Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборговану заробітну плату за період травень-вересень 2013 року в сумі 17450,65 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року в сумі 27506,70 гривень та інфляційних втрат за період затримки виплати заробітної плати в розмірі 3218,03 гривень. Позов мотивує тим, що позивач працював на посаді водія у Товаристві з обмеженою відповідальністю транспортного будівництва у західному регіоні фірма «Західтрансбуд» до 17.09.2013 року. Однак, за період травень-вересень 2013 року заробітна плата позивачу не була виплачена. Крім того, згідно розрахунку з урахуванням довідки №87 від 09.09.2014 року про доходи за травень-вересень 2013 року, середній заробіток позивача складає 2115,90 гривень, а відтак просить стягнути такий за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року в сумі 27506,70 гривень. Разом з тим, в силу вимог ч.5 ст.95 КЗпП також просить стягнути інфляційні втрати в розмірі 3218,03 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю та просить такий задовільнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних підтверджень поважності неявки останнього у судове засідання не представив. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 10.10.2000 року по 17.09.2013 року. згідно записів трудової книжки. В силу вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Так, згідно довідки №79 від 01.08.2014 року заборгованість відповідача ТзОВ ТБ у ЗР фірма «Західтрансбуд» перед [PERSON] станом на 01.08.2014 року становить 21966,92 гривень, а згідно довідки №87 від 09.09.2014 року така ж заборгованість станом на 09.09.2014 року за період травень-вересень 2013 року становить 19864,39 гривень, а тому є правильним вимога позивача щодо стягнення лише 17450,65 гривень, оскільки заборгованість за травень 2013 року останньому виплачена. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Крім того, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати» передбачено виплату компенсації у разі затримки у разі затримки на один або більше місяців виплати заробітної плати. В силу змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, проведений позивачем розрахунок середнього заробітку в сумі 27506,70 гривень відповідає вимогам Постанои КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а відтак суд визнає його правильними. Постанова Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Проо практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, в силу вимог ч.5 ст.95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку, а відтак позовна вимога [PERSON] щодо стягнення 3218,03 гривень підялягає до задовлення. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки невиплата зарплати позивачу сталась з вини відповідача, документів, які б підтверджували важке фінансове становище підприємства не представлено, а тому з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборговану заробітну плату в сумі 17450,65 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27506,70 гривень та інфляційну втрату за період затримки виплати заробітної плати в розмірі 3218,03 гривень, а всього 48175,38 гривень. З наведених міркувань та

Outcome: approved