Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ , третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на майно - автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER]; звільнити зазначений транспортний засіб з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ в межах виконавчого провадження щодо стягнення коштів з відповідача [PERSON] га користь держави виконавчого збору; зобов'язати Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ передати йому (позивачу) майно - автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER]; покласти на відповідача [PERSON] витрати, пов'язані із вжиттям заходів примусового виконання рішення та зі зберіганням арештованого майна - автомобіля марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER]. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 квітня 2013 року він придбав у третьої особи [PERSON] автомобіль ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER], при цьому, під час купівлі-продажу були присутні його (позивача) дружина [PERSON] та [PERSON] продавець автомобіля [PERSON], діючи за довіреністю, виданою йому 14.09.2010 року власником зазначеного транспортного засобу [PERSON] продав йому (позивачу) транспортний засіб, а він (позивач) сплатив за нього обумовлену суму грошових коштів. На підтвердження укладання договору купівлі-продажу між ними було оформлено розписку та видано нотаріальну довіреність для подальшого переоформлення транспортного засобу. Позивач також зазначив, що протягом двох років він володів та користувався зазначеним транспортним засобом, однак через фінансові труднощі, він так і не переоформив автомобіль на своє ім'я в органах державної автомобільної інспекції. Крім того, зазначив, що 21 червня 2015 року він зі своєю сім'єю їхав на відпочинок, де на трасі Харків-Сімферополь був зупинений нарядом Державтоінспекції, який повідомив йому, що транспортний засіб, яким він керує, перебуває у розшуку за постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, в подальшому, транспортний засіб у нього було вилучено, надано акт №НА 140725 огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання. Після звернення за відповідною інформацією до Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, йому стало відомо, що арешт накладено на майно [PERSON], в свою чергу, відповідно до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в реєстрі не зареєстровані обтяження на рухоме майно, яке належить [PERSON] Позивач також зазначив, що він не являється божником у виконавчому провадженні, в межах якого державний виконавець наклав арешт на належне йому майно, вилучення автомобіля за постановою державного виконавця про розшук майна перешкоджає йому в реалізації майнових прав, зокрема, в праві на вільне використання транспортного засобу для потреб родини, більш того, враховуючи, що транспортний засіб він придбав до виникнення у боржника обов'язків з оплати виконавчого збору, звернення стягнення на це майно на виконання зобов'язань [PERSON] перед Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ порушує його (позивача) права та є протиправним. Ухвалою суду від 28 жовтня 2015 року змінено процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та за клопотанням позивача залучено [PERSON] в якості співвідповідача по справі. Позивач до початку розгляду справи по суті в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України змінив предмет позову (заява від 28 жовтня 2015 року), та з урахуванням змінених позовних вимог просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] безпідставно отримані ними кошти в розмірі 21 500 грн. 00 коп., додатково зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що, при обставинах, зазначених в позові, він був фактично позбавлений права користуватись та розпоряджатись належним йому майном, через незалежні від нього причини він також не зміг зареєструвати свої права на зазначене майно, його права порушено та позбавлено його майна, за яке він сплатив кошти в розмірі 21 500 грн. 00 коп., крім того, продавець автомобіля [PERSON], діючи за довіреністю, виданою йому 14.09.2010 року власником транспортного засобу [PERSON], продав йому (позивачу) автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], [NUMBER], а він сплатив за нього обумовлену суму грошових коштів, на підтвердження чого між ними було оформлено розписку та видано нотаріальну довіреність для подальшого переоформлення транспортного засобу, в подальшому, протягом двох років він володів та користувався зазначеним транспортним засобом, однак через фінансові труднощі, так і не переоформив автомобіль на своє ім'я в органах державної автомобільної інспекції. Звернувшись до відповідача [PERSON] йому стало відомо, що відповідач дійсно заборгував виконавчий збір на користь держави за постановою державного виконавця, однак постанови про арешт проданого ним йому (позивачу) транспортного засобу, він не отримував, витягу з реєстру обтяжень рухомого майна також не отримував, державний виконавець не звертався до нього з вимогою надати автомобіль для опису. Також зазначив, що автомобіль не було переоформлено на його (позивача) ім'я, договір купівлі-продажу автомобіля, оформлений розпискою, фактично не було укладено в повному обсязі, грошові кошти за придбання автомобіля було передано в повному обсязі [PERSON], проте він (позивач) позбавлений з незалежних від нього причин оформити право власності на майно на своє ім'я. З огляду на зазначене, та приймаючи до уваги, що під час продажу йому автомобіля [PERSON], який діяв від імені та на користь [PERSON] було порушено вимоги Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року, такий договір, оформлений розпискою, є нікчемним та до нього мають бути застосовані наслідки, встановлені законом, зокрема (ст.1212 ЦК України) у вигляді виникнення обов'язку відповідачів [PERSON] та [PERSON] повернути безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України. Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 21 500 грн. 00 коп. підтримала з підстав, зазначених позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги, пред'явлені позивачем до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 21 500 грн. 00 коп. не визнав, просив відмовити позивачу в задоволенні позову до відповідача [PERSON], зазначивши на обгрунтування заперечень, що позивачем не доведено факту реального отримання коштів за продаж транспортного засобу саме [PERSON], при цьому, допускається, що грошові кошти передані та отримані саме [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в їх задоволенні, зазначивши на обгрунтування заперечень, що автомобілем марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], він керував на підставі довіреності, виданої власником транспортного засобу близько 2,5 років, в подальшому, маючи по довіреності право на продаж транспортного засобу від імені власника, - у 2013 році продав автомобіль за 21 500 грн. 00 коп. позивачу, про що видав останньому довіреність, отримані за продаж автомобіля грошові кошти витратив на власні потреби. Заслухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не грунтуються на положеннях закону, який регулює спірні правовідносини, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 вересня 2010 року відповідач [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстровано в реєстрі за №4315, на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення та на виконання вимог ст.ст.244, 1007 ЦК України, за якою уповноважив [PERSON], або [PERSON], або [PERSON], які діють самостійно, незалежно один від одного користуватися, експлуатувати та продати за ціну та на умовах на їх розсуд, зняти з обліку в органах МРЕВ ДАІ м.Кіровограда, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) [NUMBER], виданого 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м.Кіровограда, автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER], зареєстрований 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м.Кіровограда. Крім того, для виконання зазначених вище дій [PERSON] надав право зазначеним у довіреності особам укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом (договори найму (оренди), позички, купівлі-продажу, страхування), визначаючи умови цих договорів на власний розсуд, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми. Відповідно до розписки від 28 квітня 2013 року відповідач [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстровано в реєстрі за №4315, довіреністю, отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 21 500 грн. 00 коп., еквівалент в доларах США становить 2 700 доларів США, в якості оплати за проданий [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER],зареєстрований 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м.Кіровограда. Зазначена розписка підписана продавцем [PERSON], покупцем [PERSON], свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт передачі та отримання грошових коштів в сумі 21 500 грн. 00 коп. представником позивача та відповідачем [PERSON] не заперечувався. Крім того, 28 квітня 2013 року [PERSON] на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення та на виконання вимог ст.ст.244 та 1007 ЦК України, на підставі довіреності, виданої з правом передоручення, посвідченій приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 14 вересня 2010 року №4315 від імені [PERSON], видав довіреність якою уповноважив [PERSON], або [PERSON], які діють самостійно, незалежно один від одного, зняти з обліку, передати в найм (оренду), позичку, продати автомобіль [PERSON], належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) [NUMBER], виданого 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м.Кіровограда, автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER], зареєстрований 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м.Кіровограда. Довіреність посвідчена приватним нотаріусомКіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 28 квітня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за №2026. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузов) [NUMBER], є [PERSON] 27 червня 2015 року працівниками державної патрульної служби зазначений транспортний засіб було затримано та вилучено на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, що підтверджується актом №НА 140725 огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання. Як на підстави зміненого предмета позову позивач посилався на те, що відповідачі отримали від нього кошти за автомобіль без належних правових підстав, оскільки під час продажу йому транспортного засобу [PERSON], який діяв від імені [PERSON], було порушено вимоги Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу оформлений розпискою є нікчемним і до нього мають бути застосовані наслідки, встановлені законом (ст.1212 ЦК України) у вигляді виникнення обов'язку відповідачів повернення йому (позивачу) безпідставно набутого майна (грошових коштів). В свою чергу, як на підстави позовних вимог в пред'явленому до суду позові з первісним предметом позову про визнання права власності на транспортний засіб, звільнення транспортного засобу з-під арешту, позивач посилався на те, що 28 квітня 2013 року він придбав у [PERSON] майно - транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER], на підтвердження укладення договору купівлі-продажу між ними було оформлено розписку та видано нотаріальну довіреність для подальшого переоформлення транспортного засобу, при цьому, протягом двох років він володів та користувався автомобілем без жодних перешкод, однак через фінансові складнощі не переоформив його на своє ім'я в органах державної автомобільної інспекції. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст.31 ЦПК України, позивач має процесуальне право до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. З аналізу зазначеної норми слідує, що одночасна зміна і підстав, і предмету позову не допускається. Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі, - гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, та з урахуванням положень ст.638 ЦК України, суд прийшов до висновку про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов) [NUMBER]. Крім того, судом відзначається, що обов'язок реєстрації придбаних транспортних засобів покладається на їх власників, при цьому, із змісту позову вбачається, що позивач після придбання транспортного засобу протягом двох років володів автомобілем та користувався ним без жодних перешкод, та не перереєстрував транспортний засіб на своє ім'я в органах державної автомобільної інспекції у зв'язку з фінансовими складнощами. Той факт, що придбаний позивачем автомобіль перебував під арештом і відповідно до пункту 41 Порядку не підлягав перереєстрації, не є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України, а зумовлює інші наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин. Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. З огляду на викладене вище, виходячи з положень ст.ст.10, 60 ЦК України за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, враховуючи наявність у сторін договірних правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах, що є підставою для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з останніх безпідставно отриманих коштів в розмірі 21 500 грн. 00 коп., що, в свою чергу, не позбавляє позивача права звернення до суду з обраним іншим способом захисту порушеного цивільного права та з інших підстав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed