Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову вказав, що 21.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 15000 грн., які останній зобов`язався повернути до 26.11.2018 року, про що надав розписку. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та борг не повернув. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 15000 грн., а також 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати у розмірі 490,68 грн. та 379,50 грн. відповідно, а всього 16230,18 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. 07.09.2020 року представник позивача подав в судове засідання заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі виходячи з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити та розгляд справи провести без його участі та проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Копія ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду, з копією позовної заяви та доданими до неї документами були направлені за останнім відомим місцем проживання відповідача. Станом на 07.09.2020 року відзиву на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду не надійшло. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 21.11.2018 року був укладений договір позики у вигляді розписки, за якою [PERSON] взяв у [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 15000 грн. та зобов`язався їх повернути у строк до 26.11.2018 року (а.с. 4). Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач повинен був повернути позику до 26.11.2018 року, проте до цього часу свого зобов`язання не виконав. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір інфляційних втрат становить 739,50 грн., а 3% річних - 490,68 грн., що нараховані із суми простроченої заборгованості за період з 27.11.2018 року по 02.02.2020 року (а.с. 8). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором позики обов`язку повернення коштів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики та сплати інфляційних втрат і 3% річних, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню борг за договором позики в сумі 15000 грн.,інфляційні втрати в розмірі 739,50 грн. та 3% річних у розмірі 490,68 грн.За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved