Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, визнання права власності, повернення коштів. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 червня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено попередній договір відносно придбання нею земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500га, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вул. Копитець, 15, кадастровий номер 6322055900:00:003:0926. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п.2 попереднього договору від 20 червня 2014 року договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки повинен бути укладений та підписаний сторонами до 01 лютого 2015 року. Згідно п. 3 попереднього договору від 20 червня 2014 року у забезпечення виконання умов попереднього договору про укладання основного договору вона передала [PERSON] кошти в сумі 18000.00 гривень, які при укладанні основного договору купівлі-продажу земельної ділянки будуть зараховані в рахунок загальної суми вартості земельної ділянки, яка складає 36000.00 гривень. У випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, нею кошти у сумі 18000.00 грн., залишаються у [PERSON], а у випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, [PERSON], то вона буде зобов'язана повернути їй 18000.00 гривень у подвійному розмірі. Для з'ясування обставин відмови від укладення основного договору нею 05 липня 2016 року було направлено на адресу відповідача [PERSON] заяву з проханням повернути кошти в сумі 18000.00 гривень, сплачених у забезпечення виконання умов попереднього договору від 20 червня 2015 року та 18000.00 гривень штрафу за невиконання умов попереднього договору, а всього 36000.00 гривень. На сьогоднішній день договір купівлі-продажу земельної ділянки не укладений, кошти їй не повернуті, відповідач всіляко ухиляється від будь якого спілкування. Зазначила, що попередній договір діяв до 01.02.2015 р., а відповідач вчинила договір купівлі-продажу земельної ділянки з іншою особою вже 02.02.2015 р., що є беззаперечним доказом того, що [PERSON] ще раніше підшукувала іншого покупця земельної ділянки та ще раніше мала намір продати цю земельну ділянку іншій особі. Вважає, що укладанням договору купівлі-продажу земельної ділянки 02.02.2015 р. відповідач порушила її право на придбання земельної ділянки, оскільки [PERSON], отримавши грошові кошти, фактично не мала наміру продавати їй спірну земельну ділянку. Сума авансу складає 18000.00 грн. та сума штрафу 18000.00 грн. всього 36000.00 грн., що в рази перевищує суму, за яку ця земельна ділянка була продана, Просить стягнути з [PERSON] суму авансу вартості земельної ділянки 18000.00 грн., суму штрафу 18000.00 грн., визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2015 недійсним, визнати за нею право власності на земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що містить позов. Стверджує, що правочин не був здійснений виключно по вині відповідача [PERSON], яка уникала зустрічі з [PERSON], крім того, не підготувала необхідний пакет документів і тим часом шукала інших покупців. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що пропозиції по укладанню основного договору позивач не надсилала. У п. 2 попереднього договору від 20.06.2014р. зазначено, що основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений та підписаний сторонами до 01.02.2015р. включно. Укладаючи договір купівлі-продажу 02.02.0215р. з іншою особою, представник [PERSON] ніяким чином не порушив умови попереднього договору. Договір з [PERSON] не був укладений, так як [PERSON]В, уникала зустрічі з [PERSON] На питання представника позивача пояснив, що він точно не знає, коли повинно було статись укладення договору купівлі продажу земельної ділянки 29 січня або 01 лютого, але вони раніше попереджали про це [PERSON] Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що позивачем не надано жодного доказу на те, що договір купівлі - продажу укладений неправомірно. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2017 р. укладений після спливу строку попереднього договору, а тому є таким, що укладений на законних підставах. Третя особа- Вакуленко А.В. у судове засідання не зявився, згідно заяви просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Як встановлено судом, 20 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про придбання [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500га, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вул. Копитець, 15, кадастровий номер 6322055900:00:003:0926, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п.2 попереднього договору від 20 червня 2014 року договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки повинен бути укладений та підписаний сторонами до 01 лютого 2015 року. Згідно п. 3 попереднього договору у забезпечення виконання умов попереднього договору про укладання основного договору [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 18000 гривень, які при укладанні основного договору купівлі-продажу земельної ділянки були б зараховані в рахунок загальної суми вартості земельної ділянки, яка складає 36000.00гривень. В попередньому договорі зазначається, що у випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, [PERSON] кошти у сумі 18000.00 грн. залишаються у [PERSON], а у випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, [PERSON], вона буде зобов'язана повернути їй 18000.00 гривень у подвійному розмірі. Згідно з положеннями статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 2. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. 3. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] в продовження попереднього договору не був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Для з'ясування обставин відмови від укладення основного договору [PERSON], яка внесла попередню грошову суму і була зацікавлена в купівлі-продажу земельної ділянки, 05 липня 2016 року було направлено на адресу відповідача [PERSON] заяву з проханням повернути кошти в сумі 18000.00 гривень, сплачених у забезпечення виконання умов попереднього договору від 20 червня 2015 року та 18000.00 гривень штрафу за невиконання умов попереднього договору, а всього 36000.00 гривень. На теперішній час договір купівлі-продажу земельної ділянки не укладений, кошти позивачеві не повернуті. Попередній договір діяв до 01.02.2015 р., відповідач уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з іншою особою - [PERSON] - вже 02.02.2015 р., що є доказом того, що [PERSON] раніше підшукувала іншого покупця земельної ділянки та ще раніше мала намір продати цю земельну ділянку іншій особі, а не [PERSON] Укладанням договору купівлі-продажу земельної ділянки 02.02.2015 р. відповідач порушила право позивача на придбання земельної ділянки, оскільки [PERSON], отримавши грошові кошти, фактично не мала наміру продавати їй спірну земельну ділянку. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що причиною неукладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] було те, що [PERSON] не змогла повідомити про час та місце укладання договору, не підтверджується обєктивними даними, тобто відповідач [PERSON] необгрунтовано ухилилась від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Сума авансу складає 18000.00 грн. та сума штрафу 18000.00 грн. всього 36000.00 грн. Отже, дані грошові суми підлягають стягненню, тобто позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, позивач [PERSON] в позовній заяві чітко не зазначила, чому саме вона вважає договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, в чому саме були порушені її права. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У ньому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. [PERSON] недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. До нотаріального посвідчення правочину нотаріус зобов'язаний здійснити перевірку дієздатності та правоздатності сторін правочину. При посвідченні правочинів нотаріус встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Дотримання відповідності правочинів дійсним намірам сторін і вимогам законності пов'язано не тільки з можливістю визнання укладеного правочину недійсним, а й з відповідальністю нотаріуса за наслідки вчинюваної нотаріальної дії відповідно до Закону України «Про нотаріат», яким передбачено, що нотаріус повинен відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, яка суперечить закону. Недотримання вимог закону є підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.01.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Таким чином, позивачем не доведена обгрунтованість вимог про визнання правочину недійсним та про визнання права власності, у зв»язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial