Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] померла її сестра [PERSON] , котра проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] , одиноко. Позивач вказує, що у своєму свідоцтві про народження вона зазначена по батькові, як « [PERSON] », а її сестра зазначена по батькові як « [PERSON] ». Враховуючи розбіжність у свідоцтвах про народження має місце необхідність встановити юридичний факт родинних відносин, що породжує настання юридичних наслідків, тобто спадкування. Також зазначається, що коли позивач з метою оформлення спадщини після смерті сестри звернулася до Літинської державної нотаріальної контори, то отримала роз`яснення щодо порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] .. Згідно даного роз`яснення нотаріус відповіла, що спадкодавцем 28.03.2019 був складений заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла іншому громадянину. Позивач вважає, що її сестра [PERSON] не могла особисто підписати заповіт та знайомитись з його змістом, оскільки ще у дитинстві отримала травму, у зв`язку з чим батьки не віддали її до школи для здобуття освіти. Протягом свого життя вона не вміла читати та писати. Таким чином просить: встановити юридичним факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] була сестрою [PERSON] , [INFO] ; визнати недійсним та скасувати заповіт [PERSON] посвідчений 28.03.2019 секретарем виконавчого комітету Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області і зареєстрований в реєстрі за № 15. Відповідачем [PERSON] 05.10.2020 надано відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити у позові в частині визнання заповіту недійсним, як таким, що є необґрунтованим, незаконним і не підлягає задоволенню. Вважає, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним і відповідало її волі. У свою чергу зазанчає, що позивач не надала жодних доказів які вказували б на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав наведених у позові (а.с. 58-60). У судовому засіданні представник позивача - адвокат Заєць Б.В. позов підтримав та просив його задовольнити, мотивуючи тим, що спадкодавець [PERSON] не вміла ні читати, ні писати, відтак вона не могла підписати заповіт. Одночасно просив встановити факт, що позивач у справі [PERSON] та спадкодавець [PERSON] були рідними сестрами. Позивач [PERSON] підтримала позицію свого представника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в частині визнання заповіту недійсним, з огляду на те, що спадкодавець [PERSON] виявила свою волю та заперечив проти доводів наведених в обґрунтування позову. Підтвердив, що позивач у справі є сестрою [PERSON] . Представник відповідача Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надали на адресу суду листа, відповідно до якого просять розгляд справи проводити без представника Дяковецької сільської ради (а.с. 54). Заслухавши пояснення позивача, його адвоката, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи та наведені в ній стороною позивача докази на обґрунтування заявлених вимог, заперечення відповідача, суд приходить до наступних висновків. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що являється секретарем Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Зазначила, що у січні 2019 року в магазині її зустріла [PERSON] та спитала про те, що потрібно робити, щоб написати заповіт. Згодом прийшовши із необхідними документами у сілській радібуло складено заповіт на племінника спадкодавця - [PERSON] .. Свідок зазначала, що у2015 році до сільської ради зверталась [PERSON] та хотіла написати заповіт на [PERSON] , однак відмовилась, хоча заповіт був заповнений. Впевнено ствердила, що [PERSON] заповіт на племінника, прочитала його голосно і написала в ньому два речення під її диктування. Також свідок вказала, що позивач [PERSON] та [PERSON] являються рідними сестрами. [PERSON] визнавала [PERSON] як сестру. Про те, чи навчалась [PERSON] у школі свідку невідомо. Свідок [PERSON] повідомила суду, що з 1998 по 2018 працювала сестрою милосердя в територіальному центрі та відвідувала [PERSON] , котра проживала одиноко, дітей у неї не було. Свідку відомо, що спочатку [PERSON] склала заповіт на іншого племінника, котрий проживав у Хмельницькій області, однак той помер. Потім склала заповіт на [PERSON] , котрий привозив їй продукти, молоко. Раділа, що [PERSON] приїздив до неї. Зазначила, що [PERSON] вміла писати своє прізвище, великі букви та заголовки в газетах вона читала. Також зазначила, що [PERSON] визнавала [PERSON] своє сестрою, спілкувалася із нею. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що працює поштарем в с. Дяківці з 2015 року. Свідок зазначила, що [PERSON] була обізнана про те, що пенсія й приносилась 11-12 числа кожного місяця Гроші [PERSON] перераховувала сама та розписувалась за пенсію у відомостях. Свідку відомо, що [PERSON] мала сестру, однак свідок не знає її. Також [PERSON] повідомила свідку про те, що склала заповіт на [PERSON] . Свідок [PERSON] підтвердила суду, що [PERSON] та [PERSON] являються сестрами. Також свідок зазначила, що допомагала [PERSON] сплачувати за електроенергію та здійснювати покупку продуктів, оскільки та боялася грошей та погано рахувала. Коли [PERSON] , щось подобалось в газеті, то свідок це зачитувала. На підтвердження своїх позовних вимог стороною позивача надано наступні докази. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 8) батьками [PERSON] [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу пояснюється зміна прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 10) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до архівної довідки Державного архіву Вінницької області (а.с. 11) батьками [PERSON] (так у документі), [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] (так у документі). Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 433/20-14 від 09.06.2020 (а.с. 14) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] , оскільки остання за життя вчинила заповіт на іншу особу. Довідкою НВК с. Дяківці Літинського району Вінницької області за № 36 від 02.04.2020 (а.с. 15) зазначається, що інформація щодо навчання та отримання освіти [PERSON], [INFO] , відсутня. У наявній реєстрації атестатів зрілості дана особа не зареєстрована. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що спадщину після смерті останньої виявив бажання прийняти [PERSON] , що підтверджується заявою від 23.10.2019 (а.с. 38 зв.). Відповідно до заповіту від 28.03.2019 (а.с. 45) [PERSON] на випадок своєю смерті зробила розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право за законом, заповідає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відповіді Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області № 280 від 30.09.2020 (а.с. 54) з 1947-1949 роки [PERSON] , 1936 року народження, проживала в домогосподарстві своїх батьків. Згідно виписок з по господарських книг а 1964-1966 роки [PERSON] , вибула в домогосподарство № 512 де записано [PERSON] . До дати смерті [PERSON] проживала по [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Заслухавши доводи позивача та її представника, пояснення свідків, які в судовому засіданні підтвердили, що померла [INFO] [PERSON] являється сестрою позивача [PERSON] , визнання позову відповідачем [PERSON] в цій частині, суд приходить до висновку, що заявником надано достатньо доказів на підтвердження вищезазначених обставин. Щодо вимоги про визнання заповіту недійсним, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.ст.1220, 1222 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач у відповідності до положень ст.1235 ЦК України може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Ст.1236 ЦК України надає право заповідачу охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ст.1234 ЦК України право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто повнолітня особа, яка досягла вісімнадцяти років, а у деяких випадках шістнадцяти років. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Вимоги до форми заповіту визначені ст.1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. При цьому, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у ч.3 цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто заповіт складено особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ч.1 ст.225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено в судовому засіданні оспорюваний заповіт посвідчено секретарем Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області Меджибовською Н.М., що відповідає вимогам ст.1251 ЦК України, до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності секретаря. Особу встановлено, дієздатність перевірено (а.с. 45). Та обставина, (довідка надана стороною позивача (а.с. 15) про те, що [PERSON] не навчалась у школі в с. Дяківці не свідчить про відсутність у неї на момент складання такого заповіту волевиявлення або неможливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Одночасно вказана довідка не може свідчити про те, що спадкодавець не вміла читати та писати. Суд враховує, що на момент складання заповіту [PERSON] за станом здоров`я (у тому числі і ментального) була спроможна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Інших переконливих та беззаперечних доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту [PERSON] не зрозуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, не вміла писати та читати, суду не надано. Не надано також доказів того, що [PERSON] була недієздатною. З огляду на наведене у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] в момент складання заповіту не усвідомлювала свої дії та не могла ними керувати внаслідок психічного захворювання, або була неосвіченою та не вміла читати, суду не надано, натомість свідками допитаними у судовому засіданні доведено протилежне.

Outcome: partial