Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 21.12.1998 він уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Заліщицької райдержадмінстрації за актовим записом №54. В шлюбі у них народилося троє дітей: сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивач посилається на те, що спочатку їх подружнє життя складалось добре, однак в подальшому їх сімейні відносини погіршились. В сім»ї виникли непорозуміння через несумісність характерів та поглядів на життя. Через що вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри, а тому сімейне життя з відповідачем стало неможливим. Вже більше трьох років вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. В зв»язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Просила залишити її прізвище після розірвання шлюбу без змін. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.12.1998 р., що видно із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД № 006688 від 21.12.1998 р. (а.с. 7). В шлюбі у сторін народилося троє дітей: сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], 01.03.2010 р.н.(а.с.8-10). Причиною розпаду сім»ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Сторони вже більше трьох років проживають окремо один від одного. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім»ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім»ї суперечить їх інтересам, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір відповідача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved