Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 23 березня 1994 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 07 грудня 2004 року вони спільно придбали квартиру [ADDRESS] та був збудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Вказані квартира та будинок оформлені лише на відповідача. На даний час відповідач наполягає на тому, що квартира і будинок належать лише йому, тому позивач і звернулась до суду. У позовній заяві позивач просить визнати за нею право власності на ? частину вищевказаної квартири та житлового будинку разом з надвірними будівлями та спорудами, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири та житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Пояснив суду, що погоджується на поділ нерухомого майна в рівних частках, не оспорює, що остання є спільною сумісною власністю подружжя. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що сторони з 23 березня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 5) За час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], який оформлений на ім'я [PERSON] (а.с. 16) Також за час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям було збудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03 грудня 2004 року виконкомом Віта-Поштової Сільської ради. (а.с. 6-7) Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З пред'явлених вимог вбачається, що позивач не порушує питання про виділ їй у натурі спірного майна, як неподільної речі та не бажає сплатити іншому співвласнику грошову компенсацію. Відповідно до пункту 25 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Позивач просить визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири та спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Відповідач не заперечує проти задоволення позову. За таких підстав, суд, вважає, що за кожним з них ([PERSON] та [PERSON]) слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved