Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуласьв суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними, та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, вони мають різні погляди на таке співіснування, через що між ними виникають непорозуміння, вони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, та не проживають разом, тому вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе. Також зауважує, що у шлюбі в них з [PERSON] 07 вересня 2009 року народилась дочка [PERSON], а 26 червня 1998 року [PERSON], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги їм не надає, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1/5 частини усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дочок, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до їх повноліття. 15 червня 2015 року представник позивачки уточнив позовні вимоги і просив по-батькові відповідача вважать Антонович, а не Анатолійович, пославшись на допущення описки при підготовці позовної заяви. В судове засіданні позивачка та її представник [PERSON] не зявились, однак останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності в якій також вказав, що заявлені вимоги підтримує згідно уточнень та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач також не зявився, надіславши на адресу суду заяву в якій вказав, що позов визнає та розгляд справи прость здійснювати за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, зваживши на правову позицію учасників судового розгляду, прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ИД № 027332, виданим 20 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільської міської ради, актовий запис № 1205. В даному шлюбі у них 26 червня 1998 року народилась [PERSON], а 07 вересня 2009 року [PERSON]. Діти проживають з матірю та перебувають на її утриманні. Дані обставини визнані сторонами, а тому, в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказуванню не підлягають. Між подружжям склались неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільне господарство та не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально. Таким чином суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки і це має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Саме тому вказаний шлюб слід розірвати. Згідно із вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з довідки № 640, виданої 06 травня 2015 року Головним Управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області, [PERSON] перебуває на обліку в даній організації і отримує пенсію за вислугу років. Розмір останньої за період з грудня 2014 по травень 2015 року склав 20'443,30 грн. Документів за допомогою яких можна було б охарактеризувати фінансове становище позивачки суду надано не було. Вимоги [PERSON] про стягнення аліментів окрема на кожну дитину не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ця процедура чітко виписана у ст. 183 СК України. Так, частинами 2 та 3 цієї норми права передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин, враховуючи приписи ст. 182 СК України, зважаючи на фінансові потреби дітей,матеріальне становище відповідача, суд вважає, що і у цій частині позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання дочок у розмірі 2/5 частини (по 1/5 на кожну) усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір із позовної вимоги про стягнення аліментів, а в користь позивачки за заявлення вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: partial