Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» ВП «шахта «ім. О.Г.Стаханова» про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з отриманим професійним захворюванням на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею, клінікою професійних захворювань ГУ «Інститут медицини праці АМН України» йому було встановлено діагноз: ХБО ІІ ст.., фаза обострения, прикорневой и нижнедолевой пневмосклероз, ЛН ІІ ст. (второй ст.) 17.06.2009 р. після проведення розслідування професійного захворювання складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 4. 08.09.2009 р. по даному професійному захворінню МСЕК первинно встановила йому 40% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. 05.08.2010 р. по професійному захворюванню МСЕК повторно встановила йому 40% втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності безстроково. Димитровським відділенням Фонду ССНВВ йому призначено одноразову допомогу та сплачуються щомісячні страхові виплати. Моральна шкода в зв'язку з профзахворюванням йому не виплачувалася. Проте внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу захворювання та продовжую відчувати до теперішнього часу. Враховуючи вище викладене він вважає, що з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на його користь слід стягнути 70 000 грн. як відшкодування моральної шкоди, отриманої травми та професійним захворюванням на виробництві. До судового засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволені позовних вимог. Представник відповідача - ДП «Красноармійськвугілля» до судового засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги не визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що в результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею, клінікою професійних захворювань ГУ «Інститут медицини праці АМН України» [PERSON] було встановлено діагноз: ХБО ІІ ст.., фаза обострения, прикорневой и нижнедолевой пневмосклероз, ЛН ІІ ст. (второй ст.) 17 червня 2009 року після проведення розслідування професійного захворювання складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 4 від 08.09.2009 р. по даному професійному захворінню МСЕК первинно встановила [PERSON] 40% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. 05.08.2010 р. по професійному захворюванню МСЕК повторно встановила йому 40% втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв ` язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 40% втрати професійної працездатності. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач [PERSON] отримав професійне захворювання і при цьому мала місце протиправність дій відповідача Відокремленного підрозділі «шахта ім. О.Г.Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», пов'язаних з порушенням Закону України «Про охорону праці», «Правил безпеки у вугільних шахтах», що стало причиною нещасного випадку. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року із змінами від 25 травня 2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрєс, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням на виробництві втрачена на 40 %. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) грн. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоров'я, пов'язаного з травмою на виробництві, то заперечення відповідача являються необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору - в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: partial