Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про спільну діяльність. Свої вимоги мотивував тим, що 07 лютого 2017 року, було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Метою укладення цього договору була організація та здійснення вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці та у теплицях, за адресою: [ADDRESS] , зібрання та продаж вирощеної сільськогосподарської продукції. Ведення обліку результатів спільної діяльності було доручене [PERSON] (відповідно до п.3.1. Договору). Відповідно до пункту 2.1., його внесок у спільну діяльність за Договором мали становити грошові кошти, в сумі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. Вищезазначені кошти, в розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гри. 00 коп. ним було внесено 07 лютого 2017 року, що підтверджується розпискою [PERSON] . На підставі пункту 5.1. Договору прибуток ділиться між Сторонами у наступних пропорціях: [PERSON] - 30%, [PERSON] - 30%, [PERSON] - 40% Відповідно до пункту 3.4. Договору [PERSON] зобов`язаний не рідше одного разу на квартал (три календарні місяці) надавати іншим сторонам звіт про хід та результати такої діяльності. За весь час жодного звіту не надходило, прибуток від діяльності не розподілявся. Через вище викладені обставини позивач втратив інтерес в продовженні спільної діяльності. Відповідно до п.6.1. Договору кожна сторона вправі у будь-який час вийти зі спільної діяльності. Відповідно до п.6.2. Договору при виході стороні, що виходить іншими сторонами виплачується розмір її внеску, а сам внесок розподіляється пропорційно такій виплаті. 03 квітня 2018 р. позивачем було направлено лист про вихід зі спільної діяльності. 10 липня 2018 р. закінчився термін виконання відповідачами обов`язку щодо повернення йому внеску, але всупереч вимог ч.2 ст.530 ЦК України, ч.1 ст. 1142 ЦК України, п.6.1 та п.6.2 Договору, відповідачі не повернули йому внесок в розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. до теперішнього часу. Така бездіяльність відповідачів порушує його права. Відповідно до п.6.2. Договору при виході стороні, що виходить, іншими сторонами виплачується розмір її внеску а сам внесок розподіляється пропорційно такій виплаті. Враховуючи вищевикладене просив стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) суму 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. солідарно; стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) суму судових витрат, солідарно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направили. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду. За таких підстав, з урахуванням того, що судом вживалися заходи для належного повідомлення відповідачів про дату судового засідання, однак на час розгляду справи вони не надали суду відзив на позовну заяву таким чином не скористались своїм правом, щодо захисту своїх прав у встановленому законом порядку, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, та наданих позивачем доказів. За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи,. 07 лютого 2017 року, було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Метою укладення цього договору була організація та здійснення вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці та у теплицях, за адресою: [ADDRESS] , зібрання та продаж вирощеної сільськогосподарської продукції. Ведення обліку результатів спільної діяльності було доручене [PERSON] (відповідно до п.3.1. Договору). Відповідно до пункту 2.1., його внесок у спільну діяльність за Договором мали становити грошові кошти, в сумі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. Вищезазначені кошти, в розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гри. 00 коп. ним було внесено 07 лютого 2017 року, що підтверджується розпискою [PERSON] . На підставі пункту 5.1. Договору прибуток ділиться між Сторонами у наступних пропорціях: [PERSON] - 30%, [PERSON] - 30%, [PERSON] - 40% Відповідно до пункту 3.4. Договору [PERSON] зобов`язаний не рідше одного разу на квартал (три календарні місяці) надавати іншим сторонам звіт про хід та результати такої діяльності. За весь час жодного звіту не надходило, прибуток від діяльності не розподілявся. Через вище викладені обставини позивач втратив інтерес в продовженні спільної діяльності. Відповідно до п.6.1. Договору кожна сторона вправі у будь-який час вийти зі спільної діяльності. Відповідно до п.6.2. Договору при виході стороні, що виходить іншими сторонами виплачується розмір її внеску а сам внесок розподіляється пропорційно такій виплаті. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь- який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Відповідно до ст. 1131 ЦК України Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 1142. ЦК України, учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору. 03 квітня 2018 р. позивачем було направлено лист про вихід зі спільної діяльності. 10 липня 2018 р. закінчився термін виконання відповідачами обов`язку щодо повернення йому внеску, але всупереч вимог ч.2 ст.530 ЦК України, ч.1 ст. 1142 ЦК України, п.6.1 та п.6.2 Договору, відповідачі не повернули йому внесок в розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. до теперішнього часу. Така бездіяльність відповідачів порушує його права. Відповідно до ст. 4 ЦК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до п.6.2. Договору при виході стороні, що виходить, іншими сторонами виплачується розмір її внеску а сам внесок розподіляється пропорційно такій виплаті. Таким чином, відповідно до ст.ст.540, 541 ЦК України договором встановлено, що обов`язок відповідачів виплатити його внесок є солідарним. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і відбудь-кого з них окремо. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору, суд покладає на відповідачів. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 530, 540, 541, 543, 629, 1042, 1030,1031,1042, ЦК України, та

Outcome: approved