Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області. Відповідач [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою на підставі заочного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року, яким договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку визнано частково недійсним (удаваним) в частині покупця та визнано право власності на житловий будинок за [PERSON] На підставі вказаного рішення суду, що не набрало законної сили, Пришибська селищна рада зареєструвала місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Постановою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року скасовано та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] Однак добровільно знятись з реєстрації [PERSON] відмовляється, угода щодо користування нею житловим будинком відсутня. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати Пришибську селищну раду Михайлівського району Запорізької області зняти [PERSON] з місця реєстрації. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомлені, відзив не наданий. Представник Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 липня 2013 року, належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7-8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 24 липня 2013 року, [PERSON] має у приватній власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 9). Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] укладений 24.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 556, визнано частково недійсним (удаваним) з моменту укладення в частині покупця [PERSON], визнавши покупцем [PERSON] та визнано за нею право власності на вказаний житловий будинок. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року скасовано та відмовлено в задоволенні позову [PERSON]. Згідно повідомлення Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 27 серпня 2018 року № 234/09-03, за відомостями відділу реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання осіб, станом на 27 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] - з 2 жовтня 2013 року, [PERSON] - з 2 жовтня 2013 року, [PERSON] - з 12 березня 2018 року (а.с.6). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] як власник нерухомого майна на підставі рішення суду. Так як зазначене рішення суду скасовано судом апеляційної інстанції, то відсутні підставі для користування відповідачем [PERSON] спірним будинком. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є обґрунтованими, доведеним і таким, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved