Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 06 грудня 1985 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають, оскільки їх спільні діти вже досягли повноліття та мешкають окремо зі своїми сім»ями. З часом, а саме рік потому, їх стосунки сильно погіршилися, стали виникати сварки з побутових та особистих неприязних мотивів, а також на грунті безпідставних ревнощів, бо відповідачка зневажаючи повагою до його особистості, психологічно подавляючи його почуття гідності, виявляючи повне непорозуміння їхнього спільного існування, здійснила обставини, що унеможливлюють їх подальше спільне проживання, внаслідок чого вони втратили почуття любові і поваги один до одного, до того ж їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. З травня 2014 року вони припинили подружні стосунки і стали проживати окремо, в інших містах, не бажаючи спілкуватися та відновлювати сімейне життя, але усі його неодноразові намагання домовитися з відповідачкою про добровільне розірвання шлюбу через відділ РАЦС, не знайшли підтримки, що і змусило його звернутися з позовом до суду. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], так як на його думку, сім»я розпалася остаточно і не може бути збережена. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі/а.с.7/ Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. З позовом згодна. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 ч.1,3 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу серії II-ЖС № 338304, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 1985 року, актовий запис № 3230/а.с.14/. Судом встановлено, що неповнолітніх дітей сторони від цього шлюбу не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони протягом тривалого періоду часу шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved