Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва суду з даним позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] Позовні вимоги вмотивовані тим, що між сторонами укладено шлюб 10 сераня 2007 року, в шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO]. Однак, як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем протягом останніх двох років не склалося, сторони припинили проживати однією сім'єю та припинили підтримувати подружні стосунки, вести спільне господарство, проживають окремо з літа 2017 року. Сім'я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам сторін. На примирення сторони не згодні. Просить суд розірвати шлюб, питання щодо зміни прізвищ не ставиться. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.01.2019 року на 8-50 год. Ухвалою від 24.01.2019 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті в загальному провадженні на 19.02.2019 року на 9-30 год. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив його задовольнити, зазначивши, що сторони з літа 2017 року фактично припинили проживати однією сім»єю, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають роздільний бюджет. Разом із тим, питання щодо виховання та утримання спільної дитини вирішено наразі в позасудовому порядку. Причиною розпаду сім»ї вказує те, що протягом останніх років зникли почуття взаємопорозуміння та взаємоповаги, на грунті вказаного почали виникали сварки та вподальшому сторони роз»їхались та фактично проживають окремо. Відповідач в судовому засіданні визнала позов із наведених підстав. Зазначила, що дійсно втратили почуття любові один до одного та вони не бажають збегірати відносини з огляду зазначені обставини. Намірів змінити прізвище на дошлюбне не виявила. Вказала, що наразі питання щодо спільного утримання і виховання дитини вирішено в добровільному позасудовому порядку між сторонами. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 10.08.2007 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї, про що зроблено актовий запис №2108 (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2014року, від шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] (а.с.13). Сторони повідомили, що спору стосовно проживання та виховання дитини немає, за взаємною згодою сторін дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили проживати однією сім'єю, підтримувати подружні стосунки, вести спільне господарство відповідно до їх тверджень у даному судовому засіданні - з літа 2017 року. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін, які категорично заперечували проти надання строку для примирення. Наразі спорів про поділ спільного майна подружжя не має. Вимогами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За обставин, встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між вказаними сторонами, оскільки його збереження не відповідає інтересам ні позивача, ні відповідача, ні дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704, 80 грн., однак, позивач не заперечував покласти судові витрати на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved