Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням [ADDRESS] . Судові витрати по справі покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що їй [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Коротичанської селищної Ради народних депутатів за № 152 від 08.04.1997 року, на праві приватної власності належить житловий будинок за [ADDRESS] . 21 листопада 2009 року позивач уклала шлюб з відповідачем, після чого зареєструвала його в своєму домоволодінні. Однак створити нормальну сім`ю їм не вдалося, тому 16 травня 2018 року позивач подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. У вказаному будинку [PERSON] не проживає з кінця березня 2018 року без поважних причин, зв`язку з сім`єю не підтримує, його місце фактичного перебування не відомо. Як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядженням своїм майном. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Позивач та її представник - адвокат Литвиненко В.В. надали до суду письмову заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохають позовну заяву задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 липня 1997 року, видане Виконавчим комітетом Коротичанської селищної Ради, житловий будинок за [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] . Відповідач [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно довідки про склад сім або зареєстрованих у житловому будинку приміщенні/ будинку, осіб Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради № 678 від 04.06.2019 у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Актом депутата Коротичанської селищної Ради Харківського району Харківської області від 10 травня 2019 року підтверджується факт не проживання [PERSON] у спірному будинку з 24 березня 2018 року. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником спірного будинку, на даний час не є членом сім`ї власника, оскільки сімейно - шлюбні відносин між ними припинені, без поважних причин більше року не проживає у зазначеному будинку, доказів укладення договору з власником про порядок проживання та утримання житла відповідачем не надано. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право власника будинку підлягає захисту. Відповідач [PERSON] є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , тому позовну заяву необхідно задовольнити. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір № 69 НП про надання правової допомоги від 15 травня 2019 року, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТИ ТА МЕДІАТОРИ УКРАЇНИ», акт виконаних робіт № 1 до Договору № 69 НП про надання правової допомоги від 15 травня 2019 року, квитанція № 46 на суму 3 000 гривень не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З акту виконаних робіт вбачається, що вказані послуги надавалися [PERSON] Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТИ ТА МЕДІАТОРИ УКРАЇНИ» в особі голови Ляшенко Ю.О. та полягають у тому, що Адвокатським об`єднанням надано консультації, підготовлена та написана позовна заява, підготовлено та подано адвокатський запит за № 485 від 17 травня 2019 року головному лікарю КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 Харківського району Канцедал Л.В. Також в акті виконаних робіт у якості виконаної послуги зазначено - підготовка та подання адвокатського запиту за № 486 від 17 травня 2019 року начальнику Поштового відділення 62454. При тому, що матеріали справи не містять, а ні копії самого запиту, а ні відповіді на даний запит. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатської роботи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень є завищеними, не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Крім того, доказів надання послуги щодо підготовки та подання адвокатського запиту за № 486 від 17 травня 2019 року начальнику Поштового відділення 62454 не надано, що дає підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер виконаної адвокатської роботи (надання консультації, складання позовної заяви та підготовка та надання адвокатського запиту за № 485 від 17 травня 2019 року ), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 768, 40 гривень, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved