Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON], померлої 03 жовтня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що 03 жовтня 2016 року померла його бабуся, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 0,101 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Дачне по вул. Покровська, б/н Біляївського району Одеської області. За життя бабуся склала на імя його матері [PERSON] та дядька [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем виконкому Дачненської сільської ради народних депутатів 19 лютого 1997 року. Про існування зазначеного заповіту не знав ні він, ні його мати. 12 березня 2013 року мати померла. Вказує, що коли померла бабуся в будинку, де вона мешкала, він почав робити ремонт та знайшов заповіт та державний акт на право власності на земельну ділянку. Після цього він звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу [PERSON] з приводу оформлення права на спадщину, але листом № 205/02-31 від 23 травня 2017 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду, так як ним пропущений встановлений законом строк на прийняття спадщини. В свою чергу, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом і просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 03 жовтня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що 03 жовтня 2016 року померла його мати, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 0,101 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Дачне по вул. Покровська, б/н Біляївського району Одеської області. За життя мати склала на його імя на імя сестри, яка померла 12 березня 2013 року, заповіт, посвідчений секретарем виконкому Дачненської сільської ради народних депутатів 19 лютого 1997 року. З метою оформлення своїх спадкових прав, він звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу [PERSON], але листом № 330/02-31 від 19.07.2017 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду, так як ним пропущений встановлений законом строк на прийняття спадщини. Про існування заповіту він дізнався отримавши ухвалу Біляївського районного суду від 29 червня 2017 року по вказаній справі за позовом його племінника [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, якою його було залучено як відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути без його участі. Зустрічний позов [PERSON] визнає та не заперечує проти того, щоб останньому був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить справу розглянути без його участі. На задоволенні зустрічного позовну наполягає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що обидва позови підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2016 року померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть (а.с.15). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 0,101 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Дачне по вул. Покровська, б/н Біляївського району Одеської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 663894, акту встановлення меж в натурі та додатку до нього (а.с. 9, 10, 11). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] і [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі усе те, що день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, що посвідчений секретарем виконкому Дачненської сільської ради народних депутатів 19 лютого 1997 року, та зареєстрований в реєстрі за № 13 (а.с.6). Таким чином, відповідно до заповіту від 19 лютого 1997 року, який не змінений і не відмінений, [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2013 року [PERSON] померла, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.14). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.8), а тому згідно положень ч. 1 ст. 1266 ЦК України він спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його матері, якби вона була жива на час відкриття спадщини. [PERSON] і [PERSON] у своїх позовах вказують про те, що вони не знали про існування заповіту, у звязку з чим у встановлений законом шестимісячний строк не звернулися до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину і з цих підстав їм було відмовлено у прийнятті заяв і рекомендовано звернутися до суду (а.с.7, 40). Відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини є необізнаність спадкоємців про існування спадкового майна та відповідне розпорядження спадкодавця, а тому суд вважає можливим задовольнити первісні позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] і визначити їм додатковий строк на прийняття спадщини в два місяці.

Outcome: approved