Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі - ДП «Мирноградвугілля») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди в обґрунтування якого зазначив, що він займав посаду заступника генерального директора з якості та збуту ДП «Мирноградвугілля», звільнився 16 липня 2019 року з підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. На час звільнення з ним повний розрахунок не проведений, остаточно відповідач розрахувався з ним 22 серпня 2019 року. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку по день фактичного розрахунку за 27 днів у сумі 18914,04 грн., а також моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути позов за його відсутності, вказавши, що на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, визнав вимоги про стягнення середнього заробітку, вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1965 року народження, у період з 22.08.2016 по 16.07.2019 знаходився у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля», з 18.02.2019 займав посаду заступника генерального директора з якості та збуту вугільної продукції, 16.07.2019 - звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, довідкою відповідача (а.с.9-19, 21). Відповідно до довідки ДП «Мирноградвугілля» від 29.08.2019, повний розрахунок по заробітній платі з [PERSON] , звільненим з шахти 16.07.2019, проведений 22.08.2019 (а.с21). За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 22.08.2019. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз`яснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить\~суд стягнути\~його середній\~заробіток за\~період з\~16.07.2019\~по 22.08.2019\~в сумі\~18914,\~04\~грн,\~із розрахунку:\~27\~робочих днів х 700 грн 52 коп. Згідно із довідкою відповідача від 29.08.2019 середньомісячна заробітна плата позивача за травень, червень 2019 складала 14010 грн. 40 коп., а середньоденна 700 грн. 52 коп. (а.с.22). Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, проведеного підприємством, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Відповідно до додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 08.08.2018, № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати, за липень 2019 року становить 11 днів, за серпень 2019 року 16 днів, а всього 27 робочих днів. Таким чином,\~сума середнього\~заробітку позивача\~за затримку\~розрахунку при\~звільненні \~за період\~з 16.07.2019\~по 22.08.2019\~буде дорівнювати:\~18914,04\~грн,\~із розрахунку:\~27\~робочих днів х 700 грн 52 коп. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом частини першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що діями відповідача, які виразились у затримці виплати особі належних йому сум протягом двох місяців, у зв`язку з чим особа була змушена через відсутність основного джерела прибутку заробітної плати додатково організовувати своє життя, здійснювати додаткові зусилля по зверненню до суду для захисту свого порушеного права, позивачу дійсно спричинені моральні страждання, але розмір моральної шкоди, заявлений позивачем суд вважає необґрунтовано завищеним. З урахуванням тривалості невиплати позивачу належних при розрахунку сум, того факту, що відповідачем частково протягом часу затримки заборгованість погашалась, на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним стягнути 1000 гривень, що на думку суду відповідає ступеню спричинених позивачу моральних страждань. Відповідно достатті\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень за позовну вимогу щодо стягнення середньої заробітної плати, оскільки позивач на підставі статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду, а також на користь позивача судовий збір у розмірі 76,84 гривень, тобто пропорційно задоволеним вимогам про стягнення моральної шкоди. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved