Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу , мотивуючи тим , що 10 грудня 2011 року між нею та відповідачем Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області , зареєстровано шлюб, актовий запис № 1223 . В шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та в разі розірвання шлюбу залишається проживати з нею. Спільне життя не склалося з-за відсутності взаєморозуміння .Шлюбні відносини з відповідачем припинено тривалий час. Примирення та збереження сім»ї не можливе. Спору про місце проживання сина та майновий спір на даний час відсутні . Прохає розірвати шлюб , прізвище в разі розірвання шлюбу залишити - [PERSON] . Витрати по справі покласти на відповідача . Шлюб у сторін перший . Позивач [PERSON] до судового засідання подала заяву про розгляд справи в її відсутності , позовні вимоги підтримала повністю та прохала задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився , про розгляд справи повідомлений згідно оголошення , опублікованого в газеті « Зоря Полтавщини « № 32-33(22763-22764 ) від 04.03.2016 року , заяв, клопотань , заперечень не подано . Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, так як спільне життя подружжя суперечить всім моральним та етичним нормам сімейного законодавства, між сторонами відсутнє взаєморозуміння. У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз'яснено, що частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу . Відповідно до статей 109 - 110 СК розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного з подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини , прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року - чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження , під час шлюбу та під час його розірвання . Згідно ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу , то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам , що є неприпустимим. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами , внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 , про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Україна , ратифікувавши Конвенцію про права дитини , визнала принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини , найкращі інтереси якої є предметом їх основного піклування ( ст..18 Конвенції ) . На час розгляду справи спір з ким вразі розірвання шлюбу залишається проживати малолітній син та майновий спір - відсутні . Відповідно до ч 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя , який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу , що розривається . Згідно ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

Outcome: approved