Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 26 лютого 1994 року у Кременчуцькому палаці одруження за актовим записом №212. Свої вимоги мотивував тим, що 26 лютого 1994 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Кременчуцькому палаці одруження, та в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблено актовий запис №212. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що за час спільного проживання сторони втратили одне до одного почуття любові та поваги, з вересня 2012 року спільне господарство та сумісне проживання припинено. За глибоким переконанням позивача, як він зазначає, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення вважає неможливим, оскільки майбутнє відносин є безперспективним. Строк на примирення позивач просить не надавати та зазначає, що майновий спір відсутній. За викладених обставин позивач і вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, просив не надавати сторонами строк на примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи. Суд, враховуючи думку учасників справи, вивчивши та проаналізувавши представлені докази по справі, вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], зареєстрований 26 лютого 1994 року у Кременчуцькому палаці шлюбі, за актовим записом №212, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує з 2012 року, спільного господарства не веде, проживає окремо. Наміру щодо збереження шлюбу сторони не мають. Спір про поділ майна відсутній. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За викладених обставин, приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків значний час, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають; оскільки збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача; приймаючи до уваги думку відповідача, яка не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище «[PERSON]». Статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільно-процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, а також стягнути на його користь з відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved