Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 658588,85 грн.. В обґрунтування позову позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.11.2018 з вини відповідача, належному їй на праві власності автомобілю марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» завдано механічних пошкоджень, чим відповідно завдано матеріальні збитки. Згідно висновку оцінювача [PERSON] від 09.11.2018 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» за наслідком ДТП становить 748588,85 грн.. Оскільки страховою компанією АТ «СК «Мега-гарант» виплачено відшкодування завданої шкоди в сумі 90000,00 грн., позивачка звертається з вимогою про стягнення різниці між фактичним розміром понесеної шкоди і страховою виплатою, що становить 658588,85 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачем у поданому відзиві позов визнано частково, просив задовольнити позовні вимоги, зменшивши заявлену суму відшкодування на двадцять відсотків, посилаючись на те, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 09.11.2018 суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] містить перебільшену інформацію щодо завдання дійсної матеріальної шкоди. Зазначив, що звіт містить всі розрахунки із врахуванням ПДВ, при відсутності підтвердження оплати позивачкою послуг з ремонту пошкодженого автомобіля. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладене заперечення проти позову, просив позовні вимоги задовольнити частково. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступні фактичні обставини, докази, що їх підтверджують, та відповідні ним спірні правовідносини. 01.11.2018 о «08» год. «40» хв. відповідачка, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Jetta» д.н.з. [NUMBER] , в районі будинку №72 по проспекту Науки в м. Харкові, проїхала на заборонений червоний сигнал світлофору, чим скоїла зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. В діях відповідачки встановлено порушення вимог п.8.7.3 (е) ПДР України, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.12.2018 у справі №638/16874/18 відповідачку визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вчинення відповідачем адміністративного проступку не спростовується, та за наявності постанови Дзержинського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню. Згідно звіту №12/11/18 про оцінку колісного транспортного засобу ФОП [PERSON] . вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» складає 748588,85 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у АТ «СК «Мега-гарант» на підставі полісу страхування серії АМ 6023940, якою було виплачено позивачу відшкодування завданої шкоди в сумі 90000,00 грн., враховуючи яку, позивачем заявлено вимогу про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в сумі 658588,85 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, надаючи оцінку аргументам учасників справи та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Неправомірність дій відповідача, якими завдано шкоду майну позивача, встановлено в межах адміністративного судочинства по справі №638/16874/18, та відповідачем не заперечується. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП, позивач підтверджує звітом №12/11/18 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] . У відповідності до змісту узагальнених одиничних результатів оцінки за вказаним звітом, вартість матеріального збитку, завданого об`єкту оцінки автомобілю марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», складає 748588,85 грн. Згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи сплату АТ «СК «Мега-гарант» страхового відшкодування, різниця між матеріальним збитком за висновком оцінки і страховою виплатою становить 658588,85 грн.. Наданий позивачем звіт про оцінку колісного транспортного засобу, як доказ завданої матеріальної шкоди, містить перелік допущень, у відповідності до яких, калькуляція відновної вартості ремонту отримана за рахунок оцінки реальної вартості відновного ремонту, яку власник буде змушений заплатити при проведенні робіт на сертифікованій СТО. Суб`єктом оціночної діяльності зазначається, що вартість складових, що підлягають заміні визначена з урахуванням офіційного курсу валют та з ПДВ. У поясненнях до ремонтної калькуляції також наведено, що ціни наведені із врахуванням + 20 %. При цьому, позивачем не долучено до матеріалів справи підтверджень того, що ремонт був проведений сертифікованим СТО, організацією платником вказаного податку. Висновок оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не є підставою для виникнення податкових зобов`язань за відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. Тому відповідно до вказаної норми п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, ПДВ у даному випадку не повинний нараховуватися, внаслідок цього розмір відшкодування майнової шкоди підлягає зменшенню на 20 %, тобто до 526871,08 гривень. Таким чином, на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом вирішено позовні вимоги задовольнити частково. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial