Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, вказуючи в позові, що 09 лютого 2013 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за яким позичив останньому кошти в сумі 12960 гривень, що станом на 19.02.2013 року еквівалентно 1600 доларів США, з терміном повернення до 19 лютого 2014 року. Добровільно повернути борг відповідач відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача борг у розмірі 41460,79 гривень, інфляційних витрат у розмірі 7652,62 гривень, 3% річних в розмірі 714,75 гривень та судовий збір в розмірі 498,28 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених в ньому, просили задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за яким позичив останньому кошти в сумі 12960 гривень, що станом на 19.02.2013 року еквівалентно 1600 доларів США, з терміном повернення до 19 лютого 2014 року. Оригінал договору було надано позивачем для огляду в судовому засіданні. В строк до 19 лютого 2014 року відповідач суму позики не повернув. У постанові від 02.07.2014 року в справі № 6-79цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Частиною 2 ст.530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Встановлені судом обставини та досліджені надані до суду докази вказують на те, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, у звязку з якими у відповідача існує обовязок з повернення отриманих у борг від позивача грошових коштів у сумі 1600 доларів США, що не було спростовано під час розгляду справи стороною відповідача належними та допустимими доказами. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1600 доларів США, суму основного боргу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків(ст.611 ЦК України), які відшкодовуються кредиторові божником (ст.623 ЦК України). В силу статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Середній індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості. Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С сума боргу; ІІср.- середній індекс інфляції. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу. Період заборгованості 20 лютого 2014 року 17 вересня 2015 року. Сума боргу 1600 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 08 лютого 2016 року становить 41460 гривень 79 гривень, сума боргу з врахуванням індексу інфляції складає 7652 гривні 62 копійки, 3% річних 714 гривень 75 копійок. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved