Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з названим позовом (а.с.1-8) та просить постановити рішення, яким: - визнати дії Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Болградської районної державної адміністрації Одеської області Капсамун І.О. незаконними; - стягнути з державного бюджету на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000.00 (сімдесят тисяч) гривень; - з урахуванням статусу державного реєстратора речових прав як суб`єкта владно-адміністративних повноважень, встановити в порядку визначеному ст. 382 КАС України строк та зобов`язати подати суду, який ухвалив рішення, у встановлений строк звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування позову позивач зазначає, що в 2009 році вона звернулася до Болградського районного суду Одеської області з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу 19/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований Бессарабською товарною біржею 25.10.2001 року за № 279.01. Рішенням суду від 08.04.2009 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, справа №2-ц-422/2009. 02.07.2019 року вона, позивач звернулася до державного реєстратора з заявою про вчинення реєстраційних дій, а саме реєстрації права власності та внесення відповідних відомостей до Єдиного Державного реєстру речових прав. Однак, 02.07.2019 року державним реєстратором Капсамун І.О. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з посиланням на наявність розбіжностей в адресі житлового будинку. Так в рішення суду зазначено, що житловий будинок на який визнано право власності розташований за адресою: [ADDRESS] , тоді як в технічному паспорті на вказаний житловий будинок адреса значиться: [ADDRESS] . Також одночасно не можливо визнати право власності на 19/100 частин будинку та на квартиру [ADDRESS] . А тому на думку державного реєстратора «подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують(пп3, 4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Надалі, позивач 17.07.2019 року звернулася до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської районної державної адміністрації Одеської області про визнання рішення про відмову державного реєстратора незаконним, про зобов`язання державного реєстратора провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на 19/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13.09.2019 року по справі №497/1064/19 позовні вимоги [PERSON] - задоволені у повному обсязі. Рішення набрало законної сили. Позивач [PERSON] звернулася з даним рішенням до державного реєстратора прав на нерухоме майно ЦНАП Болградської РДА Капсамун І.О. для здійснення державної реєстрації, втім державний реєстратор повідомила про неможливість проведення реєстраційних дій з підстав, які державним реєстратором викладались у відзиві на позовну заяву під час розгляду судом цієї справи №497/1064/19. При цьому письмову відмову державний реєстратор відмовилась надати посилаючись на необхідність зареєструвати заяву з відповідним пакетом документів у приймальній Болградської РДА в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян», що на думку позивача не передбачено у сфері реєстрації речових прав. Отже, позивач переконана, що дії державного реєстратора щодо невиконання рішення суду, демонструють відверте порушення прав суб`єкта звернення, тобто її позивача та провокують на нескінчені судові звернення, які реєстратор також свідомо унеможливлює, не надаючи на її вимогу та вимогу її представника письмової вмотивованої відмови з повідомленням обґрунтованих підстав неможливості проведення реєстраційних дій. Позивач вважає, що такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 70 000.00 гривень. Ухвалою від 03.04.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 07.05.2019 року о 09:00 годині (а.с.31). 27.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.33-39). Також від відповідача на адресу суду 27.04.2020 року надійшло клопотання про залучення до розгляду справи на стороні відповідача третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - співвласників домоволодіння, оскільки прийняте по справі рішення може вплинути на їх права та обов`язки (а.с.43-44). 30.04.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача (а.с.46-52). Згідно цієї відповіді представник позивача просить: - застосувати до суб`єкта оскарження штрафні санкції; - повторно зобов`язати державного реєстратора Капсамун І.О. надати звіт про виконання судового рішення по справі 497/1064/19; - визнати обов`язковою особисту присутність державного реєстратора Капсамун І.О. в усіх наступних судових засіданнях. Ухвалою суду від 07.05.2020 року (а.с.67-68): - в задоволенні клопотань позивача, викладених у відповіді на відзив відповідача (а.с.46-52) - відмовлено; - в задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - відмовлено; - клопотання Болградської районної державної адміністрації Одеської області - задоволено. Залучено до участі в розгляді справи у якості третьої особи без самостійних вимог Болградську районну державну адміністрацію Одеської області: пр-т Соборний, 149, м.Болград, Одеська область, 68702; - клопотання відповідача про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано КП «Болградське БТІ» в строк до 29 травня 2020 року надати на адресу суду архівні матеріали інвентарної справи на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; - відкладено підготовче засідання по вказаній цивільній справі на 09:00 годину 10.06.2020 року. В підготовчому засідання 10.06.2020 року: - позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, підтвердили, що ними подано до суду усі наявні докази, та вважали за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду; - відповідач підтримала поданий відзив, заперечення на відповідь на відзив від 12.05.2020 року (а.с.72-76), наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог. Стверджувала, що нею подано до суду усі наявні докази, та вважала за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду; - представник третьої особи подав до суду 13.05.2020 року пояснення на позовну заяву (а.с.77-92), згідно яких просив в задоволенні позовних вимог позивача - відмовити. Крім того, заявив клопотання про витребування з архіву суду цивільної справи №2-ц-422/2009 за позовом [PERSON] та дослідження її під час судового розгляду цієї справи. На думку представника [PERSON] матеріали архівної справи мають значення щодо суті заявлених позовних вимог, оскільки право позивача на належну їй власність не було порушено навіть в 2009 році, оскільки її право власності за договором купівлі-продажу було зареєстровано належним чином. Позивач та представник заперечували щодо заявлено клопотання представником третьої особи, вважали що архівна справа №2-ц-422/2009 жодного відношення до суті спору, що наразі розглядається - не має. Відповідач підтримала клопотання представника третьої особи. Представник третьої особи підтвердив, що ним до пояснень надано усі наявні докази, та вважав за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. Ухвала суду від 07.05.2020 року в частині витребування з КП «Болградське БТІ» матеріалів інвентарної справи на спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.67) - виконана, інвентарна справа на спірне домоволодіння надана суду для дослідження під час судового розгляду (а.с.95). Ухвалою суду від 10.06.2020 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2020 року о 09:00 годині. Крім того клопотання представника третьої особи [PERSON] задоволено та витребувано з архіву суду цивільну справу №2-ц-422/2009 за позовом [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 19/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з метою її дослідження під час судового розгляду. В судовому засіданні 14.07.2020 року: Позивач (а.с.9-11,100-101) підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення з підстав зазначених в позові. Позивач наполягала на тому, що тривалий час порушуються її права як власника, належного їй майна, яким вона не може розпорядитися на власний розсуд, оскільки тривалий час не виконується рішення суду. Вона, позивач неодноразово зверталася до державного реєстратора Капсамун І.О. з приводу здійснення державної реєстрації її права власності на підставі рішення суду, однак державний реєстратор з різних причин їй відмовляла. Від вказаних дій реєстратора вона неодноразово хвилювалася, нервувала, зазнавала душевних страждань, вимушена була декілька разів ходити по різним інстанціям, сплачувати декілька разів квитанції за здійснення реєстраційних дій, втім рішення суду залишилось не виконаним. Тому вона, позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 70 000.00 гривень. Представник позивача [PERSON] (а.с.29, 103, 112) підтримав доводи позивача, та позовні вимоги з підстав зазначених в позові. Наполягав на задоволенні позовних вимог. Стверджував про порушення відповідачем прав позивача в зв`язку з умисним невиконанням рішень судів. Відповідач (а.с.45, 61-62, 99) позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Підтримала заперечення, що викладені в письмовому відзиві (а.с.33-39), у запереченнях на відповідь на відзив (а.с.72-75). Пояснила, що після вивчення документів, поданих для реєстрації було виявлено дві підстави, які унеможливили реєстрацію речового права, а саме: 1) невизначеність статусу об`єкта нерухомого майна - квартира, чи частина нежитлового будинку (відповідно до приписів Цивільного кодексу України. Закону України «Про порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно» квартира є окремо визначеним об`єктом нерухомого майна); 2) невідповідність адреси наведеної в договорі купівлі продажу та рішенні Болградського районного суду від 6 квітня 2009 року у справі № 2-ц422/2009 ([ADDRESS]), адресі, наведеній в технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна ( [ADDRESS] ). З цих підстав нею, відповідачем 02 липня 2019 року винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, із описом причин відповідної відмови. Надалі, 17 липня 2019 року [PERSON] звернулася до Болградського районного суду із позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнати рішення про відмову державного реєстратора незаконним; зобов`язати відповідача провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на 19/100 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , право на яке виникло на підставі договору купівлі-продажу № 279.01 від 25.10.2001 року, що затверджено рішенням Болградського районного суду Одеської області по справі № 2-ц- 422/2009 від 08 квітня 2009 року. У своєму відзиві на цю позовну заяву вона, відповідач вказувала на причини неможливості виконання рішення суду від 08.04.2009 року по справі №2-ц-422/2009, однак суд не звернув на це уваги. 13 вересня 2019 року судом постановлено рішення у справі № 497/1064/19, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. При цьому, цим рішенням по справі № 497/1064/19 суд зобов`язав державного реєстратора провести реєстрацію речового права на частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2019 року гр. [PERSON] прибула в кабінет державного реєстратора де запитала (в усній формі) про можливість державної реєстрації речового права на підставі рішення суду по справі № 497/1064/19. Роз`яснено відповідачу про необхідність подачі заяви про виконання рішення суду через реєстратора ЦНАП Болградської РДА. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно п. 1 ч.1 ст. 18 цього Закону - державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; Ч . 8 ст. 18 Закону - державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і по даним/отриманим документам. Тобто без надходження заяви про вчинення реєстраційної дії на підставі рішення суду, реєстрація неможлива. Відповідач роз`яснила також усно гр. [PERSON] , що у зв`язку із відсутністю у рішенні суду інформації про характеристики на об`єкт нерухомого майна (відповідно до пункту 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт) така реєстрація неможлива. Окрім того, позивачці було повідомлено, що реєстрація спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (замість адреси [ADDRESS] ) вимагає реєстрації нового об`єкта нерухомого майна, що також неможливе. Виходячи з абсолютно правильної і зрозумілої програмної (комп`ютерної) специфіки реєстру речових прав на нерухоме майно у випадку якщо в реєстрі наявний розділ на об`єкт нерухомого майна (в даному випадку зареєстроване право спільної часткової власності гр. [PERSON] на 19/100 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та інших співвласників) додати до цього розділу співвласника нерухомого майна, якщо таке майно розташоване за іншою адресою - неможливо. Тобто державна реєстрація права спільної часткової власності гр. [PERSON] на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] можлива лише за умови відкриття нового розділу реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто фактично призведе до юридичного виникнення нового об`єкту, якого в дійсності не існує. При цьому суттєво буде порушене як паво самої позивачки, оскільки за нею не буде зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на фактично існуючий об`єкт, так і право співвласників оскільки по перше 19/100 житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] не буде зареєстроване, а по друге без згоди (та наявності) усіх співвласників житлового будинку неможлива приватизація земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна. Відповідач стверджувала, що виконання рішення Болградського районного суду неможливе з двох об`єктивних підстав: По перше: в жодному з рішень суду не наведені в достатньому об`ємі родові ознаки об`єкта нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] , та його складові , не наведені загальна і житлова площа будинку. По друге: реєстрація права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна із індивідуальною ознакою (адресою): [ADDRESS] фактично призведе до виникнення неіснуючого об`єкта нерухомого майна за неіснуючою адресою. При здійсненні нею, відповідачем запиту в КП «Болградське БТІ» на підставі отриманої відповіді від 09.04.2020 року № 74 та копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12166310 від 16.10.2006 року їй, відповідачу стало відомо, що станом на 16.10.2006 року за [PERSON] вже зареєстровано право спільної часткової власності на 19/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Достатнім було б перенести інформацію з реєстру, який діяв до 2013 року в новий реєстр, нині діючий, та жодне рішення суду для цього не потрібно. Відповідач також зауважила, що з моменту ухвалення рішення Болградським районним судом від 13 вересня 2019 року у справі № 497/1064/19 позивач не зверталася до ЦНАП Болградськолї РДА із заявою про вчинення реєстраційних дій, а тому вона відповідач не могла розглянути заяву та прийняти будь-яке рішення. Представник третьої особи (а.с.65, 91, 92) у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Підтримав подані пояснення (а.с.79-90). Стверджував, що для відповідної реєстрації переходу речового права попередньою власницею спірної частки домоволодіння [PERSON] було замовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, який виготовлено 22 жовтня 2001 року. ІІри цьому технічний паспорт виготовлено на житловий будинок з адресою: [ADDRESS] , наведене підтверджується копією першої сторінки «Технического паспорта на жилой дом индивидуального жилищного фонда», інвентарний №1413, реєстровий № 238 (номери зазначені у верхньому правому куті першої сторінки технічного паспорту). 31 жовтня 2001 року Болградським бюро технічної інвентаризації було зафіксовано перехід права власності на 19/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] від гр. [PERSON] до гр. [PERSON] , що підтверджується відбитком штампу із написом «Изменение старых записей ПРОИЗВЕЛ» із зазначенням дати проведення запису та підписом особи яка виконала запис. Таким чином право власності було зареєстровано за позивачем [PERSON] , що підтверджується відбитком трикутного штампу у нижній частині першого аркушу технічного паспорту. Тобто, право власності відповідно до договору купівлі-продажу було зареєстровано на 19/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Наведене свідчить про те, що під час складання договору купівлі-продажу у ньому була допущена описка із зазначенням не правильної адреси нерухомого майна, що в силу діючих на той час норм права не стало перешкодою в реєстрації права власності на нерухоме майно за правильною адресою. 02 липня 2019 року позивач звернулася до Державного реєстратора ЦНАП Болградської районної державної адміністрації із заявою про реєстрацію права власності за нею на 19/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після вивчення документів, доданих до заяви виявилося, що номер будинку зазначений у договорі купівлі-продажу та рішенні суду не співпадає з номером будинку, на який виготовлено технічний паспорт, тобто технічний паспорт виготовлений на інший об`єкт нерухомого майна. У зв`язку із наведеним 02 липня 2019 року Державним реєстратором було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, із описом причин відповідної відмови. Тобто, фактично за наслідками розгляду заяви було виявлено дві підстави, які унеможливили реєстрацію речового права, про які саме і зазначала відповідач по справі. Не дослідивши матеріали наведеної вище справи № 2-ц-422/2009, не з`ясувавши наслідки винесення рішення суду від 6 квітня 2009 року у справі № 2-ц-422/2009, не надаючи уваги тому факту, що право власності на частку в нерухомому майні зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , не з`ясувавши про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкритого розділу, де вже зареєстроване право власності гр. [PERSON] на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: [ADDRESS] і не розуміючи наслідків і можливості виконання рішення суду, яке може бути винесене, 17 липня 2019 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до Болградського районного суду із позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської районної державної адміністрації Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: - визнати рішення про відмову державного реєстратора незаконним; - зобов`язати відповідача провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на 19/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право на які виникло на підставі договору купівлі-продажу № 279.01 від 25.10.2001 року, що в подальшому підтверджено рішенням Болградського районного суду Одеської області по справі № 2-ц-422/2009 від 08 квітня 2009 року. При цьому позовна заява містила в собі вимогу про реєстрацію права власності на житловий будинок розташований за адресою саме: [ADDRESS] , хоча і позивачці і її представнику відомо з наявних у них документів, що право власності позивача вже зареєстровано, і належна позивачці частка нерухомого майна розташована фактично за адресою: [ADDRESS] . Жодного разу підстав для звернення до суду у позивача не було, оскільки її право не було порушено. А тому, позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 08.04.2009 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку задоволено та визнано дійсним договір купівлі- продажу, укладений 25 жовтня 2001 року та зареєстрований Бессарабською товарною біржою з реєстраційним номером 279.01, відповідно до якого [PERSON] , як продавець, продала, а [PERSON] , як покупець купила 19/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а саме квартиру [ADDRESS] житловою площею 25,6 кв.м. в житловому будинку літ. «А», Ѕ частину сараю літ. «Г» і воріт № 3 (а.с.113-114). Крім того визнано за [PERSON] право власності на 19/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а саме на квартиру [ADDRESS] житловою площею 25,6 кв.м . в житловому будинку літ. «А» , &#189; частину сараю літ . «Г» і воріт № 3 (а.с. 22 , справа 2-ц-422/2009). З досліджених матеріалів цивільної справи 2-ц-422/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності вбачається, що саме в позовній заяві позивачем зазначено адресу придбаного нею об`єкту нерухомості 19/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би свідчив, що право позивача порушено, чи не визнається будь-ким, що могло бути підставою для звернення з даним позовом до суду. До позовної заяви позивач додала копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.10.2001 року, посвідченого Бессарабською товарною біржею укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] на 19/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а саме квартиру [ADDRESS] житловою площею 25,6 кв.м. в житловому будинку літ. «А», Ѕ частину сараю літ. «Г» і воріт № 3. В п.3 договору міститься інформація, що зазначений об`єкт нерухомості належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу НБ №0868571 від 29.09.1999 року, посвідченого держаним нотаріусом Болградської держнотконтори Кухаревою В.Б., реєстр №4253, зареєстрований в БТІ за реєстраційним номером 238. Позивач додала до цієї позовної заяви довідку Болградського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомості від 25.10.2001 року за реєстр. №279.01 та копію технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду: [ADDRESS] , власника домоволодіння виправлено з [PERSON] на [PERSON] , на якому є відбиток трикутного штампа Болградського БТІ про здійснення реєстрації. З метою перевірки доводів сторін та з`ясування усіх обставин цієї справи, судом було досліджено архівну інвентаризаційну справу, надану КП «Болградське БТІ» на житловий будинок [ADDRESS] , що розпочата 01.04.1946 року, рік побудови житлового будинку значиться до 1917 року. На початку цієї справи є довідка про приналежність будівель домоволодіння [ADDRESS] зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі домоволодінь, в якій значаться прізвища восьми співвласників, в тому числі і [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 25.10.2001 року зареєстрованого Товарною біржею «Бессарабська» за №279.01 на 19/100 частин. В матеріалах інвентарної справи є в наявності договір купівлі-продажу від 29.09.1997 року згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 19/100 частин жилого кам`яного будинку, розташованого в [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Болградської держнотконтори Кухаревою В.Б., зареєстрований в реєстрі за №4253 (а.с.101 матеріалів). Також є у подальшому в матеріалах інвентарної справи договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] на купівлю-продаж 19/100 частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , тобто фактично було в договорі допущено помилку в адресі розташування об`єкту нерухомості (а.с.104 матеріалів). З наявного в цих матеріалах Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Болградське БТІ» сформованого 20.07.2006 року за №11294669 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 19/100 частин на підставі договору купівлі-продажу №279-01 від 25.10.2001 року Бессарабська товарна біржа м.Ізмаїл (а.с.111, 120 матеріалів). Тобто незважаючи на помилку адреси об`єкта нерухомості в договорі купівлі-продажу на ім`я позивача, її право власності було зареєстровано вірно. За наслідками досліджених доказів, судом було встановлено, що дійсна адреса об`єкта нерухомості 19/100 частин, що були придбані позивачем [PERSON] , мають адресу: [ADDRESS] . І достовірно підтверджено, що право власності позивача в реєстрі прав власності на нерухоме майно, діючого до 2013 року - зареєстровано. 02 липня 2019 року при зверненні до державного реєстратора про реєстрацію права власності [PERSON] на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 08.04.2009 року справа №2-ц-422/2009 - відмовлено у зв`язку з тим, що в договорі купівлі- продажу №279.01 від 25.10.2001 року та в рішенні суду від 08.04.2009 року право власності визначається на 19/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] , проте в технічному паспорті зазначена адреса: [ADDRESS] . Також, неможливо визнати одночасно право власності на 19/100 частин житлового будинку та на квартиру [ADDRESS] . Крім того реєстратор звернула увагу, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.115). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13.09.2019 року справа №497/1064/19 позов [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської районної державної адміністрації Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено, та зобов`язано Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ЦНАП Болградської районної державної адміністрації провести державну реєстрацію права власності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на 19/100 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , право на яке підтверджується Договором купівлі-продажу № 279.01 від 25.10.2001 року, який визнаний дійсним на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області по справі № 2-ц-422/2009 від 08 квітня 2009 року (а.с.12-14). Позивач стверджує, що після набрання цим рішенням суду законної сили вона звернулася до реєстратора ЦНАП Болградської РДА Капсамун І.О. для реєстрації прав та обтяжень, однак реєстратором було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Втім жодних доказів цього звернення позивач суду не надала. За повідомленням Відділу надання адміністративних послуг Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 12.02.2020 року за №90/02-07 на підставі інформації з Журналів реєстрації звернень на отримання адміністративних послуг з 01.10.2019 року по теперішній час [PERSON] з жодною заявою для реєстрації права власності на нерухоме майно до ЦНАПу Болградської РДА не зверталась (а.с.76). 29.11.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся зі скаргою на дії державного реєстратора Капсамун І.О. на адресу Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (а.с.15-16). На дану скаргу Міністерство юстиції України надало відповідь від 10.02.2020 року згідно якої процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (надалі Порядок). Зі змісту відповіді слідує, що згідно ст.11 названого Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Статтею 31-1 Закону встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Пунктом п.4 ч.3 ст.10 Закону передбачено, що державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень (а.с.17-20). Таким чином Міністерство юстиції України не вбачало в діях державного реєстратора Капсамун І.О. жодних порушень. 26 лютого 2020 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] на адресу Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України надіслав заяву щодо роз`яснення листа - відповіді на попередню скаргу (а.с.21-22). На вказану заяву Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) надало відповідь від 24.03.2020 року без зазначення будь-яких порушень в діях державного реєстратора Капсамун І.О. (а.с.23-25 З наданого відповідачем відзиву (а.с.33-39) слідує, що причинами відмови позивачу [PERSON] у проведенні реєстраційних дій 02 липня 2019 року на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 08.04.2009 року справа №2-ц-422/2009 було (а.с.115): 1.Невизначеність статусу об`єкта нерухомого майна: квартира, чи частина нежитлового будинку; 2.Невідповідність адреси наведеної в договорі купівлі-продажу та в рішенні Болградського районного суду Одеської області від 06.04.2009 року у справі № 2ц-422/2009 ([ADDRESS]), тоді як у технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна зазначено ( [ADDRESS]). Відповідачем на підтвердження заперечень надано Інформацію з нині діючого Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно … (а.с.40) з якого вбачається наявність державної реєстрації на нерухоме майно: житловий будинок, загальна площа:143.5 кв.м., житлова площа 90.3 кв.м., Опис житловий будинок літера А, сараї Б, Г, Е, вбиральні В, Д, Л, гараж К, дворові споруди №1-5. Адреса : [ADDRESS] . Вид спільної власності: спільна часткова. Власники: 19/100 [PERSON] , 19 /100 [PERSON] (а.с.40). Згідно довідки КП «Болградське БТІ» від 09.04.2020 року за №74 (а.с.41) за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок під [ADDRESS] за: - [PERSON] на 31/100 частини, та [PERSON] на 31/100 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину №3318 від 01.08.2006 року, виданого Болградською державною нотаріальною конторою, зареєстровано Болградським БТІ за № 15434345 від 14.08.2006 року; - [PERSON] на 19/100 частини на підставі договору дарування № 7838 від 20.10.2006 року, виданим приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстровано Болградським БТІ за №15434345 від 25.10.2006 року; - [PERSON] на 19/100 частини на підставі договору купівлі - продажу № 279,01 від 25.10.2001 року, зареєстрованого Бессарабською Товарною Біржею, зареєстровано Болградським БТІ за № 238. Площа земельної ділянки складає - 1065 кв.м. Реєстрація права власності за адресою: [ADDRESS] - відсутня. Зазначене підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Болградське БТІ» від 16.10.2006 року, з якого чітко слідує, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 19/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). У відповідності до частин 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Частина 1 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав: 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. № 703. Згідно із п. 27 вказаного Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема серед іншого, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відтак, рішення суду першої інстанції про визнання права власності на нерухоме майно, що набрало законної сили, є належною правовою підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про реєстрацію такого права. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначений порядок державної реєстрації прав, відповідно до якого державна реєстрація розпочинається із прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви в базі даних заяв. При цьому відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 цього Закону заявником є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до підпункту 2 пункту 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженою Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. №1141, (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) до державного реєстру прав вносяться такі відомості про нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці: 1.тип об`єкта нерухомого майна; 2.площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); 3.опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є головною річчю); 4.відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є складною річчю); 5.адреса об`єкта нерухомого майна; 6.реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (у разі відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, право власності на який було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно); 7.кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований такий об`єкт нерухомого майна (у разі коли об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав); Враховуючи вищенаведене, тип об`єкта нерухомого майна, його площа, опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі є родовими ознаками об`єкта нерухомого майна, а адреса і реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майна є індивідуальними ознаками. Так за гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в нині діючому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно… вже зареєстровано право власності за кожним на 19/100 частин об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідний розділ реєстру вже відкритий на вказаний будинок (а.с.40). Водночас рішенням Болградського районного суду від 13.09.2019 року по справі №497/1064/19 зобов`язано Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ЦНАП Болградської районної державної адміністрації провести державну реєстрацію права власності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на 19/100 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , не зважаючи на те, що в Реєстрі прав власності діючому до 2013 року, право власності позивача [PERSON] було вже зареєстрованим на 19/100 частин домоволодіння саме за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вказано, що: 1.Адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості; 2.Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Однак судом встановлено, що 19/100 частки об`єкту нерухомого майна не є самостійним об`єктом, а реєстрація такої частки за адресою відмінною від адреси всього об`єкта не призведе до можливості ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наслідками досліджених доказів та встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення відповідача - державного реєстратора ЦНАП Болградської РДА Капсамун І.О. за наслідками розгляду заяви від 02 липня 2019 року про відмову у здійсненні державної реєстрації права власності на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 08.04.2009 року справа №2-ц-422/2009 на 19/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] - є обґрунтованою та вмотивованою (а.с.115). З заявою про виконання рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13.09.2019 року справа №497/1064/19 за позовом [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської районної державної адміністрації Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії - позивач [PERSON] до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ЦНАП Болградської районної державної адміністрації - не зверталася (а.с.76), а тому і рішення державним реєстратором не приймалося. Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання дій Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ЦНАП Болградської районної державної адміністрації Одеської області Капсамун І.О. - незаконними. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями ст.1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім цього, статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Наведена норма є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відноситься: суб`єктний склад завдавачів шкоди, завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Даний висновок наведений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року справа N 607/15134/18. Між тим, під час розгляду справи по суті судом ретельним чином були перевірені всі доводи позивача, викладені нею в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог, у відповіді на відзив відповідача, надані позивачем під час судового розгляду, та суд не встановив підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності та відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу неправомірності дій відповідача, а відтак суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed