Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району та третьої особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння розташованого в с. Чижиків, вул. Шевченка, 78 Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., що складається з житлових будівель та споруд, а саме: А-1 житлова приб., а-1 тамбур, Б літня кухня, пг (Б) -погріб, В сарай, Г вбиральня, к-криниця, І - відмостка, №2,4 хвіртка, №1,3,6 огорожа. Свої вимоги мотивує тим, що 15.07.1998 року помер її чоловік [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 133997, виданим [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 05.11.1998 року. До кола спадкоємців першої черги увійшла позивач, дружина спадкодавця [PERSON], а також діти спадкодавця треті особи у справі. Відповідно до положень п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, котра була чинна на момент смерті спадкодавця, підтвердженим приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункту, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Так, згідно довідки виданої [PERSON] сільською радою, житловий будинок №78, розташований по вул. Шевчека в с. Чижиків, згідно відомостей по господарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. Тобто, документи про право власності на цей будинок батьком оформлено не було, незважаючи на те, що будівництво було завершено у 1920 році. Разом з тим, як вбачається з п. 38 Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженої Наказом Міністерства статистики України №48 від 22.02.1995 РОКУ (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), жилі будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду підприємств колективної форми власності, приватизовані або придбані населенням, враховуються в по господарській книзі як такі, що знаходяться в приватній власності громадян. На момент смерті [PERSON], разом з ним спільно проживала та була зареєстрована я, його дружина, [PERSON] і доглядала на ним до дня смерті та продовжую управляти спадковим майном після його смерті. Вказані обставини підтверджується довідкою №82 від 10.02.2017 року виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були мною вчинені. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживали разом із своїм чоловіком на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляла, вона фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, зокрема вказаними вище житловим будинком та земельною часткою. У судове засідання позивач не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав до суду заяви у яких зазначили, що позовні вимоги визнають повністю та не заперечує проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просить здійснювати у його відсутності. Третя особа, без самостійних вимог [PERSON] не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Третя особа, без самостійних вимог [PERSON] не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.1998 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 133997, виданим [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 05.11.1998 року. До кола спадкоємців першої черги увійшла позивач, дружина спадкодавця [PERSON], а також діти спадкодавця треті особи у справі. Документи на право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем належним чином оформлено не було, незважаючи на те, що будівництво завершено у 1920 році. Чоловік за життя не зареєстрував право власності на належний йому житловий будинок, що унеможливлює реалізацію мого права на спадкування через нотаріальну контору. Разом з тим, як вбачається з п. 38 Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженої Наказом Міністерства статистики України №48 від 22.02.1995 РОКУ (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), жилі будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду підприємств колективної форми власності, приватизовані або придбані населенням, враховуються в по господарській книзі як такі, що знаходяться в приватній власності громадян. На момент смерті [PERSON], разом з ним спільно проживала та була зареєстрована я, його дружина, [PERSON] і доглядала на ним до дня смерті та продовжую управляти спадковим майном після його смерті. Вказані обставини підтверджується довідкою №82 від 10.02.2017 року виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були мною вчинені. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживали разом із своїм чоловіком на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляла, вона фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, зокрема вказаними вище житловим будинком. Згідно приписів ст.548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням МЮУ 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були мною вчинені. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, враховуючи безумовне визнання позову відповідачем та те, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, фактично набув право власності на спадкове майно, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved