Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідча [PERSON] про визнання договору купівли-продажу дійсним та визнання права власності, в обгрунтування якого вказала, що вона 28.12.2000 року придбала у відповідача за договором купівлі-продажу квартиру, що складається з трьох жилих кімнат загальною площею 63,1 кв.м, у тому числі житловою 39,0 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], ? частина якої належала відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 12.12.2000 року державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області, а інша ? частина якої - на підставі свідоцтва про право власності на житло за [NUMBER], виданого 23.03.2000 року державним підприємством Управління житлово-комунального господарства м.Димитров, зареєстрованого у БТІ м.Димитров 22.12.2000 року в реєстровій книзі № 13 за реєстровим № 3. Продаж квартири було вчинено за 500 грн., які продавець отримала від неї до підпису цього договору. Даний договір було оформлено регіональною товарною біржею «Юго-Восток» в м.Димитров 28.12.2000 року, реєстраційний номер 720, та 29.01.2001 року вказана квартира була зареєстрована за нею в бюро технічної інвентаризації м.Димитров за реєстровим номером 3 реєстрової книги номер 13 стор.207. У травні 2015 року при зверненні до приватного нотаріуса в м.Димитров вона дізналася, що не може розпорядитися вказаною квартирою, оскільки договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований на біржі, є недійсним, бо угода нотаріально не посвідчена. Укладаючи цей договір на регіональній біржі, вона була впевнена, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення, адже про це було вказано в п.11 договору з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу». В цьому її при укладенні угоди запевнила і продавець квартири [PERSON], яка на даний час продовжує ухилятися від нотаріального посвідчення договору. Так як при укладенні спірного договору між нею та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, та обидві сторони виконали усі умови договору, позивач просить суд визнати вищевказаний договір, укладений між нею та відповідачем, дійсним, та визнати за нею право власності на квартиру. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність та про наполяганні на своїх позовних вимогах. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28.12.2000 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач [PERSON] продала, а позивач [PERSON], купила квартиру, що складається з трьох жилих кімнат загальною площею 63,1 кв.м, у тому числі житловою 39,0 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], за п'ятсот гривень. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 28.12.2000 року за реєстраційним № 720, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту, виготовленого за станом на 21.05.2015 року (а.с.8, 10-11). Одна друга вказаної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 12.12.2000 року державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області, реєстровий № 2307, зареєстрованого у БТІ м.Димитрова у реєстровій книзі № 13 за реєстровим № 3, стор.206, від 22.12.2000 року. Інша одна друга частина квартири належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло за [NUMBER], виданого 23.03.2000 року державним підприємством Управління житлово-комунального господарства м.Димитрова Міністерства вугільної промисловості України, м.Димитров, зареєстрованого у БТІ м.Димитрова у реєстровій книзі № 13 за реєстровим № 3, стор.206, від 22.12.2000 року (а.с.8). 29.01.2001 року вказана квартира зареєстрована за позивачем в бюро технічної інвентарізації м.Димитров у реєстровій книзі № 13 за реєстровим № 3, стор.207 (а.с.9). З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу будинку, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.8). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вищенаведене та те, що угода купівлі-продажу вищевказаного житла не була нотаріально посвідчена через реєстрацію її на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток», що є порушення зазначеної норми закону, про що позивач дізналася у травні 2015 року, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки відповідач ухиляється від вчинення цієї дії, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47, 71, 153, 203, 220, 224 ЦК України 1963 року,

Outcome: approved