Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору позики №б/н від 16.03.2018 року він надав позику відповідачу [PERSON] в розмірі 7880 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на 16.03.2018 року з розрахунку 27,272654 грн. за 1 долар США, становило - 207028 грн. 51 коп. на строк користування позикою - до 16.09.2018 року зі щомісячним графіком повернення позики, що викладений безпосередньо у договорі позики, частинами: 1380 доларів США - до 16.04.2018 року і так кожного місяця, зі щомісячним зменшенням, до 16.05.2018 року повернути 1350 доларів США, до 16.06.2018 року повернути 1320 доларів США, до 16.07.2018 року повернути 1290 доларів США, до 16.08.2018 року повернути 1260 доларів США, до 16.09.2018 року повернути останню частину позики - 1280 доларів США, тобто пропорційне погашення в залежності від розміру фактично погашеного боргу. Крім того, згідно договору позики №б/н від 01.11.2019 року, позивач надав відповідачу позику в розмірі 45000,00 доларів США зі строком повернення позики - 01.01.2020 року. Зазначає, що факт безпосередньої передачі ним коштів відповідачу за договором позики від 01.11.2019 року, можуть підтвердити два свідки - [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, за обома договорами позики відповідач отримав від позивача 52880 доларів США і з отриманих сум нічого не повернув позивачу. Спочатку відповідач, хоч погоджувався на переговори і просив розстрочити сплату боргу, проте, на даний час, він зустрічей з позивачем уникає (як за місцем прописки, так і за з`їхав з орендованої квартири [ADDRESS] і фактичне місце проживання відповідача йому наразі не відоме), на телефонні дзвінки не відповідає, надії на добровільне погашення боргу позивач не має. Вказав, що 20.05.2020 року рекомендованим відправленням на адресу відповідача направив претензію-вимогу, проте відомості про її отримання відповідачем - відсутні. Зауважив, що у вказаній вище претензії, він з посиланням на умови договору позики від 16.03.2018 року та вимоги ст.ст.526, 527 ЦК України вимагав від відповідача повернення йому до 30.05.2020 року всього розміру заборгованості за договором позики від 16.03.2018 року в сумі 7880 доларів США, оскільки строк повернення позики станом на 20.05.2020 року вже сплив. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь прострочену заборгованість за договором позики від 16.03.2018 року в сумі - 7880 доларів США, а також за договором позики від 01.11.2019 року в розмірі 45000 доларів США, а всього стягнути борг в розмірі 52880 доларів США. Крім того, судові витрати просив покласти у повному обсязі на відповідача. Разом з вказаним вище позовом, позивачем подано заяву про забезпечення позову по справі про стягнення заборгованості за договорами позики. Ухвалою суду від 29.05.2020 року по справі відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою від 03.06.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне відповідачу [PERSON] , перелік якого зазначено у вказаному судовому рішенні. Крім того, ухвалою від 26.10.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідачем відзив на позов не було подано. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи. В матеріалах справи наявна його заява від 09.07.2020 року про розгляд справи без участі позивача у справі №711/3963/20 (а.с.124), зі змісту якої вбачається його прохання розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача - адвокат Шинкарьов В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що позивач дійсно надав відповідачу за договорами позики від 16.03.2018 року кошти у сумі 7880 дол. США та від 01.11.2019 року - у сумі 45000 дол. США, а всього - 52880 дол. США. Відповідачем порушено зобов`язання за договорами позики, борг до цього часу не повернуто. Вважає, що слід задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, питання про стягнення відсотків за користування коштами, чи штрафних санкцій ним не ставиться, просить стягнути лише заборгованість, що становить суму позик. Крім того, судові витрати за подачу позову до суду по даній справі просив стягнути з відповідача [PERSON] у дохід держави, так як позивач - є особою з інвалідністю 2 групи. Витрати на професійну правничу допомогу просив не стягувати. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в т.ч. і шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Придніпровського районного суду м. Черкаси на веб-порталі Судова влада України. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подав. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , якому повідомлялося у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків: як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 16.03.2018 року, яка написана відповідачем власноручно, [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ) отримав у борг від [PERSON] суму 7880 доларів США, що за курсом НБУ на 16.03.2018 року (26,272654 за 1 долар США) складає 207028,51, які зобов`язався повернути згідно наступного графіка: до 16.04.2018 року - 1380 доларів США; до 16.05.2018 року - 1350 доларів США; до 16.06.2018 року - 1320 доларів США; до 16.07.2018 року - 1290 доларів США; до 16.08.2018 року - 1260 доларів США, враховуючи відповідний курс НБУ, як вбачається із даної розписки. Крім того, зі змісту розписки вбачається, що у випадку прострочення повернення основного боргу терміном на 30 днів, відповідач зобов`язався сплачувати пеню у розмірі 0,2 % в день від суми прострочення (а.с.23). Відповідно до розписки від 01.11.2019 року, позивач знову надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 45000 доларів США. За користування грошовими коштами позичальник мав сплачувати відсотки у розмірі 2% від суми боргу за кожен місяць користування коштами, починаючи з першого місяця користування коштами, тобто з 01.11.2019 року. Отримані кошти разом з відсотками [PERSON] мав повернути до 01.01.2020 року (а.с.24) В порядку досудового врегулювання спірних правовідносин, 20.05.2020 року [PERSON] (позивачем) було направлено відповідачу лист-вимогу (претензію) № б/н про погашення заборгованості (а.с.25-26), однак його претензія відповідачем по справі залишена без задоволення. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені розписками від 16.03.2018 та 01.11.2019, а саме прострочив повернення коштів, загальна сума яких становить 52880 доларів США. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростовані відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов?язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписки про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року справа №524/4946/16-ц. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи представника позивача про те, що грошові кошти відповідачем від позивача дійсно було отримано і не повернуто до цього часу. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним були надані грошові позики відповідачеві, про що складено відповідні розписки від 16.03.2018 року та 01.11.2019 року. У розписках зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта та порядок і строк повернення. Грошові кошти не були повернуті позивачу відповідачем на обумовлених умовах, а саме він прострочив виконання в сумі 52880 доларів США, борг існує і на час розгляду справи. Відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів про безпідставність позовних вимог. У матеріалах справи наявне підтвердження зміни прізвища відповідачем, а саме, [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 24.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 55 (а.с.84). У зв`язку з реєстрацією відповідачем зміни імені, у встановленому законом порядку, йому 04.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області видано повторно Свідоцтво про народження серії [NUMBER] із внесенням відповідних змін (а.с.85). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути зі [PERSON] ( [INFO] , код [NUMBER] , зареєстр.: [ADDRESS] , прож.: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , код [NUMBER] , [ADDRESS] ) заборгованість: за договором позики від 16.03.2018 року - неповернута позика у розмірі 7880 доларів США; за договором позики від 01.11.2019 року - неповернута позика у розмірі 45000 доларів США, а всього - 52880 доларів США. Позивач [PERSON] при подачі даного позову скористався пільгою по сплаті судового збору, передбаченою п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] (а.с.27-28). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож, враховуючи ціну позову (станом на 28.05.2020р. - 52880 доларів США, що по курсу НБУ за 1 долар США становить 27,0002грн., а загалом - 1427770грн. 58коп.), з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 10510 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved