Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Посухівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 3,2833га, що розташована в адмінмежах Посухівської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 003066, виданим 04.01.2003 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 77. Ще при житті [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 19.02.2003 року Посухівською сільською радою Уманського району Черкаської області за реєстровим номером 7, відповідно до якого позивач є спадкоємцем частини належної їй земельної ділянки. Іншим спадкоємцем вказаної земельної ділянки за заповітом є рідний брат позивача [PERSON] , який 26.08.2005 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки, розміром 3,2833га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Посухівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Позивач [PERSON] також звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім?я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки, але постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 01.08.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 1,6417га, оскільки у Держземагенстві в Уманському районі Черкаської області на сьогоднішній день, після поділу земельної ділянки розміром 3,2833га на дві окремих ділянки, неоформлена частина земельної ділянки розміром 1,6417га, тобто відмовлено було за відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тому за вирішенням даного питання позивач вимушений звернутися до суду, оскільки не може набути права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про підготовче засідання у справі - не з`явився, проте надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказав, що просить прийняти рішення в підготовчому засіданні та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача - Посухівської сільської ради Уманського району Черкаської області, в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання. Однак на адресу суду подав заяву, в якій вказано, що він просить розглянути справу у відсутність представника і проти задоволення позову не заперечує. Представник Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані ГУ Держгеокадастру в Черкаській області в підготовче засідання не з?явився, про день та час підготовчого засідання повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на земельну ділянку площею 3,2833га, що розташована в адмінмежах Посухівської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 003066, виданим 04.01.2003 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 77. При житті [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 19.02.2003 року Посухівською сільською радою Уманського району Черкаської області за реєстровим номером 7, відповідно до якого позивач [PERSON] є спадкоємцем частини належної їй земельної ділянки. Іншим спадкоємцем вказаної земельної ділянки за заповітом є рідний брат позивача [PERSON] , який 26.08.2005 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки, розміром 3,2833га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Посухівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім?я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки, але постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 01.08.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 1,6417га, оскільки у Держземагенстві в Уманському районі Черкаської області на сьогоднішній день, після поділу земельної ділянки розміром 3,2833га на дві окремих ділянки, неоформлена частина земельної ділянки розміром 1,6417га, тобто відмовлено було за відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вказана інформація підтверджується також листом в.о. начальника управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області № 29-28-0.3-5482/15-16 від 31.08.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову - не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Outcome: approved