Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру до відповідача [PERSON] і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 4 вересня 2013 року помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житлову квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS]. За життя [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу даної квартири, посвідченої 24.03.2000 р. на регіональній товарній біржі «Юго-Восток». [PERSON] заповіт на своє майно не складав, спадкоємцем за законом першої черги є його батько [PERSON] Він являється спадкоємцем за законом пятої черги. Його батько не приймав спадщину, що відкрилася після смерті його діда, оскільки бажає, щоб її прийняв він. Він прийняв дану спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На теперішній час у нього виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вищевказану житлову квартиру. В звязку з цим, він звернувся до нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори. Однак, нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки договір купівлі-продажу квартири був посвідчений на товарній біржі «Юго-Восток» та не є провстановлюючим документом на нерухоме майно. Просить суд на підставі частини другої статті 47 Цивільного кодексу УРСР, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири в місті Димитров Донецької області, укладений між [PERSON] і [PERSON], який зареєстрований Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» в місті Димитров Донецької області 24 березня 2000 року за № 499 та визнати за ним право власності на вказану квартиру. Сторони в судове засідання не з*явились, про час та місце розгляду справи за їх участі повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, позивач, представник позивача наполягали на задоволенні позову, їх позицію підтримала третя особа. Відповідач позов визнала у повному обсязі. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та обовязки сторін, тому немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявились до суду і розглянути справу за відсутності сторін у справі. Судом встановлено, що 24 березня 2000 року на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м. Димитров між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого відповідач [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Договір було зареєстровано на регіональній товарній біржі «Юго-Восток», реєстраційний № 499 від 24.03.2000 року. Квартира належала відповідачу на підставі договору дарування квартири, посвідченого 23.01.1995 р. державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] в.о. нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області, зареєстровано в реєстрі за № 46, зареєстрованого у БТІ м. Димитров у реєстровій книзі №2 за реєстровим № 40 від 06.03.1995р. (а.с.7). 31 березня 2000 року Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру № 11 буд. 40 на м-ні «Західний»в м. Димитров донецької області за реєстровим номером 2 (а.с. 6, 8-9). 4 вересня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 4). Виходячи із змісту статті 1261 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. У п*яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, як визначено частиною першою статті 1265 Цивільного кодексу України. Третя особа [PERSON] є рідним сином спадкодавця [PERSON] і спадкоємцем першої черги за законом, а позивач [PERSON] є його рідним сином і онуком померлого [PERSON] і спадкоємцем п*ятої черги за законом, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5-6). За даними державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого 4 вересня 2013 року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 42666804 спадкова справа не відкривалась. Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с. 34-36). Позивач [PERSON] з 22 липня 2009 року разом із спадкодавцем [PERSON] проживав за адресою: [INFO], мікрорайон «Западний»[ADDRESS], у зв*язку з чим на підставі частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що прийняв спадщину після свого діда [PERSON] (а.с. 11). Оскільки спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до статті 153 Цивільного кодексу УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов. За змістом статті 224 Цивільного кодексу УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обов'язок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму. Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON], уклавши договiр купівлi - продажу квартири, досягли згоди з усіх істотних умов договору, оскільки договiр мiж ними був пiдписаний добровiльно, без примусу, вимоги про визнання його у майбутньому недiйсним вiд цих сторiн не заявлялись. Відповідно до частини другої статті 47 Цивільного кодексу УРСР якщо одна iз сторiн повнiстю або частково виконала угоду, яка потребує нотарiального оформлення, а друга сторона ухиляється вiд нотарiального оформлення угоди, то суд вправi за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати цю угоду дiйсною. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що договiр купівлi-продажу квартири, укладений між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 24 березня 2000 року на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м. Димитров, відповідає вимогам статей 153, 224 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року і може бути визнаний дійсним. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки до позивача [PERSON] перейшли у порядку спадкування права сторони в угоді купівлі-продажу, але у позасудовому порядку підтвердити своє право власності на спірну квартиру він не може, на підставі статті 328 Цивільного кодексу України, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на квартиру, розташовану за адресою: місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Західний»[ADDRESS]. На пiдставi ст.ст. 47 ч.2, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: approved