Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів з підстав невиконання батьківських обов`язків, в якому позивач просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частина всіх видів доходів щомісячно, але не менш встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначає, що позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Відповідач покинула доньку та не цікавиться її життям. Дитина мешкає разом з батьком,який здійснює за нею повноцінний догляд, відповідачка зареєстрована у Дергачівському районі однак місце її проживання не відомо. Позивач та його представник в судовому засіданні позовін вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не «явилась, повідомлялась судом належним чином відповідно до положень ЦПК України. Третя особа надала письмові поясненя, в яких справу просить розглядати без участі представника та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Суд заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина мешкає разом з батьком за адресою [ADDRESS] , яка згідно свідоцтва про право власності на житло належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт проживання дитини з батьком відповідачем не спростований. Згідно довідки ТОВ «Світтехсервіс» та наказу, позивач, [PERSON] , працює у ТОВ «Світтехсервіс» на посаді менеджера з продажу. Згідно наданих характеристик позивач за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно. Відповідно до наданих довідок на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Згідно довідки КЗ ДНЗ Ясла-садок № 264 [PERSON] відвідує садок з 30.07.2019року по теперішній час. Дитина до дитячого садочка зарахована на підставі заяви позивача. Також батьком дитини укладено декларацію про вибір лікаря для дитини. Департаментом служб у справах дітей надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] із батьком, згідно якого визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] . В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] (батько відповідачки), [PERSON] (дядько позивача), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (подруга матері позивача), [PERSON] (хрещена дитини), які надали свідчення, що дитина мешкає з батьком за адресою [ADDRESS] , вихованням та доглядом за дитиною фактично з народження займається батько, мати участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться життям дитини, мешкає окремо від дитини та місцезнаходження матері не відомо. Крім того, свідок [PERSON] , який є батьком відповідачаки зазначив, що коли [PERSON] з відповідачкою гостили у нього, то остання намагалася вивезти [PERSON] до Російської федерації без згоди батька дитини, але він їй це не дозволив зробити та викликав позивача, щоб він забрав дитину додому. Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.. Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved