Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов»язання внести зміни та доповнення до договору і нарахувати проценти на вклад. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.08.2013р. сторонами у спорі був укладений договір строкового вкладу SAMD№ 01000737149290 «Стандарт на 3 міс.», зміст якого не відповідає чинному законодавству України, оскільки проценти за ставкою строкового вкладу повинні нараховуватися за всі календарні дні фактичного користування банком коштами вкладника, але згідно із п. 2 договору банк неправомірно нараховує проценти на суму вкладу тільки з першого робочого дня (а не з першого календарного дня ), наступного за днем надходження вкладу у банк. Також, як зазначає позивач, банком не нараховуються проценти по ставці строкового вкладу за неробочі дні зі спливом строку вкладу, які передують дню фактичного повернення вкладу - першому робочому дню зі спливом строку вкладу, - що також не відповідає засадам цивільного законодавства. Так, згідно із п.6 договору, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Тобто, якщо день повернення вкладу зі спливом строку вкладу припав на неробочий день ( неробочі дні ), то повернення вкладу в перший робочий день зі спливом строку вкладу згідно із п. 12 договору буде розцінено як дострокове розірвання дії Договору в період другого пролонгованого строку. При цьому проценти за фактичні дні користування банком коштами вкладника на протязі другого (пролонгованого ) строку за вищезазначені «неробочі дні» будуть нараховані по ставці вкладу «на вимогу», а не по ставці строкового вкладу. У зв'язку з вищезазначеним, у випадках, коли день повернення вкладу припадає на неробочий день ( неробочі дні ), ще вкладник не використав своє право згідно із п.6 Договору щодо відмови від пролонгації дії договору, а банк в односторонньому порядку встановлює новий строк вкладу від календарного дня, наступного за датою закінчення попереднього строк вкладу. Отже, при поверненні вкладу у перший робочий день за спливом строку вкладу банк неправомірно ставить вкладника перед фактом дострокового розірвання дії договору із негативними наслідками щодо зменшення суми процентів на вклад. Як вважає позивач, в змісті добросовісного і правомірного договору повинні мати місце однозначні, прозорі положення щодо фактичного строку вкладу, за який нарахо вуються проценти по ставці строкового вкладу, в тому числі і у вищезазначених випадках «неробочих днів» на початку і в кінці строку вкладу; і обов'язково повинна бути вказана конкретна дата повернення вкладу ( день повернення вкладу ), в змісті договору не повинні мати місце положення, які у різних його пунктах протирічать один одному та терміни повинні відповідати мовному та пра вовому значенню. Експертні висновки «Інституту української мови НАНУ» та кафедри сучасної української мови «Київського національного університету імені Тараса Шевченка» визначають, що синонімічні словосполучення «день закінчення строку», «день спливу строку», «останній день строку» і синонімічні словосполучення «день по закінченні строку», «день зі спливом строку», «день після спливу строку» це різні поняття, що визначають різні дати; ототожнювати їх не можна. Тобто день повернення вкладу (день по закінченні строку вкладу, день зі спливом строку вкладу ) наступає по закінченні 24-ої години останнього дня строку вкладу (дня закінчення строку вкладу) і за спірним договором день закінчення строку вкладу ( останній день строку вкладу) - 16.11 .2013 p., а день по закінченні строку вкладу ( день повернення вкладу зі спливом строку вкладу) - 17.11 2013р. У той же час, у п. 4 договору зазначається, що « якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, то виплати суми вкладу здійснюється в перший робочий для банку день». У п.8 договору зазначається, що проценти на суму вкладу під час нового строку вкладу нараховуються за процентною ставкою для вкладів такого найменування та строку, що діє у банку на день закінчення попереднього строку вкладу, але правильно було б зазначити «день по закінченні строку вкладу» замість «день закінчення строку вкладу». В зв»язку з наведеним, позивач просив підтвердити вищезазначене тлумачення змісту відповідних неправомірних положень укладеного сторонами договору та зобов'язати відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» внести наведені нижче зміни та доповнення у зміст договору, щоб умови останнього відповідали чинному цивільному законодавству і щоб договір строкового вкладу був добросовісним по відношенню до вкладника, в тому числі, розділ «Дані за вкладом» доповнити наступним положенням :«День повернення вкладу - 17.11.2013 р.» ; викласти пункт 2 договору в наступній редакції:«Проценти на вклад по ставці, вказаній у розділі «Дані за вкладом», нараховуються від календарного дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до календарного дня, який передує дню його повернення вкладникові. Якщо день повернення вкладу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий у банку день, проценти на вклад по ставці, вказаній у розділі «Дані завкладом», нараховуються до календарного дня, який передує першому робочому дню зі спливом встановленого Договором строку»; пункт 6 викласти в наступній редакції: «Якщо в день по закінченні строку вкладу, а у випадку, коли день по закінченні строку вкладу ( день повернення вкладу ) припадає на вихідний, святковий або інший неробочий у банку день, в перший робочий день по закінченні строку вкладу Ви не заявили банку про бажання забрати свої кошти ( повернути вклад), вклад автоматично продовжується ще на один строк... Новий строк вкладу починається з дня по закінченні попереднього строку вкладу, а у випадку, коли день по закінченні попереднього строку вкладу припадає на неробочий день ( неробочі дні ), з першого робочого дня по закінченні строку вкладу»; уточнити терміни у змісті пунктів 4;8 договору, та зазначити замість «день закінчення строку вкладу» - «день по закінченні строку вкладу». Також позивач просив зобов»язати ПАТ КБ «Приватбанк» донарахувати та виплатити по укладеному договору проценти на вклад по ставці строкового вкладу ( 16% річних ) за фактичні дні користування банком коштами вкладника з 17.08.2013 р. по 18.08.2013 р. включно ( за неробочі дні, наступні за днем надходження вкладу у банк ) та за 17.11.2013 р. ( неробочий день, який передує фактичному дню повернення вкладу - першому робочому дню зі спливом строку вкладу -18.11.2013 р.) у сумі 1 грн. 30 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що банком порушено умови договору про заощадження. Крім того, відповідачем виконано умови договору, порушень його умов не допущено. Натомість, вимоги позивача зведені до доказування невідповідності умов договору про заощадження чинному законодавству України. Позивачу були відомі умови типового договору про заощадження «ПриватБанку», з якими він ознайомився на офіційному сайті банку, та які на його думку не відповідають вимогам чинного законодавства України. Тобто, з самого початку умови договору не влаштовували позивача та він вважав їх неправомірними, отже твердження позивача про те, що він значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору не відповідає дійсним обставинам справи. На момент розгляду справи дія оспорюваного договору закінчилася та він виконаний сторонами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Як встановлено в судовому засіданні, 16.08.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанком» та [PERSON] було укладено договір про заощадження № SAMDN01000737149290 (Вклад «Стандарт на З мес.»). Сума вкладу становила 1000,00 грн., вклад оформлено строком на 3 місяці по 16.11.2013 р. включно та процентна ставка по вкладу складала 16 % річних. Період нарахування процентів за вкладом встановлено - 1 місяць. 18.11.2013 р. позивач отримав суму вкладу разом із нарахованими процентами у розмірі 1013,61 грн., яка складається із суми вкладу - 1000,00 грн., процентів за користування вкладом - 13,59 грн. (за період з 17.10.2013 р. по 16.11.2013р.) + 0,02 грн. (за 17.11.2013 р.). Всього відсотки було нараховано за період з 17.08.2013р. (наступний день після надходження суми вкладу) по 17.11.2013 р. Правовими підставами внесення змін до Договору про заощадження позивач визначає ч. 2 ст. 651 та ч. 4 ст. 631 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Також законом визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Статтею 652 ЦК України встановлено, що договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК України), необхідна наявність однієї з двох таких підстав: 1) розірвання договору повинно суперечити суспільним інтересам або 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Отже, позивачем не доведено, що відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» порушено умови договору про заощадження, оскільки умови договору були виконані з дотриманням визначених сторонами умов. Фактично вимоги позивача зводяться до доведення невідповідності умов спірного договору чинному законодавству України, при цьому не зазначаючи які саме умови укладеного договору про заощадження порушуються відповідачем «ПриватБанком». Статтями 203, 215 ЦК України передбачені наслідки невідповідності умов договору вимогам чинного законодавства, проте до таких наслідків не відносяться ані зміна умов договору, ані визнання його змісту неправомірним з точки зору відповідності чинному законодавству. Крім того, позивачем не доведено, що зміна умов договору викликана наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є також обов'язковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору, зокрема: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Крім того, в судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось позивачем, що йому були відомі всі умови типового договору про заощадження «ПриватБанку», з якими він ознайомився на офіційному сайті банку, та які на його думку не відповідають вимогам чинного законодавства України, разом з тим, підписавши договір та виконавши його відповідні умови, фактично погодився з ними. Зазначене також підтверджується листом НБУ від 23.08.2013 р. на звернення позивача від 09.08.2013 р. з цього приводу. Тобто, з самого початку умови договору про заощадження «ПриватБанку» не влаштовували позивача та він вважав їх неправомірними. А тому, твердження позивача про те, що він значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору не відповідає дійсним обставинам справи. Як зазначала в судовому засіданні представник відповідача, на момент розгляду справи строк дії спірного договору закінчився та виконаний сторонами. Обгрунтовуючи вимогу про внесення змін до договору, строк дії якого закінчився, позивач посилається на ч. 4 ст. 631 ЦК України, якою встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Застосування даної норми права до спірних правовідносин є помилковим, оскільки положення ст.631 ЦК України стосуються саме цивільної відповідальності за порушення умов договору, які було вчинено під час його дії. Отже, позивач посилається на норми права, які стосуються порушення договірних зобов'язань, заявляючи вимогу щодо неправомірності самого змісту правочину. Крім того, ч. 2 ст.633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 3 ст. 633 ЦК України встановлено, що підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. В даному випадку договір про заощадження є публічним договором і розроблений відповідно до вимог п. 2.6. Постанови НБУ № 516 від 03.12.2003 року, у відповідності з яким зобов'язано банки для вкладників - фізичних осіб установлювати однакові типові умови договору банківського вкладу (депозиту) відповідного виду, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, вимога позивача [PERSON] про внесення змін до договору про заощадження є необґрунтованою, недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає. Позивачем також заявлена вимога про визнання дій відповідача - КБ «ПриватБанку» згідно із змістом спірного договору про заощадження № SAMDN01000737149290 неправомірними з точки зору чинного законодавства та вимогу щодо донарахування відсотків за цим договором. При цьому позивач послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 29.05.2013 р. у справі № 6-39цс13. Разом з тим, Постанова Верховного Суду України стосується інших правовідносин, оскільки судом були розглянуті правові аспекти нарахування процентів за ставкою, передбаченою договором, за дні прострочення повернення суми вкладу вкладнику. Обгрунтування даного позову стосуються порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки відповідно до розділу «Дані за вкладом» Договору про заощадження № SAMDN01000737149290 (Вклад «Стандарт на 3 мес.») від 16.08.2013 року, який є предметом спору. В судовому засіданні було встановлено, що вклад оформлено на 3 місяці - по 16.11.2013 р. включно та повернуто 18.11.2013 р., тобто у перший робочий день після закінчення строку дії вкладу, що передбачено п. 4 договору. Отже, в даному випадку спір виник з питання нарахування процентів за неробочі дні на початку та в кінці вкладу протягом строку дії договору. Отже, позивачем не доведено порушення відповідачем його прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed