Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Сустр - 19» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. В поданій до суду заяві посилався на те, що з 22 березня 2016 року працював у ТОВ «Сустр - 19» на посаді виконроба. Відповідно до наказу від 22 березня 2017 року №24п звільнений 27 березня 2017 року за угодою сторін, згідно з п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Відповідач має заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати, але на звернення позивача довідку про розмір заборгованості не надав. Тому позивач просив суд стягнути з ТОВ «Сустр - 19» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі фактичної заборгованості. Ухвалою судді від 02 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін. Також відповідач надав суду відзив на позов, у якому зазначив, що не отримував від позивача заяви про видачу довідки про розмір заробітної плати. Також зазначив, що заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] не має. Тому в задоволенні позову просив відмовити. Інших клопотань сторони суду не подавали. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 22 березня 2016 року по 27 березня 2017 року працював на посаді виконроба ТОВ «Сустр - 19», наказом № 24/к від 22 березня 2017 року звільнений з роботи за угодою сторін згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, на день звільнення відповідачем з позивачем розрахунок проведено в повному обсязі, заробітна плата виплачена. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач не заплатив йому заробітну плату за січень та за лютий 2007 року по 1000 грн., за 27 днів березня та не виплатив компенсацію за невикористану відпустку. Як вбачається з даних довідки про суму нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 22 лютого 2016 року по 27 березня 2017 року від 03 травня 2018 року №40, за січень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 3200 грн., після відрахування податку та зборів сума до виплати становить 2576, 00 грн. За лютий нараховано 5000,00 грн., після утримання податку та зборів належна до виплати сума 4025 грн. (а.с.23). У березні [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 3667,00 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4040,40 грн., всього нараховано 7707,40 грн., після утримання податку та збору сума до виплати становить 6204,46 грн. Загальна сума заробітної плати за січень-березень 2017 року та компенсації за невикористану відпустку, що належала до виплати позивачу, становить 12805,46 грн. Факт виплати даної суми відповідачем позивачу підтверджується наданими до справи доказами: даними відомості на виплату грошей №НЗП-000002 за січень 2017 року, згідно якої [PERSON] одержав 2576,00 грн. (а.с.31); даними відомості на виплату грошей №НЗП-000007 за лютий 2017 року, згідно якої [PERSON] одержав 4025,00 грн. (а.с.32); даними видаткових касових ордерів про виплату [PERSON] грошових коштів: від 23 березня 2017 року на суму 915,00 грн., 1000 грн., 1000 грн. (а.с.35, 36); від 24 березня 2017 року - 1010 грн. (а.с.35). від 25 березня 2017 року - на 1000 грн., 750 грн. (а.с.34), від 27 березня 2017 року на суму 560 грн. (а.с .33). Таким чином загальна сума виплачених позивачу коштів становить 12836 грн. Наведеним спростовується факт невиплати позивачу заробітної плати та наявності перед ним заборгованості. Як вбачається з даних наказу ТОВ «Сустр - 19» від 03 січня 2017 року №2/к, у зв'язку з відсутністю обсягів будівельних робіт декільком працівникам ТОВ «Сустр - 19», в тому числі і [PERSON], надана відпустка без збереження заробітної плати з 03 по 13 січня 2017 року (а.с.28). У зв'язку з цим у січні 2017 року [PERSON] відпрацьовано 12 днів, відпрацьований час - 96 годин. Наведене підтверджується даними табелю за січень 2017 року (а.с.29). У зв'язку з перебуванням позивача у відпустці без збереження заробітної плати у січні 2017 року відбулося пропорційне зменшення нарахованої та виплаченої йому заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] не оскаржувалось, підстави для надання такої відпустки не є предметом дослідження у справі, оскільки відповідні позовні вимоги позивачем не заявлялися. Наказ ТОВ «Сустр - 19» від 03 січня 2017 року №2/к на час розгляду справи не скасований, тому суд бере його до уваги, та приймає до уваги розрахунок заробітної плати позивача з урахуванням відпустки без збереження заробітної плати. Як вбачається з даних табелів обліку робочого часу за березень 2017 року, у березні позивач мав 17 робочих днів, за які відпрацював 128 годин (а.с.20). Пропорційно відпрацьованому часу у березні відповідачем нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 3667,00 грн., з яких утримано 715,06 грн. податку та військового збору. Сума, яка належала до виплати позивачу, становить 2951,94 грн. (а.с.24). За невикористану відпустку тривалістю 24 календарних днів позивачу нараховано компенсацію у розмірі 4040,40 грн., після відрахування податків та зборів сума, належна до виплати позивачу, склала 3252,52 грн. (а.с.26). Наведеним спростовуються посилання позивача на те, що йому не виплачено заробітну плату за січень та лютий 2017 року по 1000 грн. та за березень за фактично відпрацьований час, та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Таким чином судом встановлено відсутність заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі та з виплати компенсації за невикористану відпустку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed