Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності в якому зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], йому належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Через відсутність контролю органів державної влади України на території м. Донецька, позивач наразі мешкає в [ADDRESS]. В ніч 16 на 17 липня 2016 року за цією адресою сталася пожежа, під час якої був знищений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], а також технічний паспорт на вказану квартиру. Отримати дублікат договору купівлі продажу позивач не може, оскільки приватний нотаріус [PERSON] припинила свою нотаріальну діяльність. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1 та 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з копією договору купівлі продажу від 17 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15715459 від 28 серпня 2007 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Згідно з копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 70052191 від 07 жовтня 2016 року, квартира [ADDRESS] загальною площею 80,7 кв. м., в тому числі житловою площею 49,5 кв. м, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Враховуючи, що позивач з обєктивних причин позбавлений можливості отримати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документу на нерухоме майно, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved