Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Туристичний клуб» та [PERSON], де просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь 5311 гривень 62 коп. встановленого індексу інфляції за час прострочення виплати заборгованості та 551 грн.31 коп. трьох процентів річних. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.10.2015 року стягнуто з ТОВ «Туристичний клуб» на його користь грошові кошти в сумі 10117,30 гривень. Від виконання судового рішення відповідач ухилявся і виплату заборгованості здійснив лише 01.10.2016 року. Оскільки попередні договірні відносини [PERSON] мав з обома відповідачами, а не лише з ТОВ «Туристичний клуб», вважає, що відповідачі повинні в солідарному порядку відшкодувати йому борг з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виплати та три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок заборгованості позивач проводить починаючи з дати, коли йому було добровільно повернуто ТОВ «Туристичний клуб» частково борг в сумі 45153 гривень, тобто з 16.12 2014 року та по 18.10.2016 року, коли заборгованість була повністю погашена. Сплачені судові витрати просить стягнути з відповідачів також в солідарному порядку на його користь. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі. Вказали, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами є грошовим зобовязанням, тому на них поширюється дія частини другої ст.625 ЦК України щодо обовязку боржника, який прострочив грошове зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, оскільки інше будь-яким договором не встановлено. Права та обовязки між [PERSON] та відповідачами виникли на підставі судового рішення, яким з ТОВ «Туристичний клуб» стягнуто на користь позивача 10117,30 гривень. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов суду не надавала. Представник відповідача ТОВ «Туристичний клуб» [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову. Вказав, що 28.10.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Туристичний клуб», від імені якого діяла [PERSON], було укладено договір на туристичне обслуговування. У звязку з тим, що позивачеві було відмовлено у отриманні візи, ТОВ «Туристичний клуб» повернуло [PERSON] частково сплачені ним за договором кошти, за виключенням фактично здійснених витрат (придбання квитків, бронювання готелю та інше) в сумі 10117,3 грн. Вказані фактично здійснені витрати були стягнуті на користь позивача з товариства судовим рішенням від 29.10.2015 року, яке не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України. Крім того вважає, що передбачені ст.625 ЦК стягнення інфляційних витрати на суму боргу та трьох процентів річних, не застосовуються до даних правовідносин, оскільки ці правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а саме, Законом «Про захист прав споживачів». Суд, вислухавши учасників процесу, повно та всебічно проаналізувавши представлені докази, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.10.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.09.2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Туристичний клуб», [PERSON] задоволені частково, стягнуто з ТОВ «Туристичний клуб» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 10117,30 гривень. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено, стягнуто з ТОВ «Туристичний клуб» судові витрати. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.10.2015 року залишено без змін. Як вбачається із вказаних судових рішень 28.10.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Туристичний клуб», від імені якого діяла [PERSON], було укладено договір про туристичне обслуговування, за умовами якого товариство зобовязувалося забезпечити бронювання та надати туристичні послуги у формі туристичного туру, в тому числі з оформленням візи. Вартість туристичних послуг в сумі 55270 гривень [PERSON] сплатив 30.10.2015 року. У звязку з неможливістю скористатися туристичними послугами (відмова у видачі візи) [PERSON] відмовився від виконання договору, що передбачено п.4.1., та 16.12.2014 року [PERSON] товариством повернуто 45153 гривень. Іншу частину суми 10117,30 гривень стягнуто судовим рішенням, що набрало законної сили. Банківською довідкою ПАТ «А-Банк» від 21.03.2017 року підтверджується виплата ТОВ «Туристичний клуб» на користь [PERSON] боргу в сумі 10066,71 грн. шляхом перерахування на банківську картку 19.09.2016 року. Сторони погоджуються, що повністю заборгованість ТОВ «Туристичний клуб», визначена судовим рішенням, була погашена 18.10.2016 року, але документального підтвердження суду не надано. Згідно ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. За змістом ст.\~526, ч.1 ст.530 ЦК України\~зобовязання повинно виконуватись належним чином та у визначений ним строком. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 2.03.2016 року у справі № 6-2491цс15,\~статтею 625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Вказаною статтею регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Частина п'ята\~статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. Зобов'язальні правовідносини не виникають з судового рішення, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в\~статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Правовий аналіз норм статей\~525,\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої\~статтею 625 цього Кодексу. Отже, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення зазначених втрат за користування грошовими коштами на підставі ч.2\~ст. 625 ЦК України. Оскільки між [PERSON] та ТОВ «Туристичний клуб» існувало грошове зобовязання, виконання якого було прострочено боржником, слід стягнути з боржника інфляційні втрати за весь час прострочення, починаючи з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Полтавської області, тобто з 29.10.2015 року по дату часткової сплати відповідачем суми грошових коштів за рішенням суду, тобто по 19.09.2016 року в сумі 936,10 грн. (10066,71*109,299%/100%-10066,71) та по дату сплати відповідачем залишку не сплачених грошових коштів за рішенням суду, тобто з 29.10.2015 року по 18.10.2016 року в сумі 6,25 грн. (50,59*112,359%/100%-50,59), всього в сумі 942,35 грн. Також підлягають стягненню на користь [PERSON] з ТОВ «Туристичний клуб» три проценти річних від простроченої суми, починаючи з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Полтавської області, тобто з 29.10.2015 року по дату часткової сплати відповідачем суми грошових коштів за рішенням суду, тобто по 19.09.2016 року в сумі 270,56 грн. (10066,71*3%/100%/365*327) та по дату сплати відповідачем залишку не сплачених грошових коштів за рішенням суду, тобто з 29.10.2015 року по 18.10.2016 року в сумі 1,48 грн. (50,59*3%/100%/365*356), всього в сумі 272,04 грн. В задоволенні вимог до [PERSON] слід відмовити, оскільки [PERSON] діяла як турагент, що здійснював посередницьку діяльність, що встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.10.2015 року, тому підстав для солідарної відповідальності немає. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Outcome: partial