Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах з вересня 1993 року та працював монтером по ремонту та обслуговуванню устаткування. У лютому 2014 року він був переведений електромонтером по ремонту та обслуговуванню електроустаткування 6 розряду до цеху з ремонту металургійного устаткування. Загальний стаж його роботи на підприємстві відповідача складає 21 рік 7 місяців. Через погіршення стану здоров'я 08 липня 2015 року він звільнився з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, що підтверджується записом у трудовій книжці та пенсійним посвідченням. Починаючи з лютого 2015 року його стан здоров'я істотно погіршився, у зв»язку з чим він неодноразово звертався до лікарні зі скаргами на задишку, біль у суглобах, шум в голові, що підтверджується випискою з медичної карти №3812, та знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.02.2015 року по 10.03.2015 року. У квітні 2015 року через постійну втрату працездатності, стану його хвороби, Держсанепідслужба у Запорізькій області на запит обласної клінічної лікарні м.Запоріжжя надала санітарно-гігієнічний висновок умов його праці, згідно якого встановлено, що період знаходження в зоні дії шкідливих речовин виробничої сфери під час проведення робіт безпосередньо на робочому місці позивача складає 89,58%, та згідно висновку Державної санітарно-епідеміологічної служби України №18-02-16/521 від 12.06.2015 року умови його праці віднесено до ІІІ класу 3 ступеня ГКТ №4137-86. Отже, за час роботи на підприємстві у нього розвилася хронічна хвороба, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(форма П-4) від 08 липня 2015 року. Згідно з цим актом в результаті роботи на підприємстві він піддавався впливу небезпечних та шкідливих виробничих факторів (пилу та оксиду марганцю) та професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «ЗФЗ» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За результатами висновку обстеження МСЕК серії АБ № 0028761 від 28.07.2015 року в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 20%, група інвалідності не встановлена.Таким чином, працюючи у важких та шкідливих умовах праці, у нього виникло професійне захворювання, яке завдає моральної шкоди, яка полягає у сильному психологічному стресі, понесеному фізичному болі, пов'язаному з лікуванням професійного захворювання. Внаслідок професійного захворювання він набув фізичних обмежень, які постійно заважають йому реалізовуватись як особистості. Він не може швидко рухатися, здійснювати фізичні вправи та робити фізичну роботу по дому, оскільки постійно відчуває брак повітря, виникає задишка, він погано засинає вночі, а зранку погано себе відчуває, постійно відчуває дискомфорт в особистому житті. У зв'язку з цим були порушені його нормальні життєві зв'язки, сталися вимушені зміни в його життєвих і виробничих стосунках, що безперечно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що діями відповідача, який не забезпечив належних умов праці, його була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 30000,00грн., просить стягнути цю суму з ПАТ «ЗЗФ» на його користь. Позивач [PERSON].в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача адвокат Діордієв О.С., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» Василюха Т.О., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обгрунтування заперечень зазначила, що відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями, у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач оцінив свої моральні страждання у розмірі 30000,00грн., але не навів доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань саме у цьому розмірі, тому відповідач вважає, що факт заподіяння позивачу моральних страждань не підтверджений достовірними доказами і розмір моральної шкоди не є обгрунтованим. Разом з тим, [PERSON] не встановлена група інвалідності, що не позбавляє його можливості і далі працювати за іншими спеціальностями, а лише обмежує його право у виборі роботи зі шкідливими умовами праці, тобто з шкідливими виробничими факторами. Крім того, позивач працював і на іншому підприємстві зі шкідливими умовами праці, а отже він не довів, що 20% втрати працездатності йому спричинено саме умовами праці на підприємстві відповідача, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» Назаренко В.І., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суду пояснив, що він підтримує всі заперечення проти позову, які були надані представником відповідача Василюха Т.О.. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника Діордієва О.С., представників відповідача Василюха Т.О. і Назаренка В.І. та дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено копією трудової книжки [NUMBER], позивач[PERSON]перебував у трудових правовідносинах з відповідачемз 14.09.1993 року, та був звільнений08.07.2015 року за власним бажанняму зв'язку із виходом на пенсію(а.с.21-22). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, складеного за формою П-4та затвердженого 08.07.2015 року,встановлено, що причиною професійного захворювання[PERSON]:хронічного обструктивного захворювання легенів першої-другої ст., (пилотоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група «В», легенева недостатність першого-другого ст. є тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів(а.с.10). Згідно наданого суду медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 17.06.2015 року, протокол №846, вбачається, що у зв'язку із тривалим стажем роботи у шкідливих умовах - 21 рік 08 місяців, позивачу встановлено професійне захворювання та протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, несприятливого мікроклімату, фізичного перевантаження і він направлений на проф. МСЕК(а.с.7) Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0028761 від 28.07.2015 року позивачу в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 20%, група інвалідності не встановлена. Зазначена потреба у амбулаторному та стаціонарному лікуванні (а.с.6). З виписок з історії хвороби та довідок медичних установ, наданих позивачем, вбачається, що [PERSON] внаслідок професійного захворювання вимушений неодноразово проходити курси стаціонарного лікування в медичних установах(а.с.11,19). Судом встановлено, що вперше втрата професійної працездатності позивачу [PERSON] була встановлена МСЕК 28.07.2015 року і саме з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди заподіяної його здоров'ю. З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-VIII. Положеннями ч.8 ст. 36 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги положень закону, що регулюють трудові правовідносини, оскільки на даний час законодавець чітко визначив, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до норм ЦК України та КЗпП України. Отже, в даному випадку передбачається обов'язок роботодавця відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч.1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON] під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду, оскільки було ушкоджено його здоров'я. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивачувстановлено ступень втрати професійної працездатності 20%, інвалідність не встановлена. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач тривалий час відчуває фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребує постійного лікування. Крім того, він позбавлений можливості займатися фізичною працею, постійно відчуває дискомфорт в особистому житті. Разом з тим, внаслідок професійного захворювання змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки він вимушений звертатися в лікувальні заклади, проходити курси лікування, робити обстеження, отримувати консультації спеціалістів, в зв'язку з чим він випробовує моральні страждання та повинен додавати додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу[PERSON]суд враховує характер заподіяної шкоди, відсоток втрати працездатності (20% первісно), характер захворювання, неможливості відновлення професійної працездатності і належного стану здоров'я, тяжкість вимушених змін в житті позивача, обсяг та глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000грн., оскільки приходить до висновку, що саме така сума буде розумною, справедливою, необхідною і достатньою для відшкодування заподіяної моральної шкоди у даному конкретному випадку.

Outcome: partial