Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07.12.2017 року позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 2 000, 00 гривень строком до 21.12.2017 року, та 11.01.2018 року грошові кошти в розмірі 1 000, 00 гривень строком до 25.01.2018 року що підтверджується розписками. Відповідач зобовязаний сплачувати 20, 00 гривень та 10, 00 гривень за кожен день користування коштами. Окрім цього, умовами розписок встановлено, що за кожен день прострочення відповідач зобовязується сплачувати 1% на залишок несплаченої суми позики. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Відповідачем лише частково погашались відсотки за користування позикою і загалом сплачено 720, 00 гривень. З метою врегулювання даного спору 24.04.2018 року позивачем було надіслано відповідачу досудову претензію з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини протягом 30 днів з дня отримання. Однак, відповідач жодним чином на неї не відреагував. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 3 000, 00 гривень, 1% від суми позики 4 600, 00 гривень, індекс інфляції 151, 05 гривень, що загалом становить 7\~751, 05 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договорами позики від 07.12.2017 року та від 11.01.2018 року в сумі 7\~751, 05 гривень та судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 24, 39-40). Про причини неявки суду не повідомлено. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що сторони не заперечують, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. 07.12.2017 року [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000, 00 гривень під проценти, які становлять 20, 00 гривень в день, зі строком повернення до 21.12.2017 року, що підтверджується борговою розпискою. (а.с. 27) Тобто, відповідач зобовязався повернути позивачу в строк до 21.12.2017 року 2 300, 00 гривень. Окрім того, 11.01.2018 року [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000, 00 гривень під проценти, які становлять 10, 00 гривень в день, зі строком повернення до 25.01.2018 року, що буде становити 1\~150, 00 гривень, згідно боргової розписки. (а.с. 26) Також,\~вище вказаними\~борговими розписками\~передбачено,\~що за кожен день прострочення відповідач зобовязується сплачувати 1% на залишок несплаченої суми позики. Судом встановлено, що за період з 07.12.2017 року по 24.04.2018 року відповідачем було частково сплачено відсотки у сумі 720, 00 гривень. Однак, взяте на себе зобовязання відповідач в повному обсязі не виконав, грошові кошти, отримані в позику, позивачу в повному обсязі не повернув. З метою врегулювання даного спору 24.04.2018 року позивачем було надіслано відповідачу досудову претензію з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини протягом 30 днів з дня отримання. Однак, відповідач жодним чином на неї не відреагував. (а.с. 13-14) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець \~має \~право \~на \~одержання \~від \~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~ якщо\~інше не\~встановлено договором\~або законом.\~ Розмір\~ і\~ порядок\~ одержання\~ процентів\~ встановлюються\~договором.\~ Якщо\~договором \~не встановлений\~розмір процентів,\~ їх\~розмір визначається\~на рівні\~облікової ставки\~Національного \~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобовязань, визначених договорами позики б/н від 07.12.2017 року та від 11.01.2018 року. Дослідивши розрахунок, здійснений позивачем, суд прийшов до висновку, що розрахунок відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики б/н\~від 07.12.2017\~року та\~від 11.01.2018\~року в сумі 7\~751, 05 гривень, з яких: 3 000, 00 гривень сума основного боргу, 4 600, 00 гривень проценти, 151, 05 гривень сума втрат від інфляції. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 704, 80 гривень. На підставі\~вище викладеного,\~

Outcome: approved