Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 59371 грн. 25 коп. боргу, з яких сума основного боргу становить 40635 грн., інфляційні втрати - 7516 грн. 25 коп., 3 % річних в розмірі 3093 грн. 28 коп. та відсотки за користування коштами в сумі 8127 грн., а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу. На обґрунтування позову зазначив, що 28.04.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого він, [PERSON] , передав відповідачу [PERSON] у користування 1500 доларів США, про що останнім написано розписку. За договором позики відповідач зобов`язувався сплачувати щомісяця 4 % від суми отриманих коштів та повернути суму основного боргу в строк до 28.09.2017. Однак, в порушення зобов`язань відповідач вчасно борг не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 40635 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2020) основного боргу та 8127 грн. відсотків за користування коштами. Вказав, що він неодноразово намагався в досудовому порядку врегулювати спір, однак відповідач ігнорував його вимоги, не бажав повертати боргу, не сплачував щомісяця відсотки за користування позиченими коштами, чим грубо порушив умови договору. Окрім того, у зв`язку з виниклою прострочкою за період з 29.09.2017 по 16.04.2020 (933 дні) відповідач повинен на його користь сплати 3 % річних в сумі 3093 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в сумі 7516 грн. 25 коп. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, 28.04.2017 відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, які зобов`язувався повернути до 28.09.2017 та сплачувати щомісячно 4 % від суми позики, що підтверджується розпискою [PERSON] . За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона, позичальник, зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона, позикодавець, стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, умови якого [PERSON] у встановлений строк, а саме до 28.09.2017, не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Оскільки відповідач не виконав умови договору у встановлений ним строк наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача в межах позовних вимог суми боргу за договором позики, що становить 40635 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2020 1 долар дорівнює 27 грн. 09 коп.). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Розпискою відповідача [PERSON] від 28.04.2017 підтверджено, що позичальник зобов`язувався повернути борг до 28.09.2017 (не зазначено, що включно) тасплачувати позикодавцеві щомісячно 4 % від суми позики, отже останнім днем повернення коштів згідно угоди було 27.09.2017. Період нарахування процентів від суми позики є періодом дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Тобто, проценти підлягають стягненню відповідно до умов договору позики до закінчення дії договору. Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Отже, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення 4% від суми позики за користування грошовими коштами з 28.04.2017 по 27.09.2017 включно (40635*4/100*5 місяців) в сумі 8127 грн. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тобто, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 369/5393/15 (провадження № 61-21713св18), від 05 червня 2019 року у справі № 367/5899/15-ц (провадження № 61-13768св18). Оскільки предметом договору позики, укладеного 28.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] , була іноземна валюта, індекс інфляції не поширюється на прострочення грошового зобов`язання, визначеного у доларах США, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Оскільки відповідач [PERSON] повинен був сплатити суму боргу до 28.09.2017, тобто до 27.09.2017 включно, але станом на 16.04.2020 (включно) борг не повернув, то він повинен сплатити три відсотки річних від простроченої сумиза 2 роки і 201 день (з 28.09.2017 по 28.09.19 -2 роки, з 29.09.19 по 16.04.2020 включно - 201 день), що становить 3109 грн. 41 коп.(1219,05+1219,05+(1219,05*201/365)). Суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в межах позовних вимог та стягнути на його користь з відповідача 3093 грн. 28 коп.- 3 % річних від простроченої суми станом на 16.04.2020 включно. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у порушення вимог ч.3 ст. 137 ЦПК України не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, не надано квитанції про оплату вказаних послуг. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи із вищенаведеного та пропорційного розрахунку, на користь позивача звідповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 734 грн. 35 коп. ( 59371 грн. 25 коп./100 = 51855 грн. 28 коп./х, х = 87,34; 840 грн. 80 коп./100 = х/87,34, х = 734 грн. 35 коп.)

Outcome: partial