Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що вона та відповідач являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що у неї із відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини, і їм не вдалось його врегулювати, тому з метою захисту своїх прав як матері, а також з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Вважає, що вона має переважне право на визначення місця проживання дитини саме з мамою, з тих підстав, що з самого народження дитина проживає із нею, та у неї з дитиною встановився міцний психологічний зв`язок, а свого батька дитина майже на бачила, так як він не приїздить до неї та не приймає участі у її вихованні та утриманні. Згідно судового наказу виданого Літинським районним судом 27.05.2019 по справі № 137/687/19 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також позивач зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон проте відповідач не давав такої згоди. Таки чином просить задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з мамою - [PERSON] , [INFO] . Також просить змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на ј частку від усіх доходів відповідача, але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Надала на адресу суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести у її відсутність. Позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини підтримує в повному обсязі. Позовні вимоги в частині збільшення аліментів просить залишити без розгляду. Наслідки залишення без розгляду позивачу зрозумілі. Проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечує (а.с. 73). Представник третьої особи Служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області до судового засідання також не з`явилась. Надала на адресу суду заяву,відповідно до якої просить розгляд справи провести у відсутність представника третьої особи. Позов підтримує та не заперечує проти його задоволення (а.с. 74). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 51-52, 72). На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши заяву позивача та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 16) батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки за № 560/2018 від 17.07.2018 (а.с. 17) [PERSON] , [INFO] , являється громадянином України. Відповідно до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 4649 від 27.08.2020 (а.с. 19) [PERSON] , [INFO] , проживає спільно зі своєю матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . У відповідності до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 1714 від 01.09.2020 (а.с. 23), позивач у справі [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, компрометуючих матеріалів на дану громадянку в селищну раду не надходило. Розпорядженням Літинської районної державної адміністрації Вінницької області за № 230 від 23.11.2020 (а.с. 54), визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] біля матері [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідності ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Отже, враховуючи вік малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно і потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з віком, суд вважає, що на даний час його проживання з матір`ю, з якою він фактично проживає, буде відповідати саме його інтересам, оскільки це позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Враховуючи викладене а також те, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Оскільки, позивач до початку розгляду справи просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині зміни розміру аліментів (а.с. 73), відповідно до п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд залишає цю вимогу без розгляду. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved