Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб на стороні відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя його батько [PERSON] працював у сільському господарстві і отримала право на земельну частку (пай) та на його імя було видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0261980 від 29.08.1996 року. Дана земельна частка (пай) розташована на території Корінецької сільської ради. 06 грудня 2003 року [PERSON] помер. Після смерті батька відкрилась спадщина за законом, в тому числі і на земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, прийняв спадщину і вступив у володіння зазначеним спадковим майном, так як на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем, але у визначений законом строк не звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, батько позивача [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав після смерті свого батька [PERSON], який помер 23 квітня 2003 року, так як проживав на день його смерті разом із спадкодавцем. [PERSON] за життя належала земельна частка (пай) згідно сертифікату серії ЧН № 0261980 від 29.08.1996 року. Тому позивач [PERSON] просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON] та визнати за ним право на земельну частку (пай) на території Корінецької сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]НГ., померлого 06 грудня 2003 року, успадкованого ним після смерті свого батька [PERSON], який помер 23 квітня 2003 року, що належала йому на підставі сертифікату серії ЧН № 0261980 від 29.08.1996 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб - в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 06 грудня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 179442 від 08.12.2003 року (а.с.12). Спадкодавець [PERSON] помер 23 квітня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 164226 від 25.04.2003 року (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про народження серії УЕ № 358813 від 19.01.1945 року [PERSON] народився 15 листопада 1942 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 258426 від 10.03.1972 року [PERSON] народився 25 січня 1972 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.10). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0261980 від 29.08.1996 року, згідно з яким [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах (а.с.14). Також довідкою Корінецької сільської ради підтверджується і той факт що [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований [INFO], разом з ним проживав та був зареєстрований його син [PERSON] (а.с.9). довідкою Корінецької сільської ради від 20.03.2017 року підтверджується той факт, що [PERSON] здійснив поховання свого батька [PERSON] та в подальшому здійснював догляд за господарством батька (а.с.9). Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.04.2017 року вартість земельної частки (паю) згідно сертифікату серії ЧН № 0261980 від 29.08.1996 року, що належала [PERSON] станом на 06.12.2003 року становила 43 180, 80 грн. (а.с.31). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 08 квітня 2017 року поміщено оголошення про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0261980 на імя [PERSON] вважати недійсним (а.с.16). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується повідомленням Прилуцької районної ДНК від 14.04.2017 року (а.с.29). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Спадкодавець [PERSON] помер у 2003 році, тобто під час дії ЦК УРСР, положення якого необхідно застосовувати до даних правовідносин. Статтею 549 УК УРСР передбачено визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, йдеться про те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянуто судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджується той факт, що [PERSON] після смерті батька [PERSON], який в свою чергу прийняв але не оформив спадщину після свого батька [PERSON], поховав його та фактично вступив в управління спадковим майном, до якого входить і прийнята, але не оформлена земельна частка (пай), що належала [PERSON], встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як надасть йому можливість оформити спадщину у передбаченому законом порядку після його смерті, іншим шляхом це встановити неможливо, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька. Розглядаючи позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер у 2003 році, тобто до вступу в дію Цивільного кодексу України. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що хоча спадкодавець і померла в 2003 році, тобто спадщина після його смерті відкрилась до набрання чинності ЦК України, але вважаючи на ту обставину, що за цей період спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців, то судом до даних правовідносин у відповідності до ч.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, застосовуються положення книги шостої Цивільного кодексу України. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Так як спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), дане право перейшло у спадкування до його сина [PERSON], який також помер у 2003 році, на даний час право на земельну частку (пай), належне [PERSON] залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом [PERSON], то до позивача, як спадкоємця за правом спадкової трансмісії, передбаченої ст.1276 ЦК України, переходить право на прийняття спадщини, як спадкоємця за законом, зокрема і на земельну частку (пай), яка належала його діду за життя згідно сертифікату серії ЧН № 0261980 від 29.08.1996 року. Таким чином, поскільки матеріалами справи підтверджено той факт, що спадкодавець у встановленому законом порядку за життя набув право на земельну частку (пай), дане право було ним було оформлене належним чином, але залишається не успадкованим, суд приходить до висновку, що до позивача [PERSON] переходить це право на дану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні і належним чином обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved