Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] [ADDRESS] частин вказаної квартири був [PERSON] вітчим [PERSON] , який доводився батьком позивачу. [INFO] [PERSON] помер. Батько позивача [PERSON] продовжував проживати та користуватися вказаною квартирою протягом 16 років, вважаючи себе спадкоємцем після вітчима. Отже, він добросовісно заволодів та з того часу відкрито, безперервно володів 3/4 частинами вказаної квартири. Позивач вважає, що він набув право власності за набувальною давністю на частину квартиру, яка належала [PERSON] . Враховуючи добросовісність заволодіння та безперервнісь і відкритість володіння житловим приміщенням, позивач просив суд визнати за ним право власності на 3/4 частинами вказаної квартири за набувальною давністю з підстав ч. 2 ст. 344 ЦК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області Костик А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважала, що у справі відсутні, передбачені ч. 1 ст. 344 ЦПК України умови. Так, батько позивача завжди знав, що 3/4 частини квартири належить [PERSON] . Отже, відсутня умова добросовісності заволодіння. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ГТУЮ у Полтавській області Сапко М.В. проти задоволення позову не заперечував, просив розгляд справи проводити без його участі. Ухвалою судді від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 08.10.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на квартиру № 1963, виданого 10.11.1991 року Управлінням ЖКГ, на підставі рішення виконкому Автозаводської районної ради народних депутатів № 1374 від 12.11.1991 року, [PERSON] належало право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с. 99). [INFO] [PERSON] померла. 18.12.1998 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право власності на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, відповідно до якого [PERSON] належало право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а.с. 100). Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-3362 від 18.12.1998 року, інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] , належала чоловіку померлої [PERSON] (а.с. 101). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 4-1719 від 30.10.2002 року (а.с. 17) 1/2 частина вказаної квартири належала сину померлої [PERSON] ). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується записом акту про смерть № 717 від 20.03.2002 року (а.с. 10). 13.11.2012 року між [PERSON] та його сином [PERSON] було укладено договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., серія та номер [NUMBER] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.10.018 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, за актовим записом № 2439 (а.с. 9). Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ГТУЮ у Полтавській області Сапком М.В. заведено спадкову справу № 2/2019 після померлого [PERSON] Нотаріусом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який у встановлений законом строк прийняв спадщину після померлого, є його син [PERSON] . Після померлого [PERSON] спадкова справа не заводилась, заповіту на належну йому частку квартири померлий не залишив. [PERSON] проживав у спірній квартирі у період з 05.04.1978 року по 14.03.2002 року. Разом з ним проживав [PERSON] у період з 26.10.1994 року по 11.10.2018 року. Позивач [PERSON] став проживати у спірній квартирі з 01.11.2018 року. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ГТУЮ у Полтавській області Сапка М.В. (а.с. 13) 19.06.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , що належала вітчиму його батька [PERSON] . Вирішуючи справу, суд виходить з наступного. Згідно з частиною третьою статті 3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Статтями 16,\~328\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1\~статті 344\~ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. У 2003 році на частку [PERSON] у спірній квартирі претендувала онука [PERSON] [PERSON] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.10.2004 року, яке набрало законної сили, у задоволенні її позову до Кременчуцької об`єднаної Державної податкової інспекції про визнання дійсним договору довічного утримання та визнання права власності на 3/4 частини квартири було відмовлено (справа № 2-960/04). До участі у справи був залучений [PERSON] , який проти позову [PERSON] заперечував (а.с. 22-23 справи № 2-960/04). У позові він, зокрема, зазначав, що йому належить право власності на 1/4 частку квартири, що [PERSON] проживав один і хоча був непрацездатний за віком, не потребував сторонньої допомоги. Цей факт підтверджує, що [PERSON] завжди знав, хто є власником 3/4 частини квартири. Давність володіння могла б вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності. Враховуючи, що право власності на спірну квартиру належало померлому [PERSON] , та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed