Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права на спадкове майно посилаючись на ті обставини, що [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0258858, належало право на земельну частку (пай) розташовану на території Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину,\~яка відкрилась,\~за законом\~прийняла вступивши\~в управління\~ним її\~сестра \~ [PERSON] ,\~яка є\~бабою позивача,\~але не\~оформила її.\~ [INFO] [PERSON] \~померла,\~а спадщину,\~яка відкрилась,\~за законом\~прийняв позивач\~ [PERSON] \~та оформив\~її отримавши\~відповідне свідоцтво.\~Однак,\~внаслідок не\~оформлення спадкоємцем\~ [PERSON] \~прийняття нею\~спадщини після\~спадкодавца [PERSON] \~позивач не\~може отримати\~свідоцтва на\~спадщину щодо\~сертифіката про\~право на\~земельну частку\~(пай),\~який увійшло\~до складу\~спадщини.\~Узв`язку з вище викладеним позивач змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розташований на території Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області в порядку спадкування за законом права, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0258858. Позивач скористався своїм правом, передбаченим п.2 ч. ч.2 ст. 49 ЦПК України, на збільшення розміру позовних вимог шляхом подання відповідної письмової заяви, а саме позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій також просив встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0258858, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 18.09.1997 року на ім`я [PERSON] , оскільки в зазначеному сертифікаті прізвище та по батькові його власника зазначено з помилками. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши заяву по розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог. Представник відповідача Кодимської міської ради Одеської області в підготовче засідання не з`явився, відповідач надав до суду клопотання від 05.02.2021 року № 02-17/250 (а.с.49) про розгляд\~справи за\~відсутності його\~представника,\~в якому\~також зазначив,\~що позовні\~вимоги позивача\~визнає в\~повному обсязі.\~Згідно ч.3\~ст.\~211\~ЦПК України,\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року № 503/1463/20 (а.с.8-9) встановлено факт того, що [PERSON] та [PERSON] були між собою рідними сестрами по лінії матері. Дане рішення набрало законної сили 25.12.2020 року. 18.09.1997 року Кодимською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ОД-12 №0258858, в якому його власником зазначено [PERSON] , яка проживає в с. Будеї Кодимського району Одеської області, що підтверджується копією відповідного сертифікату (а.с.7). При цьому, згідно листа-повідомленням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 17.12.2020 року № 01-33/1960 (а.с.30), власником сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД-12 №0258858 виданого Кодимською районною державною адміністрацією 18.09.1997 року є [PERSON] , яка проживає в с. Будеї. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 13 Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області від 01.03.1998 року (а.с.6). Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. В свою чергу, згідно ст. 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом сестра померлого є спадкоємцем другої черги. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , зокрема право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД-12 №0258858, успадкувала її рідна сестра [PERSON] , яка вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області від 08.12.2020 року № 669 (а.с.10). Однак, за свого життя [PERSON] документально не оформила дане прийняття, внаслідок чого правовстановлюючого документа на спадщину не отримала, про що свідчить лист-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори від 09.12.2020 року № 1996/02-14 (а.с.20). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Будеївською сільською радою Кодимського району Одеської області 05.08.2005 року, актовий запис № 29 (а.с.13). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1265 ЦК України передбачає, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Водночас із цим ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняв за законом позивач [PERSON] , подавши у встановлений законом строк до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини внаслідок чого була заведена спадкова справа № 289/2017 та 15.09.2020 року отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. 15.09.2020 року і зареєстрованим в реєстрі за № 1119 (а.с.14) та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.09.2020 року № 61666872 (а.с.15), а також листом-повідомленням Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 19.12.2020 року № б/н (а.с.29). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Згідно листа-повідомлення відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 24.02.2021 року № 46/109-21, [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, взамін серії ОД-12 №0258858 не видавався. При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останнього було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Пунктом 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, при відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії\~ОД-12\~№ 0258858,\~через не\~здійснення документального\~оформлення прийняття\~спадщини спадкоємцем\~ [PERSON] \~після спадкодавця\~ [PERSON] ,\~позивач [PERSON] \~позбавлений можливості\~оформити своє\~право на\~прийняту спадщину\~шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листа-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.12.2020 року № 1996/02-14 (а.с.20). При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Крім того, в сертифікаті серії ОД-12 № 0258858 зазначено, що його видано [PERSON] , яка проживає в с. Будеї Кодимського району Одеської області, а згідно відомостей наявних у Книзі реєстрацій сертифікат серії ОД-12 № 0258858 було видано [PERSON] , яка проживає в с. Будеї. Зазначене також є обставиною, що перешкоджає позивачу [PERSON] одержати в\~нотаріальній конторі\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу [PERSON] для прийняття спадщини. Окрім цього судом виявлено, що встановлення вказаного факту пов`язане з вирішенням спору про право. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до повідомлення Виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 25.02.2021 року № 219, на території с. Будеї Кодимського району Одеської області в період з 1996 року по 1997 рік [PERSON] не проживала, що є підтвердженням того, що при видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0258858, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 18.09.1997 року була допущена описка в зазначені прізвища та по батькові власника сертифікату та підставою для встановлення факту належності вищезазначеного сертифікату [PERSON] , яка проживала в с. Будеї Кодимського району Одеської області, згідно довідки Виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 25.02.2021 року № 217. Водночас із цим довідки видані Будеївською сільською радою Кодимського району Одеської області 02.10.2020 року № 591 (а.с.11) і № 592 (а.с.12), згідно змісту яких [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Будеї Кодимського району Одеської області суд оцінює виданими з опискою в зазначенні по батькові зазначеної вище особи, оскільки в них зазначено дату народження останньої [INFO] і дату її смерті [INFO] , що відповідають датам народження і смерті саме [PERSON] , згідно копії актового запису про смерть № 13 Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області від 01.03.1998 року (а.с.6). Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтований, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині визнання права власності на спадкове майно є також обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved