Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнював до [PERSON], вказавши третьою особою без самостійних вимог Орган опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів, посилаючись на те, що він протягом останніх трьох років проживає із малолітнім сином [PERSON] [INFO], якого виховує та самостійно утримує, оскільки матір малолітньої дитини не надає кошти на утримання сина. З матір'ю [PERSON] - [PERSON] він, позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі. Своє батьківство визнав у порядку встановленому чинним законодавством, шляхом подання спільної заяви про реєстрацію народження дитини між батьками, що не перебувають у зареєстрованому шлюбі. З [INFO] по 15.05.2015 року з відповідачкою проживав разом, спільно виховували дитину. Однак, 15.05.2015 року відповідачка у категоричній формі відмовилася надалі проживати спільно, залишивши йому дитину, виїхала зі спільного помешкання, переїхала жити до свого батька за адресою: [ADDRESS]. Після того, як відповідачка 15.05.2015 року покинула дитину та спільне помешкання, дитина проживала разом з ним, позивачем-батьком з 15.05.2015 року по 30.06.2015 року. Тільки 10.06.2015 року відповідачка вперше звернулася до уповноважених державою органів з заявою про розшук дитини. До 30.06.2015 року дитина проживала з ним, а потім, на вимогу відповідачки та після спілкування з працівниками Служби у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, погодився передати дитину відповідачці при цьому зазначивши, що у випадку невиконання відповідачкою обов'язків в інтересах дитини поверне її за місцем її постійного проживання. З 30.06.2015 року систематично спілкувався з дитиною, утримував її, оскільки відповідачка, на той час, не мала самостійного доходу. Відвідуючи дитину за місцем проживання відповідачки, систематично наголошував, що відповідачка має змінити своє ставлення до виконання обов'язків, а також звертав увагу на те, що в квартирі для дитини не створені належні умови. Оскільки відповідачка не хотіла дослухатися він, позивач звернувся з заявою до Служби у справах дітей за місцем проживання дитини. Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації здійснила вихід з метою проведення обстеження умов проживання малолітнього сина сторін за адресою його місця проживання. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 31.07.2015 року встановлено, що в квартирі, в яку перевезла відповідачка малолітнього сина проживає п'ять осіб, з яких четверо дорослих різної статі та малолітня дитина і це у двох кімнатах. Не погоджуючись з умовами проживання дитини, в які перемістила її відповідачка, почав вимагати повернути дитину за попереднім місцем проживання, тобто за адресою свого місця проживання. Однак, відповідачка відмовилася повернути дитину. Оскільки з травня 2015 року по грудень 2015 року систематично був свідком аморальної поведінки відповідачки, яка зловживала спиртними напоями, не виконувала обов'язків щодо дитини, він, позивач перебрав на себе у повному обсязі обов'язки по піклуванню та вихованню дитини. У грудні 2015 року, підчас спілкування з сином виявив, що дитина недоглянута, уже має хворобливий стан, а відтак з метою виконання обов'язків по догляду за сином та його лікуванням, вирішив обстежити дитину у клініці «Охмадит», на час проведення якого і залишив дитину за місцем свого проживання. Він систематично повідомляв відповідачку про стан обстеження дитини та його результати, однак вона не з?являлася до лікарів з метою спільної участі у обстеженні дитини, при цьому систематично направляла безпідставні заяви до Служби у справах дітей та до поліції в яких звинувачувала позивача у викраденні дитини. Однак, у Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 05.07.2016 року місце проживання малолітньої дитини невизначено, між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Батьки не можуть дійти згоди щодо участі матері у вихованні дитини. Відповідно до розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №340 від 08.06.2016 року «Про визначення участі матері у вихованні малолітнього сина», як акту індивідуальної дії, встановлено, що малолітній син на законних підставах проживав разом з батьком, а відповідачка має право спілкуватися з дитиною у формі та спосіб визначені даним розпорядженням. Дитина на законних підставах проживає разом з батьком протягом останніх трьох років. Протягом всього часу проживання дитини окремо від відповідачки, остання не тільки не надавала кошти на утримання дитини, не брала участь в утриманні дитини у натуральній формі, вона ще й привласнювала та використовувала на власний розсуд кошти, які було виділено державою як допомога по догляду за дитиною. Позивач просить: стягувати з відповідачки аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 10000.00 гривень на місяць, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] надала відзив, відповідно якого не погодилася з твердженнями позивача, що він має право на стягнення з неї аліментів на утримання дитини, яку він у неї викрав. Дії позивача, на думку відповідачки, є протиправними, незаконними, і тому його позовні вимоги, які містять похідний характер від його вчинків, не можуть визнаватися законними. Коли дитина перебувала із нею, позивач жодної допомоги на утримання дитини не надавав: ні грошима, ні продуктами, ні одягом чи взуттям тощо. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили, разом з тим відповідачка підтвердила факт проживання дитини з позивачем. Представник служба у справах дітей та сім?ї Макарівської районної державної адміністрації Київської області до суду не з?явився, надав клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] не підтримують. Встановлено, що відповідно свідоцтву про народження [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO], його батьками вказані: [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Згідно витягу з протоколу №13 засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.07.2016 року, визначена участь [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], таким чином: три повних доби кожного тижня - з 10.00 години четверга - до 10.00 години неділі, місцем зустрічі визначити фактичне місце проживання матері (а.с.67-68). Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 19.08.2016 року, виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір?ю - [PERSON] (а.с.78-79). Відповідно рішенню Соломянського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року по справі №760/4994/16-ц, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір?ю [PERSON]; відсутні відомості про набрання законної сили рішення (а.с.127-134). Відповідно постанови Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року, без відмітки про набрання законної сили, рішення Соломянського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року - залишено без змін (а.с.157-161). Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.3ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, належними, допустимими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачка-мати повинна утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, однак сума заявлена позивачем є завищеною та може призвести до скрутного матеріального становища відповідачки.

Outcome: partial