Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби в якому зазначив, що з 10.12.1982 по 26.08.1996 та з 20.04.1998 по 27.07.2009 року він працював на підприємстві відповідача. Наразі позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, зареєстрований та постійно проживає у будинку [ADDRESS] . На підставі статті 43 Гірничого закону України, пункту 12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.11.2001, а також пункту 10.12 Колективного договору ДП «Красноармійськвугілля» (після перейменування «Мирноградвугілля») на 2007 рік, що був чинним станом на 2018 рік, він має право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби за рахунок відповідача. Але у II півріччі 2018 року він не отримав від відповідача вугілля у кількості 2.95 тон. З цього питання протягом жовтня 2018 року - лютого 2019 року він декілька разів спілкувався з начальником одного з вугільних складів відповідача на ім`я [PERSON] (повні анкетні дані йому невідомі), який в усній розмові запевняв його у тому, що вугілля буде відвантажене йому найближчим часом. В подальшому він несподівано заявив, що вугілля нібито було відвантажене ще 5 жовтня 2018 року. Про це також було зазначено у відповіді відповідача на його звернення від 3 липня 2019 року. Але він в жодному із приведених у відповіді документах не розписувався за отримання вугілля і в період з 5 жовтня 2018 року до цього часу вугілля за II півріччя 2018 року від відповідача не отримував. Просив суд зобов`язати Державне підприємство «Мирноградвугілля» безоплатно надати йому вугілля на побутові потреби за II півріччя 2018 року у кількості 2,95 тон та стягнути на його користь понесені судові витрати. На позовну заяву від відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначив, що згідно доданих документів, [PERSON] отримав вугілля 5 жовтня 2018 року. Позивач з даним твердженням не погодився і звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Мирноградського відділення Покровського відділу поліції. За ухвалою слідчого судді Димитровського міського суду 11 вересня 2019 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за частиною першою статті 185 КК України. Рішення по справі на цей час не прийняте, тому вважає вирішення питання у порядку цивільного судочинства передчасним. Інші письмові заяви по суті спору учасники справи суду не подавали. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позові, а також додав, що 5 жовтня 2018 року він перебував у місті Полтава. Йому зателефонував [PERSON], керівник вугільного складу відповідача і повідомив, що йому мають доставити вугілля, він сказав щоб вугілля не везли, повідомив що відсутній у місті. 10 жовтня 2018 року він повернувся додому, біля будинку ніякого вугілля не було. Він телефонував на склад відповідача майже щодня і його запевняли, що вугілля буде. В лютому 2019 року він перебував у лікарні, після повернення знову зателефонував на склад і йому повідомили, що вугілля йому завезли ще 5 жовтня 2018 року. Але він не отримував вугілля, ніде за нього не розписувався. У серпні 2019 року він з цього приводу звернувся до поліції, один раз його допитали у якості свідка. До цього часу результат у справі йому невідомий. Представник відповідача вимоги позову не визнав. Не заперечував, що позивач має право отримувати безоплатно вугілля відповідно до норм, визначених законодавством, з їх підприємства. Таке вугілля позивач отримав 5 жовтня 2018 року що підтверджується пояснювальною запискою водія [PERSON] Вугілля позивач отримав на підставі талону, форма якого роздруковується в бухгалтерії і ця форма ведеться дуже давно. Ким така форма встановлена відомостей на підприємстві немає. Незважаючи на наявність в талоні реквізиту «отримав», Положенням про виписку вугілля, що є додатком до Колективного договору, який діє на підприємстві, обов`язок отримувати підпис від осіб, які отримують вугілля, не передбачено. Вважає, що до розгляду по суті кримінальної справи вирішити питання у цьому провадженні неможливо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими в даному судовому провадженні наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] є пенсіонером, з 22 березня 2012 року отримує пенсію за віком (арк.спр.8). У період з 10.12.1982 по 26.08.1996, з 05.09.1996 по 11.04.1998 та з 20.04.1998 по 27.07.2009 року позивач працював на різних посадах на шахті ім.О.Г.Стаханова в/о «Красноармійськвугілля» (наразі після неодноразового перейменування - Відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля») (арк.спр.9-11). Позивач проживає у будинку [ADDRESS] , який належить позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 3 березня 2004 року, посвідченого нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 378. Будинок обладнаний пічним опаленням (арк.спр.22-24). На підставі пункту 12.10.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості на 2012 рік (яка є чинною), пункту 5.39. Колективного договору ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на 2007 рік (який є також наразі чинним), позивач має право на безоплатне забезпечення вугіллям підприємством відповідача по нормі 5.9 тони на рік на домоволодіння (арк.спр.12-14,58-62). Ці обставини визнаються сторонами, тому відповідно до вимог частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню у цьому провадженні. Про право отримання [PERSON] вугілля на 2 півріччя 2018 року у розмірі 2950 тони з ВП «Шахта «Капітальна» свідчить талон № 60886 (арк.спр.21). На підтвердження своєї відсутності у місті Мирнограді Донецької області 5 жовтня 2019 року, у той день, коли за твердженням сторони відповідача йому було завезене побутове вугілля, позивач надав суду роздруківки фотокарток, на яких зафіксована дата, час та місце виконання цих фото (як приклад: одна із відміток на фото - 5 октября 2018, 18:01, Украина, Полтавская область) (арк.спр.69-70). У підтвердження ж своєї позиції представником відповідача суду надано для огляду Книгу обліку відвантаження побутового палива вугільним складом ВП «Автомобіліст», яка, як зазначив представник відповідача в судовому засіданні, ведеться службою охорони, і у якій за 5 жовтня 2018 року у рядку під номером 16 виконано запис: транспорт - ЗИЛ 513-85, № чека - 60886, ФИО водія - [PERSON] , час: 9:35, час - 9:35 (арк.спр.71-72). Також надано робочий журнал працівників вугільного складу, у якому за 5 жовтня 2018 року під номером 14 виконано запис: таб.№ - 60886, отримувач - [PERSON] , адреса - [ADDRESS] , водій - [PERSON], № авто - 513-85, кількість чеків - 1, кількість тон - 2950 (арк.спр.70-71). Також в матеріалах справи є талон замовника до шляхового листа № 8750 від 5 жовтня 2018 року, складений ВП «Автомобіліст» щодо автомобіля ЗІЛ 45021 51385 ЕВ, водій [PERSON] , де зазначена замовником шахта «Капітальна» і у робочих відмітках зазначена адреса: [ADDRESS] (арк.спр.19). Свідок [PERSON] , який працює водієм у ВП «Автомобіліст» ДП «Мирноградвугілля», в судовому засіданні показав, що багато років працює водієм, розвозить вугілля до будинків працівників шахти та пенсіонерів, що мають право на отримання вугілля безоплатно. Позивачеві на вулицю Тімірязєва в місті Мирнограді вугілля привозив 3 рази, коли в останнє - не пам`ятає, приблизно рік тому. З цих трьох разів позивач був вдома лише один раз. Коли привозить вугілля, для нього немає значення вдома отримувач вугілля чи ні. Якщо вже не вперше за цією адресою доставляє вугілля, просто висипає вугілля за замовленою адресою та їде. Якщо вугілля привозить вперше, а господарів будинку немає, може поцікавитись у сусідів, якщо таких бачить, хто проживає у будинку. Якщо дані співпадають - вивантажує вугілля, якщо ні - з вугіллям повертається на склад. За отримання вугілля ніхто з отримувачів вугілля ніде не розписується. Чому так, пояснити не може. Повідомив, що на підприємстві певний час існувала система, коли разом з ним на адреси виїздив представник служби охорони і у документах, які мав із собою цей представник, особи, які отримували вугілля, за його отримання розписувалися. Але наразі такого немає і за вугілля ніхто не розписується. Також [PERSON] надавав пояснювальну записку б/н на ім`я заступника директора по господарським і соціальним питанням [PERSON] , що ним 5 жовтня 2018 року було вивезене вугілля отримувачу ВП «Шахта «Капітальна» [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (арк.спр.20). За змістом Інструкції про порядок забезпечення працівників виробничих одиниць, підприємств і організацій Міністерства вугільної промисловості СРСР паливом на побутові потреби, затвердженої Міністерством вугільної промисловості СРСР 11 травня 1976 року (яка є чинною) та Положення про порядок видачі вугілля на побутові потреби працівникам, пенсіонерам та іншим категоріям громадян, які мають право на пільги ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», відпуск палива здійснюється лише по талонах. Форма і порядок видачі та обліку талонів встановлюється Управлінням бухгалтерського обліку і звітності Міністерства. Талони на отримання палива виготовляються об`єднаннями, комбінатами (трестами) в централізованому порядку і зберігаються як бланки суворої звітності. В судове засідання представник відповідача не надав запитувані судом відомості на підставі якого акту на підприємстві відповідача затверджена та ведеться форма талонів на відпуск палива на побутові потреби. Представник відповідача пояснив, що така форма велась завжди, пояснити з якого часу та підставі чого дотримується саме така форма талонів він не може, на підприємстві наразі відсутнє будь-яке положення, що регламентує це питання. Відповідно до частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що факт отримання позивачем вугілля доказується відомостями з журналів, талону замовлення, поясненнями водія [PERSON] . Так, дійсно відомості з робочого журналу працівників вугільного складу свідчать, що вугілля по талону, виданому на ім`я [PERSON] , було відвантажено в автомобіль, яким мав керувати водій [PERSON] . Відомості з Книги обліку відвантаження побутового палива вугільним складом ВП «Автомобіліст», яка ведеться, як пояснив представник відповідача, службою охорони, свідчить про вибуття у певний час автомобіля, яким керував водій [PERSON] , зі складу і що це питання пов`язане із обробкою чека № 60886 , тобто талону, виданого [PERSON] Талон замовника до шляхового листа № 8750 від 5 жовтня 2018 року, складений ВП «Автомобіліст» щодо автомобіля ЗІЛ 45021 51385 ЕВ, та пояснення водія [PERSON] свідчать що вугілля для [PERSON] вивезене. Але жодний з цих доказів не підтверджує факт отримання позивачем [PERSON] вугілля, яке він мав право отримати за 2 півріччя 2018 року. Талон № 60886, виданий ВП «Шахта «Капітальна» на право отримання [PERSON] палива на 2 півріччя 2018 року (арк.спр.21) містить реквізит «отримав», але цей реквізит отримувачем [PERSON] не заповнений. Представник відповідача в суді стверджував, що Положення про порядок видачі вугілля на побутові потреби працівникам, пенсіонерам та іншим категоріям громадян, які мають право на пільги ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» не містить обов`язку отримувати з осіб, які отримують таке вугілля підпису за це. З таким твердженням суд погодитись не може виходячи з такого. Правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі у повній мірі підпадають під поняття «господарська операція» і «первинні документи», які регламентуються нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-XIV (надалі Закон № 996-XIV). Відповідно до Закону № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів, зобов`язань і власного капіталу підприємства. Відповідальність за забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження опрацьованих (включених до обліку) документів протягом установленого терміну несе власник (керівник) підприємства. Головний бухгалтер має забезпечити відображення на рахунках і в регістрах бухгалтерського обліку інформації про всі господарські операції. Первинними документами є письмові свідоцтва, що фіксують і підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження й дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Власник (керівник) підприємства розпорядчим документом затверджує перелік посадових осіб, яких наділяє правом підписувати первинні документи. Первинні документи мають бути складені в момент проведення кожної господарської операції або (якщо це неможливо) безпосередньо після її завершення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), код форми, дату і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади осіб, відповідальних за дозвіл на здійснення господарської операції та складання первинного документа, прізвища осіб, які дали дозвіл на здійснення господарської операції, та безпосередніх виконавців операції, їхні особисті підписи. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані (використані) для записів у регістрах бухгалтерського обліку первинні документи, інформація в яких ідентично засвідчує зміст, обсяг і вартість здійсненої господарської операції. Залежно від характеру операції і технології обробки даних до первинних документів може бути включено додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, номер документа, підстава для здійснення операції, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Аналіз цих норм законодавства свідчить, щоб господарську операцію можливо було визнати такою, що відбулась, у первинних документах всі етапи цієї операції мають бути підтверджені. Відповідальність за забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах покладено саме на суб`єкта господарювання. Оскільки в талоні № 60886 про право отримання [PERSON] вугілля на 2 півріччя 2018 року розділ «отримано» не заповнений, суд вважає, що факт передачі матеріальних цінностей (вугілля) відповідачем, на якого за законодавством покладено обов`язок за забезпечення фіксування факту здійснення цієї господарської операції, не підтверджений. Крім того, суд вважає необхідним зауважити, що положення Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості на 2012 рік, Колективного договору ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на 2007 рік, зобов`язують підприємство відповідача саме забезпечити вугіллям відповідну особу, яка має на це право, а вивантаження вугілля поруч із домоволодінням без перевірки та отримання підтвердження хто саме в кінцевому результаті отримує це вугілля, не забезпечує у повній мірі належним чином виконання такого обов`язку підприємством відповідача. Ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що розглянути дану справу без завершення кримінального провадження № 12019050490001049, яке порушене на підставі ухвали слідчого судді від 11 вересня 2019 року (арк.спр.46-55), неможливо, оскільки питання, що порушені в цій справі лежать у цивільно-правовій площині, а у випадку виявлення під час розслідування в межах зазначеного кримінального провадження зі сторони будь-яких осіб протиправної поведінки, відповідач або інша особа, яка за законом матиме право вимоги, не позбавлена права на відшкодування спричинених збитків внаслідок своїх протиправних дій. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в сумі 768 гривень 40 копійок судового збору (а.с. 1). На підставі Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості на 2012 рік, Колективного договору ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на 2007 рік, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,

Outcome: approved