Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку мешкає вона разом із своїм чоловіком [PERSON] . Також в цьому будинку зареєстровані, але не мешкають відповідачі. Права власності на вказаний будинок відповідачі не мають. Спроба поспілкуватися з відповідачами з приводу зняття їх з реєстрації закінчилась невдачею, оскільки вони не зацікавлені у зміні місця реєстрації. Реєстрація відповідачів у належному їй будинку чинить перешкоди у праві на вільне користування своєю власністю та перешкоджає в оформленні та отриманні державної субсидії. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява від 24.02.2020 про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 192217524 від 10.12.2019 [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Як видно з довідки Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 1993 від 11.12.2019, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 11.11.2019, складеного комісійно, відповідачі зареєстровані, але не проживають за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі не є власниками чи співвласниками житлового будинку, не є членами сім`ї позивача по справі, тобто жодних майнових прав на означений житловий будинок не мають. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не надали суду доказів наявності будь-яких договорів з приводу користування житловим будинком, реєстрація відповідачів у будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved