Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування: право власності на 1/53 частину земельної ділянки площею 128.5934 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 12/4 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії ЯА №274515, виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року); право власності на 1/22 частину земельної ділянки площею 5.0120 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 56 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії ЯА №274521, виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року); право приватної власності на житловий будинок №295 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що 02 березня 2017 року його бабуся, [PERSON] померла. З моменту ії смерті відкрилася спадщина, яка прийнята ним, у зв'язку з відмовою спадкоємця першої черги сина померлої [PERSON], що зазначено у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19 вересня 2018 року спадкова справа № 372-2017. До складу прийнятої ним спадщини входять: земельна ділянка площею 0,6082 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області масив 66 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,2212 га, розташована за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Зоря, вулиця Мира, 295 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); житловий будинок № 295 по вулиці Мира в с. Зоря Саратського району Одеської області з господарськими спорудами; 1/53 частина земельної ділянки площею 128,5934 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/4 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/22 частина земельної ділянки площею 5,0120 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області, масив 56 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 19 вересня 2018 року, у звязку з відмовою спадкоємця першої черги за заповітом сина померлої [PERSON] від спадщини, позивач [PERSON] отримав : свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.6082 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 66 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.2212 га, розташованої за адресою : Одеська область, Саратський район, село Зоря, вулиця Миру, 295 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак, постановами приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області від 01 жовтня 2018 року та 01 листопада 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що належало [PERSON], яке було вище перелічено, у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлої на зазначене нерухоме майно. За таких обставин він вимушений звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача за довіреністю [PERSON] надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області\~ в судове\~засідання не\~з'явився,\~надавсуду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій зазначили, що з позовом згодні та просять розглянути справу за їх відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Частина 1 статті \~ст.\~206\~ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. 29 грудня 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №307, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй, та на що вона за законом матиме право заповідала [PERSON], [INFO] (а.с.8) . 02\~березня 2017\~року померла\~[PERSON],\~що підтверджуєтьсясвідоцтвом про смерть серії І-ЖД №478013, виданим 03 березня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: земельної ділянки площею 0,6082 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області, масив 66 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки площею 0,2212 га, розташованої за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Зоря, вулиця Мира, 295 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); житлового будинку № 295 по вулиці Мира в с.Зоря Саратського району Одеської області з господарськими спорудами; 1/53 частина земельної ділянки площею 128,5934 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 12/4 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/22 частина земельної ділянки площею 5,0120 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 56 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON], 02 березня 1998 року є онуком померлої 02 березня 2017 року [PERSON], що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] серії І-ЯК №385932, виданим 06 вересня 1968 року [PERSON] сільською радою Саратського рай бюро РАЦС Одеської області (а.с.6); свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] серії І-ЖД №143868, виданим 10 березня 1998 року Зопянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.5). 19 вересня 2018 року, у звязку з відмовою спадкоємця першої черги за заповітом сина померлої [PERSON] від спадщини, позивач [PERSON] отримав : свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.6082 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 66 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №014642, виданого 12 травня 2004 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області [PERSON], померлому 14 квітня 2015 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ (а.с.20); свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.2212 га, розташованої за адресою : Одеська область, Саратський район, село Зоря, вулиця Миру, 295 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №456895, виданого 27 вересня 2010 року Зррянською сільською радою Саратського району Одеської області [PERSON], померлому 14 квітня 2015 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ (а.с.21). Однак, постановами приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області від 01 жовтня 2018 року (а.с.23) та 01 листопада 2018 року (а.с.24) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що належало [PERSON], яке було вище перелічено, у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлої на зазначене нерухоме майно. Проте, 14 лютого 2005 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А 2003 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274515 на земельну ділянку площею 128.5934 га, яка розташована на масиві №12/4 на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 7 зазначений [PERSON],\~частка якого у спільній власності складає 1/53. 14\~лютого 2005 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №570/А-04 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274521 на земельну ділянку площею 5.0120 га, яка розташована на масиві №56 на території [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.17). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 7 зазначений [PERSON], частка якого у спільній власності складає 1/22. З наведеного вбачається, що [PERSON], померлому 14 квітня 2015 року, дійсно належали зазначені вище земельні ділянки у відповідних частках, а спадкоємцем його майна була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ. Крім того, відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Тобто, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена\~\~ наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.\~\~\~\~\~\~\~ Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно технічного паспорту, спірний будинок №295 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області з господарськими будівлями був збудований у 1964-1989 роках (а.с. 10-14). Відповідно довідки [PERSON] сільської ради Саратського району Одеської області №2057 від 09 жовтня 2018 року, головою домогосподарства, а саме будинку №295 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області, згідно погосподарської книги особовий рахунок № 0931-1, рахувалась [PERSON] (а.с. 15). Тож, спірний житловий будинок був збудований у 1964-1989 роках, тобто до введення в дію діючого ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем [PERSON] в порядку, який існував на час його будівництва та вважається встановленим судом.\~ Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом\~ чи\~ за законом\~ має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який\~ бажає прийняти\~ спадщину, але\~ на час відкриття\~\~ спадщини не проживав постійно із\~ спадкодавцем, має\~ подати\~ нотаріусу\~ заяву\~ про прийняття\~ спадщини. Так, враховуючи, що після смерті [PERSON], частина її спадщини успадкована спадкоємцем [PERSON], ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно за законом. Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання\~\~ позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції №121 від 08 листопада 2018 року вбачається, що представником позивача [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4328 гривень 37 копійок ( а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, представнику позивача необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved