Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 04.05.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, про що складено актовий запис №161. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, позивач зазначає про те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та непорозуміння. З березня 2014 року між сторонами не ведеться спільне господарство, тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 04 травня 2007 року між [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «[PERSON]») та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, про що складено актовий запис №161, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], виданим 04.05.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області. У період шлюбу у сторін у справі народився син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові одне до одного. Протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved