Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з їхнім малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , визначивши наступний порядок його участі у вихованні дитини: двічі на тиждень по дві години у вихідні дні. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що проживав разом з відповідачкою [PERSON] у Республіці Польща, однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . 27 жовтня 2019 року вони з відповідачкою разом повернулися в Україну, де спільно проживали в його будинку в селищі Брошнів-Осада Рожнятівського району. Однак невдовзі після повернення в Україну їхні фактичні шлюбні відносини та спільне проживання припинилися, а відповідачка разом з малолітньою дитиною переїхала до своїх батьків в с. Суходіл Рожнятівського району, де і проживає з дитиною по даний час. Маючи намір брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, він звернувся до органу опіки та піклування з заявою про визначення способу та порядку його участі у вихованні дитини, і рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації йому було встановлено порядок його участі як батька у вихованні дитини шляхом побачення двічі на тиждень по дві години у вихідні дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Однак, не зважаючи на вищевказане рішення комісії, відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні та вихованні сина. Вищенаведені обставини змушують його звернутися до суду із позовом про за захист своїх порушених законних прав та інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бурак Б.В. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені у позовній заяві обставини. Крім цього, позивач [PERSON] пояснив, що бажає приймати участь у вихованні своєї дитини проте не може реалізувати своє право через перешкоди з боку відповідачки та її родичів, які не допускають його до дитини, чинять перешкоди. Рішення комісії з питань захисту прав дитини відповідачка не виконує, зокрема не відповідає на його дзвінки для погодження часу побачення з дитиною, а 22 березня та 16 травня 2020 року взагалі не дозволила йому побачитися з сином посилаючись на запровадження карантину, у зв`язку з чим він звертався із заявами в поліцію. Просив суд визначити графік зустрічей з дитиною, який зазначено у висновку служби у справах дітей Рожнятівської РДА та зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у цьому. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - [PERSON] проти позову заперечили повністю, покликаючись на його безпідставність. Крім цього відповідачка [PERSON] суду пояснила, що жодним чином не перешкоджає позивачу [PERSON] спілкуватися та бачитися з їхнім малолітнім сином. Зазначила, що проживання у будинку позивача в селищі Брошнів-Осада Рожнятівського району, стало неможливим через постійні конфлікти з боку позивача та застосування з боку останнього до неї фізичного насильства. Після її переїзду з дитиною в с. Суходіл Рожнятівського району до своїх батьків, позивач неодноразово відвідував дитину, однак не дотримувався встановленого рішенням органу опіки і піклування графіку. Зокрема ніколи не попереджав про свій приїзд, при побаченні з дитиною затримувався довше встановленого рішенням органу опіки і піклування часу, часто приходив коли маленька дитина спала, або готувалася до сну, чим порушував звичайний розпорядок дня сина. Крім цього, позивач проживає у іншому населеному пункті, спілкується з іншими людьми, і неодноразово, зокрема у період карантину, позивач приходив до дитини хворий, на її зауваження про можливість обмежити на час дії карантину відвідування малолітнього сина через поширення епідемії коронавірусу, жодним чином не реагував. Після його візитів дитина також хворіла. Не заперечила, що 16 травня 2020 року не забезпечила позивачеві відвідування дитини, оскільки в той день перебувала на полі, а син знаходився вдома з її батьками. Зазначила, що на даний час синові [PERSON] менше одного року, він ще надто маленький щоб розуміти участь батьків у його вихованні, а тому нехтування позивачем режиму дня дитини та відсутність попередньої домовленості з боку позивача щодо часу побачення з дитиною, погано відображається на її психічному стані, дитина часто плаче і хворіє. Разом з тим, крім самого спілкування з дитиною, батько повинен ще й утримувати дитину, проте відповідач з часу народження дитини фінансово їй не допомагає, тільки один раз надав їй матеріальну допомогу у розмірі 1000 гривень, яку вона повернула. Вона жодними чином не заперечує щоб позивач бачився з дитиною та брав участь у спілкуванні з ним, однак просила останнього обмежити його відвідування на час карантину. Після закінчення чи послаблення карантину вона жодним чином не заперечуватиме проти спілкування батька з сином, проте бажає щоб будь-які дії щодо відвідування та спілкування з дитиною узгоджувалися з нею завчасно. Представник третьої особи Попович В.Я. пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини надала дозвіл батькові на спілкування з дитиною, встановивши відповідний порядок його участі у вихованні дитини, оскільки участь батька у вихованні дитини є в її інтересах. Позивач після 22 травня 2020 року неодноразово звертався до них щодо перешкод з боку відповідачки на побачення з дитиною, зокрема і у період карантину. З цього приводу у них є роз`яснення Міністерства соціальної політики де звернуто увагу щодо безперешкодного спілкування батьків з дітьми після пом`якшення карантинних умов. Зазначила, що позивач як батько має право на безперешкодний доступ до дитини, а тому вона підтримує заявлений позов. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч 2 ст. 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про народження та не заперечується сторонами (а.с. 6). Як вбачається з пояснень сторін, на даний час вони проживають окремо, в різних населених пунктах, шлюбні відносини припинили, дитина проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації № 396/04-13 від 24 грудня 2019 року, позивачуві [PERSON] встановлено наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: двічі на тиждень по дві години у вихідні дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] (а.с.8). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначив, що відповідачка обмежує йому доступ до сина, створюючи перешкоди у спілкуванні та вихованні з ним. Також позивач вказав, що приписи вищевказаного рішення комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації № 396/04-13 від 24 грудня 2019 року, відповідачка не виконує. Натомість відповідачка зазначила, що нею не чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з сином, позивач знає адресу її проживання з дитиною, часто приїжджає до них. Випадки відмови у відвідуванні дитини з її сторони були, але вони є об`єктивні і пов`язані з діями як самого позивача, який не дотримується встановленого органом опіки і піклування графіка, часто цілими днями дзвонить по телефону, зокрема і у вечірній час, приїжджає без попередньої домовленості, а також і з поширенням епідемії коронавірусу в Україні, що може призвести до захворювання малолітньої дитини, оскільки сторони проживають окремо, і в різних населених пунктах, позивач спілкується із сторонніми особами, а тому задля уникнення хвороби дитини, позивачка просила обмежити відвідування позивачем дитини. Як встановлено судом, сторони не оспорюють рішення органу опіки і піклування № 396/04-13 від 24 грудня 2019 року щодо встановленого порядку участі позивача у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Аналізуючи вищезазначені норми закону, рішення органу опіки та піклування, суд вважає, що батько має право приймати участь у вихованні сина, причин які б унеможливлювали цього судом не встановлено. Однак, приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів створення перешкод з боку відповідачки у вихованні та побаченні позивача з малолітнього сином, останнім не надано. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння щодо узгодження часу побачення з дитиною, які носять особистісний характер. Крім цього, судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти спілкування батька із сином та вважає його необхідним. Наявний у матеріалах справи лист Рожнятівського відділення поліції Калуського ВП ГУ НП в Івано-Іфранківській області від 23.03.2020 та талон-повідомлення єдиного обліку № 1642 про прийняття і реєстрацію заяви від 16.05.2020 щодо повідомлення [PERSON] про те, що його колишня дружина [PERSON] не дає бачитися із спільною дитинию не може слувати доказом перешкод у спілуванні з сином сторін, адже вказане повідомлення було сформовано виключно зі слів самого батька, інформація працівниками правоохоронних оранів не перевірялась, а викладені обставини не дають можливості зробити висновок про час існування перешкод і те, що їх чинить саме [PERSON] (а.с.19-20). Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, і таких судом в ході судового розгляду не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed