Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9069, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною виданий 05.10.2018 року. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в липні 2019 року отримала поштою постанову приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Вольф Т.Л.про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, що здійснюється на підставі виконавчого напису №9069 від 05.10.2018 року, виданного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» у розмірі 15 675,20 грн. Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як виданий з порушенням вимог цивільного законодавста, оскільки жодних кредитних договорів з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» не підписувала та жлдних коштів не отримувала.Окрім того, зазначає, що попереджень чи вимог від відповідача не отримувала, у зв`язку з чим булла позбавлена можливості бути вчансо проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність заборгованості, предявленої до стягнення.Жодних первинних докуменітв, які б підтверджували заборгованість перед відповідачем ніколи не надавала та не підписувала, а тому нотаріус не міг отримати від відповідача та позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, його сплати, а отже у нотаріуса були відсутні підстави вважати , що сама заборгованість перед банком та її сума є безспірною, у звязку з зазначеним просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі пославшись на доводи викладені в позовній заяві, при цьому вказав, що жодних договорів [PERSON] з публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» не укладала та кредитних зобов`язань немає. Відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не направив. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., належним чином повідомлена про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Приватний нотаріус Хара Н.С. просить розгляд справи проводити за її відсутності. Суд вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис,що зареєстрований в реєстрі за №9069 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №100800237401 від 05.04.2017 року за період з 01 жовтня 2017 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 15245,20 грн., у тому числі:6551,36 грн. - прострочена заборгованість за сумую кредиту;3914,08 грн. - прострочена заборгованість за комісією, 1282,27 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 3271,19 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту, 195,60 грн. - строкова заборгованість за комісією, 30,7 грн. - строкова заборгованість за процентами. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 02 липня 2019 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису №9069 від 05.10.2018 року заборгованості у розмірі 15675,20 грн. на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.5-6). Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, як вбачається з матеріалів справи, приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису банком було надано Виписку з розрахунку [PERSON] (а.с. 38), яка не містить посилання на період з якого виникла заборгованість, детальних розрахунків заборгованості в контексті зі строками її погашення, остання має лише зазначені загальні суми заборгованості. Таким чином, дана виписка не може бути тим документом, який містить відомості про безспірність заборгованості [PERSON] . При цьому, у наданих приватному нотаріусу копіях документів у справі, відповідно до яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, міститься копія вимоги (повідомлення) від 06.08.2018 року, яка була адресована позивачу про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 14740,19 коп. (а.с. 40) Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє, як підтвердження отримання вказаного листа адресатом, так і відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в листі адресу, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості, або оспорити вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк», або їх добровільно виконати, що не може свідчити про безпірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання її позивачем, що унеможливило подання [PERSON] нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також, нотаріус не з`ясував, станом на час вчинення спірного виконавчого напису, чи не пропущено банком строк позовної давності, а так само, трирічний строк з дня виникнення у нього права вимоги, що вимагає пункт 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не встановив, коли було здійснено останню оплату по кредиту, оскільки з даної нотаріусу виписки не прослідковується взагалі рух коштів по рахунку. Період стягнення у виконавчому написі (а.с. 15) зазначено з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року, тоді як договір укладено 05.04.2017 року зі строком користування овердрафтом на 24 місяці (а.с. 11, 60). Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За встановлених обставин виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved