Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення відповідачем злочину та просить стягнути з відповідача: матеріальну шкоду в розмірі 4200 грн.; моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; витрати на юридичну допомогу в сумі 500 грн., мотивуючи тим, що 03.04.2015 року [PERSON] скоїв крадіжку його грошей ( 4500 грн. та 30 Євро) та особистих речей, чим заподіяв йому шкоду на загальну суму 10 203,82 грн. Відносно [PERSON] було розпочате кримінальне провадження та вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від покарання з випробуванням строком на три роки. В процесі досудового розслідування справи [PERSON] повернув позивачу викрадені речі та гроші в сумі 30 Євро та 200 грн. Таким чином, злочинними діями відповідача, йому було заподіяна матеріальна шкода в розмірі 4200 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, але проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від покарання з випробуванням строком на три роки. Вищезазначений вирок набрав чинності - 21.07.2015 року. Таким чином, вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.06.2015 року встановлено, що позивачу відповідачем була заподіяна шкода, у зв'язку з чим, у позивача є право вимоги про відшкодування шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. В позовній заяві позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесенні душевних страждань, які він зазнав в результаті крадіжки та пов'язаного з цим нервового стресу; погіршення стану здоров'я; тяжких вимушених змін, які відбулися в його житті, усунення яких, вимагало від нього додаткових зусиль та витрат майнового характеру, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Частинами 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4, із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму ВС № 5 від 25.05.2001 року та № 1 від 27.02.2009 року судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), істотність шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, та з урахуванням інших обставин, в зв'язку з чим вважає, що сума моральної шкоди повинна бути стягнута з відповідача у меншому розмірі, ніж просить позивач. Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягає сума у відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справи, суд виходить з положень п.2 ч.2 ст.79, ст.ст. 84, 88 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» за № 4191-VІ від 20.12.2011 року передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не можуть перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що з відповідача на корить позивача могли бути стягнені витрати на правову допомогу, яка б надавалася у судовому засіданні і за наявності належних та допустимих доказів - під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, або під час ознайомлення із вказаною цивільною справою. Як вбачається з матеріалів справи, згідно угоди № 200 про надання правової допомоги від 29.07.2015 року та квитанції №3131 від 29.07.2015 року позивач сплатив адвокату Димову Д.П. 500 грн. для оформлення позовної заяви та за ознайомлення з кримінальною справою. Отже, що стосується стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з правовою консультацією, підготовкою позовної заяви, суд дійшов до висновку про те, що в задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити, оскільки за змістом ч.1 ст.44, ст.ст. 27, 31 ЦПК України, зазначені дії не відносяться до окремих процесуальних дій, вчинюваних поза судовим засіданням та компенсація вказаних затрат не передбачена Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити частково, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов частково, та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 4200 грн.; моральну шкоду в сумі - 1000 грн., а всього: 5200 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача на користь якого ухвалено судове рішення звільнено від сплати судового збору, його належить стягнути в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial