Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні виховання та спілкування з дітьми та визначити способи участі у вихованні дітей. В обгрунтування вимог покликається на те, що 29 жовтня 2015 року між ним та [PERSON] зареєстрований шлюб, про що виконавчим комітетом Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області внесено відповідний актовий запис № 11. Від шлюб мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 18 липня 2019 року рішенням Жовківського районного суду Львівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, місце проживання дітей визначено з матір`ю. Після розірвання шлюбу між ними постійно виникають непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дітей. Відповідач систематично створює штучні перешкоди стосовно неможливості [PERSON] бачитисчя із їх спільними дітьми, забороняє спілкуватись з дітьми, на неодноразові прохання позивача добровільно встановити порядок побачень з дітьми, відповідачка відмовляється. Своїми діями відповідач обмежує не лише права батька, але й законні права та інтереси дітей. Позивач просить визначити наступні способи його участі у спілкуванні з дітьми та їх вихованні : - побачення за місцем проживання батька без супроводу матері або інших осіб перші, другі та четверті вихідні кожного місяця з 10.00 год. суботи до 20.00 год. неділі - щорічний спільний відпочинок з дітьми тривалістю 30 календарних днів у будь який літній місяць кожного року, - святкування дня народження сина та доньки за місцем проживання батька в календарний рік, що має непарне число, - святкові дні, а саме : Новий Рік, Різдво Христове, Хрещення Господнє, Пасха\\Великдень\\,Трійця, День св.Миколая, Міжднародний жіночий день, День праці, День перемоги, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України з періодичністю один раз на два роки діти святкують за місцем проживання батька, - побачення на дні народження батька кожного року з 10.00 год. до 20.00 год. - проведення першої половини усіх канікул за місцем проживання батька без супроводу матері або інших осіб, - у період хвороби безперешкодне відвідування дітей за місцем їх фактичного проживання , - в день побачення з дітьми батько має право забирати дітей з дому, дошкільного навчального закладу\\школи\\ особисто, - у разі зміни дітьми місця проживання, перебування, навчання, номеру телефону або інших обставин, відповідач зобов`язана повідомити позивача про зміну таких обставин, зазнчивши нові дані,не пізніше наступного дня після дня, в який відбулись такі зміни. У судовому засіданні позивач та представник позивача свої вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача позовні вимоги заперечив ,зазначив, що відповідачка жодних перешкод у спілкуванні дітей з батьком не чинить, а визначення способів спілкування позивача з дітьми , зазначених у позові вважає недопустимим, зважаючи на вік дітей і неможливість батька забезпечити їх харчування, догляд та безпеку. Представник відповідача зазначив, що відповідачка погоджується на зустрічі батька з дітьми ,однак на нетривалі періоди часу і у її присутності. Просить врахувати ту обставину, що позивач з лютого 2018 року не надавав матеріальної допомоги дітям і розпочав таке лише перед зверненням до суду із даним позовом. Окрм цього, позивач поводив себе агресивно по відношенню до відповідачки та спричинив їй тілесні ушкодження. Представник третьої особи- Жовківської райдержадміністрації Львівської області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держава повинна докласти всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держава повинна забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п. З ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 153 СК передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до положень статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і мас право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не мас права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що виконавчим комітетом Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області внесено відповідний актовий запис № 11. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,що стверджується копіями їх свідоцтв про народження. 18 липня 2019 року рішенням Жовківського районного суду Львівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, місце проживання дітей визначено з матір`ю. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка батько позивача [PERSON] суду ствердив, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди його синові та бабусі з дідусем бачитись та спілкувати із дітьми [PERSON] та [PERSON] . Були непоодинокі випадки, коли син приходив до дітей, а відповідачка відмовлялась йому їх віддавати, не впускала в квартиру ,де вона з ними проживає. Син [PERSON] дуже любить дітей, і вони хочуть з ним бачитись теж. Стосовно сплати аліментів, то і він як дідусь і син надавали кошти на у3тримання дітей добровільно, купували їм речі і іграшки, але офіційно син почав платити аліменти на вимогу невістки лише порівняно недавно. Із висновку Жовківської районної державної адміністрації ,як органу опіки та піклування, про участь [PERSON] у вихованні дітей від 29.07.2020 р. вбачається, що в ході бесіди із [PERSON] з`ясовано, що він має бажання спілкуватись із дітьми та брати участь у їх вихованні. З матір`ю [PERSON] проведено бесіду, в ході якої з`ясовано, що вона не заперечує щоб батько приймав участь у вихованні дітей, не заперечує щодо зустрічей кожної другої та четвертої суботи і неділі ,святкування дня народження сина та доньки за місцем проживання батька та спільне святкування дня народження батька. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов позивача такі є належними для перебування дітей. Позивач просить визначити такі способи його спілкування з дітьми: - побачення за місцем проживання батька без супроводу матері або інших осіб перші, другі та четверті вихідні кожного місяця з 10.00 год. суботи до 20.00 год. неділі. З такою вимогою суд погоджується частково, і вважає, що другі і четверті вихідні місяця слід закріпити за батьком, та надати можливість перші ,треті вихідні проводити з дітьми матері. Вечірню годину слід змінити на 19.00, оскільки ,зважаючи на вік дітей, о 20..00 год. вони повинні готуватись до сну. Позивач просить визначити його право на щорічний спільний відпочинок з дітьми тривалістю 30 календарних днів у будь який літній місяць кожного року та проведення першої половини усіх канікул за місцем проживання батька без супроводу матері або інших осіб. Суд вважає, що вказані вимоги суперечать одна одній, та ,враховуючи те, що на даний час діти відвідують дошкільні установи протягом цілого року, таке поняття як «канікули» на даний час відсутнє, визначити подальший режим навчання дітей із досягненням їх шкільного віку неможливо, достатнім способом тривалого спілкування батька з дітьми суд вважає їх спільний відпочинок протягом 14 днів в літній період та 7 днів у зимовий період . Позивач просить також встановити можливість святкування дня народження сина та доньки за місцем проживання батька в календарний рік ,що має непарне число, а також побачення на дні народження батька кожного року з 10.00 год. до 20.00 год. З такою вимогою суд не погоджується, виключно виходячи з інтересів дітей ,а не особистих інтересів позивача. Як встановлено судом, діти на даний час відвідують дошкільну установу, де визначений певний режим їх перебування, як і формат святкування різних свят ,в тому числі днів народжень дітей в колі інших дітей. Таке святкування може відбуватись за місцем проживання дітей чи у відведених для цієї мети дитячих закладах . Позбавляти цього святкування дітей зобов`язанням провести час із кимось батьків, суд вважає недопустимим. Окрім цього, святкування дня народження батька може припадати на звичайний робочий день, в який діти перебувають у дошкільній установі .Суд вважає, що позбавляти дітей звичного режиму для цілоденного проведення часу з батьком недоцільно. За погодженням батька з матір`ю , таке святкування спільно з дітьми може бути вирішено кожного року в індивідуальному порядку відповідно до обставин та місця проведення святкування. Позивач визначив перелік святкових днів, під час яких має бажання бачитись з дітьми, як то Новий Рік, Різдво Христове, Хрещення Господнє, Пасха\\Великдень\\,Трійця, День св.Миколая, Міжднародний жіночий день, День праці, День перемоги, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України за місцем свого проживання. Суд не погоджується з такою позицією батька. Кожне із таких свят передбачає знову ж таки певну програму святкування як в межах дошкільного закладу, який відвідують діти, так і за його межами. Відтак, категоричне визначення проведення таких свят за місцем проживання батька ,навіть якщо це раз на два роки, суд вважає недоцільним. Суд частково погоджується із вимогою щодо безперешкодного відвідування дітей за місцем їх фактичного проживання батьком, але з дозволу лікуючого чи сімейного лікаря, оскільки хвороби можуть мати різний характер, наприклад ,інфекційні. Вказані способи спілкування з дітьми батьком можуть бути в подальшому змінені із врахуванням досягнення дітей шкільного віку, зміни їх режиму дня, особистих бажань дітей. Суд також погоджується із тим, що відповідачка зобов`язана повідомляти позивача про зміну місця проживання чи перебування дітей.

Outcome: partial