Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про те, що 03 вересня 2011 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 080070. За час перебування у шлюбі мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO]. Вона та відповідач прожили у спільному шлюбі майже 6 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останнім часом вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, вирішувати сімейні проблеми, в сім'ї постійно виникають суперечки, непорозуміння та сварки. Вважає, що дитина має зростати у спокійній сімейній атмосфері, адже в подальшому це може суттєво вплинути на психіку дитини, погляди на життя, в тому числі на життя у шлюбі та формування його світогляду, особливо щодо відносин у родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якій сім'ї. вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. З відповідачем неодноразово намагалися говорити про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх але ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося. Тому вона вирішила, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю у їх сина. Відповідач не відвідує сина, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини. Однією сім'єю з відповідачем не проживають з грудня 2015 року. З наведених вище підстав, збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Крім того, їх син [PERSON], який був народжений під час шлюбу, проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка, видана Паланською сільською радою Уманського району Черкаської області, додана до цього позову. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON], матеріально взагалі не допомагає, участі у вихованні сина не приймає. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, а відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема, батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. На цей час відповідач [PERSON] працює в ПрАТ «Миронівська птахофабрика» має регулярний та стабільний дохід. В цей час вона змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина, одночасно працювати за для матеріального забезпечення себе та дитини, її заробітної плати недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як дитини, так і її особистого проживання. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 03 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис за № 080070. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від заробітку відповідача, щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення ним повноліття. Стягнути з [PERSON] судові витрати та витрати на правову допомогу. В ході розгляду справи позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в частині розміру стягуваних аліментів, а саме просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно. В іншій частині позовні вимоги підтримує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом вручення рекомендованого повідомлення (вх. № 14363 від 11.07.2017 р.), про причини своєї неявки суд не повідомляв. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб [INFO]. Актовий запис № 166. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області, батьками [PERSON], [INFO], є: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Актовий запис № 11. Згідно довідки Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 22.03.2017 року вих. № 50, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Довідка видана на підставі погосподарської книги № 26 Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу, потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався таким правом та звернувся до суду з відповідним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов [PERSON] в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обов'язків щодо дитини. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, та вважає законним і справедливим стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, а саме з 06.04.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок, від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати останньою судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 640 гривень 00 копійок, а також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 640 гривень 00 копійок. У своєму позові позивач ставить питання щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, але при цьому будь-яких доказів щодо вартості отримання таких послуг не надає, за вказаних обставин суд вважає, що у цій частині позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. ст. 104, 105, 109, 110, 112, 113, 114, 180, 182 СК України,

Outcome: partial