Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогам до [PERSON], [PERSON] і просить поновити строки звернення до суду, визнати недійсним договір дарування укладений 14 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] , визнати недійсним договір дарування цієї ж квартири укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , витребувати у [PERSON] вказане нерухоме майно , а саме квартиру [ADDRESS], визнати недійсним договір дарування укладений 24 жовтня 2008 року між [PERSON] і [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого щодо дарування квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та витребувати від [PERSON] вказане нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правочин [PERSON] уклала знаходячись в стані коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки тривалий час хворіла на онкологічне захворювання та останнім часом приймала наркотичні засоби від болю. Позивач вказує на те, що його мати [PERSON] не була в дружніх стосунках з [PERSON] та не могла подарувати їй квартиру усвідомлюючи ці дії. Про вказані обставини позивачу стало відомо під час участі в судових засіданнях у цивільній справі про розлучення між ним та [PERSON] в 2014 року, після чого ним було подано заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] З часу смерті своєї матері позивач був сильно приголомшений, про що зазначено в рішення суду про встановлення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відносно квартири [ADDRESS] ( в даний час) позивач крім того, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладення правочину 24 жовтня 2008 року, вказує на те, що на нього як іншого співвласника (дарувальника) цієї квартири з боку відповідача [PERSON] (обдарованої) було здійснено тиск з огляду на намір дружини розлучитись та бажання позивача зберегти родину. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, в обґрунтування посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, наданих та отриманих під час судового розгляду докази. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, вказуючи на те, що правочини були укладені за ініціативи відповідача [PERSON] без будь-якого втручання [PERSON] При цьому особисто позивач [PERSON] збирав усі необхідні документи для вчинення правочину, під час судового розгляду повідомив про те, що саме на його прохання [PERSON] вчинила вказані правочини, оскільки він бажав зберегти сімейні відносини з [PERSON] , отже йому було достовірно відомо про вчинення оспорюваних правочинів. При цьому сторона відповідача вказувала на те, що [PERSON] не є стороною правочинів щодо квартир [ADDRESS], його права та інтереси в розумінні ст. 225 ЦК України ніяким чином не порушені. Будь-яких доказів на підтвердження недійсності правочину укладеного 24 жовтня 2008 року позивачем надано не було, а ті обставини які ним зазначені не можуть бути взяті судом до уваги. Третя особа Головне управління юстиції у м. Києві покладалось на розсуд суду на просило розглянуто справу у відсутність їх представника. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], її представника [PERSON] та представника відповідача [PERSON] [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази надані сторонами та зібрані в ході судового розгляду за їх клопотанням, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Під час судового розгляду встановлено наступне. [PERSON] є матір'ю [PERSON], який є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після її смерті. [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2001 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано. 24 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] з одного боку (дарувальники) та [PERSON] (обдарована) з іншого боку уклали договір про дарування квартири [ADDRESS] Квартира складається з однієї жилої кімнати, жилою площею -17,80кв.м., загальною площею 32,80кв.м., дар сторонами оцінено в 6 000грн. Вказаний правочин посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тубольцевою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №2386. 14 листопада 2008 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] Квартира складається з однієї жилої кімнати, жилою площею -21,30кв.м., загальною площею -36,90кв.м. , дар сторонами оцінено в 6 000грн. Вказаний правочин посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тубольцевою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №2539. [INFO] року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво видане відділом реєстрації смерті у м. Києві 18 листопада 2008 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року було задоволено позов [PERSON] та визначено йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. При цьому досліджуючи обставини судом було взяти до уваги те, що строк для прийняття спадщини було пропущено з незалежних від позивача причин, у зв'язку з його хворобою та обставинами життя, які прямо вплинули на його психічний стан та унеможливили своєчасне оформлення позивачем спадщини. Вказане рішення набрало чинності 16 вересня 2014 року з виключенням з мотивувальної частини рішення висновок щодо складу спадщини у вигляді нерухомого майна, яке є предметом спору у даній справі. Отже судом враховуються обставини встановлені судом щодо поважності причин які перешкоджали позивачу [PERSON] звернутись до нотаріуса, а також звернутись до суду за захистом порушеного права, оскільки таке право у нього виникло після прийняття заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Під час допиту свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали про те, що восени 2008 року вони як медичні працівники здійснювали медичні процедури онкохворій [PERSON] , а саме вводили знеболюючі препарати. Останні дні перед смертю хвора була вкрай важкому стані, майже не розмовляла, не реагувала, та майже весь час була без свідомості. Із висновку судово-психіатричної експертизи №752 від 28 серпня 2015 року проведеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, вбачається, що із представленої експертам медичної документації стан хворої [PERSON] почав погіршуватись на початку листопада 2008 року, зокрема лікарями вказується на сплутану свідомість. За висновками експертів : у момент укладення договору дарування квартири 24.10.2008р. [PERSON] виявляла ознаки астенічного синдрому, соматогенно обумовленого, і за своїм психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. У момент укладення договору дарування квартири 14.11.2008р. [PERSON] виявляла ознаки синдрому порушеної свідомості, соматогенно обумовленого, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У момент укладення договору дарування квартири 24.10.2008р. [PERSON] виявляла ознаки астенічного синдрому, соматогенно обумовленого, і за своїм психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. У момент укладення договору дарування квартири 14.11.2008р. [PERSON] виявляла ознаки синдрому порушеної свідомості, соматогенно обумовленого, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У момент укладення договору дарування квартири 24.10.2008р. [PERSON] виявляла ознаки астенічного синдрому, соматогенно обумовленого. У момент укладення договору дарування квартири 14.11.2008р. [PERSON] виявляла ознаки синдрому порушеної свідомості, соматогенно обумовленого. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті -за позовом інших осіб, чиї цивільна права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння,не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи те, що під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] під час укладення договору дарування 14 листопада 2008 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вказаний правочин є недійсним. З огляду на те, що квартира [ADDRESS] , вибула з володіння [PERSON] не з її волі іншим шляхом, майно може бути витребувано у відповідача [PERSON] (добросовісного набувача) та визнано право власності за спадкодацем померлої [PERSON] - позивачем [PERSON] Отже в цій частині вимоги позивача є повністю обгрунтованими, та підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування укладеного 24 жовтня 2008 року задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вже зазначалось стан онкохворої [PERSON] суттєво погіршився на початку листопада 2008 року, та останні дні перед смертю [INFO] року. Проте із дослідженої експертами медичної документації видно, що в жовтні 2008 року хвора була в свідомості, відповідала на запитання. Також експертами зроблено висновок про те, що за своїм психічним станом у зазначений період часу [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. У суду відсутні підстави не брати до уваги висновки зроблені експертами, оскільки вони узгоджуються з іншими зібраними доказами в їх сукупності. Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Посилання позивача на вчинення на нього з боку відповідача [PERSON] тиску, та вчинення ним правочину під впливом тяжкої для нього обставини, зокрема з метою збереження сім'ї, суд до уваги не бере, оскільки само по собі залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу не свідчить про здійснення відповідачем будь-яких дій, які в свою чергу поставили позивача у тяжкі обставини . На підставі викладеного та

Outcome: partial