Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить вищезазначена квартира, яка була придбана ним за договором купівлі-продажу від 04.02.2011 року. Незважаючи на придбання квартири під час перебування у шлюбі з відповідачкою, дана квартири являється його приватною власністю, оскільки придбавалася за кошти його матері [PERSON] , з нотаріально посвідченої згоди [PERSON] . На даний час в квартирі зареєстроване його місце проживання та місце проживання його колишньої дружини [PERSON] , шлюб з якою було розірвано на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.03.2018 року. Вже на час розгляду справи про розірвання шлюбу в суді у березні 2018 року їх спільне проживання в відповідачкою було припинено. [PERSON] зібрала свої особисті речі та виїхала з квартири. Перешкод у користуванні житлом їй ніхто не чинив. [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі 2 роки, не зберігає у ній свої речі, не несе витрат по утриманню квартири та оплаті житлово-комунальних послуг. Наявність реєстрації відповідачки в належній позивачу квартирі порушує його права як власника, оскільки обмежує право вільно користуватися та розпоряджатися нею. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти прийняття заочного рішення не заперечує, просить не стягувати з відповідачки судовий збір. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування також у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Беручи до уваги, що відповідачка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала та враховуючи, що позивач не заперечує протии вирішення справи без присутності відповідачки з постановленням заочного рішення, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, судом встановлено наступне. Згідно з договором купівлі-проваджу від 04.02.2011 року, [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 116 (а.с.11-12). При цьому [PERSON] надала свою згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, за кошти [PERSON] , матері чоловіка (а.с.13). Право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано в КП «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] на праві приватної власності 04.02.2011 року, номер запису: 4338, в книзі 26 (а.с.14,15). Право приватної власності у частці 1/1 [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 17470561 (а.с.16) . Відповідачка [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Новгород-Сіверської міської ради та копією домової книги (а.с.17-19,20,27). [PERSON] та [PERSON] з 06.10.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.03.2018 року та вирішено, що дитина [PERSON] , [INFO] залишиться проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.22-23). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 26.02.2020 року депутата Новгород-Сіверської міської ради Лакози В.В. в присутності сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] , та за участю власника [PERSON] , було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] , 1989 року народження фактично не проживає вже майже два роки за вказаною адресою (а.с.21). Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] являється сином позивача [PERSON] та при зверненні до суду позивачем не заявлялась вимога щодо визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, тому на підставі ст.29 ЦК України, за ним зберігається право на проживання у відповідній квартирі, належній його батьку [PERSON] . Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачка [PERSON] будучи колишньою дружиною позивача, не проживає за місцем реєстрації вже майже два роки, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратила право на користування житлом позивача. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, але враховуючи позицію позивача викладену у заяві, суд приходить до висновку про відсутність необхідності стягнення з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved