Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою з позовною вимогою про: - встановити факт, що має юридичне значення належність свідоцтва про право власності на житло, виданого Тарутинським агентством по приватизації житла 22.04.1993 року на підставі розпорядження б/н від 21.04.1993 року [PERSON] та членам його сімї [PERSON] та [PERSON]; - визначити, що частки родини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартирі № 6, розташованої в будинку № 195 по вулиці Красна, смт Тарутине Одеської області є рівними і складають 1/3 частини за кожним. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу у її відсутності. Представник Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Тарутинський селищний голова [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та надав заяву про згоду з позовними вимогами позивача та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу у її відсутності. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі доказів наданих в матеріалах справи. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу, її чоловікові [PERSON] та донці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Тарутинським агенством по приватизації житла від 22 квітня 1993 року на підставі розпорядження № б/н від 21 квітня 1993 року на праві спільної сумісної власності належить квартира № 6, яка розташована за адресою: вулиця Красна, 195, колишній номер № 179 в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області (а.с. 11). Як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1993 року в графі «Прізвище, імя по-батькові» членів сімї зазначені лише прізвище та ініціали, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підтверджує право власності на цю квартиру. Відповідно листа Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області № 79 від 01.02.2016 року внести виправлення у Свідоцтво про право власності на житло від 22 квітня 1993 року не є можливим (а.с. 18). Факт, про встановлення якого просить позивач має для неї юридичне значення, оскільки надасть їй право належним чином оформити право на спадок на 1/3 частку квартири після смерті чоловіка [PERSON], померлого 22.05.2016 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення даної вимоги. Стосовно позовних вимог позивача щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України закріплено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України вважається, що частки співвласників в праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. Відомостей про домовленість між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення часток в спільній сумісній власності суд не має, тому виходить с того, що їх частки в спільній сумісній власності є рівними. Враховуючи викладеного,

Outcome: approved