Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської районної державної адміністрації, третя особа: Вільшанська сільська рада Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну частку ( пай ). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2017 року із листа Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані ГУ Держгеокадастру у Черкаській області за № 31-23-0.211-0115/115-7 йому стало відомо про те, що 14.03.1994 Уманською районною державною адміністрацією був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР 15-24 зі списком осіб, які мають право на середню земельну частку в КСПП «Вільшанка» (раніше: Ленінський шлях, Ленінська іскра, Промінь, Вільшанка), і відповідно до листа Уманської районної державної адміністрації за № 01-04-1/Д-11 від 18.09.2017 його не було включено до списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай) в КСПП «Вільшанка», тобто його позбавлено можливості отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) та отримати в подальшому у власність земельну ділянку. Відповідно до Довідки № 37/02-09, виданої 14.08.2017 Вільшанською сільською радою Уманського району Черкаської області, колгосп «Ленінський шлях» за тривалий період часу неодноразово реорганізовувався, а саме: у колгосп «Ленінська іскра» (с. Дубова Уманського району Черкаської області, протокол № 33 загальних зборів колгоспників від 29.03.1989); у зв?язку з роз`єднанням колгоспу «Ленінська іскра» утворено колгосп «Промінь» (протокол №1 від 11.01.1991), після чого колгосп «Промінь» реорганізовано в КСПП «Вільшанка» (протокол №5 від 24.04.1993), що є правонаступником, згодом, 20.03.2000 КСПП «Вільшанка» реорганізовано у СТОВ «Вільшанка» (протокол №4 від. 01.03.2000). Відповідно до Довідки № 36/02-09, виданої 14.08.2017 Вільшанською сільською радою Уманського району Черкаської області, у зв`язку з ліквідаційною процедурою та припиненням господарської діяльності СТОВ «Вільшанка» с. Вільшанка та з метою збереження справ особового складу, накопичених під час діяльності колгоспу: «Ленінський шлях», «Промінь», КСПП «Вільшанка», СТОВ «Вільшанка» с. Вільшанка, згідно ст. 38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Вільшанська сільська рада прийняла на зберігання документи особового складу вказаних господарств за період з 1950 року по 2002 рік. Позивач зазначає, що відповідно до наявних записів у його трудовій книжці №273, заведеної 20.01.1970; відповідно до Довідки Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області №35/02-09 від 14.08.2017; відповідно до записів у трудовій книжці, розпочатій 11.04.1978; відповідно до архівного Витягу, наданого Уманською РДА 10.08.2017 № 04-05/263 та протоколу №6 засідання правління КСПП «Вільшанка» с. Вільшанка Уманського району Черкаської області від 28.05.1993, він був прийнятий на роботу механізатором і в члени підприємства і за цей період роботи він отримував заробітну плату згідно Архівної довідки № 34/02-09 від 14.08.2017. Також, відповідно до Архівної довідки Уманської РДА від 10.08.2017 № 04-05/2631, він з членів КСПП «Вільшанка» не виводився. Позивач звертався за отриманням своєї частки (паю) в КСПП та сільську раду на той час, однак йому було роз?яснено, що оскільки він був зареєстрований в іншій місцевості, тому і не мав права на отримання земельної частки (паю), саме тут. З часом, у зв?язку із вирішенням інших своїх юридичних питань, він випадково дізнався, що при розпаюванні земель КСПП його невірно було проінформовано та безпідставно не було включено до списку та уточненого списку пайовиків, оскільки згідно Указу №702/95 від 08.08.1995 визначальним критерієм є членство у КСПП, а реєстрація (прописка) жодним чином не повинна впливати та обмежувати право на отримання земельної частки (паю). Тому позивач вважає, що його було безпідставно позбавлено права на отримання права на земельну частку (пай), у зв?язку з чим з даним позовом звернувся до суду. Просить визнати за ним право на земельну частку ( пай ) в розмірі 4,85 умовних кадастрових гектарів. За вх. № 31772 від 05.12.2018 від представника відповідача Уманської райдержадміністрації надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що 27.04.1993 [PERSON] було прийнято в члени колгоспу «Вільшанка». 14.03.1995 Уманською районною державною адміністрацією був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧК 15-24 зі списком осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСПП «Вільшанка». Згідно матеріалів по паюванню земель, переданих в колективну власність КСПП «Вільшанка» та розрахунку розміру земельної частки в умовних кадастрових гектарах, позивач не включений в уточнені списки членів КСПП «Вільшанка», які мають право на середню земельну частку з земель колективної власності КСПП «Вільшанка», затверджені протоколами від 14.02.1996, 05.02.1997, 12.02.1997, 01.03.2000, 15.12.2000 (судове рішення), 30.05.2001 (судове рішення), 19.10.2001 (судове рішення). Відповідно до ЗУ «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай),є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента від 08.08.1995 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування у членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. До 01.01.2013 розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів згідно норм Земельного Кодексу України відносилось до компетенції районних державних адміністрацій. З 01.01.2013 набули чинності зміни до ст. 122 Земельного Кодексу України, які обмежили права районних державних адміністрацій на розпорядження землями за межами населених пунктів. Передача земель сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб віднесена ч. 4 ст. 122 ЗК України до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальних органів, таким органом у Черкаській області є Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області. Також, представник відповідача просить звернути увагу на те, що позивачем не надано доказів щодо наявності поважності причини пропуску строку позовної давності, вжиття ним дій та заходів про визнання права на земельну частку (пай) або доказів звернення до відповідача із заявою про видачу чи витребування сертифікату на право на земельну частку (пай), тому представник просить застосувати строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити. За вх. № 7272 від 28.03.2018 від представника Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що список громадян при паюванні земель формується відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами членів КСП та підписується головою КСП та головою місцевою ради. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів членів КСП. Громадянин, якого не внесли до списку, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку, але такого звернення від [PERSON] письмово не надходило. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, відповідно до ст. 7 Указу №720 має бути надана із резервного фонду створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність, а не із земель запасу, як вказано позивачем. В адміністративних межах Вільшанської сільської ради земель резервного фонду станом на 01.03.2018 немає. Землі передано у приватну власність громадянам зайнятим у соціальній сфері на селі та іншим особам, які були прийняті у члени сільськогосподарського підприємства. Також, у відзиві зазначено, що нерозподілених та не витребуваних земельних часток у Вільшанській сільській раді немає. Тому, з урахуванням викладеного, представник Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області вважає, що позов [PERSON] є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а також просить звернути увагу на те, що позивачем при зверненні з позовом до суду порушені строки позовної давності. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо подавши заяву, в якій просили позовні вимоги задоволити з урахуванням наданих доказів та поданих заяв, в тому числі щодо обґрунтованого поновлення строку позовної давності, справу слухати без їхньої участі. Представник Уманської райдержадміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутність з урахуванням відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву, в якій просить провести розгляд справи у відсутність представника Вільшанської сільської ради, просить суд при вирішенні справи по суті, врахувати положення ст..80 ЦК УРСР та застосувати до позивача наслідки пропуску строку звернення з позовом до суду та відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наявних записів у трудовій книжці №273, заведеної 20.01.1970 [PERSON] ; довідки Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області №35/02-09 від 14.08.2017; архівного Витягу, наданого Уманською РДА 10.08.2017 № 04-05/263 та протоколу №6 засідання правління КСПП «Вільшанка» с. Вільшанка Уманського району Черкаської області від 28.05.1993, [PERSON] був прийнятий на роботу механізатором і в члени підприємства і за цей період роботи він отримував заробітну плату про що свідчить Архівна довідка № 34/02-09 від 14.08.2017. Згідно довідки Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області №35/02-09 від 14.08.2017 [PERSON] був членом колгоспу «Ленінський шлях», по фактичних документах працював у господарстві з червня місяця 1993 року по листопад місяць 1995 року. Відповідно до Архівної довідки Уманської РДА від 10.08.2017 № 04-05/2631, [PERSON] з членів КСПП «Вільшанка» не виводився. 14 березня 1994 року Уманською районною державною адміністрацією був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ЧК 15-24 зі списком осіб, які мають право на земельну частку ( пай ) в КСПП « Вільшанка ». З огляду на викладене суд вважає, що днем виникнення права на земельну частку (пай) є 14 березня 1994 року - дата видачі державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, позивач зазначає, що він звертався за отриманням своєї частки ( паю ) в КСПП та сільську раду на той час, однак йому було роз`яснено, що оскільки він був зареєстрований в іншій місцевості, через « прописку » не має права на пай, тобто позивач [PERSON] повинен був дізнатися про порушення його права на землю і мав можливість захистити порушене право в строк визначений в законодавстві, але не вчинив цього та звернувся до суду з позовом лише 30.10.2017 року. Зазначений висновок зроблено виходячи з того, що позивач не надав суду доказів щодо поважності причин пропуску ним позовної давності. Доводи позивача, які зводяться до того, що перебіг строку позовної давності повинен починатися із дня, коли йому надійшов лист Уманської РДА від 18.09.2017 про те, що він не був включений до списку осіб, які мають право на середню земельну частку в КСПП « Вільшанка », який додавався до Державного акту на право колективної власності не ґрунтуються на законі. Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки позивач мав об`єктивну можливість звернутися вчасно до суду. Інших фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про поважність причин пропущення позовної давності позивачем не надано. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, і як наслідок доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що позивач звертався за отримання своєї частки ( паю ) і знав про порушення своїх прав, однак до суду звернувся лише в 2017 році. Доказів поважності причин пропуску строку звернення за захистом порушених прав позивачем суду не надано. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Ураховуючи встановлені обставини справи, а також відсутність доказів поважності пропуску строку звернення до суду або будь-яких належних доказів вчинення йому перешкод звернення з позовом до суду з 1994 року по 2017 рік, не дають достатніх правових підстав для визнання поважним пропущення позивачем строку позовної давності. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають в зв`язку зі спливом строків позовної давності, про застосування якої крім іншого заявлено і стороною (відповідачем) у спорі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed