Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в подальшому уточненим, до відповідача публічного акціонерного товариства «Український [PERSON]» в особі керівника [PERSON], як уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український [PERSON]», про стягнення суми вкладу в розмірі 623976,45 грн.. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що на підставі заяви-договору №10-1402804 від 04.12.2015 р. ним було розміщено банківський вклад у Публічному акціонерному товаристві «Український інноваційний [PERSON]», згідно меморіального ордера на загальну суму 823976,45 грн. Наприкінці грудня 2015 року він звернувся до відповідача для отримання коштів за депозитом. Однак, йому було відмовлено у видачі його коштів та повідомлено, що ПАТ «УкрІнБанк» визнано неплатоспроможним, та введено тимчасову адміністрацію, а відтак він маю право лише на отримання граничного розміру відшкодування коштів за вкладами гарантованих в розмірі 200000,00 гривень, які позивачу і були відшкодовані. Частина неповернутого вкладу складає 623976,45 грн. Проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016р. по справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р., скасовано постанову НБУ №934 від 24.12.2015р. «Про віднесення ПАТ «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», зобовязано НБУ надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності ПАТ «УкрІнБанк». Окрім того, як стало відомо позивачу, 29.04.2016р. Окружним адміністративним судом м. Києва прийнято рішення про скасування постанови правління НБУ №180 від 22.03.2016р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УкрІнБанк»» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №382 від 22.03.2016р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Враховуючи ці рішення суду, на думку позивача, всі подальші дії відповідача щодо продажу майна, зменшення капіталу банку тощо є протиправними. Вважає, що відповідач порушив його права, передбачені цивільним законодавством, не виконав взятих на себе зобовязань, у звязку з цим просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи беї її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи у встановленому порядку. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог статті 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 04.12.2015 р. на підставі заяви-договору №10-1402804, копія якого міститься в матеріалах справи,(далі договір), позивачем було розміщено банківський вклад у Публічному акціонерному товаристві «Український інноваційний банк» (далі ПАТ «УкрІнБанк»), згідно меморіального ордера на загальну суму 823976,45 грн., терміном до 05.01.2016р., процентна ставка 22% річних. 24.12.2015р. постановою Правління НБУ №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «УкрІнБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі цієї постанови, 24.12.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до цього рішення розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 25 грудня 2015р. до 24 березня 2016р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «УкрІнБанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Дані обставини (щодо постанови №934 і рішення №239) встановлені Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016р. по справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р., якою визнано незаконною та скасовано вищезгадані постанову правління НБУ №934 від 24.12.2015р. «Про віднесення ПАТ «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», а також зобовязано НБУ надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності ПАТ «УкрІнБанк». Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А згідно ч. 4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Стороною позивача в якості доказів існування обставин, на які він покликається в обґрунтування свого позову, надано лише копію заяви-договору від 04.12.2015р., копію меморіального ордера від 04.12.2015р. і роздруковані з Реєстру судових рішень постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016р. і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р. Згідно статей 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звернення позивача до банку наприкінці грудня 2015р. про повернення депозиту та відмову банку в цьому, скасування Окружним адміністративним судом м. Києва постанови правління НБУ №180 від 22.03.2016р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УкрІнБанк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №382 від 22.03.2016р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» не підтверджені жодним доказом. Тобто, в порушення статей 11, 60 ЦПК України, позивач не надав доказів, які підтверджують обставини, на які він покликається для обґрунтування свого позову. Беручи до уваги те, що заявою-договором від 04.12.2005р. передбачено автопролонгацію договору (якщо клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення) на строк, що дорівнює попередньому строку згідно з умовами договору даного виду вкладу, за відсутності доказів звернення позивача до банку про повернення вкладу і відмови банку повернути вклад, суд при розгляді даної справи не вправі виходити лише з припущення порушеного відповідачем права позивача на повернення свого вкладу. За відсутності доказів порушеного, невизнаного чи оспореного права позивача, інші обставини, на які покликається позивач, правового значення не мають. Судові засідання по даній справі призначались на 22.07.2016р., 05.08.2016р. і 02.09.2016р., однак у жодне з них позивач чи його представник не прибули, в судове засідання на 02.09.2016р. представник позивача подала заяву про підтримання позову та розгляд справи без її участі, у звязку із чим суд був позбавлений можливості розяснити стороні позивача його обовязок довести ті обставини, на які він покликається в якості підстав для задоволення його позову. Із клопотанням про витребування будь-яких доказів сторона позивача не зверталась. Беручи до уваги обмеженість строку розгляду справи, передбаченого статтею 157 ЦПК України, у задоволенні позову слід відмовити, у звязку із відсутністю доказів тих обставин, на які посилається позивач, зокрема порушення відповідачем права власності позивача на вклад. Окрім того, відсутність доказів того, що скасовані усі подальші рішення Національного банку України і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (після постанови №934 і рішення №239), про які йдеться у позові, вказує на те, що ПАТ «УкрІнБанк» перебуває в процедурі ліквідації, а відтак до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові №6-2001цс15 від 20.01.2015р. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. За відсутності доказів припинення процедур тимчасової адміністрації, ліквідації та повернення банку на банківський ринок, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим. При цьому, суд зауважує, що позивач посилаючись на те, що тимчасова адміністрація в банку є скасована, подає позов до банку, в особі керівника [PERSON], як уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УкрІнБанк», що є взаємовиключним. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом стягнення з відповідача суми вкладу, порушує порядок здійснення ліквідаційної процедури та суперечить положенням Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому це є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову. Так як у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed