Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.04.2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір на суму 49940 доларів США, строком до 24.04.2013 року. В зв'язку з несвоєчасним виконанням умов договору відповідач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В ході судового розгляду позивачу було запропоновано укласти додаткову угоду до кредитного договору. Згідно даної угоди, яка була укладена 25.06.2014 року, сторони дійшли згоди, що станом на 25.06.2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 14479,56 доларів США, в тому числі 9727,92 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 4751,62 долари США - заборгованість по відсотках. Згодом позивачу стало відомо, що договір про часткове прощення боргу був задоволений кредитним комітетом і йому простили 1500 доларів США. В кінці жовтня 2014 року позивач отримав копію ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2014 року про залишення без розгляду позовної заяви про стягнення боргу за кредитним договором в зв'язку з повторною неявкою представника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Позивачу також стало відомо, що від ПАТ «Раайффазен Банк Аваль» до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва надійшла інформація стосовно отримання ним доходу у вигляді додаткового блага в сумі 946583,83 грн. Позивач також вказав, що працівники відповідача, не зумівши довести справу в судовому порядку, а саме довести та підтвердити доказами та фактами заявлені в позові фінансові вимоги у вигляді заборгованості за кредитом, пустились на хитрість шляхом начебто спрощення боргу. Позивач вважає, що при підписанні оспорюваного договору працівники відповідача мали на меті зовсім інші наміри та навмисно ввели його в оману, в зв'язку з чим позивач просить, у відповідності до ст.. 230 ЦК України, визнати недійсним договір від 25.06.2014 року про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817 від 24.04.2007 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що підстав для задоволення позову немає, оскільки оспорюваний договір позивачем було підписано і погоджено добровільно. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 24.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке змінило назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/9408/73/54817, згідно якого позивач отримав в кредит кошти в сумі 49940 доларів США строком до 24.04.2013 року з відсотковою ставкою 13,50 % річних. 25.06.2014 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду № 014/9408/73/54817/81-1-0-00/7771 до кредитного договору № 014/9408/73/54817 від 24.06.2007 року, згідно якої сторони дійшли згоди по врегулюванню заборгованості позичальника за кредитним договором. Так, станом на укладання даної угоди заборгованість позичальника за кредитним договором, строк якої настав, складала 14479,56 доларів США, в тому числі: 9727,94 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 4751,62 доларів США - заборгованість з погашення процентів. Відповідно до п.1.3 додаткової угоди з 25.06.2014 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Пунктом 1.4 даної угоди передбачено, що позичальник зобов'язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. 25.06.2014 року між сторонами по справі був укладений договір про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817 від 24.06.2007 року. Даний договір був укладений з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України та створення сприятливих умов для погашення позичальником кредитної заборгованості. За цим договором сторони визначили, що розмір непогашеної заборгованості за кредитним договором станом на 25.06.2014 року складає 1100980,40 грн, в тому числі: основна сума боргу -172191,85 грн, проценти, нараховані за користування кредитом - 42,81 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 928745,74 грн. Пунктом 2 договору про часткове погашення боргу визначено, що у зв'язку із погашенням позичальником до підписання цього договору частини заборгованості за кредитним договором в розмірі 35324,99 грн, сторони домовились, що з дати укладання цього договору кредитор здійснює часткове анулювання боргу позичальника в розмірі 946583,83 грн, в тому числі: основна сума боргу - 17838,09 грн; проценти, нараховані за користування кредитом - 0,00 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 928745,74 грн. В п. 3 даного договору сторони підтвердили, що після анулювання кредитором боргу позичальника у сумі, зазначеній в п. 2 договору, розмір зобов'язань позичальника за кредитним договором станом на момент укладання цього договору складає 154396,56 грн, в тому числі: основна сума боргу - 154353,75 грн; проценти, нараховані за користування кредитом - 3,60 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 0,00 грн. Пунктом 4 договору про часткове погашення боргу передбачено, що позичальник усвідомлює, що у зв'язку із частковим анулюванням (прощенням) боргу у сумі, зазначеній в п. 2 договору, його зобов'язання за кредитним договором та зобов'язання за договором забезпечення (застави) не припиняються та гарантує виконання своїх зобов'язань за кредитним договором в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, оспорюваний договір про часткове прощення боргу від 25.06.2014 року був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу). В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як було встановлено в судовому засіданні, від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва надійшла інформація стосовно отримання доходу позивачем у вигляді додаткового блага прощеного боргу в сумі 946583,83 грн. Такі дії з боку відповідача позивач вважає як помста за те, що відповідач не зміг довести в судовому порядку справу про стягнення заборгованості за кредитним договором, а отже вказані обставини стали результатом укладання оспорюваного договору, який був вчинений позивачем під впливом обману. Суд вважає такі твердження позивача безпідставними, оскільки позивач, підписуючи оспорюваний договір погодився з його умовами, зокрема з п. 6. Так, відповідно до п. 6 договору про часткове погашення боргу, з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, що сума анульованого боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано. Позичальнику повідомлено, що про часткове анулювання його боргу кредитором буде повідомлено органам Міністерства доходів і зборів України шляхом включення суми анулювання боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника за підсумками звітного періоду у якому такий борг було анульовано. При цьому на позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов'язок сплатити податок на доходи фізичних осіб з суми анульованого боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого боргу у річній податковій декларації. Сплата податків, пов'язаних із виконанням цього договору здійснюється відповідно до податкового законодавства і не впливає на цивільно-правові відносини сторін за цим договором. Дані умови оспорюваного договору узгоджуються з нормами підпункту 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, згідно яких до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Посилання позивача на те, що договір про часткове спрощення боргу вчинений позивачем внаслідок обману з боку відповідача, а тому є підстави для визнання даного правочину недійсним, суд не приймає до уваги, оскільки такий факт матеріалами справи та поясненнями позивача не доведений, як того вимагають приписи ст. ст. 10, 11 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення відповідача з пропозицією щодо укладання договору та погодження позивачем на укладання такого договору. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed