Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 жовтня 2014 року, о 12-00 годині, відповідач, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1103», державний реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вул.Юності в м.Запоріжжя, при виїзді з автозаправки «Укрнафта» не надав переваги в русі транспорту, що рухався по автодорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Kia Cerato», державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті чого було пошкоджено автомобілі. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2014 року відповідача було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено і за результатами автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту складає 28425,97 гривень. Додатково позивачем були понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700,00 гривень, а також витрати на відправку поштової кореспонденції на адресу відповідача у розмірі 81,59 гривень. Крім того, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в порушенні його звичайного устрою життя, морально-психологічного хвилювання у зв'язку з пошкодженням автомобіля. Добровільно відшкодувати завдану шкоду [PERSON] відмовляється, тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача завдану матеріальну шкоду, яка складається з витрат на ремонт автомобіля у розмірі 28425,97 гривень, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700,00 гривень, витрат на відправку поштової кореспонденції на адресу відповідача у розмірі 81,59 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, а також судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER], виданого Запорізьким ВРЕР №1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] має право керування автомобілем марки Kia, моделі Cerato, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8). Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2014 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №336/8677/14-п, яка набула законної сили 02.12.2014 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Даною постановою встановлено, що 30 жовтня 2014 року, приблизно о 12-00 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ 1103», державний реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вул.Юності в м.Запоріжжя, при виїзді з автозаправки «Укрнафта» не надав переваги в русі транспорту, який рухався по автодорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Кіа Серато», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, постраждалих немає. У ході розгляду адміністративної справи [PERSON] вину у скоєному правопорушенні визнав(а.с.6). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №427 від 03.02.2015 року про визначення матеріальної шкоди транспортного засобу Kia Cerato, державний реєстраційний номер [NUMBER], складеного спеціалістом-автотоварознавцем [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 28425,97 гривень (а.с.12-26). Згідно квитанції №109727 за проведення зазначеного автотоварозначого дослідження було сплачено 700,00 гривень (а.с.27). Відповідно до фіскального чеку від 30.01.2015 року за відправку телеграми [PERSON] про час і місце проведення огляду транспортного засобу було сплачено 81,59 гривень (а.с.30). Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» рекомендується судам, при визначенні реальних збитків, які підлягають відшкодуванню, виходячи з положень п.1 ч. 2 ст.22 ЦК України, враховувати наступне: у випадках коли особа знищила транспортний засіб, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення протиправних дій; у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п.2 ст.1187 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи зазначені вимоги законодавства та приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні матеріали справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні шкоди майну позивача, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 29207,56 гривень, що складається з витрат на ремонт автомобіля у розмірі 28425,97 гривень, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700,00 гривень, витрат на відправку телеграми на адресу позивача у розмірі 81,59 гривень, обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктами 3, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, які [PERSON] оцінив у сумі 10000 гривень, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON], моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв'язку з тим, що відповідач тривалий час не відшкодовує шкоду, та виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України суд вважає їх підлягаючими задоволенню. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача (судові витрати за вимогу майнового характеру у розмірі 292,08 гривні + судові витрати за вимогу немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) у розмірі 243,60 гривень = 535,68 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved