Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 15 листопада 2002 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони дітей не мають. Протягом останніх п'яти років вони з відповідачем не проживають разом, у кожного з них є своє особисте життя, не ведуть спільного господарства та майже не спілкуються. В липні 2014 року позивач зустрів іншу жінку, з якою він спільно проживає в цивільному шлюбі та очікує на появу спільної дитини. У зв'язку з вище викладеними обставинами позивач просив суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов і залучити до матеріалів справи свідоцтва про народження дітей - двійні, батьком яких у свідоцтвах про народження зазначений позивач, а матір»ю яких не є відповідач у справі, пояснили, що позивач підтримує бажання розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, проте, заперечувала проти визнання нею обставин, які викладені позивачем у позовній заяві, зокрема, заперечує факт окремого проживання з позивачем протягом останніх 5 років з тих підстав, що вони спільно проживали і вели спільне господарство до червня 2014 року, влітку 2014 року за спільні кошти і за спільним рішенням придбали автомобіль. Відповідач пояснила, що з грудня 2013 р. по березень 2014р. у позивача була травма голови і весь час його перебування в лікарні, а потім лікуванням займалася саме вона. Вислухавши пояснення сторін, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2002 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області вчинено актовий запис № 554 (а.с. 8). У сторін від шлюбу спільних дітей не має. Позивач [PERSON] не має бажання зберігати існуючий шлюб з причини спільного проживання з іншою жінкою, яка народила дітей - двійнят, батьком яких, згідно наданих суду свідоцтв про народження, є позивач. Судом не досліджувалося питання того, з якого саме часу сторони спільно не проживають, припинили шлюбні відносини та не вели спільне господарство, - ці обставини сторонами оспорюють ся, оскільки сторонами не врегульовані питання поділу спільного майна. Проте, як ними визнається і не оспорюється, на даний момент вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків і позивач не має бажання зберігати шлюб, а відповідач, після пояснень позивача у судовому засіданні, зробила заяву про те, що надає згоду на розірвання шлюбу. Відповідно д ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам сторін, які не бажають його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved