Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить зняти арешт з майна, а саме квартири [ADDRESS] , як з майна, яке він придбав у відповідності з договором купівлі-продажу від 13.10.1997 та ствердив це право у відповідності до діючого на той час законодавства поставивши на облік даний договір в Кременчуцькому МБТІ, М-3 № 532 від 16.10.1997. В обґрунтування позову зазначено, що позивач являється єдиним власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі - продажу від 13.10.1997, який було укладено між ним та [PERSON] , що посвідчений Бухаровою С.К., державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за N 1-2635. Після отримання даного договору купівлі - продажу він отримав технічний паспорт на дану квартиру та зареєстрував дане майно як власну нерухомість у Кременчуцькому МБТІ, про що мається технічний паспорт від 03.09.1997. Він зареєстрований у даній квартирі, проте фактично проживає у іншому місці. На даний час позивач вирішив продати дану житлову квартиру. Знайшовши покупців, вони звернулися до нотаріуса з питанням купівлі - продажу. У нотаріуса йому повідомили про те, що дана квартира перебуває під арештом та порекомендували звернутися до реєстрової палати з метою отримання там витягу з реєстру прав на нерухоме майно. 04.09.2019 позивач отримав витяг з державного реєстру за N 179666270 інформаційне повідомлення. З даного повідомлення йому стало відомо про те, що його квартира перебуває під арештом ще з 11.04.2000, згідно ухвали N 2669 Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.04.2000. Дані про арешт було передано та внесено до Єдиного державного реєстру через Першу кременчуцьку державну нотаріальну контору 23.02.2005 за N 1788092, про що мається інформація у витязі з єдиного реєстру, який він отримав. Позивач мав цивільну справу про розірвання шлюбу з колишньою дружиною, [PERSON] , з якою розірвав шлюб 22.06.2000 про що свідчить актовий запис за N 186 від 22.06.2000. Його колишня дружина мала намір розподілити майно, але потім відмовилась від цього так як дане майно було набуте ним за кошти його батьків, тому вона вирішила не оспорювати дане право. При цьому перед тим як звертатися з позовом, вона у рамках закритого провадження чи перед відкриттям його за заявою просила суд накласти арешт на його майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , про що виносилась напевно ухвала суду. Справа так і не закінчилась рішенням але арешт на майно залишився накладений. Позивач вважає що пройшло вже понад 3 роки, а це той час, коли можна оспорювати право на майно та пред`являти свої вимоги щодо його оспорювання, а [PERSON] не пред`явила їх, строк позовної давності сплив і вона на його думку вже втратила всі можливості для його оспорювання. Відповідач не має жодного відношення до нього, в даній квартирі не проживає, зв`язок з ним втратила. Адвокат позивача під час підготовки даного позову зробив запит до Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.01.2019 про те, чи виносились якісь постанови по цивільних справах про накладення арешту на майно та по яких та надати копію постави чи ухвали суду. На даний запит отримано відповідь за N 6\\617-вих. від 10.10.2019 про те, що перебувала у провадженні суду цивільна справа за N 2- 453\\2000 про розірвання шлюбу, яка знищена згідно акту від 30.03.2005 за N3 про вилучення для знищення цивільних справ (документів), що не підлягають в зв`язку з закінченням строку зберігання відібрані для знищення як такі, що не мають науково - історичної цінності та втратили практичне значення. Також, вказують що по даній справі цей арешт не накладався, а згідно даних суду справи з таким номером у них немає, інших даних по інших справах не встановлено. Вважає що арешт, накладений на дану квартиру як забезпечення позову про вирішення питання за позовом про розірвання шлюбу, слід зняти, як такий, що втратив свою актуальність у відповідності до діючого законодавства. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. 06.03.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зняття заборони на майно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Першу кременчуцьку державну нотаріальну контору, строк підготовчого судового провадження продовжено на тридцять днів Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові, суду пояснив, що арешт на квартиру [ADDRESS] був накладений його колишньою дружиною [PERSON] в порядку забезпечення позову про розірвання шлюбу, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася шляхом направлення повісток на адресу місця проживання, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Першої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання, згідно якого просить справу розглядати без його участі та винести рішення на розсуд суду. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача та представника третьої особи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно Кременчуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22 червня 2000 року (а.с.10). Як встановлено судом та зокрема підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.1997, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Бухаровою С.К. та зареєстрованого в реєстрі за №1-2535 (а.с.7), технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , виготовленого Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 03.09.1997 (а.с. 8-9), [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки № 179666270 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 04.09.2019, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1708892, зареєстровано: 23.02.2005, реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала 2669, 06.04.2000, Крюківський районний суд м. Кременчука (а.с. 6). Заборону на квартиру [ADDRESS] накладено ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 березня 2000 року, яка була постановлено на підставі заяви [PERSON] , поданої разом з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, до розгляду справи в суді про розподіл квартири (а.с.79). Відповідно до листа, наданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 10.10.2019 за вих. №6/617-вих, згідно журналу реєстрації цивільних справ 2000 року в провадженні суду перебувала цивільна справа №2-453/200 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вищезазначена справа знищена згідно акту від 30.03.2005 № 3 про вилучення для знищення цивільних справ (документів), що підлягають зберіганню на підставі переліку судових справ та документів діяльності суду із зазначення строків їх зберігання відібрані до знищення як такі, що не мають науково - історичної цінності та втратили практичне значення (а.с.11). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду і одним із способів захисту цього права є припинення дії, яка порушує право. Згідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна [PERSON] ), нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно з п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає про те, що [PERSON] до суду з позовною заявою про розподіл квартири [ADDRESS] не зверталась, а тому підстави для накладення арешту на квартиру на даний час відсутні. В свою чергу відповідач в судове засідання не з`явилась, жодного належного доказу на спростування вказаних тверджень позивача не надала. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене, а також те, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, на даний час потреба у забезпечення позову відпала та наявність накладеного арешту на квартиру [ADDRESS] обмежує право позивача вільно розпоряджатись вказаним майном, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved