Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ГУ НП у Львівській області, яким просить стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди та понесені на правову допомогу витрати. Свої вимоги мотивує тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №119399 від 14.03.2021 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу через те, що він 14.03.2021 він переганяв автомобіль «Мерседес Бенц» на місце стоянки. На шляху переміщення автомобіль був зупинений поліцейським [PERSON] , поліцейський зажадав посвідчення водія у паперовому вигляді, якого у нього не було при собі. Таке посвідчення було лише в смартфоні «Дія». Після проведеного опитування поліцейський його відпустив, ніяких адміністративних стягнень до нього поліцейський не застосовував і постанов не вручав. 24.03.2021року йому стало відомо, що поліцейським Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області Кіщаком М.П. винесено постанову серії БАВ №119399. Рішенням від 19.05.2021 Постанову винесену\~поліцейським Червоноградського\~районного відділу\~поліції ГУНП\~у Львівській\~області Кіщаком\~Михайлом Петровичем\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~сфері забезпечення\~безпеки дорожнього\~руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі серії\~БАВ №119399\~від 14.03.2021\~ скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] ч.1 ст. 126 КУпАП закрито. В зв`язку з незаконним притягнення до адміністративної відповідальності та з посиланням на норми матеріального права та судову практику просить стягнути на його користь моральну шкоду. Ухвалою від 23.07.2021 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.09.2021. 01.09.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що належними доказами не підтверджено отримання позивачем фізичних чи душевних страждань, тому вважає, що немає безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною моральною шкодою. Вказав також, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Крім того, зазначив, що за шкоду, завдану державними органами чи їх посадовими особами відповідальність несе держава Україна, тому відповідачем по справі має бути Державне казначейство України. Сам факт складання постанови не доводить моральну шкоду. Крім того відсутні докази визнання незаконними дій органів поліції, дії відповідача не визнано неправомірними чи протиправними. 24.09.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, рішенням скасовано постанову \~поліцейського \~ Кіщака\~М.П.\~ \~серії БАВ\~№119399\~від 14.03.2021\~ у зв`язку із її протиправністю. Дане рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення. Щодо тверджень відповідача про те, що за шкоду, завдану державними органами чи їх посадовими особами відповідальність несе держава Україна зазначив, що у разі стягнення моральної шкоди з відповідача таке рішення виконується Державною казначейською службою України. 24.09.2021 в судовому засіданні винесено ухвалу про проведення судового засідання по справі в режимі відеоконференції. 26.10.2021 підготовче провадження було закрито, справу було призначено до судового розгляду на 30.11.2021. 30.11.2021 в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позові. Позивач, допитаний в якості свідка, пояснив, що дії поліцейських при притягненні його до адміністративної відповідальності були незаконними. Вказали, що 14.03.2021 [PERSON] переганяв автомобіль «Мерседес Бенц» на місце стоянки. По дорозі був зупинений поліцейським Кіщаком М.П., який попросив посвідчення водія у паперовому вигляді, якого у нього не було при собі. Таке посвідчення було в смартфоні в програмі «Дія». Після проведеного опитування поліцейський його відпустив, ніяких постанов не складав і не вручав. 24.03.2021 йому стало відомо, що поліцейським було винесено постанову серії БАВ №119399. Рішенням суду від 19.05.2021 вказану постанову\~ було\~ скасовано. Вважають, що працівник поліції порушив права позивача як громадянина України, оскільки обов`язком поліцейських є служіння народу України. Внаслідок неправомірних дій поліцейського йому спричинено моральну шкоду. Він переніс переживання, хвилювався. Вимушений був приймати заспокійливі препарати. При зустрічі із працівниками поліції в нього виникав страх і нервовість. Просить задовольнити позов повністю. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Оглянувши матеріали справи та справ №459/915/21, оцінивши докази в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позову слід задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №119399 від 14.03.2021 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. через те, що він 14.03.2021 переганяв автомобіль «Мерседес Бенц» на місце стоянки. На шляху переміщення автомобіль був зупинений поліцейським Кіщаком М.П., поліцейський зажадав посвідчення водія у паперовому вигляді, якого у нього не було при собі. Таке посвідчення було лише в смартфоні «Дія». Після проведеного опитування поліцейський його відпустив, ніяких адміністративних стягнень до нього поліцейський не застосовував і постанов не вручав. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.05.2021 постанову винесену\~поліцейським Червоноградського\~районного відділу\~поліції ГУНП\~у Львівській\~області Кіщаком\~Михайлом Петровичем\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~сфері забезпечення\~безпеки дорожнього\~руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі серії\~БАВ №119399\~від 14.03.2021\~ скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] ч.1 ст. 126 КУпАП закрито. Відповідно до\~ч.3\~ст.12\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення\~(ч.1,2\~ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що предметом заявленого позову є відшкодування моральної шкоди, Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. За ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~роз`ясненьВерховного Суду України, що викладені у постанові № 4 від 31 березня 1995 року\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.\~Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статей 57, 58 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній, на час розгляду справи судом першої інстанції, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, суть якого відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Протиправність дій працівників поліції при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №119399\~від 14.03.2021\~ встановлена рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.05.2021, а відтак повторному доведенню не підлягає. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)». Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). Відповідно до статті 1174\~ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Статтею 2\~ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України, яке здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 3\~серпня 2011\~року №\~845 . Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-3014цс16. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Враховуючи наведене, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] у розмірі 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Так як\~позивач \~звільнений від\~сплати судового\~збору на\~підставі ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір»,\~тому судові\~витрати у\~вигляді судового\~збору \~слід компенсувати\~за рахунок\~держави.

Outcome: partial