Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 21 листопада 1980 року вони уклали шлюб з відповідачем, який зареєстрували у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис за №1179. Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей не має. Сімейні стосунки між ними не склалися, фактично їхня сім`я розпалася. Протягом останніх 19 років кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують. Шлюб носить формальний характер. В подальшому даний шлюб зберігати не доцільно. Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про дату, час і місце слухання справи була повідомлена за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1980 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 29 листопада 2019 року Лановецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1179. (а.с. 5). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 26 листопада 2018 року в справі № 761/33261/16-ц. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved