Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з 27.11.2014 по 10.05.2017 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірничим робочим очисного забою підземним пятого розряду з повним робочим днем у шахті, та був звільнений за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок, через що він неодноразово звертався до останнього, у тому числі письмово з проханням виплатити належні йому суми. Проте, у повному обсязі виплата заробітної плати відповідачем була здійснена лише 13.06.2017. На його письмове звернення до відповідача щодо розміру його середньоденної заробітної плати відповіді він не отримав. Тому, він вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 14752 грн 76 коп., із розрахунку його середньоденного заробітку 670 грн 58 коп. х 22 робочих днів прострочення розрахунку при звільнені за період з 11.05.2017 по 12.06.2017. Тому позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача вказану суму та понесені ним витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки позивачем будь-яких вимог до підприємства щодо проведення з ним розрахунку не заявлялося. Також звернув увагу на те, що середньоденний заробіток позивача розрахований останнім не у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року та дорівнює 573 грн 16 коп. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 27.11.2014 знаходився у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірничим робочим очисного забою підземним пятого розряду з повним робочим днем у шахті, звідки 10.05.2017 був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, наказами підприємства про прийнтят на робоьу та звільнення з роботи позивача. Відповідно до довідки Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» від 22.06.2017, довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 11.072017 залишок заробітної плати позивачу в сумі 614 грн 02 коп. був зарахований 13.06.2017. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 13.06.2017. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 11.05.2017 року по 12.06.2017 в сумі 14752 грн 76 коп., із розрахунку: 22 робочих дня х 670 грн 58 коп. Між тим, згідно із довідкою відповідача від 11.07.2017 заробіток позивача у квітні 2017 року за 19 робочих дні склав 11941 грн 65 коп., у березні 2017 року за 14 робочих днів 6972 грн 49 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 573 грн 16 коп. ((11941,65 грн + 6972,49 грн) : (19 день + 14 днів)). У судовому засіданні позивач проти даного розрахунку його середньоденного заробітку не заперечував. Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, проведеного підприємством, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Відповідно до додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати, за травень 2017 року становить 15 днів, за червень 2017 року 7 днів, а всього 22 робочих дня. Таким чином сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.05.2017 року по 12.06.2017 буде дорівнювати: 12609 грн. 52 коп., із розрахунку: 22 робочих дня х 573 грн 16 коп. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн 00 коп. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial