Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з цивільним позовом до державного підприємства «Конярство України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15948,24 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що наказом №229-к від 20.11.2013 року він був прийнятий до філії «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» на посаду конюха кінної частини. Наказом №150-к від 18.09.2020 року позивач був звільнений з філії «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» з посади конюха кінної частини за згодою сторін згідно ст.36 КЗпП України. В день звільнення, 18.09.2020 року, філія «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» письмово не повідомила, позивача, про нараховані суми належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Згідно розрахункового листка за вересень 2020 року, у зв`язку із звільненням позивача, йому було нараховано до виплати 3305,30 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача [PERSON] заборгованість із заробітної плати йому була перерахована 04.11.2020 року, тобто фактичний розрахунок було проведено 04.11.2020 року. За таких обставин, середньоденна заробітна плата складає 483,28 грн. [PERSON] зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту повного розрахунку пройшло 35 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 15948 грн. 24 коп. (згідно наданого розрахунку). В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином. Позивач надав до суду письмове клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, проти часткового задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач заяв та клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом №229-к від 20.11.2013 року прийнятий у філію «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» на посаду конюха кінної частини, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 3-5). [PERSON] наказом №150-к від 18.09.2020 року звільнений з Філії «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» з посади конюха кінної частини за згодою сторін згідно ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 3-5). Згідно розрахункового листка за вересень 2020 року, у зв`язку із звільненням [PERSON] , останньому виплачені грошові кошти, на загальну суму 6844,23 грн., борг підприємства на кінець місяця перед [PERSON] складав 3305,30 грн. (а. с. 6). Відповідно до довідки, виданої директором та головним бухгалтером філії «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» [PERSON] працював в філії «Дніпропетровський кінний завод №65» ДП «Конярство України» з 20.11.2013 року по 18.09.2020 року на посаді «Коняр». Дохід в період з 01.04.2020 року по 30.09.2020 року склав 47761,53 грн. (а. с. 7). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п. п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наданого відповідачем ДП «Конярство України» розрахунку розмір середньоденного заробітку позивача за останні 2 календарні місяці роботи, а саме, за липень-серпень 2020 року становить 291,88 грн. з розрахунку нарахованих коштів, за цей період в розмірі 16637,24 грн. поділених на 57 робочих днів (довідка, а. с. 19). Як встановлено судом затримка з розрахунку тривала 33 дні, а саме, в період з 18.09.2020 року по 04.11.2020 року (9 днів у вересні, 21 день у жовтні та 3 дні в листопаді). Виходячи з цього, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 9632,04 грн. з розрахунку: 33 робочих дні (кількість днів затримки розрахунку з дня звільнення 18.09.2020 року по 04.11.2020 року) помножених на 291,88 грн. (середньоденний заробіток за останні 2 календарні місяці роботи). Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачем не спростовано факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем та факту затримки у розрахунку з позивачем. Таким чином, приймаючи до уваги зазначене, суд доходить до висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 9632,04 грн. і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача державного підприємства «Конярство України» на користь позивача [PERSON] , а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 507,80 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 9632,04 /15948,24 х 840,80 = 507,80 грн.

Outcome: partial