Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказав, що він з 19.11.2018 по 13.09.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірником очисного забою підземним п`ятого розряду з повним підземним робочим днем у шахті, та 13.09.2020 був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Оскільки відповідач у порушення законодавства про оплату праці не провів з ним повний розрахунок при звільненні позивач просить суд стягнути з відповідача на вою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 93155 грн 33 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, виходячи із його середньоденного заробітку 1194 грн 59 коп. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнав та вказав, що при звільненні [PERSON] підлягало до сплати заробітна плата за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року у загальній сумі 93155 грн 33 коп., яка визначена до сплати після обов`язкових утримань. 13.09.2020 позивач працював у першу зміну, але в цей день він не звернувся із заявою про здійснення повного розрахунку до каси бухгалтерії, також ця вимога відсутні і в заяві або наказі про звільнення позивача. Оскільки з дня звільнення позивач не звертався з вимогою про проведення з ним розрахунку, тобто позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку на розсуд відповідача, підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Середньоденний заробіток [PERSON] складає 1194 грн 59 коп. 16.12.2020 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, тому вважає що період затримки розрахунку виплат належних працівникові при звільненні слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви. Крім того на підприємстві з 19.12.2019 через складну економічно-фінансову ситуацію запроваджено простій, а оголошення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу додатково погіршило ситуацію. Ці обставини виключають вину підприємства у невиконанні вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України, тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У доповненні до відзиву представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська», посилаючись на практику Верховного Суду України та скрутне фінансове положення підприємства, вказав, що для запобігання перетворення відповідальності відповідача на каральну санкцію суд має застосувати право на зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, до розумної пропорційності. Згідно з ухвалою судді від 11.12.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , у період з 19.11.2018 по 13.09.2020 знаходився у трудових стосунках з ДП «ВК «Краснолиманська». 13.09.2020 за наказом № 1603/к від 13.09.2020 його було звільнено згідно з ч.1 ст.38 КЗпП за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.13-17). Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 27.10.2020 підприємство має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за: грудень 2019 року в сумі 5954 грн 41 коп.; січень 2020 року - 7727 грн 95 коп.; лютий 2020 року - 10809 грн 02 коп.; березень 2020 року - 26802 грн 10 коп.; квітень 2020 року - 56 грн 68 коп.; липень 2020 року - 7260 грн 12 коп.; серпень 2020 року - 9165 грн 14 коп.; вересень 2020 року - 25379 грн 91 коп., а всього 93155 грн 33 коп. Ця сума вказана відповідачем після утримання обов`язкових податку та зборів (а.с.12). Відомостей про нараховану суму заробітної плати позивача за вказаний період підприємством суду не надано. Відповідно до довідки відповідача від 30.11.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1194 грн 59 коп. (а.с.11) За інформацією відділу контрольного табелю ДП ВК «Краснолиманська» [PERSON] у день звільнення працював у першу зміну, що підтверджується довідкою підприємства від 21.12.2020. За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу підприємство не розрахувалося у повному обсязі з позивачем, заборгованість із заробітної плати в сумі 93155 грн 33 коп., з якої вже утримані обов`язкові податки і збори, підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок з позивачем на час ухвалення цього рішення не проведено. У зв`язку з порушенням вимог закону про оплату праці підприємство має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України, якою передбачено виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлено, що позивач у день звільнення працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України настає наступного дня після звільнення. Згідно з довідкою відповідача від 30.11.2020 заробіток позивача за два останні місяці праці перед звільненням склав: у серпні 2020 року за 8 робочих днів - 9556 грн 71 коп., у липні 2020 року позивач не працював, отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 1194 грн 59 коп. (9556,71 : 8 днів) і відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Кількість робочих днів за період з 14.09.2020 (наступний день після звільнення) по 11.01.2021 (день ухвалення рішення) з урахуванням додатку до листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 та листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік № 3501-06/219 від 12.08.2020 становить: за вересень 2020 року - 13 днів, за жовтень 2020 року - 21 день, за листопад 2020 року - 21 день, за грудень 2020 року - 22 дні, за січень 2021 року - 4 дні, а всього 81 день. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 14.09.2020 по 11.01.2021 буде дорівнювати: 96751 грн 79 коп., із розрахунку: 81 робочий день х 1194 грн 59 коп. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що оскільки у день звільнення позивач не пред`явив вимоги про виплату належних йому сум, підстав для задоволення позовних вимог не має. Така позиція підприємства не ґрунтується на законі, так як діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов`язок своєчасно провести всі розрахунки, незалежно від того, звертався працівник до нього з вимогою чи ні. Крім того позивач у день звільнення працював, що виключає необхідність звернення його до роботодавця з вимогою про розрахунок. Незадовільне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (93155 грн 33 коп. з утриманням податку і зборів), період затримки виплати такої заборгованості, яка ще не виплачена, карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID -19, який безумовно впливає на фінансовий стан підприємства, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 90000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а разом із заборгованістю по заробітній платі, сума стягнення складе 183155 грн 33 коп. (93155 грн 33 коп. + 90000 грн 00 коп.). Розмір судового збору з цієї суми дорівнюватиме 1831 грн 55 коп. (1% від 183155 грн 33 коп.) Позивач згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати. Натомість ним сплачено судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта судового збору в сумі 990 грн 75 коп. (1831 грн 55 коп. - 840 грн 80 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial