Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «АК «Богдан Моторс»про відшкодування моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 липня 2008 року він був прийнятий вантажником у відділ матеріально-технічного забезпечення Відкритого акціонерного товариства «Луцький автомобільний завод», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 26 лютого 2009 року о 09.00 годині, перебуваючи на роботі, в звязку з незадовільною організацією робіт позивач отримав тяжку травму правої ноги. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився із [PERSON] під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 03.03.2009 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоровя у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки у с/з зі зміщенням. Весь курс лікування проходив в Луцькій міській клінічній лікарні № 2. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого діагноз значиться «Післятравматичний деформуючий артроз III ст. правого гомілково-ступневого суглобу. Наслідки перенесеного післятравматичного остеомієліту кісток правої гомілки. Післятравматичний деформуючий артроз правого колінного суглобу II-III ступеня. Контрактура правого колінного та гомілковоступневого суглобів». 21.10.2009 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 19.10.2010 року. 28.10.2010 року Луцькою міською МСЕК було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 28.10.2012 року. 09.10.2012 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 09.10.2014 року. 14.10.2014 року профпаталогічною спеціалізованою МСЕК було встановлено повторно ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 14.10.2016 року. На даний час позивач не може повноцінно користуватись правою ногою, що супроводжується незручностями в повсякденному житті веденні господарства, так як він пересувається з допомогою палиці. Так як права нога, в наслідок отриманої травми не відновила свої функції, останній змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. В звязку з тим, що позивач став інвалідом III групи і більше не міг виконувати роботу вантажника 23.11.2009 року підприємство звільнило його згідно п. 1 ст. 40 КзПП України за скороченням чисельності працівників. З 2009 року по даний час він не працює так як більше двох годин не може перебувати на ногах та виконувати будь-яку фізичну роботу. Вказує, що отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які він постійно переживає. Задану моральну шкоду він оцінює у 100\~000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у звязку з отриманим 26.02.2009 року трудовим каліцтвом у розмірі 100\~000,00 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що, дійсно 26.02.2009 року з [PERSON] на підприємстві відповідача трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму правої ноги у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки у с/з зі зміщенням, про що складено акт № 1 від 03.03.2009 року. Зазначив, що позивачем проводились інструктажі з охорони праці, що свідчить про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства та задовільного забезпечення належних умов праці на підприємстві на момент нещасного випадку. Відповідач вважає, що причиною нещасного випадку стало порушення позивачем вимог інструкції з охорони праці № 33 для вантажника-стропальника. Позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не надав доказів заподіяння такої шкоди саме відповідачем. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. \~Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 липня 2008 року [PERSON] був прийнятий вантажником у відділ матеріально-технічного забезпечення Відкритого акціонерного товариства «Луцький автомобільний завод», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 26 лютого 2009 року о 09.00 годині, перебуваючи на роботі, в звязку з незадовільною організацією робіт позивач отримав тяжку травму правої ноги. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився із [PERSON] під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 03.03.2009 року (а.с. 4-7). Внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] отримав ушкодження здоровя у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки у с/з зі зміщенням. Весь курс лікування проходив в Луцькій міській клінічній лікарні № 2. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого діагноз значиться «Післятравматичний деформуючий артроз III ст. правого гомілково-ступневого суглобу. Наслідки перенесеного післятравматичного остеомієліту кісток правої гомілки. Післятравматичний деформуючий артроз правого колінного суглобу II-III ступеня. Контрактура правого колінного та гомілковоступневого суглобів» (а.с. 10-13). 21.10.2009 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 19.10.2010 року. 28.10.2010 року Луцькою міською МСЕК було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 28.10.2012 року. 09.10.2012 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 09.10.2014 року. 14.10.2014 року профпаталогічною спеціалізованою МСЕК було встановлено повторно ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків та ІІІ групу інвалідності з датою переогляду 14.10.2016 року (а.с. 14-18). В звязку з тим, що позивач став інвалідом III групи і більше не міг виконувати роботу вантажника 23.11.2009 року підприємство звільнило його згідно п. 1 ст. 40 КзПП України за скороченням чисельності працівників. Таким чином спірні правовідносини між сторонами виникли з 21.10.2009 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. 23.12.2009 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України призначено [PERSON] виплату одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 8). Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналогічне положення міститься і в\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. З акту № 1 про нещасний випадок на виробництві від 03.03.2009 року вбачається, що причинами нещасного випадку, що стався з [PERSON], є порушення вантажником [PERSON] вимог інструкцій з охорони праці та неналежне виконання заступником начальника ВМТЗ [PERSON] посадових обовязків. Суд вважає, що\~факт порушення відповідачем\~\~законних прав працівника позивача [PERSON], а саме: права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце. Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що він особисто винний у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.\~\~ Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нещасний випадок з позивачем стався 26.02.2009 року при виконання ним трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~ № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, повязане з виконанням позивачем трудових обовязків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у звязку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності така втрата становить 35 %, у звязку з чим позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, \~з врахуванням конституційної значимості здоровя, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 35\~000,00 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до\~ п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88\~ ЦПК України. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial