Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], уточненого під час розгляду справи, в якому просив ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів стягнутих з нього на користь відповідача рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 5.07.2011 року, та звільнити від заборгованості по сплаті аліментів, що утворилася за період з 1.10.2013 року по 1.07.2014 року в сумі 8018 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.10.2013 року по теперішній час неповнолітній син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволені. Погодились з тим, що позивача слід звільнити від заборгованості по сплаті аліментів, що утворилася за період з 18.10.2013 року по 1.07.2014 року, саме 7545,40 грн., оскільки син з батьком став проживати саме з 18.10.2013 року. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, за повідомленням її представника, [PERSON] зараз перебуває в США. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, оскільки позивач в обґрунтування позовних вимог не надав відповідних доказів, крім того він неправильно посилається на норми матеріального права. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 5.07.2011 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину та є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 5.07.2011 року з [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.12.2013 року, місце проживання дитини [PERSON] визначене за місцем проживання його батька [PERSON] в [ADDRESS]. Цим же рішенням встановлено, що [PERSON] проживає разом з батьком з 18.10.2013 року. Додатково надані позивачем документи: довідки КСН «Селище Моряків» від 1.04.2014 року, 28.07.2014 року, свідчать про те, що син проживає з батьком по теперішній час, та значиться зареєстрованим за вказаною адресою з 23.07.2014 року Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. За змістом ст.181 ч.2 СК України вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.17 Пленуму ВС України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Аналізуючи вищевикладені керівні роз'яснення пленуму ВС України, суд приходить до висновку про звільнення позивача [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], оскільки неповнолітня дитина проживає разом з ним, перебуває на його повному утриманні та забезпеченні, внаслідок чого у відповідача-матері неповнолітнього [PERSON], перестало існувати право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а відповідно і право отримання аліментів, тому відсутні законні підстави для примусового стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, з якою син не проживає. Що стосується вирішення спірних правових відносин щодо звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів слід зазначити що вони підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. За ст.197 СК України повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що суд за передбачених ст. 197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність звільнення [PERSON] від заборгованості по аліментах, яка виникла не з 1.10.2013 року, а з 18.10.2013 року у розмірі 7545,40 грн. (8018 - 472,60=7545,40), саме з того часу, коли син став проживати разом з батьком та перебувати на його повному утриманні. Вказана обставина на думку суду має істотне значення та є підставою для винесення у справі справедливого рішення. Під час розгляду справи позивач не забажав стягнення з відповідача понесених ним судових витрат, тому суд, вважає недоцільним їх стягнення.

Outcome: partial