Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, зазначаючи у позовній заяві про те, що [INFO] року померла його бабуся - [PERSON], якій згідно рішення Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 31 березня 1994 року №16/5 безоплатно у приватну власність були передані земельні ділянки, а саме площею 0,2 га. для обслуговування житлового будинку та 0,56 га. для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцем майна померлої, крім позивача, який являється спадкоємцем по заповіту, є ще дочка [PERSON], яка спадщини не прийняла. Оскільки [PERSON] за життя не завершила приватизації вказаних вище земельних ділянок та не зареєструвала право власності на них, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то позивач просить визнати за ним право на завершення приватизації вищевказаних земельних ділянок, а також право на реєстрацію права власності на ці земельні ділянки на його ім'я в порядку спадкування за законом другої черги після смерті баби [PERSON] У судове засідання представник відповідача Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області не з'явився, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08 квітня 2016 року Бранівською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.10), [PERSON] померла [INFO] року в с.Брани Горохівського району Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина. З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України (далі - ЦК України) в новій редакції. Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 р.(далі - ЦК 1963 р.), обговорюючи питання про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки № 163 від 02 лютого 2016 року, виданої Бранівською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.12), вбачається, що за [PERSON] значиться житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] до дня смерті проживала одна у вищезазначеному будинку і після її смерті залишилось спадкове майно, що знаходиться на території вищевказаної сільської ради. Спадкоємцем майна [PERSON] за законом є її дочка [PERSON], 1931 року народження, за заповітом - внук [PERSON], який вступив у володіння спадковим майном до шести місяців шляхом спільного проживання без прописки в [ADDRESS]. При житті [PERSON] заповіла позивачу житловий будинок з надвірними будівлями, що вбачається із заповіту, посвідченого 18 травня 1990 року виконавчим комітетом Бранівської сільської ради народних депутатів Горохівського району Волинської області, який в подальшому не скасовувався та не змінювався. Матеріалами спадкової справи № 292/2017, заведеної 23 червня 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] стверджується, що крім [PERSON], яка діяла від імені [PERSON]., із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Згідно рішення Горохівського районного суду Волинської області від 05 січня 2018 року позов [PERSON] задоволено та визнано за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON]. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником вищезазначеного житлового будинку. Довідкою виконавчого комітету Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 1714 від 29 листопада 2017 року (а.с.63) стверджується, що [PERSON] не проживала разом із [PERSON] та не вступила у фактичне управління і володіння спадковим майном. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] року, його батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися, після чого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно відповіді із державного архіву Волинської області від 23 листопада 2018 року вбачається, що метричні книги церкви Покрову Пресвятої Богородиці, с.Брани колишнього Володимир-Волинського повіту за 1927-1936 роки на зберігання в Державний архів Волинської області не надходили, тому надати відомості з актового запису про народження [PERSON] у 1931 році немає змоги. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Горохівської державної нотаріальної контори від 23 червня 2017 року (а.с.18), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. З посвідчення серії [NUMBER], виданого 12 травня 2003 року (а.с.12), вбачається, що [PERSON] є інвалідом 1 групи довічно. Згідно ч.1,2 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числ спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст..530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна по заповіту, однак оскільки матір позивача [PERSON] є спадкоємцем по закону першої черги відповідно до ч.1 cm.529 ЦК УРСР, то позивач - внук спадкодавця не являється в порядку ст.530 ЦК УРСР спадкоємцем другої черги, як і не є спадкоємцем згідно з ч.2 ст.529 ЦК УРСР, відповідно до якої онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Крім того, із виписки виконавчого комітету Бранівської сільської ради від 23 листопада 2016 року вбачається, що згідно рішення сесії сільської ради від 31 березня 1994 року № 16/5 [PERSON] надавалось безоплатно земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,02 га. та для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,56 га. Однак згідно з архівної копії рішення сесії Бранівської сільської ради Горохівського району від 31 березня 1994 №16/5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вбачається, що вирішено передати у приватну власність безоплатно громадянам земельних ділянок особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель /присадибна ділянка/. Приватизувати 312 га. землі, в тому числі під будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських будівель 20 га. У примітці зазначено, що список громадян, яким передані земельні ділянки у приватну власність відсутній. З наведеного вище вбачається, що в матеріалах справи відсутні дані, що [PERSON] за життя було передано у приватну власність безоплатно вищевказані земельні ділянки. Згідно з вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відсутні правові підстави про визнання за позивачем як спадкоємцем за законом другої черги права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,2 га. для обслуговування житлового будинку та 0,56 га. для ведення особистого селянського господарства та права для реєстрації права власності на ці земельні ділянки.

Outcome: dismissed