Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 16000,00 грн. та 797,37 грн. - 3% річних, а всього 16797,37 грн. Посилається на те, що 11.07.2012року між нею та відповідачем укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] позичила [PERSON] кошти в сумі 16000,00 грн. із умовою, що відповідач зобов'язується здійснити відчуження на користь позивача ? частки будинку [ADDRESS], що належить відповідачу. У разі невиконання зазначеного до 03.08.2012р., відповідач зобов'язалась повернути кошти. На підтвердження даних обставин позивач представила оригінал розписки від 11.07.2012р. Відповідач належну їй частку не відчужила, кошти не повернула. На підставі статті 625 ЦК України просить також стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми за період прострочення, а саме з 03.08.2012р. (останній день, коли повинно було бути виконано зобов'язання) по 03.04.2014р (день звернення до суду). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові та наданих суду усних поясненнях. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Визнають, що кошти відповідач отримала, проте у строк зазначений у розписці виконати зобов'язання, а саме відчужити належну їй частину будинку, не змогла, так як позивач і відповідач не погодили ціни продажу. Як тільки ціна буде погоджена, відповідач відчужить нерухоме майно та поверне позивачу кошти. Просять відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За нормами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 11.07.2012р. між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, про що свідчить розписка підписана відповідачем. Згідно даної розписки, відповідач при свідках [PERSON] і [PERSON], позичила у позивача 16000,00 грн. При цьому, зобов'язалась з 11.07.2012р. по 03.08.2012р. зробити купівлю-продаж ? будинку по [ADDRESS]. У разі невиконання вищевказаного, відповідач зобов'язалась повернути позичену суму. Дані обставини справи сторонами не заперечуються. Відповідач умов договору не виконала, станом на день розгляду даної справи належну їй частку будинку не відчужила, а також суму боргу позивачу не повернула, чим порушила права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача суми боргу в розмірі 16000,00 грн. Враховуючи положення ч. 2 статті 545 ЦК України, наявність у позивача оригіналу розписки також свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язань. В силу вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. За нормами ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку, яка свідчить про передачу відповідачу у позику грошових коштів на суму 16000,00 грн. Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що вона не повернула коштів, так як не дійшла згоди із позивачем про ціну частки будинку. Так як у договорі був встановлений строк виконання зобов'язань 03.08.2012р., зобов'язання потрібно було виконати у встановлений строк, зокрема, у разі не можливості відчужити частку будинку, повернути позивачу позичені кошти. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку із простроченням відповідачем виконання зобов'язання, у позивача виникло право на відшкодування суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Позивач просить стягнути суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. Щодо стягнення інфляційних коштів позовної вимоги не було. Таким чином, з відповідача на користь позивача також слід стягнути 3% річних від простроченої суми 16000,00 грн. Період прострочення: з 04.08.2012р. по 03.04.2014р. Кількість днів прострочення 608. Отже: 16000,00 грн. х 608 днів х 3% / 366 днів у році = 797,37 грн. - сума, яка підлягає стягненню в якості відшкодування 3% річних від простроченої суми. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача 16000,00 грн. боргу за договором позики та 797,37 грн. в якості відшкодування 3% річних, а всього 16797,37 грн. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved