Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому з уточненням просить: застосувати наслідки недійсного правочину та стягнути з відповідача ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» 146 452,74 грн. в порядку застосування реституції; стягнути з відповідача 3% річних за період з 23 січня 2013 року по 23 січня 2016 року, що становить 13 180,74 грн.; стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 23 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року, що становить 142 169,72 грн.; стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 2 грудня 2011 року між позивачем (покупцем) та відповідачем (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-11102-02, згідно з яким продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити цінні папери - акції ВАТ «БРОДИРЕМБУД» в кількості 697 394 шт. загальною вартістю 146 452,74 грн. Позивачем виконано взяті на себе зобов'язання згідно з даним договором та сплачено відповідачу 146 452,74 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №383 від 2 грудня 2011 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 6 вересня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 грудня 2012 року, укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу визнано недійним. Оскільки відповідач отримав у позивача кошти на підставі недійсного правочину, то останній зобов'язаний повернути їх у повному обсязі, а крім того, сплатити 3% річних, інфляційні втрати та відшкодувати моральну шкоду. Відповідач ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] цінні папери - акції ВАТ «БРОДИРЕМБУД» в кількості 697 394 шт., які були отримані згідно з договорів від 2 грудня 2011 року, а у разі неможливості повернення вказаних цінних паперів - стягнути з [PERSON] вартість одержаних цінних паперів (акції ВАТ «БРОДИРЕМБУД») в кількості 697 394 шт. в розмірі 146 452,74 грн. В обґрунтування покликається на те, що за актом прийому-передачі виконаних робіт від 2 грудня 2011 року до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-111202-02 від 2 грудня 2011 року ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери», як продавець, передав, а [PERSON], як покупець, прийняв та оплатив 697 394 шт. простих іменних акцій ВАТ «БРОДИРЕМБУД». Факт отримання акцій ВАТ «БРОДИРЕМБУД» [PERSON] підтверджується випискою №393/2 з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку на 2 грудня 2011 року, виданого ТзОВ «Росан-Довіра-Реєстратор». Оскільки сам договір купівлі-продажу цінних паперів визнаний судом недійсним, [PERSON] отримав акції ВАТ «БРОДИРЕМБУД» без достатніх правових підстав. Таким чином, [PERSON] повинен повернути все, що одержав на виконання даного правочину, а у разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість одержаного, тому в такому випадку вимоги за позовами можуть зараховуватись. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав з підстав, викладених в ньому, а зустрічний заперечив за безпідставністю. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, проти первісного не заперечив та просить зарахувати вимоги позовами. Відповідач [PERSON] та треті особи, будучи повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з'явилися, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи №466/4561/14-ц та даної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, з огляду на таке. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 6 вересня 2012 року по справі №1328/1609/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу акцій ВАТ «БРОДИРЕМБУД», укладений між ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» та [PERSON] 2 грудня 2011 року. Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 грудня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року залишено без змін. Відтак таке в порядку ст.223 ЦПК України набрало законної сили. Так, за умовами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судами встановлено, що за договором купівлі-продажу цінних паперів №Б-111202-02 від 2 грудня 2011 року ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» (продавець) зобов'язувалося передати у власність [PERSON] (покупець) цінні папери - акції ВАТ «БРОДИРЕМБУД» в кількості 697 394 шт., а останній зобов'язувався прийняти їх та оплатити вартість в розмірі 146 452,74 грн. Виконання даного договору, тобто сплати [PERSON] коштів ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» та отримання ним акцій підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №383 від 2 грудня 2011 року та актом прийому-передачі виконаних робіт від 2 грудня 2011 року до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-111202-02 від 2 грудня 2011 року. Також вказані обставини визнані сторонами та в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. За ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України). У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Таким чином, слід застосувати насідки недійсності правочину від 2 грудня 2011 року та повернути його сторони у попередній стан - [PERSON] кошти в сумі 146 452,74 грн., а ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» - акції ВАТ «БРОДИРЕМБУД» в кількості 697 394 шт. Водночас представник позивача [PERSON] - [PERSON] категорично заперечує наявність у його довірителя таких акцій, належні та допустимі докази цього в матеріалах справи відсутні. Вказане є підставою для стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Підприємство «Росан-Цінні Папери» вартості одержаних акцій - 146 452,74 грн. При цьому, заперечуючи вимоги зустрічного позову, представник позивача [PERSON] не навів жодних обґрунтувань цьому, не надав належних та допустимих доказів (ст.ст.58, 59 ЦПК України) в підтвердження повернення відповідачу спірних акцій, що є його обов'язком відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України. Інші наявні у справі матеріали вказаного висновку суду про застосування реституції не спростовують. Щодо покликання представника позивача на те, що листа відповідача про надання банківських реквізитів його довірителя для повернення грошових коштів за вимогою [PERSON] не отримував, то таке не має жодного відношення до предмету спору, так як [PERSON] не був стороною спірного у даній справі правочину, вказані обставини не входять до предмету доказування у даній справі та не впливають на прийняте рішення. Інформація ПАТ «Національного депозитарію України» від 1 квітня 2016 року за №887/09, надану на ухвалу суду про витребування доказів, про те 23 січня 2013 року з рахунку №79556 [PERSON] на рахунок №79592 [PERSON] була здійснена операція «Повернення в попередній стан» у кількості 697 394 шт. на підставі запиту (№09-37/78 від 23 січня 2013 року) не підтверджує ні доводи, ні заперечення сторін щодо предмету спору та заявлених вимог. З аналогічних мотивів є безпідставними вимоги зустрічного позову до відповідача [PERSON] Щодо заяви відповідача про зарахування зустрічних вимог, то суд враховує наступне. За приписами ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ст.601 ЦК України). Враховуючи вимоги ч.8 ст.8 ЦПК України ч.1 ст.8 ЦК України щодо аналогії закону, суд прийшов до висновку про припинення зобов'язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача та з позивача на користь відповідача 146 452,74 грн. Вирішуючи вимоги первісного позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України, а також відшкодування моральної шкоди, виходить з наступного. Так, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, як вбачається із наведеного вище у відповідача жодних грошових зобов'язань відповідно до укладених між сторонами договору купівлі-продажу від 2 грудня 2011 року не виникло, оскільки такий є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки відсутні грошове зобов'язання згідно з договором, відповідно прострочити виконання недійсного договору неможливо та відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України, у даному випадку не настає. Таким чином підстави для стягнення 3% річних за період з 23 січня 2013 року по 23 січня 2016 року, що становить 13 180,74 грн., та стягнення інфляційних втрат за період з 23 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року, що становить 142 169,72 грн., відсутні, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Також у ч.2 ст.216 ЦК України передбачено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Заявляючи вимогу про відшкодування 5000 грн. моральної шкоди, позивачем та його представником жодним чином не наведено підстав для відшкодування такої відповідно до положень ЦК України, з урахуванням роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надано жодних доказів завдання такої, що є їх обов'язків відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства. Зважаючи на викладене, вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та така не підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 8, 11, 216, 236, 509, 601, 625 ЦК України та

Outcome: approved