Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 23.01.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 12, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння. Вищезазначені обставини призвели до того, що вони не бажають продовжувати сімейно-шлюбні стосунки. На даний час їх шлюб існує лише формально, примирення з відповідачем не є можливим, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] до залу суду не зявилася, подавши суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] до залу суду не зявився, подавши суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.01.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП № 051667, виданого 23.01.2010. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, сторони фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначила в своїй заяві. З копії довідки Середино-Будської міської ради Сумської області від 08.02.2019 №400 встановлено, що [PERSON], [INFO], фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON], [INFO]. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім'я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого провадження до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 384 гривні 20 копійок. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 50 % суми судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок З урахуванням викладеного та

Outcome: approved