Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 лютого 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON], який помер 25 червня 2016 року. Приватний нотаріус Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], листом за вих. № 59/01-16 від 02.02.2018 року, відмовив йому в прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як ним, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини і в нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Приватний нотаріус запропонував звернутися до суду для вирішення цього питання. На його звернення Відділ Держгеокадастру у Томаківському районі Дніпропетровської області надав належним чином завірену ксерокопію Державного акта на право приватної власності на землю серії ПІ-ДП № 111602 на земельну ділянку (пай) площею 4,3777 га, кадастровий номер 1225482500010020277, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області і належала [PERSON], Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14191595, [PERSON] являється власником зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером: 1225482500010020277, номер запису про право власності: 3737029. Про смерть [PERSON] йому стало відомо тільки в січні 2018 року від [PERSON], працюючій завідувачем відділу кадрів ТОВ «Славутич», якій невідома особа надала копію зазначених свідоцтва про смерть [PERSON] та заповіт. Позивач вважає, що свідоцтво про смерть і заповіт було надано саме [PERSON] як представнику ТОВ «Славутич» родичами померлого, так як земельна ділянка зазначена в заповіті знаходиться в оренді ТОВ «Славутич». Позивач вважає обставину того, що про смерть [PERSON] та про наявність заповіту йому стало відомо тільки в січні 2018 року поважною об'єктивною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини, незалежною від його волі. Виходячи з того, що відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України, в разі пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, законом визначено право реалізації права на спадкування шляхом надання судом спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вважає за необхідне визнати за ним в судовому порядку його право на додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтвердить його право на здійснення права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] шляхом визнання за ним права власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але подано до суду також заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, при цьому зазначено, що проти даного позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ за № 702213, виданого Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що спадкодавець [PERSON] дійсно помер 25 червня 2016 року /актовий запис № 137/. Із заповіту посвідченого приватним нотаріусом 28 травня 2009 року та зареєстрованим в реєстрі за № 838, суд вбачає, що [PERSON]: «земельну ділянку (пай № 817), яка розташована на території [PERSON] сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області розміром 4,380 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - заповідаю [PERSON], 1964 р.н.». З письмового повідомлення приватного нотаріуса Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за вих. № 59/01-16 від 02.02.2018 року, суд вбачає, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як ним, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини і в нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Крім того, з повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 05.03.2018 р. № 195/01-16, та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51139953 від 05.03.2018 р. наданого на запит суду, вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відповідно до вимог глави 10 пункту 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5: «...видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві...». Але у позивача дійсно відсутній оригінал Державного акту на зазначену земельну ділянку належну [PERSON]. До матеріалів справи позивач додав ксерокопію Державного акта на право приватної власності на землю серії ПІ-ДП № 111602 на земельну ділянку (пай) площею 4,3777 га, кадастровий номер 1225482500010020277, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON]. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14191595, [PERSON] являється власником зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером: 1225482500010020277, номер запису про право власності: 3737029. Тобто викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що [PERSON] являвся власником зазначеної земельної ділянки, а після його смерті позивач має право на отримання спадщини за заповітом навіть при тих обставинах, що відсутній оригінал правовстановлюючого Державного акта на зазначену земельну ділянку і місцезнаходження його йому не відоме. В пункті 2 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 01.03.2013 року зазначено: «... згідно роз'яснення, які містяться у абз. 3 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Суд також вважає обставину того, що про смерть [PERSON] та про наявність заповіту позивачу стало відомо тільки в січні 2018 року поважною об'єктивною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини, незалежною від його волі. Виходячи з того, що відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України, в разі пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, законом визначено право реалізації права на спадкування шляхом надання судом спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість земельної ділянки станом на 06.02.2018 року складає 44 500,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання права власності на земельну ділянку за позивачем не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України після смерті спадкодавця, якому на праві приватної власності належала земельна ділянка, до позивача у справі, як спадкоємця за законом, переходить право на отримання у спадщину вказаного спадкового майна. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача не претендує на спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved