Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , 3 особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2007 року, під час якого вони всиновили дітей [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.10.2014 р. Після розірвання шлюбу у 2017 р. діти залишилися проживати з матір' ю. Відповідач не виявив жодного бажання в подальшому спілкуватися зі своїми дітьми та не виконує своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, з ними не зустрічається, не спілкується, не цікавиться їх життям та станом здоров`я, не піклується про духовний та фізичний їх розвиток, не відвідує, матеріальну та моральну підтримку не надає. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, направили заяву про можливість розгляду справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити ( а.с. 63). Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, посвідчену 25.07.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Варніковою К.В. за реєстровим № 1835, в якому визнає позовні вимоги, як і наслідки задоволення позову у повному обсязі, справу просить розглядати без його участі ( а.с. 65). Представник 3 особи- Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, додавши висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 56). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторними свідоцтвами про народження, виданими Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 05.11.2014 р. серії [NUMBER] і № [NUMBER] відповідно ( а.с. 11,12). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.04.2017 р. розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] ( а.с. 10). Згідно договору про поділ майна, посвідченого 13.09.2017 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В. за реєстровим №2859, домоволодіння [ADDRESS] , автомобіль Мitsubishi Lanser, 2008 р. випуску залишилися у особистій приватній власності [PERSON] За даною адресою зареєстровані [PERSON] і [PERSON] , що випливає з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова ( а.с. 15, 26,29). Як випливає з довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад ( ясла-садок) № 15 комбінованого типу Харківської міської ради № 01-43/66 від 23.05.2018 р. [PERSON] , [INFO], зарахований до дошкільного навчального закладу з 26.10.2015 р. Батько дитини участі у вихованні сина не приймає, за час перебування дитини в закладі батько не з`являвся жодного разу ( а.с. 13). Інформацією загальноосвітньої школи № 54 Харківської міської ради Харківської області № 589 від 23.05.2018 р., в якій навчається [PERSON] , підтверджено, що батько дитини участі у вихованні доньки не приймає, з сім`єю не проживає, батьківські збори не відвідує ( а.с. 14). Відповідно до «Порядку проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON] запрошувався на співбесіду до Департаменту, однак не з`явився, пояснень чи документів не надав. Фактичне місце його проживання невідомо.Згідно з нотаріально посвідченим відзивом на позов , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про байдуже ставлення батька до дітей. За висновком Департаменту служб у справах дітей від 25.03.2019 р. № 253, виходячи з рекомендацій Комісії, в інтересах дітей, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 57-58). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За вимогами ч.2 ст. 150, ч.ч. 3,4 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не приймають ніякої участі у вихованні дітей, разом з ними не проживає, з ниму не спілкується та ними не опікується, не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на надані суду докази встановлено, що батько малолітніх дітей [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, самоусунувся від їх виховання та утримання , не спілкується з ними та не проживає разом, долею сина і дочки не цікавиться та взагалі ніякого інтересу до їх життя, розвитку не проявляє. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved