Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 17.10.2017 року з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини до закінчення навчання або до досягнення нею 23 річного віку та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги та уточнену позовну заяву від 21.11.2017 року та 30.01.2017 року позивач вказує, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 30.03.2009 року по справі № 2-2550/2009, стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від доходу (заробітної плати), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, передбаченого законом для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.02.2009 року до 09.12.2016 року (повноліття старшої дитини), а потім починаючи з 13.02.2016 року на утримання [PERSON] в рівній частці, що припадає на кожну дитину до 09.09.2022 року, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, передбаченого законом для дітей відповідного віку. Як зазначає позивач, після закінчення навчання загальноосвітньої школи поступила на навчання до Вищого навчального комунального закладу «Білгород Дністровського педагогічного училища», та на теперішній час навчається на четвертому курсі, відділення «Дошкільного навчання», на денній формі навчання та отримує стипендію. Однак, як зазначає позивач цього недостатньо для повноцінного навчання, лікування та проживання, оскільки вона хворіє та потребує обстеження та санітарно курортного лікування. Також, як вказує позивач, відповідач є працездатним, працюючим по найму в порту в м. Чорноморськ Одеської області та має можливість надати матеріальну допомогу. На підставі вищезазначеного позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму до закінчення навчання або до досягнення позивачем 23 ох років, а також просить стягнути додаткові витрати в розмірі 5175 гривень 31 копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимог визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень та зобов'язався сплачувати витрати на лікування до досягнення дитиною 23-ох років.. На підставі письмової заяви позивача та відповідача суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 273339, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород Дністровської міської ради Одеської області встановлено, що [PERSON] народилась 09.12.1998 року, батьками записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 527 від 23.12.1998 року, /а. с. 4/. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 30.03.2009 року по справі № 2-2550/2009, стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від доходу (заробітної плати), але не менш 30 % від прожиткового мінімуму\~ передбаченого законом для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.02.2009 року до 09.12.2016 року (повноліття старшої дитини), а потім починаючи з 13.02.2016 року на утримання [PERSON] в рівній частці, що припадає на кожну дитину до 09.09.2022 року, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, передбаченого законом для дітей відповідного віку, /а. с. 3/. Згідно довідки наданої Вищим навчальним комунальним закладом «Білгород Дністровському педагогічному училищі» Одеської області за вих. № 1463 від 01.09.2017 року встановлено, що [PERSON] дійсно навчається у Вищому навчальному комунальному закладі «Білгород Дністровське педагогічне училище» Одеської області на 4 курсі відділення «Дошкільна освіта» денної форми навчання. Тривалість навчання з 01.09.2014 року до 30.06.2018 року. Степендія нараховується , /а. с. 7/. Довідкою про доходи наданою Вищим навчальним комунальним закладом «Білгород Дністровське педагогічне училище» Одеської області встановлено, що [PERSON] за період з 01.03.2017 року по 31.08.2017 року отримала стипендію в розмірі 5772 гривні 13 копійок, /а. с. 8/. Відповідно до п. 4.2 договору про навчання № 11 від 13.08.2014 року укладеному між Вищим навчальним комунальним закладом «Білгород Дністровське педагогічне училище» Одеської області та [PERSON] вбачається, що загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 12\~688, 00 гривень, /а. с. 14-15/. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначено у ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2ст. 182 СК, були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст.183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів »розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст.\~199 СК України,\~обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно\~ст. 200 СК України\~розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що повнолітня [PERSON], [INFO] має право на отримання аліментів від свого батька відповідача [PERSON] на час свого навчання, оскільки вона потребує матеріальної допомоги. Вирішуючи позов у частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд враховує, що відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зазначені положення закріплені і у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до\~ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За\~ст. 201 СК України\~до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Отже,\~стаття 185 Сімейного кодексу України\~до цих відносин не застосовується, відповідно, вимога про стягнення додаткових витрат на повнолітню доньку є безпідставною. Таким чином позов в частині стягнення додаткових витрат не підлягає задоволенню. Судові витрати по справі згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial