Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] - бенефіціарного власника АТ «Імексбанк» про стягнення грошових коштів у розмірі 746 608,36 грн., посилаючись на те, що «17» грудня 2010 року [PERSON] стала клієнтом АТ «Імексбанк» та уклала договір банківського вкладу № 230051985, «09» грудня 2011 року [PERSON] уклала із АТ «Імексбанк» договір № 230055279 банківського вкладу. На підставі додаткової угоди від 08.01.2015р. до договору № 230051985 від 17.12.2010р. [PERSON] здійснено поповнення депозитного рахунку та встановлено, що залишок грошових коштів після поповнення рахунку складає 82 378,92 грн. На підставі додаткової угоди від 08.01.2015р. до договору № 230055279 від 09.12.2011р. [PERSON] здійснено поповнення депозитного рахунку та встановлено, що залишок грошових коштів після поповнення рахунку складає 50 807,32 дол.США. Позивач зазначає, що у зв`язку з ліквідацією АТ «Імексбанк» позивач звернулась 18.04.2016 року до відповідної уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» з заявою для отримання виплат по вкладах в сумі 946 608,36 грн., а листом від 20.04.2016р. позивачу відмовлено у внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів із посиланням на отримання певної заяви після 30 денного терміну з дня публікації відомостей про ліквідацію банку. Із посиланням на ч.ч. 4, 6 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» позивач пред`явив вимогу про стягнення грошових коштів по вкладних договорах з бенефіціарного власника АТ «Імексбанк» Клімова Л.М. як особи, що зобов`язана приймати заходи для запобігання банкрутства банку та несе відповідальність по боргах банку. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] - бенефіціарного власника АТ «Імексбанк» про стягнення грошових коштів по депозитним договорам залишено без руху з підстав не відповідності позову вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, не сплати судового збору, а також з огляду на те, що позивачем не конкретизовано позовні вимоги в частині посилання на перебування АТ «Імексбанк» в стані припинення. За наслідком надання позивачем 05.04.2019 року заяви про усунення недоліків ухвалою суду від 08 квітня 2019 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позов підтримує та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - адвокат Якімов Ф.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Користуючись своїм правом, представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позивачем порушено порядок задоволення власних вимог, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не надано доказів, щодо причинно-наслідкового зв`язку між заподіяння шкоди Позивачу та дій чи бездіяльності Відповідача, які безпосередньо призвели до ліквідації банку. Представник відповідача також наголосив на неможливість притягнення [PERSON] як бенефіціарного власника банку з підстав набуття чинності норми Закону України «Про банки та банківську діяльність», якою встановлена відповідальність таких осіб, після укладення Позивачем відповідних договорів банківського вкладу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що «17» грудня 2010 року [PERSON] стала клієнтом АТ «Імексбанк» та уклала договір банківського вкладу № 230051985 на підставі чого позивачу було відкрито вкладний рахунок в національній валюті. «09» грудня 2011 року [PERSON] уклала із АТ «Імексбанк» договір № 230055279 банківського вкладу на підставі чого позивачу було відкрито вкладний рахунок в іноземній валюті - доларах США. Додатковою угодою від 08.01.2015р. до договору № 230051985 від 17.12.2010р. встановлено поповнення депозитного рахунку та визначено, що залишок грошових коштів [PERSON] після поповнення рахунку складає 82 378,92 грн. Додатковою угодою від 08.01.2015р. до договору № 230055279 від 09.12.2011р. встановлено поповнення депозитного рахунку та визначено, що залишок грошових коштів [PERSON] після поповнення рахунку складає 50 807,32 дол.США. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та є загальновідомою обставиною, на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року №50 «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015 року. При цьому, відповідно до постанови Правління НБУ від 21.05.2015 року №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 27.05.2015 року №105 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку. Публікація відомостей про ліквідацію АТ «Імексбанк» відбулась 29 травня 2015 року у газеті «Голос України», № 94. Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. У відповідності до ч.5 ст. 45 вищевказаного Закону України, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Ч.2 ст. 49 Закону встановлено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. У відповідності з положеннями ч.6 ст. 49 вказаного Закону, фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Після чого, задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Отже, за встановлених судом обставин, суд вбачає, що грошові вимоги [PERSON] , які ґрунтуються на договорах банківського вкладу, укладених із АТ «Імексбанк», відносяться до грошових коштів, виплата яких проводиться у четверту чергу акцептованих вимог кредиторів у порядку, встановленому спеціальним законом. Будь-яких виключень законодавством не передбачено. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів. Відтак, оскільки в ПАТ «Імексбанк» розпочата процедура ліквідації, вкладники цього банку мають право отримати належні їм суми банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висвітленою Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 року по справі №6-2001цс15. Як встановлено в судовому засіданні, з огляду на надані позивачем докази, позивач звернувся із відповідною заявою тільки 18 квітня 2016 року, тобто із пропуском подання власних вимог виплати вкладених коштів, термін для здійснення чого відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» сплив 27 червня 2015 року. Також суд зазначає, що за фактом отримання позивачем відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк», викладеної у листі № 2100 від 20.04.2016р., тобто обізнаності позивача у відмові включення її вимог до реєстру кредиторів, позивачем не було вжито заходів із поновлення строків на пред`явлення власних вимог та їх включення до реєстру кредиторів в судовому порядку, про що також надано позивачу роз`яснення у вказаному листі № 2100. За таких підстав, судом встановлена відмова позивача у використанні належного їй права на включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, наслідком чого є погашення будь-яких вимог [PERSON] до АТ «Імексбанк» в силу ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В свою чергу погашення усіх вимог позивача, встановлене Законом, позбавляє позивача вимагати сплати відповідних грошових коштів іншими особами, в тому числі контролерами та пов`язаними з АТ «Імексбанк» особами. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висвітленою Великою палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року по справі № 757/2216/15. Стосовно вимог позивача про стягнення грошових коштів по депозитним договорам з [PERSON] як бенефіціарного власника АТ «Імексбанк» судом встановлене наступне. Згідно відомостей, отриманих судом з відкритих джерел - інформації, що розміщена на офіційному Інтернет виданні Національного банку України за посиланням https://bank.gov.ua/supervision/registration/shareholders/328384 [PERSON] дійсно був власником істотної участі в АТ «Імексбанк», сумарна частка володіння якого становила 76,0057 відсотків. Даний факт також не спростовується представником відповідача. Відповідно до абз. 28 ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в редакції, що діяла на момент запровадження в АТ «Імексбанк» тимчасової адміністрації тобто 27.01.2015року, термін «контролер» вживається у такому значенні: «контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином;». Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність»: « пов`язаними особами є: 1) керівники банку, керівник підрозділу внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку; 3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 4) керівники та контролери споріднених осіб банку; 5) керівники та контролери афілійованих осіб банку; 6) афілійовані особи банку; 7) споріднені особи банку; 8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1-5 цієї частини; 9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами. Особою, яка має істотну участь у банку відповідно до ч. 1 ст. 34 «Про банки та банківську діяльність» є юридична або фізична особа, яка прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами володіє 10, 25, 50 та 75 і більше відсотками статутного капіталу банку чи правом голосу акцій (паїв) у статутному капіталі банку та/або незалежно від формального володіння справляти значний вплив на управління або діяльність банку. За таких підстав відносно [PERSON] та його частки володіння в АТ «Імексбанк» дійсно застосовуються терміни «власник істотної участі», «контролер», «пов`язана особа». В свою чергу можливість притягнення у певних випадках пов`язаної з банком особи до цивільно-правової, адміністративної та кримінальної відповідальність встановлена ч. 5 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» причому дана норма набула чинності 07.03.2015р. у зв`язку з опублікуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності пов`язаних із банком осіб» № 218-VIII від 02.03.2015р. Ст. 36. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» «Наслідки запровадження тимчасової адміністрації» визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. П. 2 ст. 46 розділу VIII «ліквідація банків» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено, що «З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;». Як було зазначено вище, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 року №105 було розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку. Таким чином, процедура тимчасової адміністрації запроваджена в АТ «Імексбанк» 27.01.2015р. та діяла до 26.05.2015р., процедура ліквідації запроваджена в АТ «Імексбанк» 27.05.2015р. та триває. Отже, саме з 27.01.2015 року [PERSON] буз позбавлений можливості вирішального впливу на управління або діяльність АТ «Імексбанк», а також будь-яких повноважень як акціонера АТ «Імексбанк», що реалізуються шляхом участі та прийняття рішень загальними зборами. У зв`язку з подальшим запровадженням в АТ «Імексбанк» процедури ліквідації відносно [PERSON] не відбулось відновлення належних йому до 27.01.2015р. прав як власника істотної участі/контролера/пов`язаної особи АТ «Імексбанк». Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом, або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За таких підстав, враховуючи що з дня запровадження в АТ «Імексбанк» тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (27.01.2015р.) жодні відносини між АТ «Імексбанк» та [PERSON] не виникли за приписами ст. 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а з огляду на подальшу ліквідацію АТ «Імексбанк» фактично і припинились, не підлягає до застосування ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в редакції Закону України № 218-VIII від 02.03.2015р., що набула чинності 07.03.2015р. Додатковим підтвердженням зазначеного висновку є також відомості, отримані судом з відкритих джерел - інформації, що розміщені на офіційному Інтернет виданні Національного банку України за посиланням https://bank.gov.ua/supervision/registration/shareholders/328384 [PERSON] адже остання, наявна в даному розділі публікація відбулась станом на 01.01.2015 року, містить посилання на її підписання «Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Імексбанк» Ю.П. Северин». Відсутність публікацій після 01.01.2015 року свідчить про неподання АТ «Імексбанк» інформації про свою структуру власності за фактичною її відсутністю з огляду на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Імексбанк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в редакції, що діяла на день запровадження в АТ «Імексбанк» тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (27.01.2015р.) не встановлювала можливість притягнення власника істотної участі до цивільно-правової відповідальності за позовом кредитора банку. Отже, суд виходить з того, що сторона звернулась до суду за захистом права з відсутністю його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed