Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з вказаною позовною заявою в обгунтування якої зазначив, що 13 грудня 2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 64000,00 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом НБУ становить 1782016,00 грн. і зобов`язався повернути їх за першою вимогою. З початку бойових дій вони вимушені були виїхати з м. Луганська та деякий час не бачилися, спілкувалися з відповідачем та його дружиною телефоном. Але коли рік тому він запропонував відповідачам повернути борг, вони пообіцяли повернути гроші, але потім припинили з ним зв`язок. Він вважає, що відповідач перебував і вірогідно перебуває в зареєстрованому шлюбу, а позика була укладена одним із подружжя в інтересах сім`ї, оскільки наявність позики була добре відома [PERSON] . Крім того, майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (з метою розширення бізнесу), в зв`язку з чим права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Незважаючи на досягнуту домовленість відповідачі на сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання так і не виконали. На підставі викладеного, просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики в розмірі 1782016,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 11350,00 грн. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 17.05.2021 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Терновської М.Л. про відвід судді від розгляду даної справи задоволено. Відведено суддю Суського О.І. від розгляду даної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана цивільна справа, в порядку ст. 33 ЦПК України, надійшла у провадження судді Певної О.С. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 10 червня 2021 року дану цивільну справу прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 07 вересня 2021 року, представник позивача суду пояснила, що 13.12.2010 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 64000,00 доларів США. Кінцевої дати повернення боргу в розписці зазначено не було, а було вказано, що [PERSON] зобов`язується повернути грошові кошти на вимогу [PERSON] . Крім того зазначила, що [PERSON] пропонував відповідачам повернути борг та намагався вирішити конфлікт, що виник. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Терновська М.Л. суду пояснила, що дійсно 13.12.2010 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 64000 доларів США, про що була написана розписка. Дружина [PERSON] [PERSON] не знала про цей борг, а дізналась про нього у 2016 році, коли позивач став вимагати від неї повернення боргу. Борг [PERSON] витратив на власні потреби, повертав його частинами і повністю повернув його у 2014 році. Однак докази повернення боргу у нього не збереглися. Оскільки з моменту пред`явлення вимоги до моменту звернення до суду з позовом пройшло п`ять років, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. З вказаних підстав просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача адвокат Бурлакова Н.В. суду пояснила, що дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1988 по 21.01.2016. В період шлюбу та після його розірвання відповідачі не мали спільного бізнесу. Особисто [PERSON] гроші у позивача не позичала. Позичені [PERSON] кошти на потреби сім`ї та на спільний бізнес не використовувались. Про те, що [PERSON] позичив у позивача грошові кошти, [PERSON] дізналась на початку 2016 року, після того, як позивач став їй погрожувати та вимагати від неї та відповідача повернути борг. Просить відмовити в задоволенні позову до неї та стягнути на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову. Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши та дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до такого. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 13 грудня 2010 року взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 64000,00 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою [PERSON] (т.1 а.с.14). Однак, кошти до даного часу за договором позики не повернуті, умови договору не виконані. Станом на день звернення до суду, за договорами позики, сума заборгованості становить 64000,00 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом НБУ становить 1782016,00 грн. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 13 грудня 2010 року [PERSON] склав розписку, за якою останній взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 64000,00 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою [PERSON] . Цей факт сторони в судовому засіданні не заперечували. Таким чином, розписка від 13 грудня 2010 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням повернути їх. Свої зобов`язання по поверненню позики відповідач [PERSON] не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача від 13.12.2010. Відповідач [PERSON] не надав суду розписку позивача про одержання останнім виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Терновської М.Л., про те, що [PERSON] повертав борг частинами і повністю повернув його у 2014 році, однак докази повернення боргу у нього не збереглися, суд не приймає до уваги, оскільки таке твердження не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, оскільки відповідачем не заперечується факт надання розписки від 13.12.2010 та отримання в борг грошей, і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається із змісту розписки від 13.01.2010 року, відповідач зобов`язався повернути позику за вимогою [PERSON] . При цьому, твердження відповідача [PERSON] про те, що вимогу про повернення боргу [PERSON] йому пред`явив в січі 2016 року і тому саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено ані показами свідків, ані іншими належними та допустимими доказами. Отже, починаючи саме з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 11.03.2021, почався перебіг загального трирічного строку позовної давності. Отже, беручи до уваги вищевикладене, вимоги відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягають задоволенню. В частині стягнення заборгованості за договором позики солідарно з відповідачів, суд зазначає таке. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписи\~статті 65 СК України\~регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 18 грудня 2018 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 755/12668/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 522/16362/16-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 522/20907/16-ц, від 12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, від 05 листопада 2020 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 619/761/18, від 16 березня 2021 року у справі № 133/2718/18. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував на ту обставину, що оскільки, договори позики укладені [PERSON] в інтересах сім`ї (з метою розширення бізнесу), то відповідальність за даними договорами має бути солідарною. При цьому, відповідачем [PERSON] надано суду копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21.01.2016, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1 а.с. 129). Крім того, на підтвердження того, що [PERSON] разом із [PERSON] не мали жодного спільного бізнесу та не провадили спільно підприємницьку діяльність, [PERSON] надано суду копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, згідно якого вона була зареєстрована з 22.08.2007 в якості фізичної особи-підприємця та самостійно провадила підприємницьку діяльність, від ведення якої вона отримувала власний дохід (т.1 а.с. 130, 131-251). Крім того, судом не встановлено обставини надання відповідачем [PERSON] письмової згоди на укладення її чоловіком [PERSON] договору позики від 13.12.2010 в інтересах сім`ї. Разом з тим, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року №308/10837/15. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що договір позики укладено відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, та за відсутності письмової згоди його дружини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають, скільки, обов`язок щодо повернення спірних коштів за умовами договору позики покладено на [PERSON] . Враховуючи наведенні обставини справи, а також той факт, що відповідачем [PERSON] не заперечується факт позики грошових коштів, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача [PERSON] за договором позики в розмірі 1782016,00 грн., а в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] за договором позики, слід відмовити за недоведеністю використання даних коштів в інтересах сім`ї. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 6424 від 02.06.2021 про сплату судового збору у сумі 11350,00 грн. (а.с. 118). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 11350,00 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 12.03.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, - задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна та можливо існуючого майна. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено. Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідач [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12.03.2021 та відмовити [PERSON] в задоволенні заяви про забезпечення позову. Постановою Луганського апеляційного суду від 09.07.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12.03.2021 скасовано та ухвалено по справі в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , за подання апеляційної скарги на ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12.03.2021, сплатила судовий збір в розмірі 454,00 грн., що підтверджується квитанцією № 24587 від 12.04.2021. В зв`язку з чим, клопотання [PERSON] про стягнення суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Троїцького районного суду від 12.03.2021 в розмірі 454,00 грн., підлягає задоволенню. Щодо клопотання [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає таке. Згідно\~ст.246 ЦПК України\~якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи вказані норми процесуального закону, суд вважає за необхідне для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 23 вересня 2021 року, надавши представнику відповідача [PERSON] триденний строк з дня ухвалення рішення, для подання доказів щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на правову допомогу.

Outcome: partial