Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] Останній з жовтня 2008 року за вказаною адресою не проживає, залишив квартиру, місце його мешкання йому не відоме. Вказані обставини в їх сукупності, на його переконання, є свідченням втрати [PERSON] права користування житловим приміщенням, перешкод в користуванні яким йому ніхто не чинив. Оскільки реєстрація відповідача в житловому приміщенні обмежує його права як власника та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. На праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20.06.2006 року, посвідченим державним нотаріусом Сьомої криворізького державної нотаріальної контори (а.с. 6) витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с. 7). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради № 01.16-13/5/1902 від 26.06.2019 року, з 28.11.2008 року та по теперішній час за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч.1 ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст. ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як вказував позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає тривалий час, зібрав усі свої особисті речі, залишив квартиру та його місце проживання йому не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку [ADDRESS] від 25.04.2019 року, відповідно до якого відповідач з жовтня 2008 року в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку не мешкає (а.с. 14). Так судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в квартирі [ADDRESS] , фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишила дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст. 79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 1 року за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з жовтня 2008 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , який вимушений сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved