Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи - Першотравенська сільська рада Обухівського району Київської області, Головне управління Дергеокадастру у Київській області про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 03.11.1997 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Вказаний договір був укладений на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» та відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований в «Журналі реєстрації угод по об'єктам нерухомості» за реєстраційним номером № 7788-Б/2571 від 03.11.1997 року. Так як на час укладення вказаного договору купівлі-продажу у листопаді 1997 року діяв Закону України «Про товарну біржу» та відповідно до ст. 15 цього закону зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали, тому договір нотаріально посвідчено було, на теперішній час нотаріуси відмовляються визнавати даний договір дійсним, оскільки він нотаріального не посвідчений, а тому вона позбавлена можливості розпоряджатися належним її майном. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не вдалось тому вона звернулась з позовом до суду в якому просить визнати вказаний договір недійсним. 18 грудня 2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 14 березня 2019 року винесено ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила, що 03.11.1997 року між нею та відповідачем на товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, проте він не був посвідчений нотаріально, оскільки на той час чинне законодавство не передбачало посвідчення таких договорів нотаріально. В подальшому умови договору сторонами були виконані в повному обсязі, тобто відповідач передав їй земельну ділянку, а вона сплатила йому грошові кошти в повному обсязі в розмірі визначеному договором, проте коли вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухому майно із заявою про державну реєстрацію права власності, її було відмовлено у проведенні державної реєстрації у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, тому вона просить визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та пояснив, що 03.11.1997 року між ним та позивачкою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на товарній біржі «Українська біржа Десятинна», в подальшому умови договору сторонами було виконано в повному обсязі. Він не чинить будь-яких перешкод позивачу у володіння та користуванні майном, яке їй належить на праві власності. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.1997 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було укладено на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» та зареєстровано за номером № 7788-Б/2571 від 03.11.1997 року, що підтверджується копією договору та визнається сторонами. Умови договору були виконані сторонами в повному обсязі, тобто відповідач [PERSON] передав позивачці [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], а позивач сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі визначеному договором в повному обсязі, що визнається сторонами. 08.11.2017 року позивачка [PERSON] звернулась до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Тимченка А.С. із заявою про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] та 15.11.2017 року рішенням № 3814771 позивачу [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При наданні правової оцінки позовним вимогам суд приймає до уваги наступне. З пояснень сторін вбачається, що між ними був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, умови якого були виконані ними в повному обсязі, відповідач визнав позов та стверджував, що не оспорює право власності позивача та дійсність правочину, позивач в судовому засіданні стверджувала, що будь-яких претензій до відповідача не має і спору між сторонами фактично немає, що вказує на відсутність таких спірних правовідносин, які б підлягали вирішенню у судовому порядку, що було встановлено під час розгляду справи та визнається сторонами. Фактично, станом на час вирішення спору позивач не вжив достатніх заходів для реалізації у встановленому законом порядку свого права або законного інтересу та не зареєстрував право власності на спірне майно, не набув право власності на об'єкт нерухомого майна, тому порушень прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту, під час вирішення спору не виявлено. При цьому доводи позову про необхідність захисту майнового інтересу суд вважає необґрунтованими і непереконливими, оскільки обраний позовом спосіб захисту такого інтересу є необґрунтованим з огляду на те, що позивач не подав доказів того, що саме внаслідок оспорюваних правочинів у нього виникли перешкоди у реалізації свого майнового інтересу щодо набуття у власність нерухомого майна. При цьому не можуть підлягати задоволенню вимоги про захист права чи інтересу, порушення яких можуть бути допущені у майбутньому, оскільки суд вправі захистити вже порушене реальне право чи законний інтерес. Згідно ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під час судового розгляду доведено порушення прав та законних інтересів позивача, які б були допущені саме відповідачем і які б підлягали судовому захисту у обраний позовом спосіб відновлення порушених прав. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed