Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення в житлове приміщення квартиру №10, що знаходиться в будинку №5 по вул.Польова в м.Тернополі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/4 частки квартири загальною площею 37,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як співвласник квартири вона має право користуватися жилими приміщеннями в квартирі. Співвласником квартири є відповідач по справі [PERSON], яка чинить їй перешкоди у користуванні власністю, поміняла замки, в квартиру потрапити неможливо. Вона неодноразово зверталась в міліцію з приводу неправомірних дій відповідача, однак поліції не вдалось за можливе відібрати в неї пояснення, оскільки остання відсутня за місцем проживання. Вважає, що має достатні правові підстави для звернення до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з»явилась, подавши суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та письмові заперечення проти позову в яких зазначила, що позивач не надала суду жодних доказів для доведеності вимог стосовно порушеного права користування належною на праві спільної часткової власності квартирою, та не зазначила жодних підстав передбачених законом для захисту порушеного права шляхом примусового вселення до квартири. В матеріалах справи відсутні будь-які легитимні докази які б підтверджували факт перешкоджання з боку відповідача в користуванні квартирою. Позивач, для досягнення своєї мети, штучно створює дану конфліктну ситуацію, щоб скомпрометувати [PERSON] та показати її з негативної сторони. Зокрема, замки в квартирі не замінювались, як зазначено в заяві, питання порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками не обговорювалось і відповідно з боку відповідача не могли чинитися перешкоди в користуванні житлом, порядок використання якого не встановлювався і навіть не обговорювався. Звернення позивача в органи поліції є лише для психологічного тиску на неї. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 32643216 від 24 січня 2015 року, [PERSON] належить ? частина однокімнатної квартири №10, що знаходиться в будинку №5 по вул.Польова в м.Тернополі. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»акта нерухомого майна №41157473 від 24.07.2015року [PERSON] належить 3/4 частини однокімнатної квартири №10, що знаходиться в будинку №5 по вул.Польова в м.Тернополі. Із заяви від 17.03.2016р., поданої [PERSON] начальнику Тернопільського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області вбачається, що [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні квартирою №10, що знаходиться в будинку №5 по вул.Польова в м.Тернополі, а саме те, що вона не може потрапити до квартири через поміняні замки. Із рапорта працівника поліції від 21.03.2016р. вбачається, що потрапити до спірної квартири не вдалось можливим, оскільки дверей ніхто не відчинив. Зателефонувавши за мобільним номером телефону, слухавку підняла особа, яка представилась [PERSON] та повідомила, що з»явиться у відділ поліції для дачі пояснень, однак остання не з»явилась на зазначену дату та годину . 22 березня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області [PERSON] надано лист за № К-188, яким відмовлено в розгляді її заяви з мотивів відсутності у даній квартирі [PERSON] та запропоновано з даного приводу звернутись до суду. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позову, підтвердження його матеріалами справи та необхідність його задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно вимог ч.2 ст.358 Цивільного кодексу України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.3 ст.358 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. За нормами ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, позивач [PERSON], як співвласник спірної квартири, має право на користування нею і тому її позовні вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою та її вселення в спірне жиле приміщення підлягають задоволенню. У звязку із тим, що рішення ухвалено на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, понесені нею судові витрати відшкодовуються за рахунок відповідача, а тому із [PERSON] слід стягнути 551,20грн. судового збору.

Outcome: approved