Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів [PERSON] , та [PERSON] суму боргу у розмірі 1 519 205 грн., і судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.05.2020 та 17.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] за попередньою усною домовленістю взяли у борг 81 тис.грн. у [PERSON] . На підтвердження вказаного факту були укладені договори позики та написані власноруч солідарними позичальниками розписки. [PERSON] неодноразово звертався до відповідачів з вимогами повернути кошти, однак відповідачі ці вимоги ігнорують. 07.09.2020 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір відступлення права вимоги. Тому [PERSON] просить стягнути за договором позики від 14.05.2020 р., та 17.05.2020 р. суму боргу, встановлений розмір процентів та пені від суми позики. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 15.09.2020 року призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 23.12.2020 року закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2021 року визнано обов`язку явку позивача [PERSON] , та відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, у задоволені позовних вимог не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату, місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду також не надходило. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Суд вважає, що відповідач без поважних причин не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 14.05.2020 року та 17.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] за попередньою усною домовленістю взяли у борг 81 000 гривень у [PERSON] . На підтвердження вказаного факту був укладений договір позики та написані власноруч солідарні позичальниками розписки.( а.с.6,7,8,9). 07.07.2020 року [PERSON] склав вимогу про повернення коштів за договором позики від 14.05.2020 року та від 17.05.2020 року. 09.07.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір відступлення права вимоги (цесії). В порядку та на умовах визначених цим Договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за договором позики від 14.05.2020 та від 17.05.2020 року, який було укладено солідарними позичальниками [PERSON] та [PERSON] , а також права, які забезпечують виконання зобов`язань та інші права, пов`язані із правами вимоги по зазначених договорах, у тому числі, у повному обсязі. 28.07.2020 року [PERSON] направив [PERSON] та [PERSON] повідомлення, про відступлення права вимоги від 10.07.2020 року, договір відступлення права вимоги (цесії) від 09.07.2020 року та вимогу про повернення коштів за договором позики від 14.05.2020 року та від 17.05.2020 року. Таким чином, грошова сума за договором позики від 14.05.2020 року та 17.05.2020 року складає 162000 грн. Крім того, п.4 Договору позики від 14.05.2020 року та від 17.05.2020 року встановлений розмір процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Підпунктом а) п.4 Договору позики встановлена сума процентів у розмірі 1,5 % у календарний день за період, за які проценти не були сплачені достроково. Розмір заборгованості по сплаті процентів становить: 81000*1,5%*115 (кількість календарних днів прострочення платежу по сплаті процентів)=139775,00 грн у період з 14.05.2020 року по 07.09.2020 року за договором від 14.05.2020 року, та 81000*1,5%*112 (кількість календарних днів прострочення платежу по сплаті процентів)=136080,00 грн за договором від 17.05.2020 року у період з 14.05.2020 року по 07.09.2020 року. Пунктом 16 Договору позики встановлено від суми не виконаного або неналежно виконаного зобов`язання сплатити штраф на користь позикодавця розміром 100% від суми визначеної у пункті 1 Договору, яка становить 81000,00 грн. Пунктом 17 Договору позики встановлено від суми не виконаного або неналежно виконаного зобов`язання сплатити пеню у розмірі п`ять відсотків за кожен день на користь позикодавця від суми не виконаного або неналежно виконаного зобов`язання, яка становить 81000,00 грн. Станом на день звернення до суду розмір заборгованості відповідача по сплаті пені: у розмірі 5% від суми не виконаного або неналежно виконаного зобов`язання, який становить: 81000*5%*112 ( кількість календарних днів прострочення платежу за сплатою пені) =453600,00 грн за договором позики від 17.05.2020 року, 81000*5%*115 (кількість календарних днів прострочення платежу за сплатою пені)=465750,00 грн за договором позики від 14.05.2020 року, у період з 14.05.2020 року по 07.09.2020 року. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Окрім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, що загальна сума заборгованості відповідача складає у розмірі 1519205 (один мільйон п`ятсот дев`ятнадцять тисяч двісті п`ять) грн.. 00 коп. в якості боргу за договором позики від 14.05.2020 та договором позики від 17.05.2020, з яких: -за договором позики від 14.05.2020: 81 000,00 грн в якості основної суми боргу (тіло позики); 139 775,00 грн заборгованості зі сплати процентів за підвищеною ставкою; 81 000,00 грн штраф за порушення зобов`язань за Договором позики; 465 750,00 грн. заборгованості по сплаті пені, -за договором позики від 17.05.2020 року: 81 000,00 грн в якості основної суми боргу (тіло позики); 136 080,00 грн заборгованості зі сплати процентів за підвищеною ставкою; 81 000,00 грн штраф за порушення зобов`язань за Договором позики; 453 6000,00 грн. заборгованості по сплаті пені. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню. Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового зборі на підставі п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», то суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, та стягує з відповідачів на користь держави суму судового збору у розмірі 10510 грн. 00 коп., в рівних частках.

Outcome: approved