Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи - [PERSON], служба в справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] в м.Тернополі та із зняттям з реєстрації. В обґрунтування вимог вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS]. ЇЇ внучка [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, однак не там проживає протягом останніх двох років. Всі витрати по утриманню квартири несе позивач. На підставі наведенного та ст.405 Цивільного кодексу України, просить визнати відповідача - [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з непроживанням у ньому більше одного року без поважних причин. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позові, також пояснила, що хоче зняти внучку з реєстрації, тому що сплачує за неї зайві кошти за комунальні послуги. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що після розлучення із [PERSON], дитина проживає разом із нею в будинку по [ADDRESS] в м. Тернополі, який належить [PERSON] (батько [PERSON] та дід [PERSON]). Власного житла ні у неї, ні у дочки немає, позбавлення [PERSON] права на користування житлом, співвласником якого є її рідний батько порушить її законні права та інтереси. Позивач до неї щодо оплати комунальних послуг, пов'язаних із реєстрацією у квартирі її дочки, не зверталась. У разі такого звернення, відповідач не заперечує щодо такої оплати. А тому просить суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив, що після розлучення із [PERSON], він з дочкою [PERSON] не бачиться. Дочка в квартирі [ADDRESS] не проживає, однак у цій квартирі зареєстрована. Пов'язані із реєстрацією у квартирі видатки на комунальні послуги змушена сплачувати позивач, а відтак просить позов задовольнити. Представник третьої особи - служби в справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Посилається на те, що матір дитини [PERSON] власного житла немає. Позбавлення дитини права користування житлом, співвласником якого є її батько, порушить її законні права та інтереси. Просить у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.03.1997 року, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 11.01.2001р. відділом РАГС Тернопільської міської ради, [PERSON], [INFO].н., є дочкою [PERSON] і [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.06.2012року по справі №1915/4656/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з будинкової книги та акта обстеження житлово-побутових умов, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно акту від 17.10.2013року, складеного комісією ПП «Східний масив», [PERSON], [INFO] народження зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , однак не проживає за вказаною адресою. Із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №7830880 від 12.11.2013року та №7884950 від 13.11.2013року вбачається, що за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано нерухомого майна. Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надіслала суду лист за вих. №589/04-24 від 12.03.2014року, в якому зазначила, що під час обстеження умов проживання малолітньої [PERSON], [INFO].н. встановлено, що малолітня дитина зареєстрована від народження за адресою [ADDRESS]. Власниками квартири є [PERSON] та [PERSON] - батько малолітньої [PERSON], але дитина за даною адресою не проживає. Малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] по [ADDRESS]. Будинок належить [PERSON]. Мати дитини власного житла не має. Враховуючи вищенаведене, служба у справах неповнолітніх та дітей заперечує проти зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 176 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Судом не можуть бути прийняті посилання позивача на той факт, що відповідач [PERSON] має інше житло і повинна там зареєструвати дитину разом із собою, оскільки згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітня [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS], оскільки її батьки розлучені та дитина проживає разом із матір»ю по [ADDRESS] в м. Тернополі, однак власного житла ні у матері - [PERSON], ні у дитини не має. В підтвердження позовних вимог позивачем не надано доказів того, що неповнолітня [PERSON] будь-яким чином порушує права власника квартири. Позивачем не надано жодних доказів сплати зайвих коштів на утримання житла, пов'язаних із реєстрацією дитини, а також доказів звернення до відповідачки про відшкодування таких коштів. При цьому, суд також бере до уваги, що позивачка є лише співвласником квартири, при цьому інший співвласник - батько дитини із позовними вимогами не звертається. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, її право на користування майном, що забезпечить її виховання та розвиток, та право на визначення місця проживання, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 статті 88 ЦПК України, так як рішення ухвалено не на користь позивача, яка звільнена від оплати судових витрат (інвалід 2 групи), судові витрати із сторін не стягуються та відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed