Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 23.01.2017 до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати Департамент житлового господарства Харківської міської ради надати їй у користування житлову кімнату на першому поверсі шляхом заміни її кімнати, яка розташована на четвертому поверсі або в інший спосіб. За клопотанням представника позивача до участі у справі було залучено співвідповідачів: Харківську міську раду та Виконавчий комітет Харківської міської ради. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що є людиною з інвалідністю 1 групи з ураженням опорно-рухливого апарату, мешкає у гуртожитку в [ADDRESS] на четвертому поверсі та може пересуватися тільки в інвалідному візку. На звернення до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради з питанням обміну її кімнати на четвертому поверсі на кімнату, розташовану на першому поверсі, отримала відмову. Зазначає, що їй запропонована послуга «Інватаксі», однак можливість здійснити прогулянку по вулиці, подихати свіжим повітрям самостійно в неї відсутня у зв'язку зі станом здоров'я. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на норми п.3 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та ч.4 ст.50 ЖК України та надає відповіді на її звернення до відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги, підтримали доводи викладені у позові, письмових поясненнях та відповіді на відзив відповідача. Щодо нормативно - правового регулювання в обґрунтування позовних вимог також посилаються на норми Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю від 13.12.2006, Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ДБН та Постанову КМУ №706 від 01.08.2012, якою затверджено Державну цільову програму «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів» на період до 2020 року. Зазначають, що житлове приміщення, яким користується позивач не лише не відповідає встановленим будівельним нормам, а фактично обмежує позивача у праві вільного пересування та користування об'єктами інфраструктури, які всупереч положенням національного та міжнародного законодавства, не пристосовані для особливих потреб позивача. Органи місцевого самоврядування та органи на балансі та утриманні яких знаходиться житлове приміщення, яким користується позивач, мають пристосувати житло позивача до особливих потреб позивача або змінити (обміняти) на інше, придатне та пристосоване для потреб позивача житло. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача вказує, що за весь час перебування [PERSON] на квартирному обліку (з 13.08.2002 року) відповідачем жодного разу не було запропоновано можливі варіанти щодо зміни житлової площі або здійснення будь-яких інших заходів щодо пристосування житлово-побутових умов до потреб інваліда. Бездіяльність відповідача, яка виражається у невиконання приписів ст.30 закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» є незаконною, що порушує права позивача як особи з обмеженими фізичними можливостями. Щодо пропозиції відповідача з приводу приватизації житла у гуртожитку зазначає, що відповідач таким чином намагається звільнитись від виконання відповідних обов'язків щодо реалізації та забезпечення відповідних прав позивача. Закревський А.О. - представник відповідачів: Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, який діє на підставі довіреностей, в судовому засідання заперечував проти позову, вважав вимоги необґрунтованими та безпідставними. У відзивах відповідачів на позовну заяву зазначено, що [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.02.2017р. №103 визнана наймачем житлової площі кімнати [ADDRESS]. Позивач перебуває на квартирного обліку у виконавчому комітеті міської ради за загальною чергою з 13.08.2002 року. На даний час відсутнє вільне житло на першому поверсі житлового будинку по [ADDRESS], в якому мешкає позивач, про що їй неодноразово повідомлялось. Також відсутнє житло на першому поверсі, яке б відповідало вимогам [PERSON], як інваліда-колясочника, і в інших житлових будинках, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Приватизація житла у гуртожитку по [ADDRESS] дозволена рішенням Харківської міської ради від 14.09.2016 №370/16 та відповідно до інформації КП «Жилкомсервіс» від 04.04.2018 всі приміщення першого поверху знаходяться в приватній власності та вільні приміщення для надання їх позивачу відсутні. Суд, вислухавши позивача, його представника та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1989 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS], яка знаходиться на четвертому поверсі 5 поверхового будинку. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.02.2017р. №103 [PERSON] визнана наймачем вказаної кімнати №118. Позивач є людиною з інвалідністю 1 групи з ураженням опорно-рухливого апарату, пересувається у інвалідному візку та потребує сторонньої допомоги. На звернення до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради з питанням обміну її кімнати на четвертому поверсі на кімнату, розташовану на першому поверсі, позивач отримала відмову. [PERSON] зазначає, що їй запропонована послуга «Інватаксі», однак можливість здійснити прогулянку по вулиці, подихати свіжим повітрям самостійно в неї відсутня у зв'язку зі станом здоров'я. Відповідно до інформації Департаменту житлового господарства Харківської міської ради від 11.05.2018 [PERSON] перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Харківської міської ради за загальною чергою з 13.08.2012. Перша сім'я за цією чергою перебуває з 10.01.1970. Приватизація житла у гуртожитку по [ADDRESS] дозволена рішенням Харківської міської ради від 14.09.2016 №370/16 та відповідно до інформації КП «Жилкомсервіс» від 04.04.2018 всі приміщення першого поверху знаходяться в приватній власності та вільні приміщення для надання їх позивачу відсутні. Згідно медичного висновку КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №8» від 16.08.2017р., [PERSON] за станом здоров'я правом на отримання житлового приміщення у першочерговому порядку не користується. З відомостей, які надані відповідачем вбачається, що на теперішній час також відсутнє житло на першому поверсі, яке б відповідало вимогам [PERSON], як інваліда-колясочника, і в інших житлових будинках, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. За інформацією Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у м. Харкові з 2008 року вирішено питання пересування по місту осіб з інвалідністю на візку за допомогою транспортної соціальної послуги «Інватаксі», клієнтом якої є [PERSON] Крім того, позивачу на безоплатній основі з 20.01.2012 надається соціальна послуга догляду у відділенні соціальної допомоги на дому територіального центру надання соціальних послуг Шевченківського району м. Харкова. Згідно з індивідуальним планом позивач отримує перелік послуг на дому, передбачених державним стандартом «Догляд на дому». Відповідно до п.2 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов: розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Рішенням Харківської міської ради від 24.06.2009 року №174/09 від 24.06.2009 року затверджено «Тимчасове положення про облік та розподіл житлової площі, що звільняється в місті Харкові». Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на статтю 50 Житлового кодексу Української РСР «Вимоги, що ставляться до жилих приміщень», а саме ч.4 цієї статті, відповідно до якої, особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами. Однак, слід зазначити, що нормами статті 43 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Статтею 46 Житлового кодексу Української РСР передбачено норми позачергового надання жилих приміщень. Згідно пункту 47 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради міністрів Української РСР №470 від 11.12.1984, громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список. Рішення про включення в цей список приймаються відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. З аналізу вказаних норм вбачається, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості, навіть серед тих осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, [PERSON] перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Харківської міської ради за загальною чергою та черга на отримання житлового приміщення за часом взяття на квартирний облік у позивача не надійшла. Крім того, позивач не є особою яка користується правом на отримання житлового приміщення у першочерговому чи позачерговому порядку та не включена у відповідну чергу, тому надання позивачу жилої площі у безчерговому порядку буде порушувати діюче житлове законодавство та права інших громадян, які раніше прийняті на квартирний облік. Відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» жилі приміщення, займані особами з інвалідністю або сім'ями, у складі яких вони є, під'їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв'язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд. Обладнання індивідуальних жилих будинків, в яких проживають особи з інвалідністю, здійснюється підприємствами, установами і організаціями, з вини яких настала інвалідність, а в інших випадках - відповідними органами місцевого самоврядування. У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі. Органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання. Відповідно ч. 1 ст.28 Конвенції про права осіб з інвалідністю Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності. Вказані норми визначають право осіб з інвалідністю на поступове поліпшення умов життя, в тому числі і житлових умов, але вони не встановлюють для відповідних органів беззаперечного обов'язку надання іншого житла, у разі невідповідності потребам особи з інвалідністю займаного нею житлового приміщення, всупереч правам і інтересам інших осіб, які також потребують поліпшення житлових умов. Як вже зазначалось, облік таких осіб здійснюється у встановленому законом порядку. При цьому захворювання позивача не надає їй переваг перед іншими громадянами на поліпшення житлових умов в першочерговому чи позачерговому порядку. Існуючий порядок тимчасового поліпшення житлових умов не носить імперативного обов'язку, оскільки визначається наявної можливості тимчасового надання іншого житлового приміщення. Позивач і її представник не надали суду належних доказів того, що така можливість існує на даний часі наявні відповідні приміщення, які можуть бути надані позивачу у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, оскільки судом не встановлено і позивачем не доведено порушення її прав та інтересів відповідачами, а саме порядку та черговості надання жилих приміщень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст.43, 46 Житлового кодексу Української РСР та

Outcome: dismissed