Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лукашівської сільської ради про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що 26 вересня 2016 року померла його мати [PERSON]. При житті померла склала заповіт, посвідчивши його у Лукашівській сільській раді 04.06.1999р., реєстр № 45, за яким все своє майно заповідала позивачу [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Хрущівка, вул. Травущанська, 47. Після смерті [PERSON] позивач спадщину прийняв, подавши до приватного нотаріуса Золотоніського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. За таких обставин у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявився, але його представник скерував до суду заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність та також задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але від сільської ради надійшов лист, в якому просить розглянути справу без участі сільської ради, позов визнають повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯЄ № 129748 від 10.06.1955 року, [PERSON] народився 02 червня 1955 року, а батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІСР № 289719 від 27.09.2016 року, вбачається, що [PERSON] померла 26.09.2016 року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 23 у Виконавчому комітеті Лукашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Лукашівської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області 04 червня 1999 року, зареєстрованого у реєстрі за № 45, [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON]. З даних довідки № 224, виданої 24.05.2017 року Лукашівською сільською радою, вбачається, що згідно запису у погосподарській книзі № 4, особовий рахунок № 318-1 за [PERSON], [INFO], яка померла 26.09.2016 року, рахується житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Хрущівка, вул. (Петровського) Травущанська, 47, рік побудови - 1965. На день смерті [PERSON] проживала спільно із сином [PERSON] та вела з ним спільне господарство. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, власником будинку за адресою Черкаська область, Золотоніський район, с. Хрущівка, вул. Петровського, 47, є [PERSON]. Згідно висновку про вартість майна житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Травущанська, 47, с. Хрущівка, Золотоніського району, Черкаської області, виданого 24.05.2017 року Приватним підприємством «Консультант», вбачається, що ринкова оцінка будинку з надвірними спорудами становить 32270,00 грн. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданій 12.05.2017 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу [PERSON], зазначено, що гр. [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим у Хрущівській сільській раді, на житловий будинок, що знаходиться по вул. Травущанській, 47, с. Хрущівка, Золотоніського району, Черкаської області, після померлої 26.09.2016 року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно копії спадкової справи № 261/2016, після смерті 26 вересня 2016 року [PERSON], була заведена спадкова справа на підставі заяви [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 12.05.2017 року, [PERSON] отримав після смерті спадщину, на яку видано свідоцтво у вигляді земельних ділянок площею 0,4860 га., 0,1371 га, 2,7502га., що розташовані на території Лукашівської сільської ради, Золотоніського району Черкаської області. На момент завершення будівництва не була передбачена процедура введення приватного житлового будинку в експлуатацію. У подальшому, 12.03.1981 року Радою Міністрів Української РСР була прийнята постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалося прийняття в експлуатацію, державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об'єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооператив: інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою КМ України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва». Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1965 рік, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1961 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. У відповідності до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним Паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Дана правова позиція висвітлена в інформаційному листі Вищого спеціалізовного суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, отже первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого. Оскільки власник будинку помер, а за життя право власності не було зареєстроване в належному порядку, то позивач не може отримати відповідні документи на право власності, тому визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved