Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що 18 серпня 2014 року відповідачем був виданий наказ про її звільнення у зв'язку з закінченням строку трудового договору з 31 серпня 2014 року. При звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку. Згідно розрахункового листа за серпень 2014 року за 10 відпрацьованих днів їй була виплачена заробітна плата в розмірі 1740,55 грн., виходячи з розміру посадового окладу 2377 грн. Проте наказом Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України № 409-о від 06.06.2013 року, яким, зокрема, їй було встановлено оклад в розмірі 2377 грн., рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року визнаний незаконним. Вказаним рішення встановлено, що її заробітна плата повинна розраховуватися, виходячи з окладу в розмірі 2869 грн. Крім того, позивач зазначила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року по справі № 202/10323/14-ц встановлені виплати: сума компенсації за час вимушеного прогулу, розмір допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку, суми недоплаченої заробітної плати за 2013 та 2014 роки, які не були виплачені ні на момент звільнення, 31.08.2014 року, на даний час. У своїй заяві про збільшення позовних вимог від 30.06.2015 року та в судовому засіданні позивач зазначила також, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов*язаний виплатити їй всі суми, які стягнуті за рішенням судів з урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних, чого зроблено не було. Тому просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку за період з 30.04.2015 року по 30.06.2015 року у розмірі 11922 грн. Представник відповідача, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи, що 10.06.2015 року на картковий рахунок позивача перерахована сума коштів, стягнута за рішенням суду у розмірі 86103, грн..01 коп.. Щодо стверджень позивача, що зазначені суми виплачені без урахування індексу інфляції і трьох відсотків річних, то [PERSON]В таких позовних вимог не пред*являла до відповідача. Представник відповідача не заперечувала про стягнення на користь [PERSON]середнього заробітку за час затримки розрахунку до 10.06.2015 року. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України № 576-о від 18.08.2014 року [PERSON], кандидата медичних наук, доцента кафедри фтизіатрії було звільнено 31.08.2014 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору ( а.с. 24). Наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» № 409-о від 06.06.2013 року [PERSON], кандидату медичних наук, доценту кафедри фтизіатрії встановлено з 01.01.2013 року оклад в розмірі 2377 грн. 00 коп., доплату за науковий ступінь у розмірі 356 грн. 55 коп., доплату за лікувально-діагностичну роботу в розмірі 1888 грн. 55 коп., доплату за роботу з шкідливими умовами праці 12% в розмірі 285 грн. 24 коп., надбавку за вислугу років в розмірі 237 грн. 70 коп.\~в місяць.\~ Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада\~\~2013 року даний наказ Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» визнано незаконним. Цим судовим рішенням встановлено, що заробітна плата [PERSON] повинна розраховуватися з окладу в розмірі 2869 грн.( а.с. 25-28). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року визнано незаконною фактичну недоплату Державним закладом Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України заробітної плати [PERSON] за червень 2013 року та липень 2013 року. Стягнуто з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] ненараховану заробітну плату за червень 2013 року в розмірі 511 грн. 05 коп.,\~ненараховану суму матеріальної допомоги на оздоровлення за липень 2013 року в розмірі 492 грн., а всього 1003 грн. 05 коп. Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] складає 298 грн. 05 коп.( а.с.30-37). Судом встановлено, що 12.06.2015 року на картковий рахунок позивача відповідачем перераховано на виконання рішень судів - 86103,01 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку [PERSON], не заперечується останньою. За статтею 47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Приймаючи до уваги, що відповідачем при звільненні позивача не були виплачені в повному обсязі належні їй суми, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 30.04.2015 року по 30.06.2015 року у розмірі 11623, 95 грн.( 298,05грн. х 39 роб. дн.) . Слід зазначити , що суд критично ставиться до заперечень представника відповідача щодо включення у розмір виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку суми середнього заробітку з 30.04.2015 року по 10.06.2015 року у зв*язку з перерахуванням [PERSON] на картковий рахунок 86103грн.01 коп. на виконання рішень судів, оскільки у зазначену виплату увійшли не всі суми, стягнуті на користь позивача за рішенням судів, зокрема, за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2015 року. Крім того, представник відповідача не заперечувала, що вказана сума позивачеві виплачена без урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних. А статтею 116 КЗпП України передбачає виплату звільненому працівникові всіх належних йому сум. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial