Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 06 травня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського районного суду міста Луганська від 4 жовтня 2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У серпні 2014 оку через активні бойові дії вона з донькою вимушена була покинути місце свого постійного проживання у м. Луганськ та переміститися у м. Дніпропетровськ, де проживають по теперішній час. Вона матеріально утримує та піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу їхнього виїзду і дотепер відповідач, який, наскільки їй відомо, проживав на тимчасово непідконтрольній території України, але ще у 2014 році, через проведення АТО, виїхав на територію Російської Федерації, ані з нею, ані з дитиною зв'язок не підтримує. Впродовж тривалого часу відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. У зв'язку з відсутністю можливості зв'язатися із колишнім чоловіком, вона не може отримати його дозвіл на відвідування разом з їхньою донькою іншої країни, оскільки у неї є можливість виїзду доньки разом з нею на відпочинок і оздоровлення за межами України. Також є необхідність виїзду за речами до міста Луганська під час шкільних зимових канікул з 28 грудня 2015 року по 28 січня 2016 року. Є оформлений дозвіл для переміщення в зоні проведення антитерористичної операції. Просить суд надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON] до досягнення нею повноліття, дозвіл на переміщення через лінію зіткнення та в'їзд на неконтрольовану територію Луганської області [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON], а саме у м. Луганськ для вирішення побутових питань та дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала,не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с.9,28). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення (а.с.30), про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі від нього не надходило. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. 02 лютого 2016 року суд на місці ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], яка є громадянкою України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. Як зазначила позивач у своєму позові, відповідач у 2014 році в зв'язку з проведенням АТО в м. Луганську, де сторони раніше проживали, виїхав до Російської Федерації та зв'язок з нею та донькою не підтримує. Цей факт також підтверджується письмовими поясненнями матері відповідача - [PERSON], яка також це зазначила у своїй заяві (а.с.19). Позивачу [PERSON] дозвіл на виїзд дитини з України без згоди та супроводу батька потрібен для можливості оздоровлення та відпочинку в іншій країні та відвідування м. Луганська для отримання своїх речей. Згідно ст.. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Ч.2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Відповідно до ст.. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст.. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом ; поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, якими, зокрема п.п. 2 п. 4, передбачено, що підставою для виїзду з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди та супроводу батька є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], за межі України відповідає інтересам дитини, сприяє її розвитку та оздоровленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved