Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON]. 04 січня 1994 року позивач і її чоловік приватизували 1-кімнатну квартиру [ADDRESS], тобто кожному із них, на думку позивача, належить по 1/2 частині вищезазначеної квартири. За життя померлий чоловік позивача склав заповіт на все належне йому майно, посвідчений Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 06 серпня 2001 року за реєстровим № 6-Ц-1363 на ім'я своєї сестри - [PERSON] Також позивач зазначила, що звернувшись до нотаріуса з заявою, щодо реєстрації передбаченій їй законом обов'язкової частки у спадщині, вона отримала відмову, про що державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Саме тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, та просила суд визнати за нею право власності на 1/ 4 квартири [ADDRESS], яка на її думку є обов'язковою часткою у спадщині, яка відкрилась після смерті її чоловіка. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила розглядати справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у запереченнях. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила розглядати справи за її відсутності, питання вирішення спору покладає на розсуд суду. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно дублікату свідоцтва про право власності від 04.01.1994 року, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності гр.[PERSON] та члену його сім'ї: [PERSON] (надалі позивач) (а.с.12). Судом було встановлено, що позивач та померлий [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис 7012, [PERSON] помер [INFO] року, внаслідок чого була відкрита спадщина (а.с.16). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно заповіту від 06.08.2014 року померлий [PERSON] на випадок своєї зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось і, взагалі, все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він матиме право за законом, заповідає [PERSON] (а.с.40). Тобто, як вже було встановлено, на момент смерті [PERSON] на праві власності належала 1/ 2 квартири [ADDRESS], яка і є частиною спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заяви від.02.07.2013 року позивач зверталась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині . Державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, Ковалевською Н.В., було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.9). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Відповідно до абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як було встановлено судом, на час смерті [PERSON] його дружина, позивач, досягла пенсійного віку та відповідно до вимог ч.1 ст. 1241 ЦК України має право спадкування, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що за час свого життя позивач та померлий [PERSON] перебували у шлюбі, позивач досягла пенсійного віку, та у розумінні диспозиції ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved