Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що являється рідним сином [PERSON] . За рішенням Заставнівського районного суду від 22.08.2018 року стягувались аліменти на користь його матері [PERSON] на його утримання. [INFO] йому виповнилося 18 років і батько перестав виплачувати аліменти. Позивач зазначає, що у вересні 2020 року вступив на денну форму навчання економічного факультету Чернівецького національного університету імені Ю.Федьковича. Вартість навчання становить 91600 грн. Стипендію не отримує. З вересня 2021 року проживає у м.Чернівцях та винаймає квартиру, оплачує комунальні послуги, купляє канцелярські товари, продукти харчування. Оскільки перебуває на денній формі навчання не має змоги працювати та заробляти кошти на своє утримання, в зв`яку з чим у нього склалося важке матеріальне становище. Відповідач не надає жодної допомоги на його утримання. Йому відомо, що батько виїхав за межі України, де працює та проживає. Просить суд стягувати із [PERSON] аліменти на його користь в розмірі 3000 гривень щомісячно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що відповідач немає змоги платити аліменти на сина, оскільки більше 10 років перебуває за кордоном, однак офіційно не працевлаштований. Крім того зазначила, що взяв кредит для придбання будинку у Іспанії в якому на даний час проживає разом із дружиною та 3-а неповнолітніми дітьми. На вказаних дітей отримує соціальну допомогу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Невизнання позову обґрунтувала доказами наведеними у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі N 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі N 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі N 635/1139/17. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином відповідача [PERSON] . Наведене вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.05.2003 року (а.с.8). Крім того судом встановлено, що син відповідача [PERSON] навчається у Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича на 2 курсі денного відділення за спеціальністю «Менеджмент організацій і адміністрування », що вбачається із Договору №10-128 від 14.09.2020 року та довідкою №10342 від 18.05.2021 року (а.с.11,12). Стипендію не отримує. Термін закінчення навчання в університеті 30.06.2024 року. (а.с.12). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває за межами України. На його утриманні є троє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що вбачається із довідок про реєстрацію особи громадянином України (а.с.39,40,41). Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2018 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1200 грн., до досягнення ним 23 річного віку (а.с.51-52). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, при призначенні аліментів, суд враховує, матеріальне становище та стан здоров`я дитини, те що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, яка спроможна заробляти та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що наявність на його утриманні інших дітей, або інші обставнини унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному розмірі. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення враховуючи ту обставину, що повнолітній син відповідача у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідачем не спростовано можливість наданння матеріальної допомоги, вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1500 гривень. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі, передбаченому ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial