Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кіровської районної ради м. Донецька про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,0719 га кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS]. При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.05.1996 року Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3547, згідно якого все своє майно на випадок смерті заповіла йому. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріус вимушена була змінити своє місце розташування по причині проведення антитерористичної операції в м. Донецьк. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,0719 га кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки представник відповідача не повідомив про причини своєї неявки, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], яка померла [INFO] ( а.с. 6). При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.05.1996 року Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3547, згідно якого все своє майно на випадок смерті заповіла [PERSON] ( а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді : житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,0719 га кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS]. ( а. с. 8,9). Право власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації за № 52359 а на земельну ділянку підтверджено державним актом серії [NUMBER], зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010914600317 ( а. с. 8,9). Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість оцінюваного майна- житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого на земельній ділянці площею 0,0719 га склала 67154 грн., а земельної ділянки - 59545,57 грн ( а.с. 21). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,0719 га кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 19) До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 16 ЦК України встановлено,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначені норми права, а також обставини справи, зокрема той факт, що позивач [PERSON] . прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв»язку з чим виник спір про право, суд приходить до висновку , що заявлені позивачем позовні вимоги доведені належним чином вищевказаними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved