overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі мають одну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2009 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що на даний час суми визначених судом аліментів є недостатніми для утримання дитини. Зазначає, що змінилось матеріальне становище платника аліментів, а тому просить суд збільшити розмір раніше призначених аліментів до 1000 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття та стягувати з відповідача по 500 гривень щомісячно додаткових витрат на утримання доньки. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі мають одну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2009 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач працездатний, матеріальний стан в нього задовільний, іншої сімї немає, відповідно повинен працювати і надавати допомогу утримувати дочки в достатньому обсязі. Щодо стягнення додаткових коштів на утримання дочки то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю, оскільки стягнення додаткових витрат та утримання дитини не можуть носити систематичний характер, а також понесення таких витрат є недоведеним.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 16432, вчинений 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про стягнення з неї на користь АТ«МегаБанк» заборгованості в сумі 27331,40 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус не повідомив її про вчинення виконавчого напису. Також зазначає, що відповідачем йому\~не направлялась\~ні вимога,\~ні повідомлення\~про порушення\~умов договору\~кредиту.Зауважує, що приватному нотаріусу належні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання не надані. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено вимоги закону щодо вчинення виконавчих написів, а тому позивач просить визнати вказаний вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а ухвалою від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у даній\~справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу та третім особам була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу та третім особам був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов та відповідно пояснень щодо нього. 04 листопада 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань АТ «МегаБанк» був вимушений обрати примусовий спосіб погашення заборгованості. Вказує на те, що приватний нотаріус Данич О.Ф. під час вчинення виконавчого напису, який повністю відповідає змісту наданих стягувачем документів, діяв правомірно,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 205611, вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 66782,60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус не повідомив його про вчинення виконавчого напису. Також зазначає, що відповідачем йому\~не направлялась\~ні вимога,\~ні повідомлення\~про порушення\~умов договору\~кредиту.Зауважує, що приватному нотаріусу належні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не надані. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено вимоги закону щодо вчинення виконавчих написів, а тому позивач просить визнати вказаний вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній\~справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу та третім особам була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу та третім особам був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов та відповідно пояснень щодо нього. 11 жовтня 2021 року представник відповідача отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі, а також позовної заяви з додатками, а 25 жовтня 2021 року надіслав до суду відзив, в якому він зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань ТОВ «Вердикт Капітал» був вимушений обрати примусовий спосіб погашення заборгованості. Вказує на те, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. під час вчинення виконавчого напису, який повністю відповідає змісту наданих стягувачем документів, діяв правомірно,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 01.08.2009 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що складено актовий запис № 623. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін та їх дитині. У судове засідання сторони надали заяви з проханням розірвати шлюб. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 01.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що складено актовий запис № 623, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 01.08.2009 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області. У період шлюбу у сторін у справі народився син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі та їх дитині, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 14 липня 2007 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 522. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні сторони пояснили, що подальше примирення та збереження сім'ї є неможливими, у зв'язку із чим просили постановити рішення, яким розірвати шлюб. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 14 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 522, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 14.07.2007 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 16 травня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва, про що складено актовий запис № 264. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судове засідання сторони надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 16 травня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва, про що складено актовий запис № 264, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 16.05.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва. У період шлюбу у сторін у справі народився син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 27 квітня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 312. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні сторони пояснили, що подальше примирення та збереження сім'ї є неможливими, у зв'язку із чим просили постановити рішення, яким розірвати шлюб. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 27 квітня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 312, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 27.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання його таким, що втратив право користування квартирою посилаючись на те, що позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є її колишнім чоловіком. З 16 липня 2014 року відповідач не проживає у спірній квартирі, не несе витрати пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг. Перешкод у проживанні в квартирі позивач відповідачу не чинила. У судове засідання сторони з'явилися. Представник позивача - адвокат Кіктев В.В. надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність позовні вимоги підтримав /а.с. 62/. Відповідач також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі /а.с.55/. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору дарування двокімнатної квартири № [ADDRESS], укладеного 15.11.2017 року та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру, посилаючись на те, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з квітня 2007 року по лютий 2017 року. За час шлюб подружжям було придбано за спільні кошти певне майно, у тому числі і спірну квартиру, яку відповідач [PERSON] без згоди позивача як співвласника майна подарував своїй матері - відповідачу [PERSON] У судове засідання сторони з'явилися, до початку розгулу справи подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі позов визнали у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved