Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського, 3-я особа ректор Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року починаючи з 15 листопада 2019 року по 11 лютого 2020 року в сумі 88 219,20 гривень. Свої позовні вимоги мотивував тим, що позивач працював на посаді першого проректора, який 03 червня 2019 року був звільнений у зв`язку зі скороченням штату працівників. 14 листопада 2019 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позивача було поновлено на роботі та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2019 року по 14 листопада 2019 року. Рішення на даний час набрало законної сили. 12 лютого 2020 року позивача було поновлено на роботі з 04 червня 2019 року, однак рішення в частині стягнення середнього заробітку не було виконано. Період з 15 листопада 2019 року по 11 лютого 2020 року є затримкою відповідача виконання рішення суду, що налічує 60 робочих днів. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснила наступне. Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року залишено без змін. В цей же день Академією було прийнято наказ про поновлення на роботі [PERSON] . Таким чином, виплата за затримку виконання рішення не передбачена в такому випадку. Щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то представник відповідача зазначила, що в рішення суду від 14 листопада 2019 року було допущено описку в резолютивній частині та тільки 02 березня 2020 року судом було винесено ухвалу про виправлення даної описки. При цьому, відповідач 12 лютого 2020 року виніс наказ про виплату таких коштів, проте виконати рішення суду органи казначейства мали змогу лише після виправлення описки. Щодо розміру виплати середнього заробітку, то представник відповідача зазначила, що позивач в період з 15 листопада 2019 року по 11 лютого 2020 року був працевлаштований за основним місцем роботи ДП «Національний цирк України» на посаді заступника генерального директора. Отже судом мають бути застосовані положення про виплату позивачеві не середнього заробітку в повному обсязі, а різниці в заробітку враховуючи його перебування на посаді в ДП «Національний цирк України». Комі цього, представник просить застосувати принцип співмірності в трудових правовідносинах у зв`язку із зловмисною та недобросовісною поведінкою [PERSON] після набрання рішенням законної сили. Позивачем було подано відповідь на відзив в якому просив задовольнити позов в повному обсязі та пояснив, що відповідачем не вірно трактуються норми трудового законодавства. Позивача не було ознайомлено із наказом про виплату середнього заробітку, що дає підстав вважати, що такий наказ винесений заднім числом. Законом також не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та наполягав на її задоволенні з підстав викладених у позовній заяві та наявних в матеріалах справи доказах. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 червня 2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. 03 липня 2020 року позивачем було подано відповідь на відзив. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачає ч. 1 ст. 15 ЦК України. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені, що відповідає ст. 3 ЦПК України. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду ми. Києва від 14.11.2019 року по справі за № 755/10322/19 [PERSON] поновлено на посаді першого проректора Національної музичної академії імені П.І. Чайковського з 04.06.2019 року. Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/ 10322/19 від 14.11.2019 року залишено без змін. Наказом ректора Національної музичної академії України № 29-к від 12.02.2020 року на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2019 року по справі № 755/10322/19 та постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 12.02.2020 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] з посади першого проректора у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України від 03.06.2019 року № 148-к та поновлено [PERSON] на посаді першого проректора з 04.06.2019 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом ст. 236 КЗпП в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника поновити незаконно звільненого працівника шляхом видачі наказу про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді. Рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення судом. Відповідач всупереч вимогам ч. 5 ст. 235 КЗпП України поновив його на роботі не з 14.11.2019 року, а з 12.02.2020 року згідно наказу № 29-к, тобто через 61 робочий день. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 1629 грн. 28 коп. На підставі ст. 236 КЗпП України суд приходить до висновку про те, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за 61 робочий день при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі в загальній сумі 99386 грн. 08 коп., що розраховується за наступною формулою: 61 робочих дня - період вимушеного прогулу (з 14.11.2019 року по 11.02.2020 року) х 1629,28 грн. - розмір його середньоденного заробітку = 99386, 08 грн. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, що передбачає ст. 236 КЗпП України. Виплата середнього заробітку проводиться за час вимушеного прогулу та законом України не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин, такий правовий висновок зробив Верховний Суд України 25 травня 2016 року. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п. 21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд вважає, що проведений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 61 робочих днів за період вимушеного прогулу (з 14.11.2019 року по 11.02.2020 року) при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача в загальній сумі 88219 грн. 20 коп. проведений позивачем неправильно, а тому не може бути покладений в основу рішення суду. Не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача саме 99386 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного, ст. 236, КЗпП України, з урахуванням Закону України про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved