Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на майно [PERSON]М, накладено арешти. По виконавчому провадженню № 40091272 від 08.10.2013 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. По виконавчому провадженню № 30994076 від 02.02.2013 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про арешт нерухомого майна боржника. По виконавчому провадженню № 30990878 від 06.02.2012 року ВДВС Деснянського РУЮ м. Києві була винесена постанова про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ВП-спецрозділ, по виконавчому провадженню № 40091272, 36.06.2014 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Відповідно до ВП-спецрозділ, по виконавчому провадження № 30994076, 21.06.2013 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Відповідно до ВП-спецрозділ, по виконавчому провадженню № 30990878, 16.01.2013 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для закінчення виконаного провадження та направлення за належністю було наявність зареєстрованої за [PERSON] земельної ділянки у кадастровим номером 3222480601:01:051:0067, що знаходиться за адресою Київська область Києво-Святошинський район, с. Бобриця, Бобрицька сільська рала, с/т «Паригтет-сервіс», діл. № 21. З метою встановлення наявності виконавчого провадження в Києво-Святошинському РВДВС ГТУ у Київській області було направлено відповідну заяву. 16.08.2017 року від Києво-Святошинському РВДВС ГТУ у Київській області було отримано відповідь № 13779, згідно якої було встановлено, що на примусовому виконання у відділі виконавчих проваджень, щодо [PERSON] [PERSON]П.Н. [NUMBER] не обліковується. В зв'язку з тим, шо на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу дія закону України «Про виконавче провадження віл 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, тому до зазначених правовідносин застосовується зазначений Закон. Тому позивач просила зняти арешт і заборони на відчуження, накладені Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві по ВП № 30990878 та Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у лі. Києві по ВП № 40091272, № 30994076 на майно, належне [PERSON], а саме на земельну ділянку площею 0, 12 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 3222480601:01:051:0067, що знаходиться за адресою Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бобриця, Бобрицька сільська рада, с/т «Паритет-сервіс», діл. № 21. Представник позивача направив до суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримав та просив їх задоволити. Відповідачі та третя особа про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Письмових заперечень до суду направлено не було. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ від 02.02.2012 р. по виконавчому провадженню № 30994076 накладено арешт на все майно що належить боржнику [PERSON]М, та заборону на його відчуження. Постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 26.12.2014 р. виконавчий документ № 2-2996/11 що виданий 23.06.2011 р. Деснянським районним судом м. Києва повернуто стягувачу на підставі п. 2, ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м. Києві від 06.02.2012 р. по виконавчому провадженню № 30990878 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та заборону на здійснення його відчуження. Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м. Києві від 16.01.2013 р. на підставі п. 10, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 30990878 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2863 виданого 22.09.2011 р. закінчено Постановою головного державного ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 08.10.2013 р. відкрито виконавче провадження № 40091272 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2996/11 виданого 01.08.2011 р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 71\~457,20 грн.. Постановою головного державного ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 08.10.2013 р. по виконавчому провадженні№ 40091272 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та накладено заборону на його відчуження. Постановою державного ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 26.06.2014 р. виконавчий документ № 2-2996/11 що виданий 01.08.2011 р. Деснянським районним судом м. Києва повернуто стягувачу на підставі п. 2, ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Земельна ділянка загальною площею 0,1200 га. що розташована Київська область, Києво-Святошинський район, Бобрицька сільська рада, с/т «ПАРИТЕТ-СЕРВІС», кадастровий номер 3222480601:01:051:0067 належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту Серії ЯГ № 177893. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Органами ДВС після закінчення виконавчих проваджень не було скасовано арешти на майна позивача, як того вимагав Закону України «По виконавче провадження». Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, та те що наявний арешт та заборона відчуження порушуються права позивача як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку що в даних забезпеченнях позову відпала підстава, а отже позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.\~321,\~391 ЦК України, та

Outcome: approved