Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів до відповідачки [PERSON] , посилаючись на те, що сторони з 26.12.2003 року по 18 серпня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Вказує, що в шлюбі у них з відповідачкою народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.06.2017 року стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно. Позивач стверджує, що у нього змінився сімейний стан, а саме: в листопаді 2019 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] , у них народилася донька- [PERSON] . Дружина [PERSON] після народження дитини не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та разом з дочкою знаходиться на повному утриманні позивача. На утриманні позивача також перебувають його батьки. Стверджує, що в зв`язку з наведеним його матеріальне становище погіршилося. На основі викладеного, та посилаючись на норми законодавства, просить суд зменшити розмір аліментів, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.06.2017 року ухвалено стягувати з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] з 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно на 1/6 частку заробітку щомісячно, починаючи з 01 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % відстоків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 23 квітня 2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів відкрито. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте до початку судового засідання від них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. \~Відповідач в судове засідання двічі не з`явилася, про поважність причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду даної справи в суді, про що свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони з 26.12.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.08.2017 року розірвано. (а.с.12-13). В шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.06.2017 року (а.с.11) ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 14.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 29 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб ( копія свідоцтва про шлюб, а.с.9) та [INFO] в даному шлюбі у позивача народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.10). З довідки серії 2-13АА №220378 вбачається, що [PERSON] , 1948 року народження ( матір позивача, що підтверджується копією паспорта (а.с.16) та копією свідоцтва про народження (а.с.24) є інвалідом другої групи.( а.с.14) Згідно виписки № 590 міської поліклініки №2 - [PERSON] поставлено діагноз - рак правої молочної залози ( а.с.27). З копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] ( батько позивача) є пенсіонером по віку ( а.с.17) З копії трудової книжки позивача [PERSON] судом встановлено , що останній ніде не працює( а.с.13). З довідки № 1020 від 17.03.2021 року, встановлено, що що [PERSON] перебуває на обліку в центрі зайнятості з 16.03.2021 року, як безробітний ( а.с.20) Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Частиною 2 ст.51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. \~\~\~\~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює їх розмір, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення, повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). \~ \~ \~ \~Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, досліджені докази, що надані позивачем; позицію сторін, а саме, що позивач підтримує позовні вимоги , а відповідач до суду не з`явилася та доказів на спростування вказаних позивачем обставин не надала; частково враховуючи доводи позивача про те, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батьки є пенсіонерами та отримують дохід у вигляді пенсії; суд,

Outcome: partial