Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення від права на спадкування та відшкодування витрат на утримання. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , 1940 року народження, спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON] - донька від першого шлюбу. Померлий [PERSON] був особою похилого віку, через перенесені два інсульти у 2015 та 2017 роках був частково обмежений у пересуванні, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватись навіть оселею. Доглядом [PERSON] , забезпеченням його ліками, реабілітацією після перенесених інсультів, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займалася його дружина [PERSON] , 1940 року народження, яка померла [INFO] , а після цього зокрема позивач. Про безпорадний стан [PERSON] , було відомо відповідачу, яка з 1994 року проживає за кордоном, проте жодного разу не приїжджала до батька в Україну і не мала наміру надавати йому будь-якої матеріальної чи іншої допомоги. Лише після смерті батька, відповідачка приїхала в Україну та подала заяву про прийняття спадщини. Однак, позивач вважає, що [PERSON] не може приймати спадщину після смерті батька, оскільки не піклувалась про нього, коли він був в безпорадному стані, не надавала матеріальної допомоги, ігнорувала будь-які просьби щодо надання допомоги батьку. У зв`язку з викладеним позивач просить суд усунути відповідачку [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] компенсацію 50% витрат на лікування та утримання померлого [PERSON] в сумі 25 770грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.03.2020, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та відшкодування витрат на утримання передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.04.2020, відкрито провадження по справі. 27.05.2020 до суду надійшла спадкова справа 352/2019, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] від П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 28.04.2020. 31.05.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Гутаріна Я.М. відповідно до якого зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача та відповідача. При цьому позивач зазначає, що похованням батька займався виключно позивач, взяв на себе сплату всіх необхідних сум. Позивач зазначає, що про безпорадний стан було відомо відповідачу, яка проживала та проживає за кордоном. Як вбачається в позовній заяві на момент хвороби батька [PERSON] перебувала за кордоном з 1994 року в м. Брісбен, Австралія, та не знала і не могла знати про стан свого батька, так як вона майже не спілкувалась з позивачем, а батько особисто щодо надання допомоги до неї не звертався. Позивач медичні документи щодо стану здоров`я батька не надав, що унеможливило отримання відповідачем соціальної допомоги в Австралії, яка могла бути використана для допомоги батька, враховуючи те, що відповідач протягом останніх 3 років не працює і живе за рахунок соціальної допомоги по безробіттю, яке вистачає лише на мінімальні соціальні витрати та оплату за житло. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, позивачем не надано, що померлий потребував допомоги саме від відповідача і звертався до неї за допомогою, оскільки позивачем надано до матеріалів справи лише підтвердження отримання померлим допомоги від позивача. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Гутарін Я.М. просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] 18.08.2020, 16.03.2021, 21.04.2021, 28.07.2021, 06.09.2021 в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. На інші судові засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача - адвокати Тищенко Н.М. та Гутарін Я.М. 21.04.2021, 28.07.2021 в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. На інші судові засідання відповідач та представники не з`явились, про день, час та місце судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи та довідка про доставку SMS - повідомлення щодо документа «Судова повістка про виклик до суду в справі 754/16939/19 на 08 листопада 2021 року, одержувач Гутарін Ярослав Миколайович », доставлена 07 жовтня 2021 року. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 21186. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 0,0632га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Ровівська сільська рада, масив «Місячна галявина», с/т «Восход», кадастровий номер: 3221887000:17:105:6007, що належала на праві власності [PERSON] на момент смерті. 21 березня 2019 року [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також, 27.05.2019 [PERSON] звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, позивач [PERSON] вважає, що [PERSON] не може успадкувати майно залишене його батьком, оскільки ухилялася від його піклування та утриманні, коли він перебував в безпорадному стані. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини . Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду . Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 червня 2019 року у справі №491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Судом установлено, що [PERSON] був людиною похилого віку, що підтверджується датою його народження [INFO] , тяжко хворів, переніс декілька інсультів, що підтверджується витягом з історії хвороби № 15/1939, витягом з історії хвороби №15/1939, випискою № 17/4903 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. У липні 2017 року до [PERSON] звернулася [PERSON] , 1939 року народження, колишня дружина [PERSON] та мати [PERSON] , з проханням про допомогу, як самотній людині похилого віку, оскільки дочка [PERSON] , тривалий час, не приїздить та не піклується про неї, просила повідомити доньку, що її мати потребує допомоги. Як зазначено позивачем та не заперечувалось сторонами по справі, [PERSON] знайшов відповідачку [PERSON] через соціальну мережу Facebook та повідомив, що батько [PERSON] через похилий вік та хворобу перебуває в критичному стані, не може себе самостійного обслуговувати, потребує постійного догляду та лікування, а її мати [PERSON] через похилий вік потребує фінансової допомоги та піклування. Також, [PERSON] повідомив відповідачці, що всі витрати по догляду за батьком [PERSON] та [PERSON] , взяв на себе, а саме: постійна турбота, оплата лікування, продуктів та побутових послуг, реабілітація після перенесених інсультів, постійний догляд, так як батько не може самостійно себе обслуговувати. Як вбачається з пояснень сторін та з матеріалів справи, [PERSON] не відреагувала на зазначені обставини, які були викладені в листі позивачем до відповідача через соціальну мережу Facebook. Представник відповідача - адвокат Гутарін Я.М. обґрунтовуючи вищевикладене зазначив, що відповідачка [PERSON] з 1994 року проживає за кордоном, а саме в місті Брісбен, Австралія, протягом останніх 3 років не працює і живе за рахунок соціальної допомоги по безробіттю, яке вистачає лише на мінімальні соціальні витрати та оплати за житло. Також, зазначив, що [PERSON] заперечує той факт, що її батько потребував допомоги, оскільки відсутні докази, які підтверджують його безпорадність та відсутнє особисте звернення батька до відповідачки для надання йому допомоги. Однак, суд критично ставиться до вищевикладеного, оскільки, відсутні будь-які докази, які підтверджують тяжкі життєві обставини відповідачки в момент хвороби її батька та докази які беззаперечно підтверджують, що [PERSON] не перебував в безпорадному стані та не потребував її допомоги. Крім того, стороною позивача в процесі розгляду справи доведено факт, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік та тяжку хворобу дійсно перебувала у безпорадному стані, що підтверджується медичною документацією та довідкою про причину смерті у зв`язку з чим потребував допомоги саме від своїх дітей (спадкоємців), оскільки інших родичів не мав. До того ж судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що [PERSON] приїздила до міста Києва 19 липня 2018 року, була повідомлена про безпорадний стан батька та його тяжку хворобу, однак жодного разу не відвідала його. Отже, [PERSON] була повідомлена про безпорадний стан батька та його тяжку хворобу, жодного разу не відвідала його, належних доказів про бажання піклуватися або надати будь-яку допомогу хворому батьку суду не надано, а тому суд вважає, що відповідачка була обізнана про безпорадний стан свого батька, який потребував піклування, лікування та постійного догляду, вчинила умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Однак спромоглась приїхати до міста Києва після смерті батька, для подання заяви про прийняття спадщині. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач надав належні, допустимі та безспірні доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, а тому наявні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо вимоги про стягнути з відповідачки [PERSON] компенсацію 50% витрат на лікування та утримання померлого [PERSON] в сумі 25 770грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації витрат на лікування та утримання померлого слід відмовити. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручі до уваги часткове задоволення позовних вимог з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768,40грн.

Outcome: partial