Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «БМБ Маргарин» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за несвоєчасну сплату зарплати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 15.04.2014р. по 15.10.2014р. працював комірником у ТОВ «БМБ Маргарин». На час звільнення його з роботи, відповідач не виплатив йому заборгованість по зарплаті в розмірі 5812грн. 82коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1488грн., а також середній заробіток за весь час затримки з 16.10.2014р. по 02.09.2015р. (223 робочих дні; середня зарплата за 1 день 62грн.; 125 відпрацьованих дні) 13862грн. Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 21162грн. 82коп. як заборгованість по зарплаті, компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку із звільненим працівником. Ухвалою суду від 13.10.2015р. позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, - залишені без розгляду на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги і погодились із розрахунками заборгованості, викладеними представником відповідача. Тобто, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 19072грн. 39коп. як заборгованість по заробітній платі, в т.ч. невиплачену зарплату 5152грн. 39коп. та середній заробіток за час затримки виплати зарплати 13920грн. 00коп. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «БМБ Маргарин» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме, - не заперечував проти задоволення вимог в розмірі 19072грн. 39коп. як заборгованість по заробітній платі, в т.ч. невиплачену зарплату 5152грн. 39коп. та середній заробіток за час затримки виплати зарплати 13920грн. 00коп. Заслухавши пояснення осіб,що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги у розмірі, підтриманому позивачем в судовому засіданні, підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON] з 15.04.2014р. по 15.10.2014р. працював комірником у ТОВ «БМБ Маргарин», що підтверджується записами трудової книжки БТ-ІІ №6348761. За час роботи, станом на час розгляду справи, відповідач повністю не провів розрахунок із позивачем, як працівником товариства. Дані обставини сторонами не оспорюються. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені Кодексом законів про працю України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. (ч.1 ст. 233 КЗпП). Строки звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем не оспорюються. Таким чином, під час розгляду справи судом встановлені фактичні обставини, сторони дійшли до згоди про розмір не виплаченої та не отриманої позивачем суми боргу по заробітній платі, яка становить 5152грн. 39коп, а також розміру середнього заробітку за час затримки - 13920грн. 00коп., а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. При цьому, при визначенні середньої заробітної плати суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 з наступними змінами і доповненнями. Також під час розгляду справи судом не встановлено обставин щодо вини [PERSON] як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку при його звільненні. Отже, уточнені позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 487грн. 20коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved