Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача та коштів на своє утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила, зазначила, що з відповідачем має спільного сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ухиляється від надання дитині будь-якої матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити та має таку змогу. Вона сама не здатна забезпечити дитину всім необхідним. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісяця та на своє утримання у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зокрема, виклик відповідача здійснювався за допомогою судових повісток та особисто за допомогою телефонного звязку. Про позовні вимог позивач, у т.ч. і про уточнені, відповідач обізнаний, будь-яких заперечень з цього приводу не надав. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі відповідача на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані нею письмові докази, що є у справі, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Частиною 1 статті 18 Конвенцією ООН про права дитини яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Держави-учасниці, які підписали цю Конвенцію, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи (стаття 19 Конвенції) . В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №363992, виданим 23 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Таким чином, відповідач [PERSON] зобовязаний утримувати свого малолітнього сина, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено судом. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обовязку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно статті 181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, згідно з частиною 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відтак, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини, а також потребу позивача у належному забезпеченні її та малолітньої дитини, законодавчо визначений обовязок відповідача надавати таку допомогу і наявність у нього такої змоги, а тому вважає можливим позов задовольнити повністю і визначити розмір аліментів у заявленому позивачем розмірі, щодо якого відповідачем не надано жодних заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved