Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка тимчасово, а саме перед початком навчального року проживає із відповідачем у м. Витачів. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між сторонами, а дитину залишити проживати із позивачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на неможливість примирення, просила залишити дитину проживати із нею, наміри створити умови для проживання дитини із нею у квартирі у м.Вишгороді. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних в частині розірвання шлюбу не заперечив, однак заперечив проти позовних вимог про визначення місця проживання дитини з позивачкою посилаючись на те, що донька проживає разом з ним у м. Витачів та навчається у Витачівській ЗОШ, він забезпечує її всім необхідним для життя та розвитку дитини, піклується та матеріально утримує. Представник третьої особи Обухівської райдержадміністрації Інкіна О.О. в судовому засіданні проти позову в частині визначення місця проживання дитини заперечила. Вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 16.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, на примирення не погоджуються, сторони спільно не проживають з серпня 2016 року, спільного господарства не ведуть, тому суд приходить до висновку, що зберегти вказану сім'ю не можливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Прізвище відповідача після розірвання шлюбу слід залишити без змін. При вирішенні інших позовних вимог суд приймає до уваги неконкретизованість і безпідставність вимог про залишення дитини проживати із матір'ю, оскільки під час судового розгляду встановлено що станом на час пред'явлення позову та вирішення справи судом малолітня дочка сторін [PERSON] не проживала і не проживає із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тому задоволення вимог про залишення дитини проживати саме із матір'ю за вказаною у позові адресою неможливе. Позовних вимог про визначення місця проживання дитини, про відібрання дитини тощо до суду не пред'являлось, на будь-які норми права на обґрунтування своїх вимог про залишення дитини проживати із нею позивачка не посилалась, тому слід прийняти до уваги фактичну відсутність правових та фактичних підстав для задоволення відповідних позовних вимог. Незважаючи на роз'яснення суду позивач не змінила, не уточнила позовні вимоги і наполягала на вирішенні справи на підставі наявних у справі доказів і в межах заявлених нею позовних вимог, тому суд вирішуючи спір на засадах диспозитивності цивільного судочинства вважає позов безпідставним. Крім того, слід прийняти до уваги приписи п.2 ч.1 ст.161 СК України, за яким при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З поданих суду доказів вбачається, що донька сторін [PERSON] з 2016 року проживає із батьком у с. Витачів Обухівського району Київської області в належних житлово-побутових умовах, відвідує Витачівську ЗОШ І-ІІ ст., відповідач забезпечує її розвиток та виховання, дитина перебуває на утриманні батька, який позитивно характеризується по місцю проживання, має місце роботи та постійне джерело доходу, що визнається сторонами в судовому засіданні, а також підтверджується актами, довідками, характеристиками та іншими письмовими доказами. Також слід врахувати, що судом не встановлено обставин, які б спростовували доводи відповідача про те, що сторонами добровільно було визначено місце проживання дочки саме із батьком з 2016 року, а дитина не виявляє бажання проживати із матір'ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що дитиною піклується батько - [PERSON], а мати фактично не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідно до висновку Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 15.09.2017 року №60/07-15/2922 орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON], тобто відповідачем. Виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 Конвенція про права дитини проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Під час розгляду справи судом не виявлено обставин, які б вказували на те, що розлучення дитини із батьком є необхідним в найкращих інтересах дитини. Таким чином, ні правових, ні фактичних підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини судом не виявлено. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд вирішує справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів. Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити вимоги про розірвання шлюбу, однак не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому позов слід задовольнити частково. Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача в частині фактично понесених витрат, а недоплачений судовий збір за другу позовну вимогу немайнового характеру слід стягнути із позивача, оскільки в задоволенні цієї вимоги було відмовлено.

Outcome: partial