідчого повідомлялося про те, що син отримує дохід 12 грн., кошти по догляду за перестарілим, і про те, що у цивільній справі колишня дружина ухилялася від проходження експертизи. Позивача було засуджено за ч.1 ст. 164 15.10.2012 року і зразу 23.11.2012 року за поданням відділу ДВС внесено відомості до ЄРДР.Рішенням першої інстанції у позові відмовлено. За місяць він не міг сплатити. Це основне.У справі про виключення з актового запису відомостей про батька дитини сторонами були позивач [PERSON] відповідач [PERSON], і третя особа РАГС.Син знаходився два рази на лікуванні з вегетативною дистонією. Моральна шкода мотивується смертю батька, оскільки він переживав. Позивач утратив стосунки з людьми, переніс нервові стреси. Відмова прокурора від обвинувачення уже є підставою для стягнення моральної шкоди. В обвинувальному акті вказано що він не сплачував аліменти, однак він отримував допомогу від управління соцзахисту 10, 12, 13 грн. і сплачував аліменти до того рішення апеляційного суду пор те що він не батько дитини. Слідча не говорила про те, що треба дати докази що він не працює, і що отримує допомогу.Прокуратура знала, що оспорюється батьківство, та те що здійснює догляд і оплачує аліменти згідно своїх доходів, а тому вдруге його не можна було притягувати. Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник УМВС України в Івано-Франківській області в судове засідання не з»явився, подав заперечення на позов, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки позивачем не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів які б підтвердили сам факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань зі сторони правоохоронних органів, або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв»язків, доказів втрати чи погіршення здоров»я позивача, то в цій частині позовні вимоги є необгрунтованими і такі, що не підлягають до задоволення. Порушення кримінального провадження, прийняття процесуальних дій чи закриття кримінального провадження, це похідне від наслідків особистих сімейних відносин позивача і пов»язувати ці обставини чи обґрунтовувати із незаконними діями правоохоронних органів є недоречним. Від прокурора Івано-Франківської області поступило заперечення в якому вказує, що позивач [PERSON] обґрунтовуючи суму заподіяних збитків, не подав жодного доказу, того, що йому заподіяно моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також причинно-наслідкового зв»язку між ними. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно виходити із характеру, обсягу та тривалості страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, ступеня зниження рівня репутації та авторитету та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості. Однак позивач жодним доказом не довів, що у зв»язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу втратив 18220 грн. заробітку, не надав доказів того, що він працював чи мав намір працювати. У зв»язку із зазначеним не можуть бути відшкодовані вказані позивачем витрати за рахунок коштів державного бюджету без їх належного підтвердження. Вимоги [PERSON] є безпідставними, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Представник прокуратури Івано-Франківської області прокурор Коломийської міжрайонної прокуратури [PERSON] в письмовому поясненні щодо заявлених позовних вимог [PERSON] вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки органу досудового розслідування так і прокуратурі на момент оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України 11.12. 2012 р. та направлення обвинувального акту до Коломийського міськрайонного суду 25.12.2012 р. не було і не могло бути відомо про те, що [PERSON] не являється батьком [PERSON]. Оскільки на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.03.2013 року виключено відомості про [PERSON] як батька - [PERSON] з актового запису № 2216 від 20 жовтня 2007 року про народження дитини, тобто уже після того, як обвинувальний акт стосовно [PERSON] направлено для розгляду до Коломийського міськрайонного суду. Крім, цього, тільки 20.05.2013 року ухвалою Івано-Франківського міського суду, за результатами перегляду заочного рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на дитину та непрацездатну дружину, позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Органом досудового розслідування та прокуратурою правомірно прийнято рішення про оголошення підозри [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, оскільки станом на 11.12.2012 р. (дату оголошення підозри) рішення Івано-Франківського міського суду від 24.03.2010р. про стягнення аліментів із [PERSON] було чинним і підлягало до виконання в органах ДВС, а тому повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не можна вважати незаконним. Також жодним рішенням суду не встановлювався факт незаконного повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 164 ч.2 КК України. Також, п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди відповідно до вимог вказаного Закону виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання. Кримінальне провадження № 12012090180000028 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, Коломийським міськрайонним судом закрито у зв»язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України. Таким чином у даному випадку [PERSON] не має права на відшкодування шкоди на підставі п.2 ч.1 ст.2 вищевказаного Закону. Жодна із підстав, які дають право на відшкодування шкоди відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають до застосування у даному випадку, вимоги [PERSON] є безпідставними, які не ґрунтуються на чинному законодавстві, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, беручи до уваги письмові заперечення відповідачів, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ч.1, ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, зокрема, у разі її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, та відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових особі органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку. Виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відстрочення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду ( крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно. Незаконного відстрочення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 15 жовтня 2012 року [PERSON] визнано винним за ст. 164 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. 11 грудня 2012 року [PERSON] оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України. 24 грудня 2012 року прокурором Коломийської міжрайонної прокуратури Мацьківим Л.М. затверджено обвинувальний акт та на підставі ст. 291 КПК України, який направлено для розгляду до Коломийського міськрайонного суду. Рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.03.2013 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2012 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, виключено відомості про [PERSON], як «батька» [PERSON], [INFO] з актового запису № 2216 від 20.10.2007 року про народження дитини, [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у м. Івано-Франківську від 11 червня 2009 р. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2013 року скасовано рішення суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та непрацездатну дружину, на підставі якого було порушено кримінальне провадження та направлено на новий судовий розгляд. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.05.2013 року дану позовну заяву залишено без розгляду. 26.09.2013 року [PERSON] звернулась із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 28.10.2013 року [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження. Постановою про відмову від підтримання державного обвинувачення прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури Л. Мацьківа від 24 лютого 2014 року погодженою в.о. Коломийського міжрайонного прокурора О. Сепик, прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 12012090180000028 від 23.11.2012 року стосовно обвинуваченого [PERSON], [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України у зв»язку із встановленням відсутності в діянні останнього складу кримінального правопорушення. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2014 року кримінальне провадження № 12012090180000028 від 23 листопада 2012 року відносно [PERSON] щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч.2 КК України закрито у зв»язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні. Як вбачається з наведеного, кримінальне правопорушення відносно [PERSON] щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч.2 КК України закрито у зв»язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, оскільки дана підстава не передбачена у переліку ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому [PERSON] не має права на відшкодування шкоди на підставі п.2 ч.1 ст.2 вищевказаного Закону, вимоги [PERSON] є безпідставними, які не ґрунтуються на чинному законодавстві, тому в задоволенні позову [PERSON] до Державної Казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, Управління МВС України в Івано-Франківській області про стягнення з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 218220 грн. на відшкодування моральної шкоди, слід відмовити. На підставі наведеного, ст. ст. 1167, 1176 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та

Outcome: dismissed