Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 08.07.2011 р. він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя не склалося, шлюбні відносини між подружжям з часом погіршилися та фактично були припинені з серпня 2018 року. Під час шлюбу було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартира [ADDRESS] , придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. 05 вересня 2014 року, зареєстровано у реєстрі за № 924. За умовами договору вартість становить 118 735,00 грн., продаж квартири вчинено за 118 000,00 грн. Домовленості про добровільний поділ майна, що є їх спільною власністю, між сторонами не досягнуто. Тому, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру [ADDRESS] вартістю 118 735,00 грн.; визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; судові витрати по справі розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 10.01.2019 року представником відповідачки було надано відзив на позовну заяву в якому [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовити у повному обсязі; при винесенні рішення врахувати інтереси 2-х малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] і його представник [PERSON] ., яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 71410, не з`явились, але до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивач 22.07.2019 р. надав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої у частині стягнення судових витрат він просить не приймати рішення, оскільки відмовляється від цієї позовної вимоги на його користь, решту позовних вимог підтримує та просить задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтримала заяву свого довірителя. В судове засідання відповідачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі угоди № 73 про надання професійної правничої допомоги від 21.08.2018 року, не з`явились, але до суду 22.07.2019 р. надійшли заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом в передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] з 08.07.2011 року перебували в шлюбі, зареєстрованому в Дніпрорудненській міській раді Василівського району Запорізької області, актовий запис № 65 (а/с 4), який рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08.11.2018 року розірвано, що не оспорюється сторонами (а/с 90-91). Під час перебування в шлюбі, 05.09.2014 року подружжям Візірськими була придбана квартира [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що також не оспорюється сторонами (а/с 5-6). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого та посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. від 05.09.2014 р., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 924, на праві приватної власності у розмірі 1/1 частки, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] (а/с 7). У позові ставиться питання про здійснення поділу спірного нерухомого майна та виділення у власність [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частині вказаної вище квартири. З огляду на це суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна та робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення у житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Оскільки, спірна квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачкою право власності на 1/2 частку квартири. Таким чином, позовні вимоги є цілком обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved