Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у період з 04.06.2019р. по 01.07.2021р. він знаходився у трудових відносинах з Представництвом «КОРАЛ С.Р.Л.», що підтверджується наказом по особовому складу №3-ВК від 04.06.2019р. Вказує, що він 17.06.2021р. відправив листа за адресою Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.», а саме: 01015, м. Київ, Печерський р-н, вул. Лейпцизька, буд. 5 літера А, офіс 5 про звільнення за ст.38 КЗпП України з 01.07.2021р., що підтверджується накладною Укрпошти за №0318902696113 від 17.06.2021р., а також описом цінного листа. Проте, зазначає, що на даний час не отримав відповіді від відповідача. Отже, зазначає, що трудові відносини з 01.07.2021р. між ним та відповідачем фактично були припинені. Тож, посилаючись на ст. 38, ч.1 ст.116 КЗпП України, ст.ст. 43, 46 Конституції України, просить визнати припиненими трудові правовідносини з 01.07.2021р. між ним - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та Представництвом «КОРАЛ С.Р.Л.», що зареєстроване за адресою: 01015, м. Київ, Печерський р-н, вул. Лейпцизька, буд. 5, літера А, офіс 5, ідентифікаційний код - 26626961, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Крім того, просить, зобов`язати Представництво «КОРАЛ С.Р.Л.» внести запис до його трудової книжки про звільнення, відповідно до вимог ст.38 КЗпП України та видати йому його трудову книжку. Разом з тим, просить стягнути з Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» всі документально підтверджені судові витрати. Насамкінець, позивач просить також, зобов`язати Представництво «КОРАЛ С.Р.Л.» виплатити йому в повному обсязі невиплачену заробітну плату із врахуванням грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки. Ухвалою суду від 01.10.2021р. відкрито провадження та прийнято до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень проти такого порядку розгляду справи сторонами не надано. Відповідачем відзив на позов не подано. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Просив стягнути з відповідача також і судові витрати - судовий збір. Додав про те, що з приводу заробітної плати він звертався в суд м. Києва, так як 5-ть місяців відповідач заробітну плату не сплачував, припинено заробітну плату виплачувати з жовтня 2020р. Є судове рішення про стягнення з відповідача боргу станом на 01.10.2020р. Крім того, зазначив, що йому було повідомлено, що буде подано апеляційну скаргу. Судове рішення про стягнення з відповідача заробітної плати позивач не звернув до примусового виконання. В судове засідання представник відповідача - Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» не з`явився, судом належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подано. Про поважність причин неявки не повідомлено. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» по особовому складу від 04.06.2019р. №3-ВК, [PERSON] на підставі його заяви та кваліфікаційного сертифікату прийнятий на посаду головного будівельника з 04.06.2019р. з окладом згідно штатного розкладу (а.с.3). Наказ підписаний керівником представництва Брату А.Ф. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), наданих Головним управлінням регіональної статистики, Представництво «КОРАЛ С.Р.Л.» має ідентифікаційний №26626961. При цьому, зазначене місце знаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 5 літ. А офіс 5, створене 28.11.2016р. (а.с.8). 17.06.2021р. позивачем направлено рекомендованим листом до представництва заяву про звільнення за власним бажанням, про що свідчить опис вкладень цінного листа та накладна Укрпошти (а.с.7). Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст.43 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст.46 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП). Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП України). Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до ч.1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Судом встановлено, що відповідно до наказу Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» по особовому складу від 04.06.2019р. №3-ВК, [PERSON] прийнятий на посаду головного будівельника з 04.06.2019р. з окладом згідно штатного розкладу (а.с.3). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), керівником «Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» зазначено [PERSON] , який має право вчиняти дії від імені «Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.». На момент звернення до суду з даним позовом, позивачу неможливо встановити коло осіб, уповноважених представляти інтереси відповідача та відповідно приймати управлінські рішення, в т.ч. і щодо звільнення працівників. Позивачем на адресу відповідача: [ADDRESS] , було направлено рекомендованим листом з описом вкладення, заяву про звільнення за власним бажанням від 17.06.2021, відповідно до ст.38 КЗпП України, проте, до цього часу відповіді від «Представництва «КОРАЛ С.Р.Л.» він не отримав (а.с.7). Тож позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини з відповідачем з 01.07.2021р. за ініціативою працівника, яким є [PERSON] , на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (стаття 38, 39 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. За змістом ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як передбачено ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 48 цього Кодексу, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудової книжки №58 від 29.07.1993р., у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Як передбачено п.п.6.1-6.3 цієї Інструкції, якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний постійно мати в наявності необхідну кількість бланків трудових книжок і вкладишів до них. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відпустку», за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Враховуючи встановлені судом обставини, той факт, що відповідачем не надані докази у спростування позиції позивача, про те, що належним чином оформлена трудова книжка позивачу була вручена чи направлена за його адресою проживання, що останній скористався правом і перебував у відпустці із отриманням виплат певних нарахувань, то суд вважає, що строки, передбачені ст. 233 КЗпП України, позивачем [PERSON] не порушені (позовна заява направлена до суду поштовим відправленням 10.09.2021р., а надійшла - 13.09.2021р.). Також не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] умисно не отримав трудову книжку. Крім того, відповідач не скористався правом надати підтвердження того, що станом на 01.07.2021р. та на час вирішення спору судом, позивачу була виплачена повністю зарплата та інші нарахування, а тому доводи позову в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заробітну плату із врахуванням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку слід задовольнити. Варто зазначити, що на теперішній час трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, досудове врегулювання спору не можливе, враховуючи звернення позивача до відповідача. Таким чином, позивач позбавлений можливості звільнитися у встановленому законом (ст.38 КЗпПУ) порядку, не має можливості розірвати укладений між ним та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, позбавлений можливості отримати належним чином оформлену трудову книжку із записом про підстави його звільнення та передбачені законом виплати, пов`язані зі звільненням, що порушує його конституційні права - право на працю, на оплату праці, а відтак - позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, слід зазначити, що відповідач не скористався правом подати відзив на позов та докази в обґрунтування своїх заперечень. Таким чином, суд вважає необхідним визнати припиненими трудові правовідносини з 01.07.2021р. між [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , код [NUMBER] ) та Представництвом «Корал С.Р.Л.» (м. Київ, вул. Лейпцизька, 5 літера А, офіс 5, код 26626961), у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП. Крім того, необхідно зобов`язати Представництво «Корал С.Р.Л.» внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України та видати йому трудову книжку, а також зобов`язати відповідача виплатити позивачу в повному обсязі несплачену заробітну плату із врахуванням грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки. На думку суду, за даних обставин, позивачем обрано вірний спосіб захисту його порушених трудових прав і іншої можливості їх поновити немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908грн. 00коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved