Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обгрунтування позову зазначає, що він 12.07.2012 року сплатив реєстраційний внесок в розмірі 500 грн. та гарантійний внесок в розмірі 1725 грн. за участь в оголошених 14.06.2012 року [PERSON] сільською радою торгах щодо продажу права оренди земельної ділянки. Він прийняв участь в аукціоні, який проводився 18 липня 2012 року. За наслідками проведення даного аукціону згідно Протоколу позивач [PERSON] став переможцем аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку площею 3,7580 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Талалаївського району в урочищі «Портянка», запропонувавши за право оренди земельної ділянки 18 975 грн. Крім того, позивачем було проведено попередню оплату на загальну суму 17 000 грн. за придбане право оренди земельної ділянки площею 3,7580 грн. в урочищі «Портянка». Але відповідач [PERSON] сільська рада в порушення вимог ч. 24 ст. 137 ЗК України до цього часу не уклала договір оренди земельної ділянки згідно з умовами, оголошеними перед проведенням земельних торгів з позивачем, як переможцем аукціону, як безпосередньо в день проведення торгів, так і після отримання попередньої оплати. Крім того, всупереч вимогам ч.12 ст. 135 ЗК України, відповідно до яких умови, оголошені перед проведенням земельних торгів, не підлягають зміні під час укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, рішенням 31 сесії [PERSON] сільської ради від 30.05.2014 року внесено зміни до умов, оголошених в рішенні 7 сесії від 21.10.2011 року та оголошенні в газеті про проведенням аукціону, а саме укласти договір оренди на 15 років, а не на 49 років, встановлено орендну плату в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не 3%, також встановлено право сесії раз на рік переглядати договір оренди. На виконання даного рішення рішенням 35 сесії від 05.11.2014 року позивача було зобовязано зареєструвати договір оренди ставка № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» у реєстраційній службі протягом трьох днів. У разі невиконання даного рішення на позачерговій сесії розглянути питання про повторне виставлення ставка № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» на аукціон. Рішенням 36 сесії від 18.11.2014 року скасовано рішення 31 сесії від 30.05.2014 року «Про укладення договору оренди ставка» № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» та залишено даний ставок у власності територіальної громади. Проте рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 09.07.2015 року дані рішення сесії [PERSON] сільської ради визнані незаконними та скасовані. 17 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою про укладення договору оренди землі, в якій посилався на дане рішення апеляційного суду та просив сільську раду у 20-денний строк з моменту отримання вимоги укласти з ним договір оренди земельної ділянки як переможцем аукціону, що відбувся 18 липня 2012 року. Листом від 25.12.2015 року сільська рада відмовила [PERSON] в укладенні договору оренди ставка в звязку з тим, що на даний час створено громадське обєднання «Рибалок с. Березівка», за кошти якого здійснюється зарибнення ставка та благоустрій прилеглої території. Тому позивач [PERSON] вважає, що відповідачем порушено вимогу ч.24 ст. 137 ЗК України, яка передбачає, що договір, зокрема, оренди земельної ділянки, між організатором земельних торгів і переможцем, укладається безпосередньо в день проведення торгів. Також, згідно ч.1 ст. 138 ЗК України земельні торги за лотом вважаються такими, що відбулися, після укладення договору купівлі продажу, оренди земельної ділянки. Тому, за аналогією закону, враховуючи положення ст. 530 ЦК щодо терміну виконання зобовязання, та ст. 612 ЦК України щодо прострочення боржником виконання зобовязання, виходячи з того, що земельні торги відповідно до положень ч.1 ст. 138 ЗК України вважаються такими, що відбулися, відповідач був зобовязаний у 10-денний строк повернути позивачу сплачений ним реєстраційний внесок у розмірі 500 грн., гарантійний внесок у розмірі 1725 грн. та попередню оплату за придбане право оренди земельної ділянки в розмірі 17 000 грн. Однак [PERSON] сільська рада в установлений строк оплату не провела, тому на даний час відповідач має сплатити суму позивачу боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 28.07.2012 року по 29.01.2016 року на загальну суму 36 506 грн. 05 коп., з яких 15 482 грн. 72 коп. збитки від інфляції за період з 01.08.2012 року по 31.12.2015 року, 1798 грн. 33 коп. 3 % річних від простроченої суми за період з 28.07.2012 року по 29.01.2016 року, та 19 225 грн. основного боргу. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь борг на загальну суму 36 506 грн. 05 коп. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, так як відповідач відмовився укладати з позивачем договір оренди ставка згідно аукціону, де позивач став переможцем. А у відповідності до ч.3 ст. 138 Земельного кодексу України у разі скасування торгів відповідач, як організатор земельних торгів, у 10-денний строк після прийняття рішення про скасування торгів повинен повернути позивачу, як учаснику торгів, сплачені ним реєстраційний та гарантійний внесок 500 грн. та 1725 грн., та попередню оплату за придбане право оренди 17 000 грн. [PERSON] сільська рада в установлений строк та по даний час оплату не провела, чим порушила вимоги діючого законодавства, та права позивача, і являється боржником, що прострочив виконання зобовязання і тому на вимогу кредитора позивача [PERSON] зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що згідно представленого позивачем розрахунку складає 36 506 грн. 05 коп. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала. В обгрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем не доведено виникнення боргового зобовязання відповідача, не доведено, в чому саме полягає порушення зобовязання і якого саме. Крім того, відповідач просить суд застосувати до даних правовідносин сплив позовної давності, як підставу відмови у позові, поскільки аукціон відбувався у 2012 році, а платежі, на які посилається позивач, мали місце ще до цієї дати, тому позивачем пропущено трирічний строк загальної позовної давності до основного боргу, та річний строк до вимоги про стягнення відсотків. Крім того, представник відповідача заначила, що жодних боргових зобовязань між сторонами не існувало і не існує. Із долучених до позовної заяви документів не вбачається договірних відносин між [PERSON] сільською радою і [PERSON] з приводу надання певних послуг, невиконання яких зумовило б виникнення заборгованості однієї сторони перед іншою. Крім того, витрати, понесені позивачем, не є фактичною заборгованістю [PERSON] сільської ради. Кошти за участь у торгах сплачувались [PERSON] добровільно, він був зацікавлений в отриманні обєкту оренди, здійснював тривалий час користувався цим обєктом без укладення будь-яких договорів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у 2012 році, коли проходили торги, він працював сільським головою с. Березівка. [PERSON] був переможцем аукціону, і повинен був заплатити всю передбачену суму протягом трьох днів, а він сплачував частинами протягом трьох років, а в цей час користувався даний ставком як орендар, не дозволяв жителям села ловити там рибу, продавав білети по 30 грн., і тому сільською радою було внесено зміни в умови оренди ставка. А саме збільшено розмір орендної плати до 6%, та зменшено термін дії договору оренди до 15 років. Крім того, [PERSON] самовільно випиляв дерева, що росли на березі ставка, побудував будинок у прибережній зоні, за весь час користування ставком не сплачував орендної плати, забороняв жителя села вилов риби, і тому сесією сільської ради було вирішено передати даний ставок у власність територіальної громади села Березівка. Суд, заслухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 червня 2012 року у газеті «Біла хата» поміщено оголошення про те, що [PERSON] сільська рада оголошує торги щодо продажу права оренди земельної ділянки, лот № 1 - право оренди земельної ділянки площею 3,7580 га, яка надається в оренду для рибогосподарських потреб, ставок № 2 в урочищі «Портянка» в адміністративних межах с. Колядин [PERSON] сільської ради Талалаївського району. Цільове призначення: для рибогосподарських потреб. Строк, на який пропонується продаж права оренди 49 років, стартова ціна 17 250 грн. Розмір реєстраційного внеску 500 грн. на рахунок ПП «Візер» (а.с.9 зв.). 12 липня 2012 року [PERSON] на рахунок [PERSON] сільської ради було перераховано 1725 грн. як гарантійний внесок за участь в аукціоні, що підтверджується копією квитанції від 12.07.2012 року (а.с.10). Також 12 липня 2012 [PERSON] було перераховано 500 грн. на рахунок ПП «Візер» реєстраційного внеску за участь в аукціоні згідно копії квитанції від 12.02.2012 року (а.с. 10). Згідно протоколу земельного аукціону від 18.07.2012 року переможцем Лоту № 1 став [PERSON] з остаточною ціною продажу 18 975 грн. (а.с.11). Згідно квитанції від 27.08.2012 року [PERSON] сплатив 4000 грн. на рахунок УДК в Талалаївському районі як кошти за продаж права оренди земельної ділянки (а.с.12). Згідно квитанції від 30.07.2012 року [PERSON] сплатив 5000 грн. на рахунок УДК в Талалаївському районі кошти як сплата за придбання лоту (а.с.12). Згідно квитанції від 21.08.2013 року [PERSON] сплатив 6 000 грн. на рахунок УДК в Талалаївському районі як кошти від продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (а.с.13). Крім того, 24.09.2012 року [PERSON] було сплачено 2000 грн. на рахунок УДК в Талалаївському районі як кошти за оплату права оренди земельної ділянки згідно копії квитанції (а.с.13). Рішенням 31 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 30 травня 2014 року відносно договору оренди ставка № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» було запропоновано укласти договір оренди на 15 років, встановити орендну плату в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки землі в с. Колядин, раз на рік надається право сесії сільської ради право переглядати договір оренди. Також було зобовязано зареєструвати в Державній реєстраційній службі договір оренди в місячний термін (а.с.14). Рішенням 35 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 05 листопада 2014 року про реєстрацію договору оренди ставка № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» було зобовязано [PERSON] зареєструвати договір оренди ставка № 2 (Верхній) у реєстраційній службі протягом трьох днів. В разі невиконання даного пункту на позачерговій сесії сільської ради розглянути питання про повторне виставлення ставка № 2 (Верхній) на аукціон (а.с.15). Рішенням 36 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 18 листопада 2014 року про скасування договору оренди ставка № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» було скасовано рішення 31 сесії 6 скликання від 30.05.2014 року та залишено ставок № 2 у власності територіальної громади (а.с. 16). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 09 липня 2015 року винесеним по результатам перегляду рішення Ічнянського районного суду від 27 квітня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково та визнано незаконними та скасовано рішення тридцять першої сесії [PERSON] сільської ради Талалаївського району Чернігівської області шостого скликання «Про укладення договору оренди ставка №2 (Верхній) в урочищі «Портянка» від 30 травня 2014 року; тридцять пятої сесії [PERSON] сільської ради Талалаївського району Чернігівської області шостого скликання «Про реєстрацію договору оренди ставка №2 (Верхній) в урочищі «Портянка» від 5 листопада 2014 року; тридцять шостої сесії [PERSON] сільської ради Талалаївського району Чернігівської області шостого скликання «Про скасування договору оренди ставка №2 (Верхній) в урочищі «Портянка» від 18 листопада 2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.17-22). 17 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради з вимогою про укладення з ним, як переможцем аукціону, договору оренди земельної ділянки площею 3,7580 га в урочищі «Портянка» (а.с.23-24). Листом від 25 грудня 2015 року [PERSON] було відмовлено в укладенні та реєстрації договору оренди, так як [PERSON] не було вчасно сплачено належну суму за результатами торгів 18 975 грн., яку він сплачував протягом 3-х років. На даний час створено громадське обєднання «Рибалок с. Березівка», за кошти даного обєднання проводиться зарибнення ставка та благоустрій прилеглої території (а.с.26-26 зв.). Згідно акту зарибнення ставка № 2 від 08. 05 2012 року, складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], 27 квітня 2012 року було запущено коропа 5 кг., товстолоба 5 кг, карася 10 кг., 30 квітня 2012 року було запущено карася 12 кг., 02 травня 2012 року товстолоба 24 кг. (а.с.55). Згідно акту № 3 від 25 жовтня 2013 року [PERSON], як орендарем ставків № 1 і № 2 с. Колядин (Портянка) , було здійснено зарибнення ставків № 1 і № 2 в урочищі «Портянка» (а.с.56). Згідно акту № 4 від 29 березня 2014 року [PERSON], як орендарем ставків № 1 і № 2 с. Колядин (Портянка), було здійснено зарибнення ставків № 1 і № 2 в урочищі «Портянка» (а.с.57). Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суду при вирішенні справи. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи з цього, суд в ході розгляду даної справи повинен встановити, чи дійсно порушено право позивача [PERSON] діями відповідача [PERSON] сільської ради, і він має право на звернення до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення боргу, який виник із-за неправомірних дій відповдача. З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до частин 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно з частиною 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За частиною 1 ст. 135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Підготовка до проведення та порядок проведення земельних торгів регулюються ст. 137 ЗК України. Судом встановлено, що на земельному аукціоні, який відбувся 18 липня 2012 року було продане право оренди земельної ділянки площею 3,7580 га, яка розташована в урочищі «Портянка» в адміністративних межах с. Колядин [PERSON] сільської ради Талалаївського району. Результат торгів (остаточна ціна продажу) - 18 975 грн. Переможцем аукціону згідно протоколу став [PERSON] Згідно з частинами 24,26 ст. 137 ЗК України договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки між організатором земельних торгів і переможцем торгів укладається безпосередньо в день проведення торгів, крім випадків, передбачених частиною двадцять дев'ятою цієї статті. Право на земельну ділянку, набуте за результатами проведення торгів, підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Але, як було встановлено в ході судового розгляду, переможцем аукціону [PERSON] у строк, встановлений законодавством, а саме 3 дні - не було сплачено всю суму, що відповідає остаточній ціні продажу 18 975 грн. Дані кошти вносились ним частинами протягом декількох років, що зазначається позивачем у позовній заяві і підтверджується матеріалами справи. Хоча користуватись ставком № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка» він продовжував як орендар, що також підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами зарибнення ставка № 2 (Верхній) в урочищі «Портянка». Тобто, в ході судового розгляду не було встановлено, якими саме діями відповідача [PERSON] сільської ради порушено право позивача [PERSON], які б потягли за собою відновлення порушеного права позивача шляхом відшкодування грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідно до якої настає відповідальність за порушення грошового зобовязання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Положенням ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд України у справі №6-2759цс15 від 20 січня 2016 року зробив правовий висновок, в якому зазначив, що відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 Цивільного кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими. Згідно з ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати , майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами з приводу реалізації права оренди земельної ділянки, врегульовані Земельним кодексом України і Законом України «Про оренду землі». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з реалізацією позивачем [PERSON] свого права на купівлю права оренди земельної ділянки, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а саме статті 625 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог за аналогією закону. Таким чином, дія статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із реалізацією особою свого права на купівлю права оренди земельної ділянки, поскільки дані правовідносини між сторонами виникли не за зобовязальними правовідносинами. За таких обставин до спірних правовідносини не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання у відповідності до ст. 625 ЦК України, а тому заявлені позивачем [PERSON] вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] сільської ради - суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 28.07.2012 року по 29.01.2016 року на загальну суму 36 506 грн. 05 коп., з яких 15 482 грн. 72 коп. збитки від інфляції за період з 01.08.2012 року по 31.12.2015 року, 1798 грн. 33 коп. 3 % річних від простроченої суми за період з 28.07.2012 року по 29.01.2016 року, та 19 225 грн. основного боргу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed