Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування предявлених позовних вимог посилається на те, що 05.06.1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу у них є двоє дітей: повнолітній син [PERSON], [INFO] та неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Після одруження сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Починаючи з квітня 2015 року вони вже разом не проживають. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати разом з нею. Спорів про поділ майна та місце проживання дитини на даний час між ними не існує. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею [PERSON], 06.06.1972р.н. та [PERSON], 22.04.1972р.н., який був зареєстрований у відділі РАГС Алчевського виконкому Луганської області, актовий запис №454 від 05.06.1993 року. Також просить винести рішення, яким стягнути з [PERSON], 22.04.1972р.н., (зареєстрованого [INFO], 94200, РНОКПП - [NUMBER]) на користь [PERSON], 06.06.1972р.н. (зареєстрованої [INFO], РНОКПП - [NUMBER]) аліменти на утримання дитини [PERSON], 22.09.2006р.н. в розмірі 1/4 (однієї чверті) від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення із позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.06.1993 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, про що зроблено відповідний актовий запис №454 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Як вбачається з довідки від 12 жовтня 2017р. №100265 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], 6 червня 1972р.н., зареєстрована [INFO], 94201, Луганська область. Фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS], 20300, Черкаська область (а.с.11). Як вбачається з довідки від 12 жовтня 2017р. №100265 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], 22 вересня 2006р.н., зареєстрована [INFO], 94201, Луганська область. Фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS], 20300, Черкаська область (а.с.12). З позову вбачається, що сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. На підставі наведеного, згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, суд бере до уваги інтереси дитини, вважає розмір аліментів, які просить стягнути позивач обґрунтованим, в звязку з чим задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2018 року і до досягнення донькою повноліття, відповідно до положень статті 183 СК України. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст. 192 СК України звернутись до суду про їх зміну. На підставі викладеного,

Outcome: approved