Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні своєю власністю житловим будинком, шляхом визнана [PERSON] [INFO] таким що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою м.Красноград вул.Московська 127, який належить їй на праві власності та зняти останнього з реєстрації. В позовній\~заяві в\~підтвердження позовних\~вимог позивач\~зазначає,\~що вона проживає за адресою [INFO], даний будинок належить їй на праві власності, відповідно до Договору купівлі продажу житлового будинку від 16 березня 2017 року. В даному будинку остався зареєстрований попередній співвласник вищевказаного будинку (який був зареєстрований 05.11.2016 року) [PERSON], який зобов'язувався знятись з реєстрації після заключення договору купівлі продажу, а саме 16 березня 2017 року. На сьогоднішній день в її домоволодінні зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку знятися не бажає, а тому позивач вимушений сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих осіб у будинку, в звязку з чим несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. В судове засідання позивач не зявилась, відповідно до поданої нею 16.10.2018 року заяви, вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Від відповідача 16.10.2018 року також до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона позов визнала в повному обсязі. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що позивач проживає за адресою [INFO], даний будинок належить їй на праві власності, відповідно до Договору купівлі продажу житлового будинку від 16 березня 2017 року. В даному будинку остався зареєстрований попередній співвласник вищевказаного будинку (який був зареєстрований 05.11.2016 року) [PERSON], який зобов'язувався знятись з реєстрації після заключення договору купівлі продажу, а саме 16 березня 2017 року. На сьогоднішній день в її домоволодінні зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких і громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право ]розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, запобігання такому порушенню. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який і суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. В звязку з чим наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. При цьому відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. В звязку з чим вимога позивачів про примусове заняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, враховуючи що відповідач понад рік не користується вищезазначеним будинком, а також повністю визнав даний позов, суд вважає за доцільне визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м.Красноград, вул.Московська, 127, Харківської області. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України та

Outcome: partial