Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, 3-тя особа : Головне управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди і остаточно 04.10.2017 року уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11 квітня 2008 року він обіймав посаду заступника командира оперативного взводу РМОП «Беркут». 10.09.2012 року заступником прокурора Сумської області відносно нього було порушено кримінальну справу за ст. 364 ч. 3 КК України, в жовтні 2012 року позивача було притягнуто в якості обвинуваченого, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Згідно з вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2014 року його виправдано та визнано не винуватим у вчиненні злочину, а справу закрито. Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02.09.2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.04.2016 року кримінальну справу відносно нього закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п.2 КК України (в редакції 1960 року) у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України у зв'язку з декриміналізацією діяння. Таким чином, досудове слідство та судовий розгляд у даній справи тривали понад 3 роки 6 місяців - з жовтня 2012 року по квітень 2016 року. Незаконними діями органів прокуратури йому було завдано матеріальну шкоду у виді витрат на правову допомогу в сумі 18000 грн., недоотримана заробітна плата у розмірі 38181,94 грн., розмір компенсації втрати частини заробітної плати 32245,03 грн., а також значні моральні страждання. Моральну шкоду оцінює в сумі 250000 грн., матеріальну шкоду оцінює в 88426,94 грн., просить стягнути на свою користь з Державного бюджету. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Позивач пояснив суду, що був притягнутий до кримінальної відповідальності незаконно, був підданий незаконному застосуванню запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, тобто позбавлений можливості вільно пересуватися, проводити відпочинок з родиною. Крім того, все це негативно вплинуло на його життя, завдало тривалих моральних страждань, оскільки в цей період дружина перебувала в стані вагітності, внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності постраждала його ділова репутація. За вказаний період ним понесені витрати на правову допомогу в сумі 18000 грн.. Просив суд задоволити його позовні вимоги повністю. Представник відповідача - прокуратури Сумської області подав письмові заперечення, вважав, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки кримінальна справа відносно позивача була закрита з нереабілітуючих підстав, а саме, у зв'язку з декриміналізацією діяння. Представник в судовому засіданні також просила суд в позові відмовити повністю, так як кримінальна справа відносно позивача була закрита з нереабілітуючих підстав, а саме, у зв'язку з декриміналізацією діяння. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд в позові відмовити з підстав, які зазначила представник прокуратури. 3-тя особа : Головне управління Національної поліції в Сумській області про день та час слухання справи повідомлена належним чином, представник до суду не з»явився. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено при розгляді справи, що позивач [PERSON] з 11 квітня 2008 року обіймав посаду заступника командира оперативного взводу РМОП «Беркут» підпорядкованої УМВС (а.с.6-11). 10 вересня 2012 року заступником прокурора Сумської області порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем працівниками правоохоронного органу, тобто за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України (а.с.14). 31 жовтня 2012 року слідчий з ОВС відділу нагляду за застосування законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Сумської області радник юстиції Горобець Є.М. порушив кримінальну справу стосовно [PERSON] за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.364 КК України (а.с.15-16). 31 жовтня 2012 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення за вищевказаною статтею та застосовано запобіжний захід підписку про невиїзд з місця проживання (а.с.18). 28 лютого 2014 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року, яким у ст.364 КК України виключено частину 3. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2014 року [PERSON] визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ст. 364 ч.1 КК України та виправдано. Запобіжний захід скасовано (а.с.19-22). Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02.09.2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року кримінальну справу в частині висунутого обвинувачення [PERSON] за ч.3 ст.364 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України 1960 року, ст.5 КК України у зв'язку з відсутністю в їх діяннях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України у зв'язку із декриміналізацією діяння (а.с.23-24). [PERSON] одружений, має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.12-13). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Право на відшкодування шкоди, порядок та розмір сум відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду регулює Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року встановлено на рівні 3723 грн.. При обрахуванні мінімального розміру моральної шкоди необхідно виходити саме з розміру мінімальної заробітної плати що діє на час розгляду справи, оскільки відшкодування моральної шкоди в даному випадку передбачено спеціальним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в який зміни щодо розміру відшкодування моральної шкоди не внесені та, відповідно до положень якого, розмір моральної шкоди розраховується з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Період незаконного перебування позивача [PERSON] під судом та слідством складає 25 місяців 15 днів (з 28.02.2014 року по 11.04.2016 року), а тому мінімальна межа відшкодування моральної шкоди складає 94936 грн.50 коп.. Вирішуючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про наявність факту завдання такої шкоди позивачу. При цьому суд враховує характер та ступінь моральних страждань, їх тривалість, а саме те, що протягом тривалого часу - понад 3 роки 6 місяців - з жовтня 2012 року по квітень 2016 року тривало досудове розслідування та судовий розгляд кримінальної справи відносно позивача. В цей час позивач був обмежений у праві вільно пересуватися, оскільки відносно нього був застосований запобіжний захід - підписка про невиїзд. Таким чином, він був позбавлений можливості у вільний від роботи час виїхати на відпочинок та оздоровлення з родиною та неповнолітньою дитиною. Крім того, змінився його звичний життєвий уклад, притягнення його до кримінальної відповідальності негативно вплигнуло на його ділову репутацію та змусило змінити роботу на менш оплачувану. Притягнення до кримінальної відповідальності викликало у позивача переживання та хвилювання за себе та за долю своєї родини, тобто весь цей час він перебував у стані психологічного напруження і стресу. Суд також враховує тривалість завданих позивачеві моральних страждань та значний час, який потрібен йому для відновлення порушених життєвих зв'язків. Таким чином суд вважає, що позовна вимога в частині розміру моральної шкоди підлягає задоволенню у розмірі 100000 грн.00 коп., оскільки цей розмір перевищує мінімальну межу відшкодування моральної шкоди і враховує при цьому глибину фізичних та моральних страждань позивача, відмовивши в іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди за необґрунтованістю Доводи прокуратури Сумської області в запереченнях від 13.01.2017 року стосовно того, що кримінальне провадження відносно позивача було закрите не з реабілітуючих підстав, а у зв»язку із декриміналізацією діяння, судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК, згідно якого моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Таким чином, законодавець пов'язує право громадянина, який притягувався до кримінальної відповідальності, на отримання відшкодування заподіяної йому шкоди із фактом закриття відносно нього кримінальної справи і ніяким чином не обмежує це право і не передбачає з нього ніяких виключень. В той же час в судовому засіданні позивачем суду не надано належних доказів на підтвердження вимоги про стягнення матеріальної шкоди на користь позивача, надана суду копія договору про надання правової допомоги між адвокатом Сергеєвою С.А. та [PERSON], квитанції про сплату коштів, однак надані документи не підтверджують, що правова допомога надавалася позивачу саме в межах кримінального провадження, яке в подальшому було закрито судом (а.с.27-29). Отже, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди за необґрунтованістю. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи, що представником позивача надано договір від 14.11.2016 року про надання правової допомоги, звіт про виконання договору про надання правової допомоги від 14.11.2016 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №11 від 18 листопада 2016 року про сплату 1000, 00 грн. за надання юридичних послуг, клопотання про стягнення витрат з Державного бюджету України за надання правової допомоги також підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved