Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що за період шлюбу вони з відповідачем за спільні подружні кошти придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], покупцем за договором-купівлі продажу виступав відповідач [PERSON] Після купівлі будинку вони із відповідачем також за спільні кошти побудували прибудови, душ, гараж, підвал тощо. На разі відповідач виганяє позивача з будинку, вчиняє сварки, скандали, посилаючись на те, що будинок належить тільки йому. У зв'язку із чим позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 99, 3 кв. м., житловою площею 0 51,2 кв. м., з надвірними господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена своєчасно, належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.28). В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення, в тому числі у підготовчому судовому засіданні (а.с.30). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 18.02.1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Зубковицькою сільською радою Олевського району Житомирської області, актовий запис №04 (а.с.14). За час шлюбу за кошти у розмірі 8435 грн. був придбаний житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: Одеська область Лиманський район смт.Доброслав, вул. Шевченка, 57, що складається з житлового будинку та надвірних споруд, загальною площею 70, 04 кв.м., у тому числі житловою - 37, 83 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 1007 кв.м., що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу [NUMBER]від 31.07.2002р. (продавець - [PERSON], покупець [PERSON] (а.с.12). Те, що після купівлі даного будинку було також побудовано прибудови, душ гараж підвал, вбиральню, сарай, ворота, хвіртку, підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого 22.05.2017р (а.с.6-11). Згідно технічного паспорту, загальна площа будинку складає 99,3 кв.м., житлова 51, 2 кв.м. (а.с.10). Згідно рішення Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області №277 від 23.05.2017р., житловому будинку, який належить [PERSON], присвоєно юридичну адресу: [ADDRESS]. (а.с.29). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку, загальною площею 99.3 кв.м., житловою площею 51.2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу [NUMBER], виданий 31.07.2002р. Державним нотаріусом першої одеської ДНК Коваль Н.В. З цього випливає, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (після присвоєння нової юридичної адреси) є одним і тим самим об'єктом нерухомості (а.с. 13). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічний порядок поділу майна, що є у спільній сумісній власності, визначений ст.372 ЦК України. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В ході розгляду справи, судом встановлено, що вищевказане майно було придбано подружжям у період шлюбу, а відтак є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами, виходячи з презумпції рівності часток, а також вимог статті 71 Сімейного кодексу України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд не вбачає підстав ставити під сумнів наведені позивачем обставини, оскільки вони підтверджуються наданими суду доказами та визнаються відповідачем, відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції №65-1141V/1 від 31.05.2018 року (а.с.4) вбачається, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved