Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. У позові вказала, що між нею та відповідачем 12.08.2000 року зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 01.11.2018 року розірвано. Під час перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки «FIAT» модель «SCUDO», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , який зареєстровано 30.07.2013 року у ВРЕР в м.Лубни на ім`я відповідача. Тобто, даний транспортний засіб вважається спільним майном подружжя. З листа територіального сервісного центру МВС №5343 від 08.07.2020 №Л-2аз вона дізналась, що 22.03.2018 року відповідач продав вищевказаний автомобіль без її згоди та відому, ціна продажу їй також не відома. У зв`язку з тим, що автомобіля в наявності вже немає, а його вартість, згідно висновку експерта складає 180280 гривень, позивач просила суд визнати його спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь половину вартості транспортного засобу, яка становить 90140 гривень. Також просила стягнути понесені судові витрати. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.08.2000 року по 01.12.2018 року перебували в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.11.2018 року (справа №539/3688/18). Як вбачається з повідомлення Головного сервісного центру МВС від 15.06.2020 року за №31/671аз (а.с.11), згідно з даними, які містяться у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, автомобіль FIAT SCUDO, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , було зареєстровано за відповідачем [PERSON] відповідно до довідки-рахунку № ААВ562952 від 28.07.2013 року та знято з обліку з [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 5343/2018/869539 від 22.03.2018 року. Наведені обставини також підтверджуються повідомленням Територіального сервісного центру МВС №5343 від 08.07.2020року (а.с.13, 14), копією договору (а.с.15, 16). Відповідно до консультаційного висновку № 835-1/20, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , орієнтовна вартість цього автомобіля складає 180 280 грн. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Встановлено, що автомобіль FIAT SCUDO, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний під час шлюбу сторін, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача. Докази протилежного в порушення принципу змагальності суду не надано. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. При цьому судом враховано позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якої, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Судові витрати понесені позивачем при подачі до суду позову (а.с.1), на підставі п.1ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved