Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення права на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно за вимогою іншого співвласника та визнання права власності на частку квартири, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 03 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №5569. Натомість відповідач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири на підставі договору міни від 03 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1718. Після набуття позивачем права власності на частку у квартирі між сторонами виникли суперечки, сформувались неприязні стосунки. Відповідач змінила замок на вхідних дверях до квартири, позивач не може нею користуватися. Сусіди позивачу повідомили, що у квартирі мешкають орендарі. Спір між сторонами відповідач мирно вирішити не бажає, частка відповідача не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, а спільне володіння та користування майном є неможливе, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом, в якому просив припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] шляхом виплати їй грошової компенсації вартості даної частки, визнати за позивачем право власності на цю частку у квартирі. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Чернілевська Р.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.1-3). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялась судом належним чином про час та місце розгляду справи. Однак відповідач раніше надала суду відзив на позовну заяву (а.с.70-73). Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 03 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №5569 (а.с.28-29). Відповідач [PERSON] є власником 1/2 частки цієї ж квартири на підставі договору міни від 03 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1718 (а.с.27). Квартира складається з коридору 54-1, кладових 54-2, 54-6, кімнати 54-3, кухні 54-4, санвузла 54-5. Загальна площа квартири 33, 5 кв.м., у тому числі житлова 16,9 кв.м. Між сторонами склались неприязні стосунки, порядок користування квартирою між сторонами не визначений. Відповідно до довідки ТОВ «Подільський центр судових експертиз» №135 від 08.07.2021 виділити в натурі 1/2 частку квартири [ADDRESS] - неможливо у зв`язку із неможливістю дотримання вимог Державних будівельних норм України щодо інсоляції, природного освітлення, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень житлових квартир, неможливістю виділення ізольованих жилих приміщень, підсобних приміщень (кухня, санвузол, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі) (а.с.101-102). Згідно із інформаційною довідкою про орієнтовну вартість об`єкта нерухомості від 30.03.2021 вартість 1/2 частки квартири складає 225 000, 00 - 290 000,00 грн (а.с.33), що відповідачем у судовому засіданні не заперечувалось. Окрім того, жодним із учасників справи клопотання про проведення експертизи для визначення вартості квартири не заявлялось. Зі змісту відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 25 вересня 2019 року вбачається, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить також квартира [ADDRESS] (а.с.30-31), де вона проживає та зареєстрована, що підтверджується довідкою відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Южненської міської ради від 16 березня 2021 року (а.с.19). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2018 року, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у цивільній справі №127/26279/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування Ѕ частки однокімнатної квартири та скасування державної реєстрації права власності, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 09 червня 2021 року позивач у справі [PERSON] вніс на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області 290 000 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2154355062 від 09.06.2021 (а.с.80). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у п.п.43-45 постанови від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17, провадження № 12-180гс18, дійшла висновку про те, що відсутність подібної конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 Цивільного кодексу України (на відміну від статті 652 ЦК України) свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). При цьому, з указаних вище норм чинного законодавства вбачається, що приписи пункту 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. Проте, оскільки співвласником у спільному майні так само може бути й юридична особа, припинення права на частку якої за рішенням суду також може завдати істотної шкоди її інтересам, Велика Палата Верховного Суду вважає, що приписи цього пункту підлягають застосуванню до всіх майнових відносин, які виникають між співвласниками у спільному майні. Натомість запропонована у цьому пункті законодавцем конструкція «та членам його сім`ї» підлягає застосуванню виключно до фізичних осіб як учасників указаних відносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 303/4849/16-ц, провадження № 61-27907св18. Також, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У даному випадку поділити спірну квартиру в натурі на 1/2 та 1/2 частки неможливо, позов про порядок користування приміщеннями квартири не заявлявся. Крім цього, позивач позбавлений права користування квартирою, так як відповідач здала в оренду повністю всю квартиру та отримує відповідну орендну плату. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину квартиру з самостійним виходом, що наявна технічна можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Хоча відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1,2 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обставини, на які посилається позивач. Крім цього, у ході судового розгляду встановлено, що між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки. Позивач та відповідач між собою не спілкуються, домовленостей між ними щодо порядку користування квартирою, несенням витрат на її утримання не досягнуто, у судовому порядку також не встановлено, що у сукупності унеможливлює спільне володіння і користування майном. До того ж, зважаючи на те, що частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, наявність у відповідача на праві власності іншого житла та зареєстрованого місця проживання за іншою адресою: [ADDRESS] , відсутність інших членів сім`ї у відповідача, у яких немає іншого житла, припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам. За положенням ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем, про що також звернено увагу у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010 року. Суд звертає увагу, що позивач [PERSON] вніс на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області грошові кошти у розмірі 290 000, 00 грн, а тому припинення права власності відповідача на частку у спільній частковій власності є виправданим. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем, як на цьому наполягав останій у позовній заяві. На підставі викладеного та

Outcome: approved