Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] з вимогами про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.10.2017 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який був зареєстрований Печерським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 3327. [INFO] них народився син [PERSON] . Після народження дитини їхні стосунки суттєво погіршились, і відповідачка залишивши дитину, з 14.12.2018 року залишила місце проживання та переїхала до іншого міста. Після від`їзду з постійного місця проживання, відповідачка почала розпускати негативні плітки щодо нього в колах їх спільних друзів. На початку січня 2019 року відповідачка в соціальній мережі Фейсбук опублікувала та поширила текст з підкріпленою його фотокарткою, в якому зазначалось наступне: «у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напівсмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя «вітався з Президентом». Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину\~ ви зможете бачити лише за допомогою поліції», атому він вважає, що зазначена інформація є недостовірними, принижує честь, гідність його як громадянина. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив зобов`язати відповідачку спростувати поширену нею недостовірну інформацію у такий же спосіб у який вона була поширена; стягнути з відповідачки в користь позивача 628 000 грн. моральної шкоди. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав відзив, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вважає, що у позовній заяві не доведено, що [PERSON] принизила його честь, гідність. Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши надані докази суд встановив, що [PERSON] в мережі Фейсбук оприлюднила текст наступного змісту: «у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напівсмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя «вітався з Президентом». Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину\~ ви зможете бачити лише за допомогою поліції». Між сторонами існує тривалий спір щодо виховання дитини, який в подальшому створює різні конфліктні ситуації, непорозуміння. Даний факт стверджується як поясненнями сторін, так і матеріалами справи. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти морально-етичну категорію й одночасно - особисте немайнове право, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту та пропонує розуміти під гідністю визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної особи. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Законодавство України захищає право особи на невтручання у її особисте життя, не допускає розповсюдження конфіденційної інформації щодо особи без її згоди. Так, ст. 32 Конституції України, визначає, що жодна особа не може зазнавати втручання в її особисте, сімейне життя, не дозволяється збирати, зберігати, використовувати та поширювати конфіденційну інформацію про особу без отримання на це її дозволу, окрім ситуацій, які визначені законом, і виключно з метою підтримки національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У рішенні Конституційного Суду України від 24.01.2012 р. щодо офіційного тлумачення положень ч. 1, ч. 2 ст. 32, ч. 2, ч. 3 ст. 34 Конституції України, визначено, що інформацією про особисте та сімейне життя людини є будь-які відомості і (або) дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, відносини і т.д., пов`язані з особою і членами його сім`ї, за винятком передбачених законодавством випадків, пов`язаних з виконанням особою функцій держави або органу місцевого самоврядування, посадових чи службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Європейський суд з прав людини дотримується такого ж розуміння щодо осіб, відповідальних за поширення інформації в Інтернеті. Так, зокрема, в рішенні у справі Delfi AS проти Естонії (Delfi AS v. Estonia) (заява № 64569/09) від 10.10.2013 зазначено: «110. Суд передусім зазначає, що можливості, які Інтернет надає користувачам для самовираження через створюваний ними контент, служать унікальною платформою для реалізації ними права на свободу самовираження. Однак поряд з цими перевагами існують також і певні ризики. Дифамаційні та інші висловлювання явно протиправного характеру, включно з ворожими висловлюваннями, і такі, що підбурюють до насильства, можуть як ніколи раніше поширюватися у світовому масштабі за лічені секунди, а інколи залишаються стійко присутніми в мережі Інтернет. Ці дві суперечливі реалії є центральним аспектом цієї справи. З огляду на необхідність захисту цінностей, які лежать в основі Конвенції, та однакової поваги до прав, гарантованих статтею 10 і 8 Конвенції, слід забезпечувати баланс, який зберігає суть обох прав. Отже, хоча Суд визнає можливість отримання завдяки Інтернету важливих переваг для реалізації права на свободу вираження поглядів, він бере до уваги й те, що притягнення до відповідальності за дифамаційні та інші протиправні висловлювання має, у принципі, й далі залишатися ефективним засобом юридичного захисту в разі порушення особистих прав». За зальним визначенням, дифамація - оголошення дійсної або неправдивої інформації, що ганьбить честь і гідність громадянина або установи, організації. Оприлюднення вказаного тексту в мережі Інтернет здійснено без згоди позивача, стосується його особи та особистого життя, що є прямим порушенням ст. 32 Конституції України. Вказані дії відповідачки, крім цього, мають ознаки певної помсти, дифамаційний характер та вочевидь принижують честь та гідність позивача і з огляду на зазначене вище не можуть вважатися оціночними судженнями. Вирішення конфлікту між сторонами відповідач мав право та можливість здійснити у спосіб, передбачений законодавством: шляхом звернення до органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, суду, а не шляхом оприлюднення тексту з прикріпленою фотокарткою позивача, який жодним чином не доводить вини позивача у спричиненні конфлікту, а як вбачається зі змісту тексту відповідач своєю поведінкою провокував позивача. Таким чином позовні вимоги в частині спростування недостовірної інформації підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то для їх вирішення необхідно встановити за яких обставин і якими діями потерпілому завдано моральних страждань, чим підтверджується цей факт, яким є ступінь вини відповідача, яких саме моральних страждань зазнав потерпілий, в якій сумі він оцінює свої втрати та з чого при цьому виходить та належно обґрунтувати свої вимоги. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд погоджується, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач зазнав моральних страждань які полягають у приниженні його честі та гідності. Однак, вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 628 000 грн. достатньо і належно не обґрунтовані та не доведені, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Суму моральних втрат позивача,

Outcome: partial