Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою 06.02.2020 року, та просила суд: встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] є рідним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Саксаганський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №942 від 04 вересня 2007 року про народження [PERSON] 20 серпня 2007 року, зробленого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, із зазначенням відомостей про батька [PERSON] громадянин України (дата народження [INFO] , дата смерті [INFO] ). Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вона познайомилась з [PERSON] та у 2004 році вона стали спільно проживати в квартирі [ADDRESS] . [INFO] в них народилась донька [PERSON] , батьком якої був [PERSON] , проте підставою актового запису стала її заява, тому запис про батька дитини вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що стало наслідком невірних відомостей про батька дитини в книзі реєстрації народжень та в свідоцтві про народження. [PERSON] за життя визнавав себе батьком [PERSON] , [INFO] , радів її народженню, зустрічав їх з донькою з пологового будинку, вони разом займались вихованням доньки [PERSON] . [PERSON] приймав активну участь в житті дитини, разом з нею приводив час та забирав дитину із садочку по черзі. [PERSON] організовував сімейні відпочинки, купував донці коштовні подарунки телефон, планшет, велосипед, тощо. Нажаль, у 2012 році стосунки її з [PERSON] погіршились та вони припинили разом проживати, даний факт не позначився на відносинах їх доньки з батьком, він і надалі купував донці подарунки та добровільно надавав на її утримання щомісячно грошові кошти у розмірі 900 1000 грн. Проте, 09 листопада 2015 року [PERSON] вбили, що стало на заваді того, що за життя [PERSON] вони не внесли до свідоцтва про народження дитини справжні відомості про батька. Оскільки смерть [PERSON] настала раптово, тому для отримання допомоги по втраті годувальника неможливо без встановлення факту батьківства [PERSON] . Крім того, [PERSON] та позивач проживали разом однією сім`єю з 2004 по 2012 рік, але не перебували у зареєстрованому шлюбу, у зв`язку із чим відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Проте враховуючи, що [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , спільно проживав з ними, виховав доньку та утримував її. За даних обставин з метою належного оформлення батьківства та забезпечення захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, позивач просить встановити батьківство дитини в судовому порядку із внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей, що стосуються батька. Ухвалою суду від 05.03.2020 року матеріали позовної заяви [PERSON] прийнято до провадження суддею Гринем Н.Г. з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 22.06.2020 року постановленою на місці закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 37, п.18 журналу с/з). Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали, заяв про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Представники ГУ ПФУ України та Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правом присутності не скористувались, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи позивачем заявлялось клопотання про витребування доказів (а.с. 11-12), яке ухвалою суду від 21.01.20201 року задоволено (а.с. 71); про виклик свідків (а.с. 14), яке ухвалою від 22.06.2020 року постановленою на місці задоволено (а.с.38, п. 16 журналу с/з). В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення 12.03.2021 року. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, допитана у якості свідка [PERSON] показала, що з позивачем вона знайома, є хрещеною матір`ю доньки [PERSON] , дружать давно. Позивачка проживала з [PERSON] , він зацікавився нею давно, спочатку вони з позивачем зустрічались, потім стали жити разом, а з грудня 2004 року до 2013 року проживали разом. Жили вони в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] . В гостях у них бувала часто. Батьком [PERSON] записаний не був з якої причини, їй невідомо. Інших чоловіків у позивачки не було. [PERSON] визнавав своєю донькою, возив в різні розважальні дитячі заклади, парки, дарував подарунки, планшет, телефон. Дитина називала його татом. Його батьки до дитини відносились нормально. Дідусь і зараз намагається дарувати подарунки онуці, а бабуся ні. [PERSON] брав доньку на вихідні, навіть після того, як вони з позивачем розійшлися. Також допитана у якості свідка [PERSON] показала, що позивачку знає давно, у неї є донька, батько дитини [PERSON] . Позивач з [PERSON] жили разом довго, більше 6 років. Відносини у батька з донькою були дуже хороші, їздив на прогулянки з донькою, в кіно, купував велосипед. Відповідач (його мати ) теж добре відносилась до дитини та визнавала дитину онукою. Інших чоловіків у позивача не було і зараз немає. Дитина народилась під час спільного проживання позивачки та [PERSON] . На даний час дідусь таємно ходить до онуки. Допитана у якості свідка [PERSON] суду показала, що позивача знає давно, в неї є донька [PERSON] , їй 13 років, батька дитини знала [PERSON] . Позивач з [PERSON] проживали разом до народження дитини та після, років з шість. З [PERSON] він спілкувався тому, що він батько дитини. за життя він визнав доньку та дуже любив її, приймав участь в житті дитини, представляв своїм батькам як доньку. Його батьки на даний час не визнають [PERSON] його донькою. Вона бачила як [PERSON] спілкувалась з батьком, після того як вони розійшлись з позивачем. Дівчинка завжди дуже чекала батька. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 04.09.2007 року Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00001789265 від 15.12.2009 року (а.с.6) слідує, що матір`ю дитини дійсно є [PERSON] , в той час як відомості про батька « [PERSON] » зазначено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00029628635. Як вказувала позивач, та в ході судового розгляду підтвердили допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року до 2013 року, проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) та спільно виховували доньку [PERSON] , про яку піклувався [PERSON] називав донькою, утримував її, навіть після припинення між ними стосункі. Крім того, вказані обставини підтверджується, оглянутими у судовому засіданні фотознімками надані позивачем, на яких є разом [PERSON] , [PERSON] та донька [PERSON] , [INFO] , яких впізнали свідки, зокрема фото виписки з полового будинку та наданим відеозаписом зі святкування свята сім`єю з донькою [PERSON] . Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України, адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених українським законодавством. За загальним правилом, у випадку, коли мати і батько перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, презюмується, що дитина походить від подружжя. У випадку, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч.2 ст.125 СК України походження дитини від батька визначається або за спільною заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Відповідно до п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у\~ст.128 СК\~ України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у\~ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, встановленим ч.1 ст.58 Конституції України, норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше [INFO] , суд має вирішувати відповідно до норм ч.2 ст.128 СК України на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням вимог закону. До цього також зводяться правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15 та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Оскільки спірні правовідносини між сторонами щодо встановлення батьківства виникли відносно [PERSON] , яка народилась [INFO] , тому в даному випадку при вирішенні спору застосуванню судом підлягають відповідні правові норми СК України,\~з урахуванням\~всіх доказів в їх сукупності, що достовірно підтверджують визнання батьківства саме за [PERSON] . Згідно зі ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення ст.121 СК України, звичайно ж, стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини (дітей). Розділом\~ ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України передбачений порядок визначення походження дитини, який\~ можливо розподілити на\~ визначення\~ походження дитини, яка\~ зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Як слідує зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. За відсутності клопотань сторін судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте походження дитини від позивача, на переконання суду, є встановленим з підтвердженням належними і допустимими доказами, зокрема: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини, спілкування з дитиною після припинення відносин з позивачем. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц. Крім того, ст.145 СК України визначено, що прізвище дитини визнається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Як передбачено ч.5 ст.148 СК України у разі заперечення одним з батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися судом.\~ При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Як зазначила позивач у позові, реєстрація народження дитини відбулась за її заявою як матері дитини, поданою до органу державної реєстрації актів цивільного стану в порядку ч.1 ст.135 СК України, оскільки на момент народження дитини вона не перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та [INFO] помер, що виключає можливість подання заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання його батьком дитини. Оскільки мова йде про встановлення факту про визнання батьком дитини [PERSON] , і суд вбачає підстави для цього,\~слушним буде та відповідатиме інтересам дитини на думку суду, зокрема з метою отримання допомоги на дитину у зв`язку із втратою годувальника, та з огляду на заявлення відповідних вимог матір`ю дитини [PERSON] , внесення змін до актового запису про народження [PERSON] із зазначенням у відомостях про батька « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», із виключенням відомостей про батька « [PERSON] ». З огляду на відсутність клопотання позивача про зміну прізвища, імені, дати й місця народження дитини, а також враховуючи, що природне право людини точно знати дату та місце свого народження не повинно порушуватися без ґрунтовних підстав, тому відомості в актовому записі в цій частині підлягають залишенню без змін. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved