Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з 22.01.2000 перебуває у шлюбі з відповідачкою. За час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя у сторін не склалося, через відмінності поглядів на життя, сім`ю та виховання дитини, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові, поваги та довіри один до одного у подружньому житті. Спільний побут та ведення спільного господарства між подружжям припинено з січня 2016 року. Позивач не бажає продовжувати спільне життя з відповідачем. Вказав, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим та суперечитиме його інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2021 провадження у справі відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити та розгляд даної справи проводити у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити та розгляд даної справи проводити у її відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сторони перебувають у шлюбі з 22.01.2000, що був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва Державного центру розвитку сім`ї, 22.01.2000, актовий запис № 32. За час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Із пояснень позивача вбачається, сім`я фактично розпалась через різні погляди на життя та сім`ю, відсутність взаєморозуміння у подружньому житті. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припиненні тривалий час. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони наполягали на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved