Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи - [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування та зареєстрована за вказаною адресою. Відповідачі також проживають у вказані квартирі з 2005 року без реєстрації, на їх вселення дозволу вона не надавала, комунальні послуги не сплачують, у зв'язку з чим виникла заборгованість та чинять їй перешкоди в користуванні своєю власністю, не впускають в квартиру, добровільно виселитися з квартири відмовляються. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені в позові обставини, просила про задоволення позовних вимог та зазначила, що відповідачі проживають в квартирі з 2005 року зі згоди сина [PERSON] - [PERSON], також на теперішній час в квартирі проживає сестра позивача, яка вселилась в квартиру зі згоди власника [PERSON], тобто мешкають різні сім'ї, яки не можуть проживати разом, не можуть дійти згоди щодо оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим проживання відповідачів є перешкодою у користуванні власністю позивача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити посилаючись на не обґрунтованість вимог та заперечуючи зазначила, що позивач не проживає у спірній квартирі, оскільки проживає разом зі своєю сім'єю у м. Запоріжжя, з її згоди як власника, в квартирі проживає сестра позивача, яка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Відповідачі вселилися в спірну квартиру зі згоди іншого співвласника, сина відповідача [PERSON] та їх сім'я займає меншу за площею кімнату та ніяким чином не чинять перешкод позивачу у проживанні в квартирі, яка може увійти в квартиру, оскільки ключі від вхідної двері є також у її сестри, яка проживає у квартирі. В судове засідання відповідач [PERSON] та третя особа - [PERSON] не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 08.06.2011 року належить на праві власності 2/3 частки квартири [ADDRESS], власником 1/3 частки вказаної квартири є [PERSON], яка належить останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1998 року, виданого ЖКП ДП «Чорноморський суднобудівний завод». Згідно технічної характеристики спірної квартири вона складається із трьох кімнат. Згідно довідки ТОВ «Ліски-М» №1136 від 09.06.2016 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON], 2010 року народження і [PERSON], 2011 року народження. Але як встановлено судом та визнається самими учасниками судового розгляду, станом на час розгляду справи у спірної квартирі фактично проживають: сестра позивача [PERSON] зі згоди власника - [PERSON] та зі згоди іншого власника [PERSON] з 2005 року його батько зі своєю сім'єю - відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхня неповнолітня дочка - [PERSON], 2002 року народження. Крім того, судом встановлено, і цей факт також не заперечується сторонами по справі, що власники спірної квартири [PERSON] і [PERSON] в спірної квартирі не проживають, позивач разом зі своєю сім'єю проживає в м. Запоріжжя. Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо намагання вселення її в спірну квартиру та створення перешкод з боку відповідачів в цьому. Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 109 ч. 1 ЖК Українивиселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. В якості правової підстави позову позивач визначив положення ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР, яке встановлює, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення та ст. 391 ЦК України, яка гарантує власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з тим, що законодавством не визначене поняття «самоуправного заняття житлового помешкання», в контексті спірних правовідносин, суд вважає, що самоуправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання всупереч волі власника. Як встановлено під час розгляду справи та не заперечується сторонами, відповідачі вселилися в спірну квартиру зі згоди співвласника квартири [PERSON], а тому на законних підставах набули права користування цією кварторою. При цьому, сам по собі висновок про неприязні стосунки між сторонами та неможливість сумісного проживання не може бути підставою для виселення особи за цією нормою. Не може бути достатньою підставою для виселення за вказаною нормою і заборгованість відповідачів по сплаті комунальних платежів. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, та обставина, що позивач [PERSON] є власником частки квартири, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, сама по собі також не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. Згідно ст. 60 ЦПКУ обов'язок доказування і подання доказів лежить на сторонах. Належних доказів (у розумінні ст. 60 ЦПК України) на підтвердження самоправного зайняття відповідачами спірного житлового приміщення позивачем не було надано і в суді не було здобуто. Враховуючи, що позивачем не доведено факту самовільного зайняття відповідачами спірного житлового приміщення, підстав для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] саме за правилами ч. 3 ст. 116 ЖК України, як заявлені позовні вимоги, відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed