Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно, а саме просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 3, що по вул.Б.Хмельницького в с.Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області, що складається із житлового будинку з прибудовою (літ.А), літньої кухні з підвалом (літ.Б), нависів (під. літ.Г, Д, Е), септика (літ.Є) та огорожі (4-6), в порядку спадкування за заповітом після померлого 31.03.2015року, батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її батька [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 3, що по вул.Б.Хмельницького в с.Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились, однак представником подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської областів судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутності їх представника. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 604 від 25.11.2015 року, будинковолодіння, що знаходиться в с.Смиківці по вул.Б.Хмельницького,3 рахується за померлим [PERSON]. Станом на 01.07.1990року колгоспний двір, членами якого були: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На день смерті, 18.07.1994року, [PERSON], в будинковолодінні в с.Смиківці по вул.Б.Хмельницького,3 були зареєстровані та проживали: [PERSON] чоловік, [PERSON] онук. На день смерті, 31.03.2015року, [PERSON] в будинковолодінні в с.Смиківці по вул.Б.Хмельницького,3 був зареєстрований та проживає по даний час [PERSON] - дочка. Як вбачається із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 12.10.1988року, житловий будинок по вул.Б.Хмельницького,3 в с.Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 3, що по вул.Б.Хмельницького в с.Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області належав колгоспному двору, тому суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є співвласниками вище зазначеного житлового будинку. 18.07.1994 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №015056, видане 19.07.1994 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області). 31.03.2015 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №184060, видане 01.04.2015 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області). За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений 14.12.1995р. секретарем Смиковецької сільської ради народних депутатів [PERSON], яким заповів [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями № 3, що по вул.Б.Хмельницького в с.Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2015 року № 3490/02-14 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], за законом після смерті матері [PERSON], у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом. Із інформаційної довідки №594, виданої 19.10.2015року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 3, що по вул.Б.Хмельницького в с.Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області, станом на 16.10.2015року, по обліку бюро належить: 1/3 [PERSON], 1/3 [PERSON], 1/3 [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 3, що по вул.Б.Хмельницького в с.Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] та за законом після смерті матері [PERSON], оскільки після її смерті її чоловік [PERSON] належним чином не оформив спадкових прав. Не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання права власності на цілий житловий будинок, оскільки 1/3 його частина належить [PERSON], як члену колгоспного двору. А тому, заява від 09.02.2016р., яку він подав до нотаріальної контори про відмову від частки колгоспного двору, судом до уваги не береться, оскільки він не є спадкоємцем за законом після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON], від так не міг відмовитись від спадщини, так як не мав на неї законного права.

Outcome: partial