Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, згодом подав уточнену позовну заяву, однак в ході розгляду справи повернувся до первісного позову, в якому просить визначити порядок побачень з сином [PERSON] , [INFO] : кожної першої і третьої середи після закінчення шкільних занять до 19 години; кожної суботи з 18 години до неділі з 15 години у позивача вдома; половину зимових канікул та половину літніх канікул у позивача вдома за домовленістю з матір`ю дитини, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позов мотивований тим, що позивач в період з 17.04.2010 року по 24.05.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Фактично відносини припинилися за пів року до офіційного розлучення. Шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.05.2012 року. Від шлюбу в позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки син залишився проживати з матір`ю, позивач з травня 2012 року не бачив сина. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо його участі у вихованні сина та зустрічей з ним. [PERSON] повністю ізолювала від позивача сина. Вона не дає можливості зустрічатись з дитиною, навіть не приймає подарунки, які той передає через знайомих дитині. При зустрічі з позивачем, яка за всі роки після розірвання шлюбу, починаючи з 2012 року по даний час була 3-4 рази випадково на вулиці міста, відповідачка представляла це як переслідування її позивачем та намагання вчинити скандал чи насильство. Синові був рік і п`ять місяців, коли позивач вимушений був піти із сім`ї. З тих пір жодної зустрічі у нього з сином не було, оскільки відповідачка всіма способами перешкоджала побаченням. Позивач мав і має бажання бачитись зі своїм сином, хоче приймати участь у його розвитку та житті, адже для хлопчика спілкування з батьком так само важливо, як і з матір`ю. Звернення позивача до служби у справах дітей Житомирської міської ради об`єктивно розглянуті не були. Як йому повідомили зі Служби у справах дітей 19 вересня 2017 року, що його заява від 29.05.2017 року щодо встановлення способу участі у вихованні малолітнього сина позитивно не вирішена через психоемоційний стан дитини, який ніби то з острахом згадує позивача. Проте, дитині не було ще й півтора року, як позивач залишив квартиру відповідачки і не мав права туди прийти, навіть на день народження дитини, ніколи сина чи відповідачку не переслідував і не надзвонював на телефон, як вказано в наданій службою у справах сім`ї - інформації про проведення психологічної діагностики з сином. З наданої інформації позивач вважає, що відповідачка налаштовує дитину проти нього, наговорює йому різні небилиці і залякує позивачем. Хлопчик, не спілкуючись з позивачем, не міг говорити про те, що він надзвонює на телефон відповідачки. Все це свідчить лише про навмисне порушення відповідачкою прав позивача щодо зустрічей з сином. Відповідачка своєю поведінкою та розмовами тільки залякує сина, викликає в ньому почуття тривоги та переживань. Позивач зазначає, що любить свого сина, сумує за ним і вважає, що зможе його багато чому хорошому навчити. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що він хоче бачитися з дитиною, сумує за ним, хоче дбати та забезпечувати необхідним, звернення до Служби у справах дітей Житомирської міської ради об`єктивно не розглянуті. Представники позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позові, вважають, що висновок Органу опіки та піклування не є обґрунтованим, батько дитини хоче та прагне спілкуватися з дитиною, він також поставився критично до висновку психолога щодо недоцільності побачень батька з сином, виходячи з того, що дитина нібито з острахом згадує батька, хоча вони не спілкуються з моменту розлучення з відповідачкою, тобто з 2012 року, а тому у батька навіть можливості не було контактувати з сином. Вважає, що відповідач перешкоджає позивачу бачитися з сином, підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити. Відповідач під час розгляду справи заперечувала проти задоволення позову, з тих підстав, що позивач може негативно вплинути на емоційний стан дитини, оскільки він його боїться, внаслідок агресивної поведінки позивача, дитина з тривожністю поводить себе при згадуванні позивача. Позивач не цікавиться дитиною та його здоров`ям, звернення до суду, на її думку, є приводом вияснити стосунки з нею. Питання призначення днів і годин зустрічей позивача із малолітнім сином розглядалося комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, однак через домашнє насильство, вчинене позивачем по відношенню до неї, було прийнято рішення відмовити батькові у побаченнях з сином. Представник відповідача підтримав її позицію, враховуючи емоційний стан дитини, її здоров`я та виключити дії які можуть призвести до погіршення стану здоров`я, а тому вимоги викладені в позовних вимогах позивача не обґрунтовані, визначені не в інтересах дитини, а відтак просив відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вимог позивача, оскільки вони не відповідають інтересам дитини, підтримала висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо недоцільності участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється знайомим позивача. Позивача характеризував з позитивної сторони, зауважив, що при спілкуванні з позивачем, в останнього завжди присутня розмова про дитину. Відносин між позивачем та батьком не бачив, оскільки відповідач не дає дитину для побачень батьку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється колегою позивача [PERSON] , він відкритий до людей, має хороший характер, добросовісний, не агресивний. Неодноразово в спілкуванні піднімалася тема про дитину, мати не дозволяє бачитися батьку з дитиною. Позивач сплачує аліменти на утримання сина, також спілкується з класним керівником дитини, цікавиться життям дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю позивача [PERSON] , і позивач має право на виховання своєї дитини. Свідок намагалася злагодити конфлікт, неодноразово передавали з сином через сусідів продукти для дитини, оскільки відповідач відмовлялася від допомоги, на контакт відповідач не йде та домовитися з нею не можливо. Позивач з відповідачем жили нормально, після року дитини почалися конфлікти. Відповідач ніколи не скаржилася на негативне відношення мого сина до неї, факт побиття сином відповідача їй не відомий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється братом позивача, вважає, що позивач має право на виховання свого сина. Він являється позитивною людиною, відповідальний, спокійний, неконфліктний. Позивач сплачує аліменти на утримання сина, неодноразово він намагався передати через нього подарунки для свого сина. Свідок ніколи не чув, щоб позивач негативно чи агресивно відносився до відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється колегою відповідача [PERSON] стверджує, що остання неодноразово скаржилася на те, що позивач наносив їй тілесні ушкодження. Свідок особисто бачила наслідки конфліктів, відповідач важко переживала дані події і зверталася навіть до психіатра. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється знайомою відповідача, повідомила, що бачила як позивач шарпав за руку відповідача, остання бажала захистити себе та дитину від насильства чоловіка в 2010-2011 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що декілька разів була свідком насильства з боку позивача до відповідача, неодноразово бачила на тілі відповідача синці і знала зі слів відповідача, що їх наніс чоловік, від побиття чоловіком [PERSON] потрапила у лікарню. Все це було до розірвання шлюбу між сторонами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що особисто побиття позивачем відповідача не бачила, однак неодноразово бачила синці на тілі [PERSON] .. Відповідач в 2010 році певний час проживала за місцем своєї роботи, зверталася до свідка за матеріальною допомогою, чоловік та його мати відмовлялися їй допомагати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює психологом міського центру соціальних служб для дітей та молоді м. Житомира, підтвердила, що [PERSON] зверталася до неї за діагностуванням дитини, при проведенні занять хлопчик був в тривожному стані, говорив, що боїться чоловіка, який назвав себе батьком. Дитина стоїть на обліку у невролога, дитина має слабку нервову систему. Батька для надання пояснень не викликали. Вся дана ситуація впливає на психіку дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2010 рокі відповідач [PERSON] була доставлена в лікарню, в неї були важкі пологи, на тілі відповідачки були синці. Свідком спільного життя сторін не був, бачив декілька раз позивача. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, врахувавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року до 24.05.2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розлучення сторін залишився проживати з матір`ю.(а.с.7-8 т. 1) Згідно характеристики спілки учасників АТО та волонтерів у м. Чуднів та Чуднівському районі Житомирської області, [PERSON] за час співпраці зарекомендував себе позитивно, володіє організаторськими здібностями, уміє та любить працювати в обстановці, яка потребує проявлення ініціативи, уважний до поставлених завдань, до своїх обов`язків відноситься добросовісно, доброзичливий, стриманий, урівноважений. В цілому його можна охарактеризувати як надійного партнера, на якого можна покластися. (а.с.9 т. 1) Служба у справах дітей Житомирської міської ради 22.09.2017 року повідомила, що на даний час неможливо позитивно вирішити питання щодо встановлення способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] через психоемоційний стан дитини. (а.с.11 т. 1). Витягом з протоколу №25 засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради від 19.09.2017 року вирішено враховуючи інформацію Житомирського міського центру для сім`ї, дітей та молоді, виходячи з найкращих інтересів дитини, відмовити [PERSON] у прийнятті рішення щодо визначення способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] . (а.с.14-15 т. 1) Рішенням Богунського районного суду м.Житомира 24.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та присуджено до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2012 року до повноліття дитини. (а.с.33 т.1) Відповідно до характеристики виданої директором школи І-ІІІ ступенів №12 м. Житомира від 31.10.2017 року, [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] мати приділяє належну увагу вихованню і навчанню сина, відвідує класні батьківські збори, щоденно підтримує зв`язок з вчителем і вихователем групи продовженого дня. Батько [PERSON] цікавиться навчанням [PERSON] , підтримує зв`язок з класним керівником. (а.с.41 т.1) Постановами Богунського РВ УМВС України в Житомирській області на неодноразові звернення громадянки [PERSON] з приводу неправомірних дій її чоловіка [PERSON] , в порушенні кримінальних проваджень проти останнього було відмовлено за відсутністю складу злочину. (а.с.45-50 т.1) Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2259 від 06.05.2019 року заключний діагноз [PERSON] , синдром вегето-судинної дистонії з ангіоспазмами на фоні С-подібного загину лівої внутрішньої сонної артерії, дефіцит вітамінна Д, неврозоподібний розлад з емоційно-вольовими порушеннями, дифузне нетоксичне воло ІА ст., еутиреоз. (а.с.213 т. 1) Згідно із частиною першою статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування встановлено, що після розірвання шлюбу дитину залишено на подальше виховання матері. [PERSON] проживає з сином за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби (управління) у справах дітей міської ради було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї встановлено, що мати з дитиною мешкають в двокімнатній квартирі, створені належні умови для проживання та розвитку [PERSON] . [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Відповідно до інформації Чуднівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 08.04.2019 р. №118, «...в будинку проживає [PERSON] , створені всі необхідні умови повноцінного проживання та розвитку дитини. Є окрема кімната проживання сина [PERSON] , [INFO] , облаштована необхідними меблями, а також наявні іграшки та книги... В проведення оцінки потреб, з`ясовано, що умови проживання [PERSON] задовільні. Батько здатний в повному обсязі брати участь в повноцінному вихованні, розвитку та догляду за дитиною». У характеристиці на учня 2-Б класу спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 з поглибленим вивченням іноземних ї ім. С. Ковальчука м. Житомира [PERSON] , зазначено, що хлопчик «...проживає разом з матір`ю [PERSON] . Мати приділяє належну увагу вихованню і навчанню сина, сприяє всебічному розвитку дитини. [PERSON] систематично відвідує класні батьків збори, приходить до школи, цікавиться навчанням і поведінкою сина, підтримує зв`язок з класним керівником. Батько [PERSON] цікавиться навчанням, інтересами та станом здоров`я дитини. Систематично приходить до школи, спілкується з класним керівником, соціальним педагогом. Виховні заходи та батьківські збори батько не відвідував». У травні 2017 року [PERSON] звертався до служби у справах дітей Житомирської міської ради щодо визначення йому способу участі у вихованні сина у зв`язку з тим, що колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради йому було відмовлено у задоволенні піднятого у зверненні питання через психоемоційний стан дитини, на підставі інформації Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.09.17 №1291 про проведення психологічної діагностики із [PERSON], де зокрема зазначалося, що хлопчик «...перебуває в зоні емоційного дискомфорту. Під час інтерв`ю він з острахом та тривожністю пригадував свого батька, про що свідчать його тілесні реакції, а саме: уникнення візуального контакту, потирання рук, гойдання на стільці. На опосередковані запитання психолога про батька, відповів, що він переслідує їх з мамою за місцем проживання, на ігровому майданчику та систематично надзвонюючи на мамин мобільний телефон. Хлопчик стверджує, що після таких раптових зустрічей з батьком та його конфліктів із матір`ю [PERSON] боїться залишатися один вдома та заснути вночі. За результатами діагностики у хлопчика спостерігається відчуття внутрішнього дискомфорту, високий рівень психоемоційної напруги та тривожності, низька самооцінка». Закріплене на законодавчому рівні право дитини бути заслуханою при розгляді питання, яке стосується безпосередньо її інтересів, означає, що думка дитини повинна бути не тільки заслухана відповідними суб`єктами даних правовідносин, у тому числі і суду, але і належним чином почута та прийнята до уваги при вирішенні спору. Враховуючи вищевказане, рішення комісії з питань захисту прав дитини, стан здоров`я дитини, виходячи з її інтересів, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне визначення способу участі у вихованні та порядку побачення [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] . (а.с.230-232 т.1) Судом встановлено та підтверджено поясненнями третьої особи та відповідача, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при винесенні висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо недоцільності визначення способу участі у вихованні та порядку побачення [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] та 11.06.2019 року не був присутній батько [PERSON] та його думка та відношення по даному питанню не була заслухана, а відтак і не врахована. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні норми права містяться в законодавстві України. Так, відповідно до положень статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачає, що батько має рівні, тобто такі ж самі як і мати, права і обов`язки щодо дитини. За правилами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За нормами частини другої статті 141, статей 153, 157 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Поясненнями сторони відповідача встановлено, що з боку відповідача існують перешкоди у спілкуванні сина з батьком, це підтверджується і свідченнями свідків, які підтвердили про тривалий час відсутності спілкування дитини з батьком, поясненнями сторін по справі, які також не заперечували про відсутність спілкування батька з дитиною. Крім того, сама відповідач під час розгляду справи заперечувала проти задоволення позову, зокрема щодо спілкування батька з дитиною, посилаючись на ту обставину, що дитина агресивно налаштована на батька, боїться його, хвилюється при їх зустрічах, вважає, що їх спілкування може негативно вплинути на здоров`я дитини, а тому спілкування батька з дитиною є недоцільним, саме з цих підстав, вона обмежувала їх побачення, підтвердила також ту обставину, що останній раз батько з дитиною спілкувалися коли сторони були подружжям, а також наявність даного спору, саме свідчить про те, що між сторонами у справі виник і існує спір щодо виховання малолітнього сина, а відтактакі дії відповідача, свідчать про здійснення перешкод у спілкуванні сина з батьком. При цьому судом враховано, що відповідач не надала суду належних та переконливих доказів того, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному її розвитку. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши покази свідків та пояснення сторін, установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з сином, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, приділяючи якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме визначити участь у вихованні та порядок побачення [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] : кожної першої і третьої середи після закінчення шкільних занять до 19 години. При цьому суд виходить з того, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини у збереженні її зв`язків із сім`єю враховуючи, що батько прагне спілкуватися, виховувати, піклуватися про сина, його прагнення завдати шкоду здоров`ю чи інтересам сина, судом не встановлено. Відсутність позитивного спілкування з матір`ю дитини не можуть позбавляти батька приймати участь у вихованні свого сина, оскільки регулярні особисті стосунки і прямі контакти батька дитини з сином та спільна праця батьків у напрямку вироблення конструктивних шляхів виходу зі складних життєвих ситуацій, можуть забезпечити дитину повноцінним спілкуванням обох батьків з дитиною, також спілкування батька з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Даний висновок виключає можливість спілкування з дитиною та позивач фактично позбавлений батьківських прав щодо своєї дитини, сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, судом встановлено, що дитина перебуває в зоні емоційного дискомфорту, потребує постійного нагляду матері, тривалий час не бачив батька, негативно налаштований на нього, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визначення способу участі у вихованні дитини батька [PERSON] шляхом побачень з сином кожної суботи з 18 години до неділі 15 години у батька вдома та половину зимових та літніх канікул у батька вдома. Визначений спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином не зашкодить дитині, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Житомирської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. У разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, її здоров`я, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

Outcome: partial