Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторонами за час шлюбу, за спільні кошти, 05 вересня 2007 року було набуте домоволодіння № 56, яке знаходиться по вул. Центральна, що в с. Вовківці Борщівського району Тернопільської області, та складається з житлового будинку, літньої кухні, тамбуру, господарського будинку, навісу, погребу, воріт, огорожі, криниці. Шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2012 року. Проте, через неприязні стосунки, які існують між сторонами, вирішити спір щодо поділу домоволодіння не можуть. А тому, просив суд провести реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами між сторонами в рівних частинах, виділити йому в натурі у власність реальну ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Крім того, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримав повністю. Поряд з цим, суду пояснив, що має намір використовувати спірне майно для проживання, для чого хоче таке облаштувати, здійснити добудови, в зв»язку з чим необхідно чітко визначити, яка саме частина будинковолодіння є належною йому особисто. На даний час житловий будинок не є придатним для проживання. Також, просив суд, при вирішенні спору поділу спірного майна, врахувати варіант № 4 запропонований експертом у висновку проведеної за його клопотанням будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого частина житлового будинку, господарських будівель підпадають під спільне користування сторонами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомленою у визначеному законом порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про отримання нею судових повісток. Причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подала. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 Закону України „Про власність, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу); у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними; майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалось, стверджено копією рішення Борщівського районного суду від 27.06.2012 року у справі №1902/777/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, сторони уклали шлюб 19 вересня 1998 року у Новополтавській сільській раді Новобузького району Миколаївської області, про що зроблено актовий запис №7 (свідоцтво про шлюб серії І-ФП №067131). Через те, що сімейне життя сторін не склалося, даним рішенням шлюб між сторонами було розірвано. Також встановлено, що позивач змінив ім»я на [PERSON], про що в книзі реєстрації зміни імені 08 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №65, що стверджено свідоцтвом про зміну імені серії 1-ИД №006971, виданного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 08.12.2011 року. Крім того, встановлено, що після реєстрації шлюбу і фактично до 27 червня 2012 року сторони проживали разом та вели спільне господарство. На даний час сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна із-за неприязних відносин. Також встановлено, що за час спільного проживання сторонами було придбано домоволодіння №56, що знаходиться по вул.Центральна в с.Вовківці Борщівського району Тернопільської області, яке складається з житлового будинку, літньої кухні, тамбуру, господарського будинку, навісу, погребу, воріт, огорожі, криниці, що стверджено договором купівлі продажу від 05.09.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за №2930, державну реєстрацію якого проведено у Борщівському РБТІ, згідно витягу від 03 жовтня 2007 року за №16152195. При цьому усі правовстановлюючі документи на будинколодіння оформлені на ім»я відповідача [PERSON]. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. А отже, набуте [PERSON] у період шлюбу з позивачем майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Центральна 56 в с. Вовківці Борщівського району Тернопільської області, є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, і їх частки в такому, за вимоги поділу, є рівними. З висновку експерта №527/15-22 від 20.01.2016 року, вбачається, що дійсна (ринкова) вартість ? житлового будинку, що знаходиться в с.Вовківці Борщівського району по вул.Центральній, 56, без врахування вартості земельної ділянки, яка знаходиться під цим житловим будинком станом на день проведення дослідження, визначена порівняльним підходом, з заокругленням, становить 24565 гривень. Дійсна ринкова вартість ? частини житлового будинку, що знаходиться в с.Вовківці Борщівського району по вул.Центральній, 56, станом на день дослідження, визначена витратним підходом, становить 90679 грн. Окрім пропонуються 4 варіанти поділу між двома співвласниками по ? частині житлового будинку та надвірних будівель, та заначено будівельні роботи, які потрібно буде виконати сторонами по реконструкції, переплануванню та переоблдананню будинку для роздільного користування будинком та літньою кухнею. Запропоновані експертом варіанти поділу спірного майна, всі без виключення, містять відсуп від ідеальних часток, при цьому частина майна залишається у спільному користуванні сторін. Позивач [PERSON] в ході розгляду справи просив суд при вирішенні спору поділі майна, врахувати запропонований експертом варіант № 4 поділу будинку та надвірних будівель. Запропонований позивачем варіант поділу суд не може покласти в основу свого рішення, оскільки такий фактично визначає поділ спірного майна на 3 частини, одна з яких залишається в спільному користуванні сторін. Що суперечить природі заявлених позивачем позовних вимог щодо виділення йому в натурі у власність частини майна, що є об»єктом спільної сумісної власності, оскільки в даному випадку право спільного користування сторонами частинами майна не може бути в подальшому зареєстровано за кожним з них як право власності. За таких обставин суд вважає, що висновок експерта викликає сумніви в його правильності, оскільки запропоновані, всі без виключення, варіанти поділу будинку фактично зводяться до того, що частина такого підлягає виділенню сторонам у спільне користування, що в данному випадку є неприпустимим. Відповідно до ст. 147 ЦПК України всиновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо реального поділу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, виділення в натурі у власність реальної ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, задоволенню не підлягають, оскільки суд не вбачає підстав для поділу спірного майна та виділення такого в натурі у власність відповідно до запропонованого позивачем варіанту № 4 визначеного у висновку експерта №527/15-22 від 20.01.2016 року, так як такий не відповідає інтересам позивача та суті позовних вимог. Судові витрати по справі відшкодуванню на користь позивача не підлягають. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 16 Закону України Про власність, ст.ст. 57, 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 52 ЦК України,

Outcome: dismissed