Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 20.11.2019 року по 09.07.2020 року в розмірі 57 892 грн. 18 коп. В обґрунтування вимог позивач вказав, що він з 25.09.2002 року по 30.09.2017 року працював у ПАТ «Пласт» на посаді водія автотранспортних засобів, з якої звільнений по закінченню трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. При звільненні він був ознайомлений із наказом, отримав трудову книжку, однак підприємство не виплатило йому належну заробітну плату. Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 20.11.2019 року стягнуто із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 57 480 грн. 74 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівником при звільненні сум у сумі 196 907, 16 грн. за період з 30 вересня 2017 року по 19 листопада 2019 року. Вищевказаний наказ було виконано повністю лише 09.07.2020 року. Таким чином, повний розрахунок по заборгованості по заробітній платі здійснений лише 09.07.2020 року. Невиплата заробітної плати працівнику є триваючим правопорушенням, тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати йому заробітної плати слід рахувати з з 20.11.2019 року по 09.07.2020 року день повного розрахунку. Згідно проведеного ним розрахунку, розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати йому заробітної плати при звільненні становить 57 892 грн. 18 коп. 22.07.2020 року він звернувся із заявою про видачу судового наказу, яка 23.07.2020 року була задоволена, однак за заявою ПАТ «Пласт» судовий наказ було скасовано, тому змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 вересня 2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача ПАТ «Пласт» надійшов відзив на позов, в якому вказано, що останній частково не погоджується із позовними вимогами [PERSON] , оскільки у позові вказано таку ж суму, яка підлягає стягненню, як і під час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, який був з цих підстав скасований. Так, період затримки позивачем визначено з 20.11.2019 року по 09.07.2020 року, що становить 157 робочих днів. Як вбачається із виписки АТ «Полтавабанк» особового рахунку [PERSON] сума заборгованості погашена двома траншами: 12.06.2020 року у розмірі 98 785, 53 грн. та 09.07.2020 року у розмірі 155 602, 37 грн. При цьому виплати здійснювалися відповідно до винесеної державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61558264 від 17.03.2020 на загальну суму 254 387, 90 грн. На вимогу державного виконавця для погашення заборгованості по заробітній платі працівникам згідно зведеного виконавчого провадження ВП № 57335416, в яке увійшла постанова ВП № 61558264 від 17.03.2020 року щодо стягнення на користь [PERSON] боргу в загальній сумі 254 387, 90 грн. , ПрАТ «Пласт» на р/р ВДВС 04.06.2020 року здійснено перерахування коштів у сумі 500 000 грн. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.07.2020 року слідує, що заявнику перераховано грошові кошти у сумі 98 785, 53 грн. - 10.06.2020 року та 155 602, 37 грн. - 06.07.2020 року. Вказує, що погасив борг перед заявником у сумі 254 387, 90 грн. - 04.06.020 року, а тому твердження позивача, що остаточний розрахунок здійснений 09.07.2020 року не відповідає дійсності. Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні за 134 робочих днів, починаючи з 20.11.2019 року по 04.06.2020 року становить 49 144, 16 грн., без утримання податку та інших обов`язкових платежів (з врахуванням 18 % податку з доходів фізичних осіб та 1, 5 % військового збору сума боргу становить 39 561, 06 грн.). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.38). Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с.22). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 25.09.2002 року по 30.09.2017 року [PERSON] працював на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху в Приватному акціонерному товаристві «Пласт» та був звільнений за ч.2 ст.36 КЗпП України по закінченню строкового трудового договору, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цьогоКодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 20.11.2019 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 57 480, 74 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 30.09.2017 року по 19.11.2019 року у розмірі 196 907, 16 грн. (а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як слідує із Виписки по рахунку [PERSON] у АТ «Полтава-банк» № [NUMBER] , останньому перераховано грошові кошти у сумі 98 785, 53 грн. - 12.06.2020 року та 155 602, 37 грн. - 09.07.2020 року (а.с.9). Вказана обставина підтверджується також Платіжними дорученнями № 363 від 10 червня 2020 року на суму 98 785, 53 грн. та № 405 від 06 липня 2020 року на суму 155 602, 37 грн. (а.с.31-32). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 61558264 від 17.07.2020 року щодо виконання судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави № 554/10372/19 від 20.11.2019 року про стягнення з ПАТ «Пласт» на користь [PERSON] заборгованості, заборгованість стягнуто з боржника у повному обсязі та перераховано стягувачу платіжним дорученням № 363 від 10.06.2020 та платіжним дорученням № 405 від 06.07.2020 (а.с.10). Судом встановлено, що до суду звернувся звільнений підприємством [PERSON] з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, право на яку передбачене ч.1 ст.117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Суд, вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до вищевказаних положень суд визначає розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 20.11.2019 року по 09.07.2020 року. Середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці складає 8 112, 18 грн., середньоденна заробітна плата складає 368, 74 грн., згідно наданого розрахунку позивачем (а.с.4). Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 20.11.2019 року по 09.07.2020 року (157 робочих дня х 368, 74 грн. середньоденної заробітної плати) у розмірі 57 892 грн. 18 коп., що підтверджується проведеним [PERSON] Розрахунком (а.с.4). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум, в розмірі 57 892 грн. 18 коп. за період затримки з 20.11.2019 року по 09.07.2020 року. Доводи відповідача, що ПАТ «Пласт» перерахувало на рахунок ВДВС грошові кошти у сумі 500 000 грн. 04.06.2020 року для погашення заборгованості згідно зведеного виконавчого провадження № 57335416, в яке увійшла постанова ВП № 61558264 від 17.03.2020 року щодо стягнення на користь [PERSON] боргу у сумі 254 387, 90 грн., не спростовують надходження коштів щодо виплати заробітної плати у повному обсязі [PERSON] саме 09.07.2020 року. Із Картки рахунку : 6852: Контрагенти : УЗПВР у Полтавській області : Договора: за 1 півріччя 2020 року ПрАТ «Пласт» не вбачається, що грошові кошти у сумі 500 000 грн. перераховані саме на виконання рішення щодо стягнення заробітної плати на користь [PERSON] (а.с.29). Таким чином, твердження ПАТ «Пласт», що заборгованість по заробітній платі [PERSON] сплачена 04.04.20202 року судом спростовується. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача судового збору у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved