Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом з урахуванням уточнених позовних вимог, у якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем. Також позивач просить стягнути з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.09.2018 року і до повноліття дитини. Крім цього просить звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання Доньки [PERSON] , які стягуються з нього на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.12.2013 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 18 червня 1994 року по серпень 2013 року він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю та сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, проживає окремо та проходить військову службу у зоні АТО. На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.10.2013 року до досягнення дитиною повноліття. В грудні 2016 року відповідач звернулася до нього з проханням доглянути за дитиною деякий час, на що він не заперечував. Він проживає у двокімнатній квартирі, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В цій квартирі обладнана кімната для дитини, щоб донька могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. З дитинства він постійно піклується про дитину, допомагає матеріально. На протязі усього часу з моменту розірвання шлюбу, донька постійно вказує на своє бажання проживати з ним. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Тому вважає, що інтересам дитини відповідає визначення її місця проживання саме з ним. 23 жовтня 2018 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 19 лютого 2019 року відповідач подала клопотання про відкладення розгляду справи, у якому повідомила, що на даний час перебуває на лікуванні, тому не має можливості прибути у судове засідання, а тому просить відкласти розгляд справи на три місяці, для можливості підготуватися до справи. З позовними вимогами не згодна. Зазначає, що відповідач постійно ухилявся від сплати аліментів, мав велику заборгованість, ніде не працював, постійно просив списати борг по аліментам. Позивач ніколи не цікавився життям доньки, її станом здоров`я, інтересами. З метою покращення матеріального стану вона пішла на військову службу у зону АТО. Під час несення нею служби, донька проживала у її матері, яка здійснювала за нею догляд. Вона в свою чергу постійно переказувала матері кошти, для матеріального забезпечення її дитини. 10.02.2018 року відповідач звернувся до її матері, з проханням дати доньку погостювати. Оскільки її мати на той час захворіла, вона не заперечила. В подальшому, через місяць позивач заблокував номер телефону матері, сказав списати борг по аліментам, а також заборонив наближатися до квартири його матері. Вона, відповідач, проживає у будинку своє матері, у якому три кімнати, де у доньки окрема обладнана кімната, створені належні умови для проживання. В той же час, позивач проживає у двокімнатній квартирі своєї матері, яка є інвалідом 2 групи, пересувається на візку та сама потребує сторонньої допомоги. Вони фактично живуть на її маленьку пенсію. Вважає, що бажання батька забрати дитину мотивоване небажанням сплачувати аліменти. 03 квітня 2019 року позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що він завжди цікавився життям та здоров`ям доньки, а також спілкувався з нею настільки, наскільки йому дозволяла відповідач та її мати. З 2018 року донька добровільно переїхала проживати до нього. Протягом року відповідач та її мати не зверталися до будь-яких органів з приводу викрадення доньки, у зв`язку з чим, вважає, що їм вигідно, що вона проживає поряд з ним. Донька має повних 10 років, а тому може сама висловити позицію про бажане місце проживання. Служба у справах дітей погодила місце проживання доньки поряд з ним. Вони проживають у двокімнатній квартирі, у одній проживає він з матір`ю, а у іншій його донька. Мати має 2 групу інвалідності, дійсно пересувається на візку, однак може обмежено доглядати за собою, готувати їжу, тобто жодних незручностей онуці не створює. Він працює у ПП «Кравець» та має постійний дохід. Проживаючи у нього донька отримує весь комплекс медичного обслуговування, вони пройшли усі обстеження уклали договір з лікарем, та продовжують нагляд в лікарні. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов із зазначених у ньому підстав. Він пояснив, що дитина проживає з ним з лютого 2018 року, матір не надає допомогу на утримання дитини, дитина прихильна до батька та бажає з ним проживати. Попередні роки проживання дитини з матір`ю він надавав допомогу на утримання дитини, однак не брав розписок, тому виник борг по аліментам. Про те, що дитина перебуває на обліку у ендокринолога батько не знав, знав лише про захворювання нирок, лише після медогляду, який проведений в період липня-серпня 2018 року дізнався про захворювання щитовидної залози та забезпечив необхідні огляди лікаря і лікування. Також батько стверджує, що забезпечує необхідні огляди і лікування дитини від захворювання нирок, купує необхідні медичні препарати відповідно до призначень лікаря. Відповідач проживає у квартирі своєї матері, зареєстрований в іншій квартирі. У квартирі, у якій він проживає є 2 кімнати, його матері 80 років, вона має інвалідність 2 групи та пересувається на візку. Позивач пояснив, що він прибирає у квартирі, його матір готує їжу. Працює у ПП «Кравець» з 3 лютого 2019 року, до цього працював неофіційно та виготовляв та збирав меблі. Позивач проживає з матір`ю в одній кімнаті, а дитина проживає в іншій кімнаті. У дитини є стіл, шафа, полички, диван тощо. Матір лише придбала дитині телефон. Іншої участі в утриманні дитини матір не бере. Зарплата позивача 4200 грн. на місяць та ще він має дохід від роботи по найму, загальний дохід становить 6-7 тис. гривень на місяць. Позивач стверджує, що не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, дитина відвідує матір у ті дні, коли новий чоловік матері відсутній. Також у дитини з весни 2018 року конфлікт з бабусею (матір`ю відповідача, яка проживає з відповідачем), тому вона уникає зустрічей з нею. Також донька спілкується зі старшим братом та двоюрідними братами і сестрами. Позивач стверджує, що готовий погасити борг по аліментів за рахунок частки у праві власності на приватизовану квартиру, яку бажає передати дочці, документи на цю квартиру перебувають у відповідача. [PERSON] через 100-150 метрів від квартири позивача. Водночас від місця проживання матері до шкоди потрібно йти приблизно 2 км., або 20 хв. ходьби. Представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав, зазначених у ньому, додатково пояснив, що дитина вже тривалий час проживає з батьком, прихильна до батька та бажає проживати з ним, батьки рівні у своїх правах, краще для дитини жити з батьком, він також забезпечує матеріальне утримання дитини. У судовому засідання відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Вона пояснила, що дитина проживала з нею з народження до 2016 року, коли вона поїхала на військову службу. Шлюб з відповідачем розпався і він виїхав коли дитині було 5 років. Після вступу на військову службу дитина залишилася проживати з бабусею [PERSON] . Батько не надавав допомоги на утримання дитини, тому вона була змушена звернутися з позовом про стягнення аліментів. Дитина з дитинства має хронічне захворювання нирок та щитовидної залози та потребує регулярного лікування. З народження до 2016 року лікуванням дитини забезпечувала матір. Відповідач не приховувала від позивача хворобу дитини, він знав про ці захворювання. Відповідач періодично сплачував аліменти, але мав заборгованість. Частину заборгованості відповідач прощала відповідачу, 2 або 3 рази на прохання позивача вона повідомляла держвиконавця про відсутність заборгованості. Перебуваючи з 2016 року у зоні АТО та проходячи там військову службу відповідач залишила свою зарплатну картку бабусі, яка проживала з дитиною, і таким чином утримувала повністю дитину. Після того як у бабусі стався інфаркт і вона мала їхати у санаторій на 21 день, матір відповідача [PERSON] і позивач домовилися що дитина у цей час проживатиме у батька. Тому у лютому 2018 року дитина почала тимчасово проживати з батьком. Такий переїзд не був узгоджений з відповідачем. Відповідач ніколи не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком. Відповідач вважає, що позивач звернувся з позовом про визначення місця проживання дитини лише тому, що вона йому відмовила у наданні розписки для списання заборгованості по аліментам. Також відповідач зазначила, що вона має достатній дохід та заощадження для утримання дитини, має на праві власності однокімнатну квартиру у м. Олександрії (по документам співвласниками є [PERSON] і [PERSON] - вони спільно приватизовували її), а також проживає у будинку, який належить її матерів у [ADDRESS] . Матір відповідача також має інший будинок у мікрорайоні Перемога у м. Олександрії, саме у цьому будинку відповідач планує жити разом з донькою. Відповідач створила сім`ю з іншим чоловіком, який також є військовослужбовцем та служить у зоні АТО, оскільки він переуклав контракт на 3 роки, приїжджає в Олександрію кожні півроку. Відповідач стверджує, що будуючи сім`ю зі своїм чоловіком, першочергово забезпечуватиме турботу про дитину. Також 25 грудня 2019 року відповідача виписали з лікарні, продовжує лікуватися амбулаторно та її стан здоров`я не перешкоджає їй турбуватися та забезпечувати належне утримання та догляд дитині. Відповідач безмежно любить свою доньку та вони мають близькі стосунки як матір і дитина. Позивач дає можливість позивачу спілкуватися з дитиною, однак ніколи не пускає відповідача до його квартири, де зараз проживає дитина. Після переїзду дитини до батька, істотно змінилося її коло спілкування. З вітчимом дитина бачилась 2 рази, було мало часу, щоб вони ближче познайомились, дочка соромиться, вітчим придбав цукерки для дитини, відповідач не тисне на дитину та не спонукає її до зближення з вітчимом, поки було мало часу для їх спілкування. Вітчим добре ставиться до дитини і прихильний до неї, він своїх дітей не має та навіть пропонував удочерити її. Відповідач має зі своїм чоловіком домовленість про те, що інтереси дитини є для неї пріоритетними, і у разі якщо стосунки вітчима з дитиною не складаються вона буде ініціювати розлучення. Відповідач не перешкоджала у минулому і не перешкоджатиме у подальшому спілкуванню дитини з батьком. Після повернення відповідача з військової служби дитина змінилася, припинила спілкування зі своїми двоюрідними братами і сестрами. До від`їзду відповідач мала дуже близькі стосунки з матір`ю. Донька за цей час віддалилася від матері. Такі зміни відповідач пов`язує з впливом позивача та його родичів, які налаштовують доньку проти матері. Дитина як донька учасника АТО матиме пільги на лікування, харчування у школі та санаторне лікування. Також відповідач пояснила, що вступивши на військову службу вона мала змогу утримувати дитину, оскільки позивач не сплачував аліменти. Також на запитання органу опіки та піклування відповідач повідомила, що 2 квітня 2019 року вона уклала новий шлюб. У вересні 2019 року у відповідача з її чоловіком виник конфлікт з приводу того, що вона вважала необхідним розлучитися, оскільки бажала, щоб її донька не ревнувала її до нового чоловіка. Її чоловік не був згоден на розлучення і тому у них виник конфлікт, у ході якого він її вдарив і тому відповідач зверталась до поліції. Поліція приїжджала, протоколи про адмінправопорушення не складали, сказали розбиратися самим. Після цього відповідач примирилася зі своїм чоловіком та вони домовилися, що її чоловік дасть згоду на розлучення, якщо дитина його не прийме. Також відповідач повідомила, що коли дитині було 4 роки позивач зверталася в поліцію з приводу того, що позивач вдарив відповідача. Також позивач кожен день вживав алкоголь. Це було причиною розірвання шлюбу. Відповідач стверджує, що працює неофіційно в інтернеті та має дохід, також вона має заощадження, які вона зробила за час військової служби. Також вона має спільний бюджет зі своїм чоловіком, який проходить службу та отримує зарплату у розмір 14 тис. гривень на місяць. На питання представника позивача відповіла, що її лікування у психіатричній лікарні не пов`язано з вживанням алкоголю. Лікування пов`язане із психічним розладом внаслідок стресу, спричиненого спором щодо визначення місця проживання дитини. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно копії рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2014 року, у справі № 398/8773/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач та відповідач мають спільну дитину, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] . Згідно довідки КП «Житлогосп» №519 від 29.03.2018 року, [PERSON] та [PERSON] , згідно акту від 27.03.2018 № 144 КП «Житлогосп», дійсно проживають з грудня 2016 року без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту обстеження умов проживання від 27.04.2018 року, проведеного у родини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , дитина мешкає в одній кімнаті з батьком. Дитина забезпечена спальним, робочим місцем, є шафа для збереження учбових матеріалів, є канцелярське приладдя. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям. В кімнаті чисто, охайно. Стосунки в родині дружні. Батько допомагає дитині з навчанням, спільно святкують сімейні свята. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 09.07.2018 № 224/9/10/3, діючи в інтересах дитини, комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку, про доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Згідно копії розрахунку заборгованості від 05.10.18 № 43326 здійсненого старшим державним виконавцем, [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 року у розмірі 25498,45 грн. Згідно копії рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2013 року, у справі №398/8776/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.10.2013 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 24.04.2018 року. Згідно копії довідки КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 12.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , стоїть на диспансерному обліку. Знаходиться на утриманні батька, який не виконує призначення лікаря. Згідно копії довідки ВЧ [NUMBER] від 12.02.2019 року № 98, [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні в військовій частині [NUMBER] з 30.01.2019 року по теперішній час. Згідно довідки про склад сім`ї вих. №2767 від 08.02.2019 року виданої Квартальним комітетом № 22, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] проживає без реєстрації разом з бабусею [PERSON] з травня 2016 року по січень 2018 року. Згідно копії довідки про доходи від 04.10.2017 року № 8, [PERSON] працює у ФОП [PERSON] та займає посаду експедитора з перевезень вантажів. Згідно копії довідки Олександрійського МРЦЗ, [PERSON] зареєстрований, як безробітній з 13 травня 2017 року. Згідно копії довідки Олександрійського НВК № 17 від 11.02.2019 №26 [PERSON] , [INFO] , навчається в 4 класі і харчується безкоштовно так, як мати [PERSON] учасник бойових дій. Згідно копії повідомлення про прийняття працівника на роботу, [PERSON] згідно наказу від 05.02.2019 року прийнятий на роботу [PERSON] . Згідно копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01 жовтня 2013 року, [PERSON] прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] , на посаду експедитор з перевезень вантажу. Згідно довідки КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 25.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , стоїть на диспансерному обліку. В 2019 році пройшла повне диспансерне обстеження. Довідку від 12.02.2019 року вважати недійсною. Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 624642, [PERSON] , [INFO] , має другу групу інвалідності з 05.12.2014 року, загального захворювання, безстроково. Згідно листа КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 17.04.2019 р. № 209, [PERSON] , перебуває на диспансерному обліку з 06.2012 року. Потребує огляду у лікаря 2 рази на рік. За період з січня 2018 року дитина зверталась за медичною допомогою: з 16.02.-21.02.2018 р. лікування в денному стаціонарі дитячої міської лікарні з приводу отиту, лікування закінчила, обстежена; 14.08.2018 р. оглянута лікарем ендокринологом; 11.09.2018 р. оглянута лікарем-педіатром. За 2018 рік не обстежена в повному обсязі. Повний медичний профілактичний огляд з необхідними обстеженнями дитина пройшла в лютому 2019 року. Згідно довідки Олександрійського НВК №17 від 03.06.2019 № 67, [PERSON] , батько учениці [PERSON] [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню своєї доньки: цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори, підтримує тісний зв`язок з класним керівником. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 01.07.2019 № 254/9/10/3, діючи в інтересах дитини, комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . У судовому засіданні 26.03.2021 року дитина [PERSON] пояснила, що вона хоче проживати з батьком, оскільки він приділяє їй більше уваги, більше її розуміє та підтримує. Раніше на запитання батька, з ким вона хоче жити, вона сказала, що з ним. На запитання матері вона казала, що хоче жити з батьком. Тато більше цікавиться як її справи, як у школі, більше підтримує коли їй сумно, або щось трапилося. Батько ніколи не відмовляв у купівлі якихось речей чи предметів. Зараз вона проживає з батьком, де в неї є своя кімната, в якій є стіл для навчання. Коли мати їй дзвонить та пропонує кудись сходити, а вона відмовляється, мати ображається. Мати рідко їй купує якісь речі чи предмети. Батько ходить на роботу у нічну зміну через кожні два дні. Коли батько вночі йде на роботу, вона залишається ночувати у тітки [PERSON] , яка є рідною сестрою батька. У тітки двокімнатна квартира. Там проживає тітка зі своїм чоловіком, удвох. Вона любить і мати і батька. Мати її ображала. З матір`ю відносини гірші. У будні дні, мати іноді звала її погуляти, однак вона відмовлялася, тому що їй потрібно було готуватися до школи, а мати на неї ображалася. З матір`ю вона бачиться рідко. Це пов`язано з тим, що іноді вона зайнята, а також мати часто від`їжджає до інших міст. Оплатою її навчання, одягу займається батько. Мати рідко, щось купує. У школі харчується вона безкоштовно. Вона рідко хворіє. Наскільки пам`ятає, то перебуває на диспансерному обліку. Коли була останній раз у лікарні точно не пам`ятає, але і у цьому, і у минулому році була. Те що прописують лікарі вона приймає. Уроки вона робить сама, якщо щось не розуміє допомагає батько. З батьком вона проживає приблизно упродовж останніх 2 років. У судовому засіданні 26.03.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою. Вона завжди підтримувала родину її дочки з чоловіком. Свідок зі своїм чоловіком дуже любили і дітей, і онуків. Її дочка з позивачем розлучилися, через те, що він не працював, мав великі борги, був агресивним. Після розлучення дочка з дитиною, [PERSON] проживали у неї, вона їх завжди підтримувала, допомагала матеріально. Дитина отримувала велику кількість уваги та турботи, була життєрадісна. Перед новорічними святами у 2018 році, коли вона себе погано почувала, попросила позивача взяти [PERSON] на канікули до себе, на що він відмовився. Вже потім в кінці лютого місця 2018 року він взяв доньку до себе. Домовленість була, що дитину він візьме на період канікул, однак назад вже [PERSON] він не повернув. Позивач сплачував аліменти через Укрпошту, а потім давав грошові кошти наручно, про що вона писала йому розписки, однак одного разу він прийшов, забрав листок з розписками і сказав, що більше вони дитину не побачать. [PERSON] до цих пір іноді приходить до неї у гості. На свято вечері, донька з онукою прийшли її провідати. Тоді приїхали родичі, діти, онуки, всі разом відпочивали. Дитина [PERSON] , була життєрадісна, була рада усіх бачити, спілкувалася, гуляла. Потім зателефонував її батько, позивач по справі та дізнавшись, що вона у бабусі сказав йти додому, що вони хочуть її забрати у нього. Телефон був на гучній мові, тому вони чули розмову. Коли батька і тітки немає поруч, дитина спілкується з нею і матір`ю, обіймає їх, ходить з мамою по магазинах. Однак коли вона стоїть поряд з батьком, вона відвертається, як від чужих. Свідок вважає, що батько так налаштовує дитину. До даної події відносини у них були добрі, як з дитиною, так і з позивачем. Станом на 2018 рік відповідач мав заборгованість по аліментам близько 20000 грн. На той час позивач не працював та стояв на біржі. Він звертався до [PERSON] , щоб вона забрала виконавчий лист та повідомила про погашення заборгованості. Дитина має два захворювання, однак її лікуванням ніхто не займається. Вона проживає біля дитячої лікарні, і лікар онуки при зустрічі їй сказала, що ще літом потрібно було прийти та назначити новий курс лікування по щитовидній залозі та нирках. Коли дитина проживала з матір`ю, вони постійно проходили огляди в лікарні та лікування. Вона має великий будинок, для дитини там створені всі необхідні умови для проживання. На її думку дитина бажає проживати з батьком, оскільки він вибрав позицію вседозволеності. Вона гуляє скільки хоче, лягає спати та встає коли захочеться. Позивач постійно каже доньці, що їй, тобто свідку та матері потрібні лише його гроші, у виді аліментів. У судовому засіданні 22.01.2020 року свідок [PERSON] повідомила, що вона є рідною сестрою позивача [PERSON] . Кілька років тому її брат розлучився з дружиною. Їхня донька спочатку проживала з матір`ю, він її відвідував, допомагав, свідок також іноді допомагала. Зараз донька проживає з батьком, він її годує, одягає. Дитина їй казала, що хоче проживати з батьком. Вона буває у позивача вдома три, а іноді і більше разів на тиждень. Позивач алкогольні напої не вживає, лише на свята може випити. Дитина проживає в окремій обладнаній кімнаті. Дитина у харчуванні проблем немає, мати позивача постійно готує свіже, купують фрукти. Дитина хоче проживати з батьком, оскільки мати мала проблеми з алкоголем. Дитині не забороняють спілкуватися з матір`ю. Нещодавно вона зустріла дитину, яка йшла від матері. Суд застосовує такі норми права. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частині визначення місця проживання дитини з батьком. Дитина має вік 13 років, з лютого 2018 року, тобто останні три роки, вона проживає з батьком, який створив необхідні умови для її проживання, утримує та виховує її, забезпечує необхідну медичну допомогу і лікування, дитина прихильна до батька та бажає надалі проживати з ним, про що вона зазначила у судовому засіданні. При цьому проживання дитини з батьком саме по собі не є перешкодою для її спілкування з матір`ю. Суд враховує доводи відповідача щодо наявності об`єктивних обставин, зокрема проходження нею військової служби, які стали причиною припинення її спільного проживання з донькою у 2016 році, а також те, що вона з народження піклувалася про дитину, утримувала, забезпечувала лікування та виховувала її, має бажання та можливість продовжувати робити це і надалі. Однак, необхідні умови для життя і виховання дитини створені також і за місцем проживання батька. Немає доказів, які б однозначно вказували на те, що за встановлених судом обставин проживання дитини з матір`ю відповідає її інтересам більшою мірою, ніж проживання з батьком. Навпаки, деякі обставини справи життя відповідача, про які вона сама повідомила у судовому засіданні, як факт сварки та бійки відповідача [PERSON] із своїм чоловіком та виклик поліції на цю подію, наявність у неї психологічного розладу, у зв`язку з яким вона у 2019 році проходила лікування у психіатричній лікарні, наявність у неї деяких непорозумінь з дитиною, існування яких підтвердилося у ході заслуховування думки дитини у судовому засіданні, вказують на те, що на даний час продовження проживання дитини з батьком сприятиме збереженню звичного для дитини способу та умов життя, уникненню можливого стресу, пов`язаного із різкою зміною місця проживання та кола спілкування, та за таких обставин більшою мірою відповідатиме її інтересам. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У судовому засіданні дитина пояснила, що погоджуються проживати з батьком. Батьки не дійшли між собою згоди щодо місця проживання дитини. За описаних вище обставин, суд вважає, що врахування думки дитини як вирішальної, відповідає закону та інтересам дитини. Крім цього, враховуючи те, що позивач і відповідач у судовому засіданні визнали, що дитина проживає з позивачем [PERSON] з лютого 2018 року, та з огляду на сукупність дослідження судом доказів, він з цього часу утримував дитину, суд дійшов висновку про те, що з часу постановлення 9 грудня 2013 року Олександрійським міськрайонним судом рішення про стягнення аліментів змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. Тому фактична зміна місця проживання дитини у лютому 2018 року і фактичне виконання з цього часу батьком дитини [PERSON] обов`язків щодо її утримання згідно ч.4 ст.273 є достатньою підставою для зупинення стягнення аліментів за цим рішенням та звільнення [PERSON] з 1 лютого 2018 року від обов`язку сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Також, з огляду на те, що місця проживання дитини визначено з батьком, те що дитина фактично проживала з батьком на час подання позову, та відповідачем не надано достатніх доказів виконання нею обов`язку щодо утримання дитини за час її проживання з батьком, відсутність у відповідача інших утриманців, наявні у справі відомості щодо її майнового стану, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини її доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову, витрати позивача на оплату судового збору покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial