Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути із солідарних боржників борг в розмірі 810000,00 грн. 18 травня 2017 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів 405000,00 грн. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 03 березня 2011 року між ним та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було підписано новацію - договір про визнання ними солідарного боргу на суму, що еквівалентна 30000,00 доларів США, в замін боргу, що виник перед кредитором за надання юридичних та адвокатських послуг боржникам за період з 01 липня 2007 року по 01 березня 2011 року. Відповідно до п.3 Договору від 03 березня 2011 року, борг виплачується на вимогу кредитора після завершення провадження в Шевченківському районному суді м. Львова у справі №2-116/10. Про рішення у вказаній справі позивач вказує, що дізнався в травні 2017 року з матеріалів справи. Вимога кредитора до боржників про сплату боргу було направлено 28 травня 2015 року, однак відповіді не отримано, коштів на вказаний у вимозі рахунок не перераховано. До судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності за участі його представника та про підтримання позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог та просив таку задоволити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. 26 червня 2017 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про застосування позовної давності, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 03 березня 2011 року між позивачем [PERSON], як кредитором, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як боржниками, було підписано договір про визнання солідарного боргу перед кредитором, який виник з надання кредитором юридичних та адвокатських послуг в період з 01 липня 2007 року по 01 березня 2011 року кожному із боржників окремо та зокрема юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальністю «ТехнАс», учасниками якого являються боржники, що виникли в минулому, а саме: борг виник з надання кредитором комплексних юридичних та адвокатських послуг, що були отримані [PERSON], [PERSON], та [PERSON] та юридичною особою ТзОВ «ТехнАс», учасниками якої являються боржники в період з 01 липня 2007 року по 01 березня 2011 року на підставі усних договорів та у зв'язку з виконанням доручення і представництва в судах та інших державних органах і установах та перед фізичними особами. Згідно п.2 Договору, боржники за взаємною згодою визнали суму боргу в розмірі 30000,00 доларів США, що мають бути виплачені кредитору в порядку встановленому цим договором в національній валюті України. Відповідно до п.3 Договору від 03 березня 2011 року, борг виплачується на вимогу кредитора після завершення провадження в Шевченківському районному суді м. Львова, в якому ТзОВ «ТехнАс» приймає участь як третя особа на стороні Львівської обласної ради у справі №2-116/10. Про рішення у вказаній справі позивач вказує, що дізнався в травні 2017 року з матеріалів справи. Вимога кредитора до боржників про сплату боргу було направлено 28 травня 2015 року, однак відповіді не отримано, коштів на вказаний у вимозі рахунок не перераховано. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на те, що позивач пропустив строк позовної давності, виходячи із наступного. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.3 Договору від 03 березня 2011 року, борг виплачується на вимогу кредитора. Як вбачається із матеріалів справи, позивач 29 травня 2015 року скерував [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимогу від 28 травня 2015 року про проведення розрахунку зі сплати боргу впродовж 10 днів, шляхом перерахування суми боргу на картковий рахунок відповідно до Договору про визнання солідарного боргу від 03 березня 2011 року. Однак, в судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачами, що борг ними погашений не був, кошти на рахунок позивача не перераховані. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. З огляду на те, що відповідачі не повертають боргу позивачу, не виконують взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 2025,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved