Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб на стороні відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] працював у сільському господарстві і отримав право на земельну частку (пай) та на його ім'я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 09 грудня 1999 року. Дана земельна частка (пай) розташована на території Красноколядинського старостинського округу Талалаївської селищної ради. 29 грудня 1999 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно на випадок смерті заповів [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі і на земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем за заповітом, і прийняв спадщину - вступив в управління і володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Тому позивач [PERSON] просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], та визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб - в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.11.2002 року (а.с.13). Згідно копії заповіту від 29 грудня 1999 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, яке на день смерті буде належати йому, заповів [PERSON] (а.с.9). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією сертифікату направо на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 09.12.1999 року, згідно з яким [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Красноколядинське» розміром 5, 4 в умовних кадастрових гектарах (а.с.11). Довідкою Красноколядинського старостинського округу Талалаївської селищної ради № 113 від 02.02.108 року підтверджується той факт, що [PERSON] за свій рахунок поховав [PERSON], який помер [INFO], обробляв земельну ділянку, проводив ремонт будинку і фактично прийняв спадщину (а.с.10). Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 19.03.2018 року вартість земельної частки (паю) згідно сертифікату серії [NUMBER] від 09.12.1999 року, що належала [PERSON] станом на 14.11.2002 року становила 43 731, 31 грн. (а.с.39). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 0 1січня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] вважати недійсним (а.с.15). Листом державного нотаріуса Прилуцької районної ДНК від 01.02.108 року [PERSON] повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.14). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи вимогу позивача про встановлення факту прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Спадкодавець [PERSON] помер у [INFO], тобто під час дії ЦК УРСР, положення якого необхідно застосовувати до даних правовідносин. Статтею 549 УК УРСР передбачено визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, йдеться про те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянуто судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджується той факт, що [PERSON] після смерті [PERSON] поховав його та фактично вступив в управління спадковим майном, встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як надасть йому можливість оформити спадщину у передбаченому законом порядку після смерті [PERSON], іншим шляхом це встановити неможливо, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] Розглядаючи позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер у [INFO], тобто до вступу в дію Цивільного кодексу України. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець помер в [INFO], тобто спадщина після його смерті відкрилась до набрання чинності ЦК України під час дії ЦК УРСР. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно ч.1 ст. 549 ЦК У PCP (1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Тобто в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] згідно положень ЦК УРСР, які діяли на момент відкриття спадщини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Так як спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), дане право на даний час залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], то до позивача, як спадкоємця, переходить право на прийняття спадщини, зокрема і на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю за життя згідно сертифікату серії [NUMBER]. Таким чином, поскільки матеріалами справи підтверджено той факт, що спадкодавець у встановленому законом порядку за життя набув право на земельну частку (пай), дане право було ним було оформлене належним чином, але залишається не успадкованим, суд приходить до висновку, що до позивача [PERSON] переходить це право на дану земельні частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні і належним чином обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved