Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, де просила визнати неправомірними дії відповідача відділення № 34 АТ «Банк «Фінанси та кредит» в частині неповернення грошових коштів в розмірі 13110 доларів США, які були розміщені нею на депозитних рахунках [NUMBER] за договором № 300131/131441/1-14 від 12.11.2014 року, [NUMBER] за договором № 300131/131442/07-14 від 12.11.2014 року, [NUMBER] за договором № 300131/131443/07-14. Також просила стягнути з акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошові кошти в сумі 13110 доларів США. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, де позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судове засідання своїх представників повторно не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надіслали. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого відповідача та за наявності згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 06.11.2013 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір № 33683/370/13 за яким [PERSON] запропонувала, а банк погодився розмістити вклад в іноземній валюті в сумі 15000 доларів США до 11.11.2014 року. Після закінчення строку дії договору вказані грошові кошти були перераховані на поточний рахунок позивача, що нею не заперечується. 12.11.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 300131/131441/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Відповідно до умов даного договору з поточного рахунку [PERSON] на вкладний рахунок [NUMBER] були перераховані грошові кошти в сумі 10000 доларів США. За умовами даного договору грошові кошти в іноземні валюті були розміщені на депозитному рахунку строком на один місяць з автоматичною його пролонгацією на такий самий термін. Також 12.11.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 300131/131442/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Відповідно до умов даного договору позивачкою було перераховано з її поточного рахунку на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 1500 доларів США. За умовами даного договору грошові кошти в іноземні валюті були розміщені на депозитному рахунку строком на сім днів з автоматичною його пролонгацією на такий самий термін. Крім цього, 12.11.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 300131/131443/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Відповідно до умов даного договору [PERSON] було перераховано з належного їй поточного рахунку на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 1610 доларів США. За умовами даного договору грошові кошти в іноземні валюті були розміщені на депозитному рахунку строком на сім днів з автоматичною його пролонгацією на такий самий термін. Усі зазначені договори про банківські строкові вклади були розірвані за ініціативою позивача по закінченню строку розміщення депозиту, що підтверджується копіями вимог [PERSON] про припинення дії договору банківського вкладу та отримання коштів з відмітками про отримання АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 16.02.2015 року та від 20.01.2015 року. Після розірвання зазначених договорів строкових вкладів грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках, разом з процентами по депозитам були переведені на поточні рахунки, розміщені у АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується банківськими виписками по рахунках. Листом від 27.01.2015 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» повідомило [PERSON] про неможливість одночасного повернення всіх сум депозитних вкладів та запропонувало вибрати один із шляхів повернення вкладу, визначений в постанові Національного банку України № 758 від 01.12.2014 року. Письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] зверталася з заявами до банку про виплату грошових вкладів та відсотків 29.01.2015 року, 16.02.2015 року. На час розгляду справи суду не надано доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів позивачці повернено. Суд приходить до висновку, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу [PERSON] суперечить вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного. Згідно ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до положень ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Тобто, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. Тобто, посилання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на постанову Правління Національного банку України № 758 від 01.12.2014 року є безпідставним, оскільки вона є розпорядчим актом, який адресований обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Постанова банку не встановлює нових прав або обов'язків для громадян, не може зачіпати їх права, свободи та інтереси. Разом з цим суд вважає безпідставними посилання позивача на поширення на спірні відносини Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відносини між сторонами випливають з договорів банківського вкладу, який не є а ні роботою, а ні продажем товару (продукції) у розумінні вказаного Закону. Також суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог [PERSON] в частині визнання неправомірними дії відповідача відділення № 34 АТ «Банк «Фінанси та кредит» в частині неповернення грошових коштів, оскільки належним відповідачем у справі є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», саме банк, а не його відділення, порушують виконання зобов'язань перед позивачем. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Outcome: approved