Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.09.2005 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності їй та [PERSON] по 1/2 частині кожній та в якій зареєстрована її малолітня дочка - [PERSON], [INFO]. Зазначала, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2010 року її позбавлено батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] та згідно рішення того ж суду від 24.10.2011 року дитину всиновили, тому з цього часу вона проживає з новою родиною за кордоном, проте, залишилася зареєстрованою в квартирі [ADDRESS]. Посилаючись на відсутність [PERSON] за місцем реєстрації з 15.09.2008 року, позивач просила визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність в якій позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача надіслав на адресу суду лист з посиланням на ту обставину, що залучення органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради в якості відповідача безпідставне. Третя особа [PERSON] звернулась до суду з заявою в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (кожній по 1/2 частки) належить квартира [ADDRESS], що підтверджується даними копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.09.2005 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В. та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 13, 14). Відповідно до копії свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області позивач вказана матір`ю [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки від 01.02.2012 року № 67 Державного дошкільного дитячого будинку № 1 «Волошка», [PERSON], [INFO] дійсно перебувала у Державному дошкільному дитячому будинку № 1 «Волошка» з 15.09.2008 р. по 04.11.2011 р. на повному державному утриманні та вибула із закладу, в зв'язку з її удочерінням, згідно рішення Білоцеківського міськрайонного суду Київської області, справа № 2о-66/2011 від 24.10.2011 року (а.с.10). З довідки виданої Трушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області від 08.09.2016 року № 894 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно витягу із рішення Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 25.11.2015 року № 02-19 «Про перейменування вулиць та провулків на Території Трушківської сільської ради», перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS]. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування (ч.3 ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»). Статтею 232 СК України передбачено, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Таким чином, вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що малолітня дочка відносно якої позивача було позбавлено батьківських прав - [PERSON], з 2008 року не проживає за місцем реєстрації в с.Трушки, про що свідчить сукупність зібраних по справі доказів. На підставі наведеного,

Outcome: approved