Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що при зверненні в листопаді 2018 року до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини після померлої дружини [PERSON], яка померла [INFO] року, йому стало відомо, що на підставі постанови б/н від 22 травня 2001 року Фастівською ДВС було накладено арешт. В результаті перевірки було знайдено запис про арешт (архівний запис) нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ? частка якої належала померлій [PERSON], а друга ? частина [PERSON], тобто позивачу. При зверненні до відповідача, позивачу було надано відповідь, що станом на 29.10.2018 виконавчі провадження, де він є боржником на виконанні не перебуває та рекомендовано звернутися до суду з питання зняття арешту з майна. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року дана справа призначена до підготовчого судового засідання. Представник позивача - адвокат [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача - Фастівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в підготовче судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фастівською міською Радою народних депутатів від 07 вересня 1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 15 серпня 1963 року Палацом одруження м. Києва [PERSON] та [PERSON] одружились 25 серпня 1963 року (а.с.9). Дружина позивача [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с.8). При зверненні позивача до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини після дружини, приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Мельник К.С. 13.11.2018 надала йому письмову відповідь, що в результаті було знайдено запис про арешт (архівний запис) нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ? частка якої належала померлій [PERSON]. Арешт нерухомого майна накладено згідно Постанови №б/н Фастівською державною виконавчою службою від 22 травня 2001 року (а.с.10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Постановою б/н від 22.05.2001 Фастівською державною виконавчою службою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). При зверненні позивача [PERSON] до Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області з питання зняття арешту з нерухомого майна, листом від 31.10.2018 за №24688-4 йому повідомлено, що згідно отриманих пошукових даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи за якими боржником являється [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають (а.с.13). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved