Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач працював охоронником у ТОВ «Скат-Центр» до 23 січня 2018 року, коли його було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В той же час, позивач зазначає, що з ним у день його звільнення з ТОВ «Скат-Центр» відповідачем, в порушення вимог трудового законодавства, не було проведено розрахунку по заробітній платі, загальний розмір заборгованості за якою за період з січня 2017 року по квітень 2017 року та за січень 2018 року складав 20\~466 грн. 38 коп. За таких обставин, враховуючи, що частина вказаної заборгованості у розмірі 3\~500 грн. відповідачем позивачу була виплачена лише 16 січня 2019 року, [PERSON] просить суд його позовні вимоги задовольнити та стягнуто з ТОВ «Скат-Центр» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 79\~765 грн. 29 коп. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Скат-Центр», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, проте надав відзиві на позовну заяву, у якому зазначено наступне. [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Скат-Центр» до 23 січня 2018 року, коли його було звільнено за угодою сторін, а відповідач дійсно на день звільнення позивача не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі. В той же час, відповідач зазначає, що остаточний розрахунок по заробітній платі за період з січня 2017 року по березень 2017 року ним був проведений з позивачем 06 березня 2018 року у загальній сумі 8\~885 грн. 54 коп., який включав у себе заборгованість за січень 2017 року у сумі 1 335 грн. 74 коп., за лютий 2017 року у сумі 3\~586 грн. 13 коп., за березень 2017 року у сумі 3\~963 грн. 67 коп. Крім того, відповідач вказує, що він проводив з [PERSON] розрахунки з виплати заборгованості по заробітній платі 25 січня 2017 року у сумі 1\~510 грн. 16 коп., що є частиною заробітної плати позивача за січень 2017 року; 13 квітня 2018 року у сумі 1\~335 грн. 74 коп., що є частиною заробітної плати позивача за січень 2017 року; 31 січня 2018 року у сумі 1\~048 грн. 89 коп., що є заробітною платою позивача за січень 2018 року; 31 січня 2018 року у сумі 3\~695 грн. 11 коп., що є заробітною платою позивача за квітень 2017 року. Разом з тим, відповідач у своєму відзиві зазначає, що обов`язковою умовою застосування ст. 117 КЗпП України є наявність вини роботодавця у порушенні строків розрахунку при звільненні, натомість оскільки [PERSON] у день звільнення не перебував на роботі, ТОВ «Скат-Центр» не мало змоги провести з ним повний розрахунок по заробітній платі саме 23 січня 2018 року, а в подальшому зв`язок з позивачем було втрачено. До того ж, відповідач вказує на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, адже у рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року визначено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Так, позивач дізнався про проведення з ним остаточного розрахунку по заробітній платі 06 березня 2018 року, тобто останнім днем строку звернення до суду з даними позовними вимогами є 06 червня 2018 року, натомість [PERSON] звернувся до суду 23 січня 2019 року, про що свідчить його підпис у позовній заяві. На підставі викладеного ТОВ «Скат-Центр» просило відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З трудової книжки серії [NUMBER] від 26 червня 1985 року слідує, що позивач [PERSON] працював охоронником у ТОВ «Скат-Центр» у період часу з 16 травня 2013 року по 23 січня 2018 року, коли його було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Так, згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, вищевикладене дає суду підстави для висновку про те, що ТОВ «Скат-Центр» 23 січня 2018 року, тобто у день звільнення [PERSON] , повинно було провести з ним повний розрахунок за всіма належними йому від товариства сумами. Разом з тим, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленим 18 жовтня 2018 року у справі № 243/8825/18, провадження № 2/243/3020/2018, за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, яке набуло законної сили 20 листопада 2018 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року у сумі 5\~194 грн. 58 коп., за лютий 2017 року у сумі 4\~454 грн. 82 коп., за березень 2017 року у сумі 4\~923 грн. 82 коп., за квітень 2017 року у сумі 4\~590 грн. 20 коп. та за січень 2018 року у сумі 1\~302 грн. 96 коп., а всього 20\~466 грн. 38 коп. Отже оскільки позивача було звільнено з ТОВ «Скат-Центр» 23 січня 2018 року, натомість вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, за квітень 2017 року та за січень 2018 року, суд приходить до переконання, що у день звільнення [PERSON] з ТОВ «Скат-Центр» з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість за якою складала 20\~466 грн. 38 коп. В той же час, підпунктом 9.1.2 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків віднесено податок на доходи фізичних осіб, а пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір. Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України та пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків, а ставка військового збору визначена розміром 1,5 відсотка бази оподаткування, якою є, відповідно до пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до пп. 168.1.1 та пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167\~цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Тобто працівнику до сплати роботодавцем належить заробітна плата за вирахуванням з неї податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а тому враховуючи, що загальна сума заборгованості по заробітній платі, визначена вищевказаним рішенням суду, становить 20\~466 грн. 38 коп., до сплати позивачу належить сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 16 475 грн. 44 коп. (20\~466 грн. 38 коп. * 19,5% (18% податок на доходи фізичних осіб + 1,5% військовий збір). Що стосується посилань позивача на складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ТОВ «Скат-Центр» за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, а також долучених до позовної заяви листа Головного управління Держпраці у Київській області № 4.3/3-Ф-4099-4216 від 17 вересня 2018 року та листа Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці № 2722/4/4.2-3в-18 від 06 червня 2018 року, то з них слідує, що на відповідача було накладено адміністративне стягнення не за нездійснення ним розрахунку по заробітній платі зі звільненими працівниками, а за порушення ним строків такого розрахунку. В той же час, відповідач і не заперечує, що він не розрахувався з позивачем по заробітній платі саме у день звільнення. Крім того, лист Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці № 2722/4/4.2-3в-18 від 06 червня 2018 року взагалі не має жодного відношення до позивача. Щодо наданого [PERSON] листа Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві № Ф-2642кц/115/47/03-18 від 24 вересня 2017 року, з якого слідує, що за фактом несплати відповідачем позивачу заробітної плати внесено відповідні відомості до ЄРДР, то суд також сприймає його критично, оскільки у ньому зазначено, що досудове розслідування наразі триває, а отже вказана довідка не є доказом вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Поряд з цим, з відомостей на перерахунок заробітної плати через установу ПАТ «Ощадбанк» № 269 від 25 січня 2017 року та № 748 від 13 квітня 2017 року, а також відомостей на перерахування заробітної плати № 966 від 31 січня 2018 року та № 971 від 31 січня 2018 року, долучених відповідачем до свого відзиву, вбачається, що 25 січня 2017 року та 13 квітня 2017 року відповідачем позивачу було перераховано 1\~510 грн. 16 коп. (а.с. 65) та 1\~335 грн. 74 коп. (а.с. 68), а 31 січня 2018 року 3\~695 грн. 11 коп. (а.с. 70) та 1\~048 грн. 89 коп. (а.с. 70) відповідно. Крім того, платіжне доручення № 687 від 06 березня 2018 року свідчить про перерахування 06 березня 2018 року відповідачем позивачу на виконання його заяви від 27 лютого 2018 року (а.с. 71) заробітної плати у сумі 8\~885 грн. 54 коп. (а.с. 71) на рахунок № [NUMBER] , відкритий у АТ «Ощадбанк». Таким чином, оскільки пунктом 1.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України № 286 від 29 вересня 2005 року, до первинної облікової документації для визначення кількісного складу працівників віднесено, в тому числі, розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості та платіжні відомості, а також враховуючи, що вказані документи не були надані відповідачем суду під час розгляду ним позовної заяви [PERSON] щодо стягнення з ТОВ «Скат-Центр» на його користь заборгованості по заробітній платі, суд приходить до переконання, що відповідач повністю розрахувався з [PERSON] за наявною на день його звільнення з товариства заборгованістю по заробітній платі саме 06 березня 2018 року, а не як зазначає позивач про здійснення відповідачем чергового платежу з погашення заборгованості по заробітній платі 16 січня 2019 року, адже загальний розмір виплат, здійснених відповідачем позивачу за період з 25 січня 2017 року по 06 березня 2018 року становить 16 475 грн. 44 коп., що відповідає розміру заробітної плати, належної до виплати відповідачем позивачу, з урахуванням відповідних податку та збору, за рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року. Статтею 117\~КЗпП України\~встановлено,\~що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність виплати відповідачем позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23 січня 2018 року по 06 березня 2018 року. Абзацами третім та четвертим пункту 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. З наданої [PERSON] довідки Пенсійного Фонду України з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5, а також довідки ТОВ «Скат-Центр» від 02 січня 2019 року (а.с. 42), вбачається, що [PERSON] до дня свого звільнення, яким є 23 січня 2018 року, працював у ТОВ «Скат-Центр» у 2017 році лише у січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року та у квітні 2017 року, тобто припинив працювати у ТОВ «Скат-Центр» за вісім місяців до дня свого звільнення. В зв`язку з цим, суд не приймає до уваги розрахунок позивача, наведений ним у своєму позові, адже він здійснений виходячи із нарахованої йому відповідачем заробітної плати за березень 2017 року та квітень 2017 року, які не є ані останніми двома календарними місяцями, що передують його звільненню, ані попередніми до таких двох календарних місяців двома місяцями роботи позивача у ТОВ «Скат-Центр». Крім того, надані на обґрунтування такого розрахунку розрахункові листи за березень 2017 року та за квітень 2017 року суд розцінює як неналежні докази, адже вони не містять у собі інформації щодо предмета доказування, яким є, серед іншого, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, належний до стягнення з відповідача на користь позивача. Натомість відповідно до останнього абзацу пункту 4 вищезазначеного Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Так, згідно довідки про доходи [PERSON] , долученої ТОВ «Скат-Центр» до свого відзиву на позовну заяву, слідує, що погодинний оклад [PERSON] за штатним розписом становить 19 грн. 34 коп., а кількість робочих годин за його графіком, який у період часу з 23 січня 2018 року по 06 березня 2018 року дорівнював періоду з 28 січня 2018 року по 05 березня 2018 року, складає 203 години. З приписів абз. 1 п. 8 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року слідує, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, вищевикладене дає суду підстави для висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні становить 3\~926 грн. 02 коп. (погодинний оклад у розмірі 19 грн. 34 коп. * 203 відпрацьовані години). В той же час, оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду із вимогами про стягнення з ТОВ «Скат-Центр» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з такого. Частинами першою та другою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто без обмеження будь-яким строком працівник може звернутися до суду лише з вимогою про стягнення з роботодавця належної йому заробітної плати, в усіх інших випадках порушення роботодавцем трудового законодавства строк звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами обмежений певними часовими проміжками. Частиною першою статті 94 КЗпП України та частиною першою статті першої Закону України «Про оплату праці» заробітну плату визначено як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею другою Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Так, основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже заробітна плата це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, та яка включає у себе оклад, доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, премії, винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Натомість обов`язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з положень ст. 117 КЗпП України, є мірою відповідальності такого роботодавця перед звільненим працівником та її виплата жодним чином не пов`язана з виконанням працівником своїх трудових обов`язків, в зв`язку з чим такий середній заробіток не є складовою частиною заробітної плати працівника. Таким чином, оскільки статтею 233 КЗпП України не обмежена будь-яким строком лише можливість звернення позивача з позовом до суду з вимогою про стягнення з роботодавця належної йому заробітної плати, суд приходить до висновку, що строк звернення [PERSON] до суду з позовними вимогами, що є предметом даного судового розгляду, обмежено тримісячним терміном. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові, ухваленій 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, де зазначено, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався бо повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Крім того, у рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 за конституційним звернення громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ТОВ «Скат-Центр» остаточно розрахувалося з [PERSON] по заробітній платі 06 березня 2018 року, то суд приходить до переконання, що позивач дізнався або, у всякому разі, повинен був дізнатися про те, що відповідач з ним повністю розрахувався по заробітній платі саме 06 березня 2018 року, а тому й перебіг тримісячного строку звернення позивача до суду з заявленими ним вимогами розпочинається 06 березня 2018 року та закінчується 06 червня 2018 року, адже відповідно до ч. 2 ст. 124 ЦПК України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відмітка на поштовому конверті, до якого було поміщено дану позовну заяву [PERSON] з долученими до неї документами (а.с. 25), свідчить, що остання була здана на пошту 23 січня 2019 року, тобто після спливу встановленого діючим законодавством тримісячного строку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом тримісячний строк, встановлений діючим законодавством для таких вимог, сплинув, то заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Скат-Центр» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. З приписів ч. 7 ст. 141 ЦПК України слідує, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed