Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області зданим позовом, мотивуючи його тим, що 22 червня 2002 року між мною та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в Боярському міськвиконкому Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 99. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO]. 13 лютого 2007 року шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрам розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 91. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишила проживати з позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного Київської області від 14 грудня 2005 року, у справі № 2-3344/2005, відповідач [PERSON] повинен сплачувати на користь позивача [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку починаючи листопада 2005 року до її повноліття. Починаючи із жовтня 2006 року відповідач [PERSON] не проводив сплату нарахованих аліментів, на липень 2017 року, заборгованість складає 119\~883,19 грн. Розрахунок № 317/4 від 17.11.2014 р. державного виконання відділу державної виконавчої служби Кисво-Снятошинського району управління юстиції Київської області [PERSON], до виконавчого листа виданою Києво-Святошинським районним судом Київської області № 2-3344 під 14.12.2005 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Відповідно до вкачаною розрахунку заборгованість по стягненню аліментів станом на 12.11.2014 року складає 61547,44 грн. Розрахунок № 318/4 від 07.07.2017 р. державною виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району управлінця юстиції Київської області [PERSON] до виконавчого листа виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області № 2-3344 від 14.12.2005 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість по стягненню аліментів станом на 05.07.2017 року складає - 58335,75 грн. Таким чином загальна сума пені за несвоєчасну сплату у період з 17.11.2014 по 07.07.2017 року становить 32\~587,15 грн. Тому позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 119\~883,19 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] 32\~587,15 грн. Представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Як встановлено судом, 14.12.2005 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-3344 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 11.11.2005 р. Згідно Довідки-розрахунку № 317/4 від 17.11.2014 р. виданої державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ вбачається що по виконавчому документу № 2-3344 від 14.12.2005 р. нараховано [PERSON] борг з аліментів із 12.10.2006 р. по 12.11.2014 р. 61\~547,44 грн. Згідно Довідки-розрахунку № 318/4 від 07.07.2017 р. виданої старшим державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ вбачається що по виконавчому документу № 2-3344 від 14.12.2005 р. нараховано [PERSON] борг з аліментів із 01.01.2014 р. по 05.07.2017 р. 58\~335,75 грн. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Ст. 196 СК України передбачає у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно правової позиції Верховного суду України у справі 6-81цс13 Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-94цс15, визначено що Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2022цс15, зазначає що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. Судом встановлено що відповідачем належним чином рішення суду по сплаті аліментів не виконує, та відповідно у нього починаючи з жовтня 2006 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Позивачем було надано до суду розрахунок суми пені за простроченими аліментами, за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку. Суд, визнає обґрунтованим відповідний розрахунок, та вважає за можливе задовольнити вимоги позову в даній частині та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 32\~587,15 грн. За положеннями\~ст. 194 СК України\~аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до\~ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до\~ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень цього\~Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Тому у частині вимог позову щодо стягнення заборгованості по аліментам суд відмовляє. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судові витрати, суд покладає на відповідача відповідно пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial