Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23 лютого 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що під час спільного проживання в останній рік між подружжям постійно виникали сварки через різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Зазначає, що подружжя втратило почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не приймає участі в їх матеріальному забезпеченні. Подружжя спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинені, відповідач мешкає окремо, долею дітей не цікавиться. Позивач вважає, що подальше сумісне життя, збереження сімї неможливе та суперечить їхнім інтересам та інтересам дітей. Майновий спір відсутній. Вважає за необхідне визначити місце проживання дітей після розірвання шлюбу з нею. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Шевченко». Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозвязку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Чурікова) Крістіна Геннадіївна перебувають у шлюбі з 23 лютого 2013 року. Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №202502, виданого 23.02.2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №45. Від шлюбу подружжя має дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №341192, виданого 30.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №469084, виданого 20.12.2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. З матеріалів позову вбачається, що діти проживають разом з матірю [PERSON] за адресою Харківська область Харківський район с.Пісочин, вул.Полтавское Шоссе буд.162/13, що підтверджується актом, складеним депутатом Пісочинської сільської ради округу №5. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України\~та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що житловий та майновий спір у сторін відсутній, сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дітей, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Крім того, відповідно ст.150 Сімейного кодексу України\~ на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно ст.152 Сімейного кодексу України\~право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач піклується за дітьми, доглядає за їх станом здоров'я, а також враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачем також обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст.ст.55, 105, 110, 112, 114, 150, 152, 155 Сімейного Кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved