Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) на період навчання, починаючи з 07.02.2018 року та до 30.06.2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі дублікату виконавчого листа № 2-448/2000, виданого Барвінківським районним судом Харківської області 30.07.2012 року [PERSON] сплачував аліменти на користь матері позивачки на утримання [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 17.07.2000 року до її повноліття. 12 лютого 2016 року [PERSON] змінила прізвище з «Тіщенко» на «Дараган». 06 лютого 2018 року позивачу виповнилось 18 років, однак вона продовжує навчання у Харківському національному університеті міського господарства імені [PERSON], на денній формі навчання. Внаслідок того, що навчання є платним, стипендія не нараховується, а позивач не має змоги самостійно працювати та отримувати заробітну плату, [PERSON] потребує матеріальної допомоги з боку відповідача у звязку із чим звернулась до суду із позовом. Відповідач надав суду відзив, згідно якого проти позову заперечує, оскільки позивачем, на його думку, не надано доказів, які б підтверджували факт її навчання в університеті на даний час. До того ж, як зазначає відповідач, він не має змоги сплачувати аліменти на користь [PERSON] так як на сьогоднішній день має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на його повному утриманні. Враховуючи вищенаведене, просить в задоволенні позову відмовити. В судове засідання позивач не зявилась, просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозвязку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №107788, виданого Барвінкіським райвідділом реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії 1-ВЛ №010426 від 12.02.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізюмському району Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №01, [PERSON] змінила прізвище з «Тіщенко» на «Дараган». Після досягнення повноліття, [PERSON] продовжила навчання у Харківському національному університеті міського господарства імені [PERSON], денне відділення, про що свідчить копія Договору №ХА-17-32-3 від 02 серпня 2017 року. Відповідно до цього Договору, навчання є платним та становить 46000,00 грн. за весь строк навчання, по 11500,00 щорічно. Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У вказаній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Згідно із ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача вочевидь не відповідає принципам співмірності та справедливості. При цьому суд враховує обставини щодо наявності у відповідача неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Отже, з урахуванням наведених вище положень міжнародного закону, що є складовою національного законодавства, безумовний обов'язок відповідача стосовно надання ним належного утримання передусім неповнолітній дитини визначає істотне обмеження можливості надання ним утримання позивачеві, як повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Натомість саме можливість надання матеріальної допомоги батьками є визначеною законом умовою їх обов'язку надання оспорюваного за предметом позову утримання повнолітній дочці, сину, які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років. Вказаний обовязок відповідача щодо надання утримання неповнолітній дитині є безумовним, на відміну від обовязку надання утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання, що здійснюється за умови можливості платника надавати таку допомогу. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує той факт, що повнолітня [PERSON] здобуває вищу освіту, навчається на денній формі за контрактом, стипендію не отримує, відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), має неповнолітню дитину, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, оскільки заявлений позивачем їх розмір 1/4 частини його доходу вочевидь не відповідає принципам розумності та справедливості. Такі висновки суду достатньо узгоджуються із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-1296цс15 стосовно того, що за його вартістю підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст.182, 183, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial