Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 53,80 кв.м, житловою площею 31,9 кв.м, з господарсько-побутовими будівлями, які складаються з прибудови а-1, сараю В-1, погрібу Е-1, убиральні Д-1, ганку а1-1 та огорожі N-1, що розташовані за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.Руська, 59а. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.16 та ст.372 ЦК України, ч.1 ст.70 та ст.71 СК України та зазначає, що з 18.09.2010 по 25.01.2016 вона перебувала з відповідачем в шлюбі, за час перебування в якому за відповідачем на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2013, яким визнаний дійсним договір купівлі-продажу будинку від 04.09.2012, зареєстровано право власності на спірний житловий будинок. В судове засідання позивач не прибула, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.09.2010 перебували в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Шевченківської селищної ради м.Красноармійська Донецької області, актовий запис №9. 25.01.2016 рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб між сторонами розірваний (а.с.31). В період зареєстрованого шлюбу, а саме 04.09.2012 [PERSON] придбав у [PERSON] будинок №59-А по вулиці Руська в м.Красноармійську Донецької області, уклавши простий письмовий договір купівлі-продажу та передавши останньому в рахунок вартості будинку 80\~000 гривень. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 25.06.2013 вказаний договір купівлі-продажу визнаний дійсним та за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Донецька область, вулиця Руська, 59-А, що складається з житлового будинку загальною площею 53,6 кв.м, житловою площею - 31,9 кв.м та Е-1 погребу, В-1 сараю.\~Зазначене рішення суду набрало законної сили 30.07.2013 (а.с.32-33). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірний будинок загальною площею 53,6 кв.м, житловою - 31,9 кв.м зареєстровано за [PERSON] 13.08.2013 на підставі вказаного заочного рішення суду від 25.06.2013 (а.с.27-29). За змістом Технічного паспорту на спірне нерухоме майно, виготовленого 09.11.2017 на замовлення [PERSON], який є додатком до правовстановлювальних документів, майно складається з житлового будинку загальною площею 53,80 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м (1981 року побудови), прибудови а-1, сараю В-1, погрібу Е-1 (1981 року побудови), убиральні Д-1 (2001 року побудови), ганку а1-1 (1983 року побудови) та огорожі N-1 (2001 року побудови), а також сараю Є-1 (2016 року побудови). Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ст.69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд зазначає, що доказів про наявність домовленості або шлюбного договору сторони суду не надали. За змістом ст.57 СК України не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідачем не доведено суду походження грошових коштів, витрачених на придбання спірного нерухомого майна, яке б унеможливлювало визнання його спільною сумісною власністю. Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що набуте під час сумісного проживання сторін спірне майно є спільним сумісним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В той же час суд зазначає, що в разі визнання права власності лише за позивачем на 1/2 частину житлового будинку, відповідач буде позбавлений існуючого права власності без набуття нового. Суд враховує, що специфіка розгляду справ про поділ майна подружжя полягає в тому, що поділу підлягає майно саме між подружжям, а не визнання права власності в порядку поділу майна подружжя за одним з них. Невизнання права власності на іншу частину майна за відповідачем, який не заявляв таких вимог, буде свідчити про невирішення справи по суті заявлених вимог про поділ майна подружжя. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України у звязку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1348,31 гривень, та витрати, повязані з розглядом справи, в розмірі 1216,18 гривень.

Outcome: approved