Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Стар» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування вимог вказав, що між ним та відповідачем 13.03.2018 був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1832. Відповідно до п.1.5 цього договору вони зобов'язалися 23.03.2018 року укласти основний договір за умови виконання п.2.1 попереднього договору, відповідно до якого він вніс на розрахунковий рахунок продавця грошові кошти у сумі 93640 грн. та ним сплачено на рахунок АКБ «Індустріалбанк» 936,40 грн. Однак до теперішнього часу основний договір з ним не укладено та транспортний засіб він не отримав. На підставі ч.ч.1, 2 ст.662, ч.ч.1, 2 ст.693 ЦК України та п.3 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» він 23.03.2018 звернувся до відповідача з письмовою заявою, у якій прохав у добровільному порядку повернути йому суму попередньої оплати у розмірі 93640 грн. та суму у розмірі 936,40 грн., яку відповідач отримав 02.04.2018, однак до теперішнього часу він не отримав ні автомобіль, ні гроші кошти. Посилаючись на те, що відповідачем порушено п.п.3, 17, 19, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.509, 526, 610, 612, 626 ч.1, 629, 655 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь 93640 грн. Після відкриття провадження у справі до початку першого судового засідання у справі, яке розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до ч.5 ст.49 ЦПК України, оскільки позивачем не подано доказів направлення копії заяви про збільшення розміру позовних вимог та доданих до неї документів відповідачу, суд не приймає її до розгляду та повертає позивачу. Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що вважає позов безпідставним та необґрунтованим, не підкріпленим жодним належним та допустимим доказом та позивач безпідставно звинувачує відповідача у виниклій ситуації. 13.03.2018 між ними був укладений Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1832, відповідно до п.1.1 якого сторони Договору зобов'язуються у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - Основний договір), на умовах, встановлених у Договорі. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочини, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладанні правочину даного виду. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого Договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Отже правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписані позивачем та повноважною особою відповідача та скріплений печаткою. Таким чином, було дотримано усі вимоги ст.ст.202 та 203 ЦК України до чинності правочину. Як вбачається з п.1.5, кінцевим строком передачі товару у власність позивача є 01.02.2019. Таким чином, встановлений строк ще не сплив. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством. Судом встановлено, що 13 березня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1832 (а.с. 9-10). Згідно з п.п.1.1, 1.2, 1.5 попереднього договору № 1832 сторони зобов'язуються укласти основний договір 20 березня 2018 року, предметом якого є відчуження покупцеві транспортного засобу марки Lada Grаnta, 2015 року випуску, 1,6, 106 л.с., «Lux». Якщо у зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено не пізніше ніж на 5 робочий день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 01 лютого 2019 року. Пунктами 1.3 та 1.4 попереднього договору № 1832 визначено, що основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною, при цьому пропозицію може зробити кожна із сторін такого договору. Згідно квитанції № 1877-13-005/С, 13 березня 2018 року на виконання умов попереднього договору № 1832 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 93640 грн. (а.с. 7-8) 23 березня 2018 року позивач направив заяву на адресу відповідача про повернення йому коштів за попереднім договором (а.с. 11-12). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що спірний правочин було укладено в простій письмовій формі із визначенням всіх істотних умов, а тому суд не вбачає порушення вказаних вимог цивільного законодавства при укладанні оспорюваного попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виконання попереднього договору № 1832 від 13.03.2018 року може бути здійснено лише за умови, що продавцем на зазначену в договорі дату буде придбано майно, передбачене у п.1.2 вказаного договору, тобто Lada Grаnta, 2015 року випуску, 1,6, 106 л.с., «Lux», з метою відчуження покупцеві. Жодних доказів придбання відповідачем цього транспортного засобу для відчуження його покупцю суду не надано. Доказів навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, суду також не надано. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що дія попереднього договору ще не закінчилась, оскільки вказаний у договорі останній строк виконання обов'язків за попереднім договором - 01.02.2019 ще не настав, судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача за укладеним між ними договором, а тому відсутні підстави для стягнення сплачених за цим договором коштів. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.12, 123, 635 ЦК України та

Outcome: dismissed