Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] у якій зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 20 січня 2013 року зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку Каріну, [INFO], батьком дітей є та записаний відповідач, що підтверджується також свідоцтвами про народження дітей. Просить суд стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3\~ частини усіх видів заробітків\~ відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] -\~ не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.20). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується підписом відповідача на поштовому повідомленні (а.с.19), про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав. Враховуючи, що відповідач, згідно вимог чинного законодавства України, повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надійшло до суду заяв або клопотань про розгляд справи у його відсутності або про перенесення розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226\~ЦПК України, ухвалив: розглянути справу в заочному провадженні у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно та у повному обсязі дослідивши всі наявні у справі докази, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані, підтверджуються наступними наданими матеріалами: свідоцтвами про народження дітей (а.с.3, 4), свідоцтвом про шлюб (а.с.2), довідкою про склад сім`ї позивача в якій зазначено, що діти проживають з позивачем (а.с.5), довідкою про доходи та відрахування на імя позивача (а.с.7) та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Відповідно до ч.2\~ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Частиною 8 ст.7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу)\~\~матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може\~перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.\~\~Це обмеження\~\~не\~\~поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх\~\~дітей та відбування боржником покарання у\~виді\~виправних\~робіт.\~\~У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати\~не\~може\~ перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків,\~опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~\~\~ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Позивач просить суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітків відповідача, що в свою чергу не перевищує максимального розміру аліментів встановленого ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Також, судом встановлено, що позивача на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях справ щодо стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно із ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з тим, що суд прийшов висновку щодо задоволення вимог позовної заяви, то судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, згідно ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць.\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved