Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони не ведуть спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, шлюб носить формальний характер. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, просить розірвати шлюб із відповідачем. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. У попередньому судовому засіданні позивач ствердила, що категорично заперечує відносно надання строку на примирення, так як вважає, що збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2012 року, про що Тростянецької сільською радою Монастириського району Тернопільської області 24.12.2012 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У сторін є діти: син [PERSON], [INFO], та за час шлюбу народився син [PERSON], [INFO] Як убачається із змісту позовної заяви, між сторонами втрачено почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Крім цього, вони припинили спільне ведення господарства, підтримання шлюбних відносин, а тому шлюб носить формальний характер. У своїй письмовій заяві, адресованій суду 14.11.2014 року, позивач позовні вимоги підтримала повністю. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Позивач просить також стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою судового збору. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved