Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок з надвірним спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, який був би виданий на ім'я спадкодавця. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Бросківської сільської ради ізмаїльського району Одеської області за № 2, [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.10.2014 року за № 2192. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.11.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірним спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заповіту від 04.12.1990 року, посвідченого секретарем Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 127, [PERSON], все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось в тому числі домоволодіння, заповіла [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), після смерті [PERSON] не має. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.10.2014 року за № 2192, згідно якої на день смерті [PERSON] разом з нею мешкав та був зареєстрований онук, [PERSON]. Таким чином [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved