Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно позовної\~заяви позивач\~ [PERSON] \~зазначає про\~те,\~що з\~відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 14 січня 2003 року у Відділі РАЦС Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки відповідач її зрадив, у нього є інша жінка. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено та шлюбні відносини фактично припинені. З відповідачем протягом останніх семи місяців спільно не проживає, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Разом з тим, їх неповнолітня дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Дочка навчається у 10 класі місцевого ліцею. Витрати на утримання дитини (купівля необхідних речей повсякденного вжитку, продуктів харчування, ліків (по потребі), речей індивідуальної гігієни, шкільного приладдя, додаткових занять та інше) складають в місяць приблизно 3000 гривень. Відповідач не надає належної допомоги на утримання дитини, хоч є працездатним, офіційно не працевлаштований, інших утриманців не має (діти від першого шлюбу вже дорослі), а тому може надавати допомогу на утримання дитини. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 14 січня 2003 року у Відділі РАЦС Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 1. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. В судовому\~засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кохана О.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав; вимоги про стягнення аліментів визнав частково та пояснив, що погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він не працює, а тому сплачувати аліменти у більшому розмірі не має можливості. У випадку його працевлаштування, буде сплачувати аліменти та надавати дитині матеріальну допомогу в більшому розмірі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лейковський\~А.М. позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав повністю, вимоги про стягнення аліментів визнав частково та пояснив, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліметів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1200 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6) сторони по справі зареєстрували шлюб 14 січня 2003 року у Відділі РАЦС Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 1. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам дитини сторін, яка є неповнолітньою. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін по справі встановлено, що їхня дитина проживає з матір`ю - позивачем [PERSON] . В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи становить 1109,00 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі\~ст.\~430\~ЦПК України\~суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що зазначений вище розмір аліментів, не буде вважатися завищеним в нинішніх умовах проживання та не створить відповідачеві додаткових труднощів матеріального характеру. При цьому, суд враховує, що відповідач є працездатним, на утриманні інших осіб не має, має у власності сільськогосподарську техніку та займається обробітком земельної частки (паю). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 1681,60 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого розміру судового збору за подання до суду позову про розірвання шлюбу та мінімального розміру судового збору за подання до суду позову майнового характеру, оплати кожної позовної вимоги судовим збором окремо та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 24, 55, 105, 180-183 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 84, 104, 105, 110, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved