Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду у жовтні 2018 р. з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики від 06.03.2017р. у розмірі 150 000 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення судового рішення, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання -1134 доларів США в гривневому еквіваленті, 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі, еквівалентному 6000 доларам США та судових витрат. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та [PERSON] 06.03.2017 р. укладено договір позики , за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 150 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язувалася повернути борг в строк до 31.07.2018 року. Договором передбачалось, що до 31.12.2017 р. відповідач поверне 75 000 доларів США, а решту суми в обумовлений строк до 31.07.2018 р., проте жодних коштів не виплатила та дій, направлених на виконання договору, не здійснила. Як зазначає позивач, 11.10.2018 р. він направив письмову вимогу [PERSON] про сплату боргу та 3% річних за користування чужими грошима, але отримав відповідь, що відповідач не в змозі виконати свої договірні зобов`язання за договором позики через фінансову неспроможність, суму заборгованості визнає, що змусило позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення. Позивач, а також його представник [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином. 17.01.2019 р. від [PERSON] отримано клопотання про можливість розгляду справи без його участі,у зв`язку з проживанням в м.Києві, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, у справі наявні всі докази ( а.с. 51). Відповідач [PERSON] , її представник [PERSON] в судове засідання також не з`явились, про причини неявки суд не сповістили. Від [PERSON] 14.01.2019 р. отримана заява, якою вона повідомляє, що борг в сумі 150 000 доларів США, а також 7134,24 доларів США в гривневому еквіваленті за порушення виконання зобов`язань та суму судового збору визнає, підтримує заявлені [PERSON] вимоги і просить розглядати справу за її відсутністю ( а.с. 52). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.11.2018 р. заява [PERSON] про забезпечення позову суду та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] є в межах суми боргу 7 млн. 382 тис. 473,95 грн. повернути заявнику ( а.с. 19). Ухвалою суду від 06.12.2018 р.у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладення арешту на все майно боржника, у тому числі квартиру [ADDRESS] , Ѕ частину квартири [ADDRESS] , земельну ділянку по [ADDRESS] , земельну ділянку в садівничому товаристві «Клен» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області відмовлено ( а.с. 39-40). 18.12.2018 р. ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 17.01.2019 р.запропоновано [PERSON] надати суду оригінал договору позики та розписку відповідача, у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача відмовлено ( а.с . 65-66). Представник третьої особи - адвокат Ковкін О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час у [PERSON] наявна заборгованість перед третьою особою- [PERSON] у розмірі більше трьох мільйонів гривень, відкриті виконавчі провадження, на майно боржника накладено заборону, звернення до суду брата чоловіка з позовом про стягнення боргу майже одночасно з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя є формою уникнення відповідальності за грошовими зобов`язаннями. У лютому 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики від 03.03.2017 р. недійсним, посилаючись на те, що вважає цей договір фіктивним, оскільки з 2016 р. між ним та [PERSON] велись майнові спорі з приводу грошових коштів, які [PERSON] йому заборгувала. Рішеннями суду від 10.04.2017 р. та 10.07.2017 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 1 748 027,65 грн. та 1 564 825 грн. відповідно, відкрито виконавче провадження 04.01.2018 р. № 55477281. Як стверджує [PERSON] , з_ метою уникнення стягнення на майно [PERSON] , з середини 2018 р. вона ініціює низку судових процесів для виведення майна зі складу своєї власності та ускладнення виконання судових рішень щодо стягнення з неї грошових коштів.Так, у вересні 2018 р., [PERSON] ( рідний брат позивача за цим позовом [PERSON] ) звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Рішенням суду від 22.11.2018 р. позовні вимоги про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] задоволені , у позові [PERSON] до [PERSON] третя особа- [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова 12.07.2019 р. Навіть після розірвання шлюбу подружжя [PERSON] , як зазначає [PERSON] , продовжують спільно проживати, що підтверджено доказами, регулярно разом подорожують за кордон і це свідчить про надання неправдивих показань у цивільних справах, введення в оману суд задля уникнення звернення стягнення на майно [PERSON] . У цивільній справі про поділ майна подружжя [PERSON] намагалися затвердити мирову угоду, визнавши за [PERSON] право власності на половину майна, що зареєстровано за [PERSON] , а другу половину передати чоловіку за плату. В подальшому, рідним братом [PERSON] - [PERSON] подано позов про стягнення 150 000 доларів США, начебто позичених [PERSON] . Обгрунтовуючи свої вимоги та відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки [PERSON] посилається на те, що оспорюваний договір позики укладено з метою збільшення суми боргових зобов`язань [PERSON] , з метою унеможливити ( значно ускладнити) звернення стягнення на рахунок її майна.Реального наміру передавати грошові кошти, використовувати їх та повертати сторони не мали та не передбачали на майбутнє. Крім того, просить врахувати, що позикодавець [PERSON] перебуває на пенсії, не є заможною особою, у якої мається можливість надати такі величезні суми грошових коштів, в нього відсутні реальні джерела походження цих коштів, що свідчить про те, що у дійсності 150000 доларів США не передавались відповідачу. Вважає, що у [PERSON] також відсутні підтвердження використання нібито запозичених коштів, що свідчить про відсутність обгрунтованої та реальної потреби у запозиченні вказаної суми. Не були використані такі кошти і на погашення заборгованості Вказані кошти не були використані на погашення заборгованості та виконання судових рішень. До таких, на думку [PERSON] незаконних дій, відповідач вдалася після того, як у виконавчому провадження почали активно вживатися заходи щодо реалізації належного [PERSON] майна. За фактом умисного невиконання рішення судів та створення перешкод Новобаварським відділом поліції ГУНП в Харківській області розпочато кримінальне провадження 23.01.2019 за ч.1 ст. 382 КК України. З посиланням на ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, просить визнати недійсним договір позики, укладений 06.03.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 72-76). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.02.2019 р. до участі у справі в якості 3 особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, залучений [PERSON] , позовна заява [PERSON] до [PERSON] прийнята та об`єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. За клопотанням [PERSON]. , до участі у справі в якості співвідповідача за його позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики залучено [PERSON] ( а.с.94-96, 107-108). Ухвалою суду від 30.07.2019 р. повторно витребувані у [PERSON] оригінали договору позики від 06.03.2017 р., розписки [PERSON] ( а.с. 165-167). Вимога суду [PERSON] не виконана. Відповідач [PERSON] , не погодившись з позовом [PERSON] про визнання договору позики недійсним, 24.07.2019 р. надав відзив, в якому стверджує, що жодного відношення до тих боргових обов`язків, які сформувалися у [PERSON] перед [PERSON] він не має, чинне законодавство не забороняє надавати гроші в борг родичам. Визнає, що зараз він дійсно перебуває на пенсії, однак все своє життя працював в сфері будівництва на керівних посадах, наприклад , з 2004 р. був директором Департаменту капітального будівництва ТОВ «Трейдінвестбуд», що забезпечувало йому високий постійний заробіток. Відповідач зазначає, що йому не відома мета [PERSON] на позичення та використання грошей, але знає про важкий період в сфері її бізнесу, виключення її за підробними документами зі складу засновників ТОВ «Автомобіліст», відчуження частки ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» іншій особі. Крім того, [PERSON] хворіла, як і її батьки, що проживають в Російській Федерації і потребували важкого тривалого лікування за кордоном. Як зазначає відповідач, [PERSON] не надав жодних доказів фіктивності договору позики та не є зрозумілим, чому він вважає свої вимоги до [PERSON] першочерговими, які його права порушені, оскільки [PERSON] також буде претендувати на погашення боргу за рахунок наявного у боржника майна ( а.с. 129-131). Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться у справі, приходить до наступного. Згідно ксерокопії договору позики , 06.03.2017 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено в письмовій формі договір позики, за умовами якого позикодавець [PERSON] надав у позику [PERSON] 150 000 доларів США. Строк надання позики становить 16 календарних місяців з моменту реальної передачі всієї грошової суми, до 06.07.2018 р. Позикодавець зобов`язується невідкладно передати позику одразу після підписання договору.Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником. Пунктом 3.4 договору встановлено, що позичальник зобов`язується повертати суму боргу в наступному порядку: до 31.12.2017 р. позичальник повертає позикодавцю 75000 доларів США, в строк 31.07.2018 р. -75000 доларів США. Позикодавець має право на одержання від позичальника плати за користування позикою, у вигляді відсотків від суми позики у розмірі 3% річних ( п. 4 договору). Розпискою від 06.03.2017 р. (надана ксерокопія) [PERSON] підтвердила факт укладення з [PERSON] договору позики, отримання позики в сумі 150000 доларів та зобов`язалася повернути борг в строк до 31.07.2018 р.( а.с. 5-7). 11.10.2018 р. від імені [PERSON] ( зареєстрований в м. Київ), в м.Харкові направлена на адресу [PERSON] цінним листом вимога виконати обов`язок за договором позики від 06.03.2017 р. та повернути грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США та 3% річних від суми позики за користування грошовими коштами , тобто 6000 доларів США (а.с. 8-9). Як вбачається з нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. 19.10.2018 р. відповіді на вимогу, [PERSON] повідомила позикодавця, що вона не в змозі виконати свої договірні зобов`язання за договором позики, повернути 150 000 доларів, адже не має вказаної суми грошових коштів ( а.с. 10). Судом встановлено, що постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області від 04.01.2018 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 28.12.2017 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за договором про завдаток 60000 доларів США, що становить 1561380 грн., а також понесених витрат-3445 грн., а всього 1 564 825 грн. ( а.с. 59). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області від 15.11.2018 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 31.07.2018 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 20.04.2016 р. 1 741 137,56 грн., судових витрат- 6890 грн., а всього 1 748 027,65 грн. ( а.с. 85). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , на належне нерухоме майно, а саме земельну ділянку 88 пл. 0,08 га у садівничому товаристві «Клен» сщ/рада Пісочинська, земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови у [ADDRESS] , Ѕ квартири [ADDRESS] накладено обтяження ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.08.2016, постановою Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області 22.01.2018 р. ( а.с. 54-58). У вересні 2018 р. [PERSON] пред`явив до Жовтневого районного суду м.Харкова позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та про поділ майна подружжя, відповідно до якої він просив визнати за ним право власності на належну [PERSON] частку на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частку квартири по [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі Ѕ від ринкової вартості земельної ділянки в садівничому товаристі «Клен». У грудні 2018 р. від представника позивача [PERSON] - [PERSON] ,с представника відповідача- [PERSON] надійшла заява про затвердження мирової угоди та мирова угода, від якої 20.02.2019 р. сторони відмовилися. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.07.2019 р., що набрало законної сили, у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа- [PERSON] відмовлено, скасовані заходи забезпечення позову по цивільній справі №639/5514/18 , які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року, щодо оголошення заборони відчуження нерухомого майна [PERSON] . Судом зазначено, що дії сторін по справі є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, що може призвести до порушення майнових інтересів кредитора - [PERSON] та направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника - [PERSON] . Як стверджує 3 особа [PERSON] , у зв`язку з неправомірними діями [PERSON] , її колишнього чоловіка та брата колишнього чоловіка [PERSON] , 17.01.2019 р. він звернувся із заявою до Новобаварського відділення поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області про вчинення зазначеними особами кримінальних правопорушень за ознаками ч.1 ст. 388, ч.3 ст. 382 КК України. Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2019 ( а.с. 88-90). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладений у постановах: від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13; від 02 липня 2014 року № 6-79 цс 14. Заперечуючи проти позову [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 06.03.2017 [PERSON] зазначив, що він був матеріально спроможним надати у борг 150 тис. доларів США, оскільки зараз він пенсіонер, але все своє життя працював в сфері будівництва на керівних посадах, що забезпечувало йому високий постійний заробіток,зараз перебуває на пенсії, надавши копію своєї трудової книжки, з якої вбачається, що [PERSON] після закінчення Київського будівельного технікуму транспортного будівництва , з 1979 р. працював монтером,майстром, виконавцем робіт будівельного управління до 2004 року, потім прийнятий на посаду провідного інженера, а в подальшому працював головним інженером Департаменту капітального будівництва ТОВ «Промбудіндустрія», з грудня 2007 р. - директором Департаменту з контролю якості ТОВ «ТрейдІнвест», з 2011 р. по 2013 р.- директором Департаменту капітального будівництва ТОВ « Промбудіндустрія». При цьому, належним чином засвідчених довідок про суми заробітної плати за період роботи його керівником підрозділів підприємств ( з грудня 2008 р. по січень 2013 р.) або іншу інформацію, яка б підтвердила джерела доходів та можливість заощадити 150 000 доларів США, а також наявність такої суми [PERSON] не надав ( а.с. 132-143). Відповідачем також не представлено доказів того, що при наявності боргу перед [PERSON] за рішеннями суду в загальній сумі 3 312 852 грн., при відсутності роботи або доходів, вона позичала строком на 16 місяців таку суму коштів та була в змозі їх повернути протягом перших 10 місяців -75 тис. доларів США та на протязі подальших 7 місяців -81 тис. доларів США, включаючи залишок боргу та 3% річних за користування чужими грошима, про що також було відомо позивачу [PERSON] . Не наведено даних про витрати зазначеної суми, з урахуванням того, що борг перед третьою особою [PERSON] , при відкритих виконавчих провадженнях, вона не погасила та не намагалась почати виконувати рішення суду. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачається принцип диспозитивності, згідно з яким учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору позики з братом чоловіка з метою неможливості звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином,а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша. Відповідно до частини другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Судом встановлено, що укладаючи договір позики з братом чоловіка сторони були обізнані про наявність судового спору та рішення суду , яким стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] за договором позики 1741 137,65 грн., за договором про завдаток -1564825 грн. і боржник передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаних судових рішення. Отже, воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, оскільки стягнення 150 000 доларів США, при наявності боргових відносин між [PERSON] та [PERSON] , вказують на те, що між [PERSON] та [PERSON] спірний правочин вчинено з метою ухилитись від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи № 369/11268/16-ц, не відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц. Оспорюваний договір позики було укладено з метою штучного збільшення суми боргових зобов`язань [PERSON] шляхом отримання рішення суду про стягнення боргу за неіснуючими зобов`язаннями та унеможливити або значно ускладнити звернення стягнення на її майно. Реального наміру передавати грошові кошти, використовувати їх, та повертати сторони не мали та не передбачали на майбутнє. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що маються правові підстави визнати недійсним на підставі статті 234 ЦК України оспорюваний договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.03.2017 р. На підставі викладеного і

Outcome: approved