Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 1,1994 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124281200:01:001:0597, що розташована на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661081; - земельну ділянку площею 0,4212 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124281200:01:001:1207, що розташована на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661081. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 17.10.2003 року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного спадкового майна. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а саме, оригінал Державного акту на земельну ділянку втрачений. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач - представник Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 17.10.2003 року у віці 67 років в м.Івано-Франківськ померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №192616 виданого повторно 25.09.2015 року, актовий запис №1605. Ще за життя померлій належали: - земельна ділянка площею 1,1994 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124281200:01:001:0597, що розташована на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661081, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.10.2015 року №31-1912-99.61-1984/2-15, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6101992092015 сформованого 04.11.2015 року; - земельна ділянка площею 0,4212 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124281200:01:001:1207, що розташована на території Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661081, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.10.2015 року №31-1912-99.61-1984/2-15, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6101992292015 сформованого 04.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 20.04.2000 року в с.Високе Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого в реєстрі за №52 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку в с.Високе, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,62 га [PERSON], 1972 рік. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON]. має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 17.10.2003 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 23.12.2016 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 №661081, виданого Висоцькою сільською радою 15.10.2002 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою від 24.09.2015 року №949, виданою виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved