Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який було уточнено та в якому просить стягнути з ТзОВ «Парктур» на його користь кошти за скасоване бронювання в розмірі 5 266 грн., неустойку в розмірі 16 061,30 грн., 3 % річних в розмірі 132 грн. та втрати від інфляцій в розмірі 224 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2020 він на сервісі bukovel24.com забронював, та відразу в повному обсязі оплатив готельні та додаткові послуги на суму 6 571 грн. (1 314,20 грн. за 1 день проживання), зокрема Готель «VIP Резиденція» Апартаменти номер 3 зі сніданком + програма лояльності 3 дорослих, 24 березня - 29 березня 2020 року (замовлення № 148138). Замовлення та оплату здійснено у ТзОВ «Парктур», яке є оператором згідно даних наведених в «Умовах бронювання готельних послуг», викладених на сторінці офіційного сайту https:bukovel.com/umovi-broniuvannia. Таким чином між ним та ТзОВ «Парктур» було здійснено укладення договору в порядку, передбаченому наведеними умовами бронювання, ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 639 ЦК України та ч. 5 ст. 22 Закону України «Про туризм». 25.03.2020 - на другий день, після його з дітьми прибуття до курорту та заселення в готель, він дізнався про дострокове завершення зимового сезону, закриття курорту та скасування його бронювання. Інформація про закриття курорту також була розміщена на сторінці офіційного сайту https:bukovel.com. Гроші за невикористаний час проживання йому повернуто не було. Таким чином його права споживача були порушені та він зазнав збитків на суму 5 266 грн. 25.03.2020 на сторінці офіційного сайту https:bukovel.com він дізнався про дострокове завершення зимового сезону та закриття курорту. Послуги згідно з умов його бронювання більше не надавались, тобто замість п`яти днів згідно з умов договору в порядку, передбаченому наведеними умовами бронювання, йому було надано лише один день. Гроші за невикористаний час проживання (з 25.03.2020 по 29.03.2020) у сумі 5 266 грн. йому повернуто не було. 25.03.2020 він з дітьми був вимушений вертатись назад до дому. Враховуючи ситуацію з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», дії відповідача їм було сприйнято з розумінням, тому він звернувся за наведеним на сторінці бронювання телефоном та на електронну пошту, яка була вказана в прес-релізі «для позитивного вирішення питання» з проханням повернути кошти. У відповідному листі представниками відповідача йому було категорично відмовлено в поверненні коштів, крім того, його повідомили, що у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин бронювання скорочене, суму оплати 5 266 грн. зараховано на депозит з коштами для бронювання того ж готелю на протязі календарного року. У своєму відповідному листі він категорично повідомив, щодо неможливості збереження його коштів на депозиті та запропонував перенести бронювання на таких самих умовах на наступний період, на що йому також було відмовлено. Також виявилось, що на наступні періоди (літо та наступний гірськолижний сезон) вартість проживання (навіть без додаткових послуг харчування, програми лояльності та інших оплачених послуг) втричі та більше перевищує сплачені ним кошти. Також, щоб доїхати до готелю та повернутися назад йому з дітьми потрібні додаткові чималі гроші на транспортні витрати, яких він не має. 13.01.2021 він знову звернуся до відповідача зі скаргою та вимогою повернути йому кошти, однак відповіді не отримав. ТК «Буковель» відкрито з 22.05.2020, однак послуги він так і не отримав, гроші у сумі 5 266 грн. за сплачені, але так і не надані йому послуги, також повернуто не було. ТзОВ «Парктур» в порядку ст. 178 ЦПК України подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 18.03.2020 позивач оплатив замовлення № 148138. У встановлений строк за даним замовленням 24.03.2020 позивач заселився в готель. На сайті «Буковель» було розміщено оголошення, що з 25.03.2020 в зв`язку із жорстким карантином курорт припиняє приймати туристів (при цьому, про виселення наявних гостей мова не йшла) та вказано про можливість врегулювання даної ситуації за згодою сторін. Є загальновідомим той факт, що з 12.03.2020 на усій території України Кабінетом Міністрів України було установлено карантин. Згідно Постанови КМ № 215 від 16.03.2020, яка набрала законної сили пізніше, карантинні заходи було посилено, зокрема заборонено приймання відвідувачів. Позивач 25.03.2020 звернувся з електронним листом в якому просив повернути кошти за проживання, або перенесення невикористаних днів в наступному сезоні, на що отримав відповідь про можливість за вказані кошти зробити нове замовлення до 30.04.2021. Позивач у листі від 27.03.2020 знову вказував про повернення коштів або перенесення броні на інший термін. В жодному із цих листів позивач не вказував, що він розриває відповідний договір, більше того вказував про перенесення броні на інший термін. В подальшому 13.01.2021 в своєму листі позивач вже вимагав повернення коштів без перенесення броні на інший термін. В цей період вже діяла постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», в п.п. 15 п. 2 якої було передбачено можливість роботи готелів, а отже підстав для розірвання договору не було. Статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено строків повернення продавцем коштів у разі розірвання договору. В ч. 6 ст. 12 Закону йдеться про 30 денний строк повернення у разі недійсності договору. При цьому позивач не наводить норму Закону, яка б установлювала такий термін, та з незрозумілих підстав здійснює розрахунок неустойки з наступного дня після його самостійного виселення з готелю. Тобто, в силу вимог даних норм Закону України «Про захист прав споживачів» неустойка в розмірі одного відсотка вартості нараховується у випадку розірвання договору між сторонами (при цьому саме споживачем) та відмови продавця у подальшому у поверненні сплачених за товар коштів протягом 30 днів. В спірному ж випадку, розірвання договору не відбулось, а сторони вирішували питання щодо зміни умов договору, зокрема зміни строків броні. Таким чином, підстави для застосування пені згідно ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Якщо ж розглядати лист позивача від 13.01.2021, як розірвання договору, то нарахування пені могло б бути здійснено після закінчення 30 денного терміну, тобто з 13.02.2021. Отже позивачем не вірно нараховано неустойку, 3% річних та втрати від інфляції. Сума збитків, яку вказує позивач складає 5 266 грн., а сума всіх штрафних санкцій 16 417,30 грн., що в три рази перевищує збитки. У зв`язку із вищенаведеним, просить суд зменшити розмір нарахованої неустойки (а.с.45-46). Позивач належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.49). ТзОВ «Парктур» належно повідомлене про розгляд справи в судове засідання представника не направило (а.с.40). За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 18.03.2020 в порядку встановленому оприлюдненими на сайті https://bukovel24.com/booking-rules Правилами бронювання готельних послуг позивачем [PERSON] заброньовано готельні послуги, зокрема проживання в готелі «VIP Резиденція» Апартаменти номер 3 зі сніданком + програма лояльності 3 дорослих, на 24-29 березня 2020 року (Замовлення № 148138). Позивачем [PERSON] в цей же день оплачено готельні послуги за допомогою платіжної системи на сайті www.bukovel24.com в сумі 6 571 грн., що підтверджується інформацією з сайту з відміткою оплачено (а.с.16), квитанцією та роздруківкою з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9-11,17). Згідно з п. 1 Правил бронювання готельних послуг (а.с.60-63), ТзОВ «Парктур» є єдиним оператором наведених готельних послуг. Відповідно до п. 2 вказаних Правил, бронювання готельних послуг здійснюється покупцем на сайтах www.bukovel.com, www.bukovel24.com або через подання покупцем заявки на електронну пошту [INFO] або за допомогою телефонного зв`язку за номером [NUMBER] . Наведений телефонний номер згідно з даних оприлюднених на сайті bukovel.com та сторінки соціальної мережі належить ТзОВ «Парктур». Згідно з п. 3 Правил бронювання готельних послуг, підтвердженням «Бронювання із передоплатою» є зміна статусу замовлення за посиланням «Мої замовлення» на «Оплачено» після отримання коштів покупця на рахунок оператора - у випадку бронювання на сайті. Тому, саме відповідач ТзОВ «Парктур» є особою, що мала надати вказані готельні послуги в готелі «VIP Резиденція» та є особою, яка отримала кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 651, ст. 653 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про туризм», договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. Пунктом 3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України №19 від 16.03.2004 року, передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Відповідно до п. 4.2 Правил, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Як встановлено судом, [INFO] на сайті bukovel.com з`явилося повідомлення (прес-реліз) про прийняття рішення про дострокове припинення надання послуг ТК «Буковель» з 25.03.2020 у зв`язку з карантином. 24.03.2020 позивач заселився в готель до 29.03.2020, а на наступний день - 25.03.2020 дізнався про дострокове завершення зимового сезону, закриття курорту та скасування його бронювання. У зв`язку із чим 25.03.2020 був вимушений повернутися додому. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено на території України карантин. 25.03.2020 [PERSON] звернувся до відповідача з листом на електронну пошту [INFO] , яка вказана в прес-релізі, з проханням повернути кошти в сумі 5 266 грн. (за бронювання з 25.03.2020 по 29.03.2020) за замовлення № 148138. Також в листи було зазначено, що у разі можливості перенесення невикористаних днів проживання на тих самих умовах в цьому ж готелі в наступному сезоні, термін бронювання узгодити з ним додатково (а.с.12). На електронну адресу позивача від відповідача надійшов лист з відмовою у поверненні коштів, в якому зазначено, що у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин (карантином в Україні), збережено його оплату для подальшого використання в ТК Буковель протягом наступного календарного року. Бронювання скорочене, суму оплати 5 266 грн. зараховано на депозит для бронювання того ж готелю на протязі календарного року - до 30.04.2021 (а.с.13). 27.03.2020 [PERSON] звернувся до відповідача з листом на електронну пошту [INFO] , яка вказана в прес-релізі, з проханням повернути кошти або перенести бронювання на новий термін на тих самих умовах (а.с.14). 22.05.2020 ТК «Буковель» відновив роботи, однак позивач послуги не отримав. 13.01.2021 [PERSON] звернувся до відповідача з листом на електронну пошту [INFO] , яка вказана в прес-релізі, з проханням повернути кошти у сумі 5 266 грн. за скасування терміну його бронювання (а.с.15), однак кошти позивачу повернуто не було. У зв`язку з тим, що право позивача на розірвання договору безпосередньо передбачено Правилами, позивач не скористався готельними послугами, тому сплачені ним грошові кошти у розмірі 5 266 грн. повинні бути повернуті відповідачем. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 по справі №758/1303/15-ц. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить оскаржуваний укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору, тому правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 7 ст. 13, ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Розрахунки позивача відповідачем не спростовано, свого розрахунку неустойки, інфляційних втрат та 3% річних не надано. Період прострочення на час здійснення розрахунку позивачем становить 305 днів (за період з 26.03.2020 по 25.01.2021), тому 3% річних від суми 5 266 грн. становлять суму 132 грн. та інфляційні втрати становлять суму 224 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки саме ним сплачувались кошти, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 по справі №6-1120цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 703/1181/16-ц. Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення її розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до суми в розмірі 5 266 грн., тобто вартості сплачених, але не наданих послуг, оскільки сума нарахованої неустойки значно перевищує розмір завданих позивачам збитків та вартість послуг. Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартість сплачених, але не наданих послуг в сумі 5 266 грн., неустойку в сумі 5 266 грн., 3 % річних в сумі 132 грн. та втрати від інфляції в сумі 224 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі ст. 22 Закону України «Про туризм», ст.ст. 12, 13, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 16, 551, 625, 626, 627, 651, 653, 901, 907 ЦК України,

Outcome: partial