Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 жовтня 2015 року позивач, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Катеринопільського районного суду від 06 серпня 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони припинили спільне проживання та не ведуть спільне господарство. Позивач зазначила, що зараз проживає окремо, колишній чоловік - [PERSON] забрав у неї дитину. Неодноразові звернення до органу опіки та піклування Катернопільської районної державної адміністрації із заявами про встановлення місця проживання дитини та за допомогою у їй поверненні позивачу, залишилися без уваги. На даний час позивач [PERSON] влаштовувалася на роботу, придбала житло, облаштувала кімнату для дитини та забезпечила всім необхідним. В липні 2020 року позивачу вдалося повернути сина і зараз він проживає із [PERSON] та має все необхідне для нормального розвитку та соціального становлення. В кінці серпня 2020 року [PERSON] отримала ухвалу суду, позовну заяву про встановлення місце проживання дитини та додатки до позову, одним з таких додатків було рішення органу опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 31.07.2020 року №239/01- 42, відповідно до якого відповідач рекомендує суду визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] вважає висновок відповідача безпідставним, незаконним, не аргументованим та таким, що порушує її права та інтереси, а тому просить суд скасувати даний висновок в судовому порядку, оскільки оскаржуване рішення прийнято без відома позивача, яку не було повідомлено про засідання комісії та не враховано її пояснення та особисту позицію. Ухвалою суду від 15.09.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Колісник С.М., позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. [PERSON] вказала, що оскаржуваний висновок від 31.07.2020 року, був прийнятий відповідачем з порушенням певних правил, зокрема, не враховано ні інтереси дитини ні інтереси позивача, як матері дитини. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просили відмовити у їх задоволенні. Посилалась на те, що висновок був виготовлений згідно діючого законодавства, безпосередньо підготовка документів здійснювалась Службою у справах дітей та на підставі їх проекту це питання вирішувалось на засіданні органу опіки та піклування. На засіданні органу опіки та піклування позивач не була присутня, оскільки її не вдалося відшукати. Посилалась на те, що оскаржуваний висновок носить рекомендаційний характер. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Аналогічні положення містяться в ст. 5 ЦПК України діючої редакції. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що у сторін [PERSON] та [PERSON] є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.10.2015 року. Відповідно до рішення Катеринопільського районного суду від 06 серпня 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З наданої позивачем копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини від 04.08.2020 року, вбачається, що між батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] існує спір щодо визначення місця проживання останнього. У свої заявах батько повідомляв Службу у справах дітей, що мати дитини - [PERSON] не має власного житла, місця роботи та відповідних джерел доходу. Мати дитини ухиляється від здійснення батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги, матеріально дитину не забезпечує. На час подачі [PERSON] позовної заяви місцезнаходження [PERSON] та малолітнього сина не відоме. Батьки [PERSON] також не знають її теперішнього місця перебування. На підставі відомостей, отриманих в результаті дослідження умов проживання та матеріально-побутових умов [PERSON] , органом опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області надано відповідний висновок від 31.07.2020 року №239/01-42, яким відповідач рекомендує суду визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав у відношенні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 2 статті 16 ЦК України, встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що оскаржуваний висновок органу опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 31.07.2020 року №239/01-42, яким відповідач рекомендує суду визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] - є лише доказом у цивільній справі про визначення місця проживання малолітньої дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. З урахуванням викладеного, вимога [PERSON] про скасування висновку органу опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 31.07.2020 року №239/01-42, яким відповідач рекомендує суду визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не може бути самостійним способом захисту, такий висновок не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом. Доводи [PERSON] про те, що відповідачем при винесені оскаржуваного рішення були допущені численні порушення, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з тих підстав, що оскаржуваний висновок не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, а може бути лише доказом, якому, суд при розгляді справи надасть оцінку, та погодиться чи не погодиться з ним. На підставі викладеного, з урахуванням положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed