Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив ( а. с. 1 6, 20 22 ), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елга» (далі ТОВ «Елга») у якому просив: - стягнути з відповідача на його користь 49 545,45 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 01 грудня 2014 року по 24 грудня 2016 року; - стягнути з відповідача на його користь 42190,83 грн. інфляційних втрат та 50000 грн. компенсації моральної шкоди, завданих відповідачем у зв,язку з невиконанням останнім судових рішень. Свої вимоги мотивував тим, що починаючи з 01.04.2009 року по 31.01.2013 року, він працював у ТОВ «Елга» на посаді юрисконсульта. У 2013 році, після зміни керівництва ТОВ «Елга», він як і більшість працівників підприємства, був незаконно звільнений. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 06.02.2014 року у справі № 589/1280/13-ц, за його позовом до ТОВ «Елга», визнано неправомірними та скасовано накази директора ТОВ «Елга» в частині усунення його від виконання посадових обов,язків та призначення відносно нього службової перевірки та про його звільнення за прогули без поважних причин. Стягнуто на його користь з ТОВ «Елга» компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 12 255,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.02.2013 року по 05.02.2014 року в розмірі 24 238,08 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Після цього, рішенням апеляційного суду Сумської області від 01.04.2014 року, вище зазначене рішення Шосткинського міськрайонного суду від 06.02.2014 року, змінено в частині вирішення позовних вимог щодо зміни формулювання причин звільнення позивача, визначення розміру компенсації за невикористані відпустки, заборгованості по заробітній платі за січень 2013 року, розміру моральної шкоди та постановлено в цій частині нове рішення вважати звільненим позивача за ст. 38 ч. 1 КЗпП України з 31.01.2013 року; стягнути на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за період 2008 2012 років в сумі 13 677, 27 грн., заборгованість по заробітній платі за січень 2013 року в сумі 2000 грн., з подальшим утриманням усіх необхідних платежів і зборів та моральну шкоду у сумі 500 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 04.02.2015 року, рішенням Щосткинського міськрайонного суду у справі за його позовом до ТОВ «Елга», що набрало законної сили, з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.02.2013 року по 01.12.2014 року в сумі 7 810,22 грн., компенсації з врахуванням індексу інфляції з лютого 2013 року по жовтень 2014 року з подальшим утриманням усіх необхідних платежів та зборів та 5000 грн., моральної шкоди. Зазначені рішення перебувають на виконанні в державній виконавчій службі і за інформацією останніх, по невиконаних товариством «Елга» зазначених рішеннях судів, борг перед позивачем складає 81 048,30 грн., з суми якого позивач нараховує і просить стягнути з відповідача на його користь 42190,83 грн. інфляційних втрат та 50000 грн. моральної шкоду за невиконання вказаних відповідачем рішень судів, а також 49545,45 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 01 грудня 2014 року по 24 грудня 2016 року. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов мотивуючи тими ж обставинами, проти заочного вирішення справи не заперечував і в подальшому просив справу розглядати у його відсутність (а.с.34). Представник відповідача ТОВ «Елга» про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином ( а. с. 24, 33, 37), про причину своєї неявки не повідомив і клопотань, про розгляд справи у його відсутність не надсилав, тому зі згоди позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа, Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області, також належним чином був повідомлений про розгляд справи, однак в судове засідання не з,явився. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Судом встановлено і ніким не заперечувалося, що позивач [PERSON], з 01.04.2009 року по 31.01.2013 року, працював у ТОВ «Елга» на посаді юрисконсульта. В даний час ТОВ «Елга» з 19.09.2016 року, знаходиться у стані припинення і головою комісії з припинення є [PERSON] ( а. с. 26 28). Також судом встановлено, що відповідно рішення Шосткинського міськрайонного суду від 06.02.2014 року у справі № 589/1280/13-ц, за позовом [PERSON] до ТОВ «Елга», визнано неправомірними та скасовано накази директора ТОВ «Елга» в частині усунення його від виконання посадових обов,язків та призначення відносно нього службової перевірки та про його звільнення за прогули без поважних причин. Стягнуто на його користь з ТОВ «Елга» компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 12 255,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.02.2013 року по 05.02.2014 року в розмірі 24 238,08 грн. та 3000 грн. моральної шкоди, Після цього, рішенням апеляційного суду Сумської області від 01.04.2014 року, вище зазначене рішення Шосткинського міськрайонного суду від 06.02.2014 року, змінено в частині вирішення позовних вимог щодо зміни формулювання причин звільнення позивача, визначення розміру компенсації за невикористані відпустки, заборгованості по заробітній платі за січень 2013 року, розміру моральної шкоди та постановлено в цій частині нове рішення вважати звільненим позивача за ст. 38 ч. 1 КЗпП України з 31.01.2013 року; стягнути на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за період 2008 2012 років в сумі 13 677, 27 грн., заборгованість по заробітній платі за січень 2013 року в сумі 2000 грн., з подальшим утриманням усіх необхідних платежів і зборів та моральну шкоду у сумі 500 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін ( а. с. 224 232, 281 284 у справі за № 589/1280/13-ц). 04.02.2015 року, рішенням Щосткинського міськрайонного суду у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Елга», що набрало законної сили, з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.02.2013 року по 01.12.2014 року, 7 810,22 грн. компенсації з врахуванням індексу інфляції з лютого 2013 року по жовтень 2014 року з подальшим утриманням усіх необхідних платежів та зборів та 5000 грн., моральної шкоди ( а. с. 58 59 у справі за № 689/6318/14 ц). Зазначені рішення знаходяться на виконанні і відповідно інформації наданої Шосткинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області, станом на 07.07.2016 року, в рамках зведеного виконавчого провадження, за рішеннями судів, з ТОВ «Елга» на користь позивача [PERSON], належить до стягнення 81 048,30 грн. ( а. с. 7, 35 36 ). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ізст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всупереч вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не надав суду будь-яких доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а також доказів наявності обєктивних перешкод в належній організації свого виробництва. Зважаючи на те, що вище вказаними рішеннями судів, питання стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі у період з 01.02.2013 року по 01.12.2014 року, вже вирішено і до цього часу середній заробіток за затримку розрахунку у вказаний період так і залишився не виплаченим, тому позовні вимоги [PERSON] в цій справі, щодо стягнення з відповідача на його користь 49 545,45 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 01 грудня 2014 року по 24 грудня 2016 року, суд вважає цілком обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 42 190,83 грн. інфляційних втрат, нарахованих позивачем із 81 048,30 грн, заборгованості по невиконаних рішеннях та 50000 грн. компенсації моральної шкоди, завдання яких ( інфляційних та моральної шкоди ) він фактично пов,язує із невиконанням відповідачем вище вказаних судових рішень, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який просрочив виконання грошового зобов,язання, на вимогу кредитора зобов,язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення. Отже стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов,язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов,язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов,язань. Цією статтею регулюються зобов,язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов,язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п,ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільну права та обов,язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов,язальних правовідносин. З рішення суду зобов,язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що і зазначено у статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Як вбачається, в даному випадку в частині вимог щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та моральної шкоди, виник спір у зв,язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішень суду по трудовому спору. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Дані вимоги з боку позивача виникли, у зв,язку з виконанням судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі та моральної шкоди, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов,язання. Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року, у справі № 6-3019 цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. Отже суд дійшов висновку, що стаття 625 ЦК України встановлює правила, за яким боржник відповідає за невиконання грошового зобов,язання і не поширюється на ситуацію, як у даній справі, коли божник не виконує свій обов,язок сплатити певну суму коштів, що визначена рішенням суду. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial