Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він має понад 32 роки стажу роботи у шкідливих та важких умовах праці з повним робочим днем під землею, які пов`язані з підприємством вугільної промисловості - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у період з 07 грудня 1981 року по 18 вересня 1988 року, з 29 жовтня 1992 року по 09 листопада 1993 року, з 03 травня 1994 року по 27 березня 2019 року. При виконанні трудових обов`язків на підприємстві 02 березня 2009 року з [PERSON] стався нещасний випадок внаслідок обвалу, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», внаслідок якого позивачу завдано травму ока та за висновком міжрайонної офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії м. Донецька від 06 травня 2009 року останньому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 15%. Вдруге при виконанні трудових обов`язків на підприємстві 02 липня 2010 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого останній отримав черепно-мозкову травму внаслідок падіння вугільної породи, забій головного мозку Іст, перелом потиличної кістки по типу тріщини з рефлекторною пірамідною недостатністю, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві Державного підприємства «Шахтоуправління» Південнодонбаське №1» від 05 липня 2010 року. Отже, внаслідок нещасного випадку на виробництві 02 липня 2010 року та отриманої травми голови, за висновком обласної медико-соціальної експертної комісії №4 м. Донецька від 19 жовтня 2010 року згідно акту огляду МСЕК серії 10 ААА №038649 позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% по виробничій травмі від 02.07.2010 року та 15% повторно по виробничій травмі від 02.03.2009 року, а сукупно визначено 30% втрати професійної працездатності. Робота у шахті під землею супроводжується підвищеною небезпекою, з особливими природними, географічними, геологічними умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана з шкідливими, тяжкими та небезпечними умовами праці, з постійним контактом пилу, токсичними газами та фізичним навантаженням. В продовж трудової діяльності на вугледобувному підприємстві в умовах важкої фізичної праці, значного фізичного напруження хребта, постійного фізичного навантаження, перебування у незручній позі та несприятливому мікрокліматі [PERSON] отримав професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія, L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 листопада 2019 року встановлено, що причинами виникнення захворювання позивача є: недосконалість технологічного процесу та фізичне навантаження на нижні кінцівки та тулуб, постійне перебування вимушеній позі, незабезпеченість протирадикулітними поясами та іншими засобами індивідуального захисту. Внаслідок професійного захворювання за висновком МСЕК [PERSON] було визнано інвалідом ІІІ групи та визначено ступінь втрати професійної працездатності у 65% - безстроково. Внаслідок професійного захворювання, отриманих травм на виробництві позивач був змушений припинити свою трудову діяльність ц віці 59 років, втративши здоров`я, роботу та дохід. На даний час позивач не має можливості працювати, через постійні больові страждання та переживання, які викликані порушенням функцій в органах руху, а саме больові відчуття у суглобах, хребті та попереку, погіршився стан його фізичного та психологічного здоров`я через часткову втрату зору та постійний головний біль. Позивач змушений значний час відвідувати медичні заклади, проходити постійне профілактичне лікування, обстеження та консультації, тобто знаходитись під постійним наглядом лікарів та приймати ліки. Внаслідок професійного захворювання та виробничих травм [PERSON] постійно приймає знеболювальні ліки, через больові страждання погіршився його сон, що викликає у останнього відчуття тривоги, депресію, роздратованість. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь 65000,00 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 27 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду даної цивільної справи на 30 вересня 2020 року (а.с. 47). Від позивача [PERSON] та його представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 41, 50). Відповідач 13 серпня 2020 року отримав ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 27 липня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 49). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, зустрічного позову, відзиву на позовну заяву та/або додаткових доказів. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 07 грудня 1981 року по 18 вересня 1988 року, з 29 жовтня 1992 року по 09 листопада 1993 року, з 03 травня 1994 року по 27 березня 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та був звільнений 27 травня 2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 28 квітня 1979 року (а.с. 9-11). Згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 02 березня 2009 року о 18 годині 30 хвилин на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбське №1» [PERSON] внаслідок зазначеного нещасного випадку отримав травму внаслідок падіння породи та останньому встановлено діагноз: контузія, непроникаюча рана роговиці правого ока з імпрегнацією вугільного пилу (а.с. 14). Відповідно до виписки з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №007844 від 06 травня 2009 року, [PERSON] встановлено 15% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 02.07.2009 року (а.с. 19). Як вбачається з Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 02 липня 2010 року о 21 годині 30 хвилин на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» [PERSON] внаслідок зазначеного нещасного випадку отримав травму внаслідок падіння породи та останньому встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку з лівосторонньою рефлекторною пірамідною недостатністю (а.с. 15). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №038649 від 19 жовтня 2010 року [PERSON] за сукупністю встановлено 30% втрати професійної працездатності з яких: 15 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 02.07.2010 року; 15% - за трудовим каліцтвом від 02.03.2009 року (а.с. 18). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 листопада 2019 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держапраці у Донецькій області 21 листопада 2019 року, [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Причинами виникнення професійного захворювання позивача визначено: недосконалість технологічного процесу, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, неефективність роботи систем вентиляції, кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту (а.с. 12-13). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №416719 від 15 січня 2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №087754 від 15 січня 2020 року позивачу за сукупністю встановлено 65% втрати професійної працездатності з 23 грудня 2019 року та безстроково, з яких: первинно 35 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічна попереково-крижова радикулопатія; повторно 15% - за трудовим каліцтвом від 02.07.2010 року; повторно 15% - за трудовим каліцтвом від 02.03.2009 року. Встановлено [PERSON] третю групу інвалідності. Визначена потреба позивача у медикаментозному лікуванні, санітарно-курортному лікуванні за професійним захворюванням (а.с. 16, 17). Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання №32/720 від 10 вересня 2019 року, повідомлення про хронічне професійне захворювання №2153/2 від 10 вересня 2019 року, виписки із медичної карти амбулаторного хворого №2197 від 16.09.2019 року, виписки з рішення ЛКК про необхідність медикаментозного лікування [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (а.с. 20, 21, 24-25). Згідно виписок із медичної кати амбулаторного/стаціонарного хворого, консультативного висновку спеціаліста, виписних епікризів, виписок з історії хвороби, [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування внаслідок професійного захворювання та отриманих травм на виробництві (а.с. 22, 26-40). Відповідно до акту про фактичне проживання №002 від 12 червня 2020 року, виданого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Топаз-Вугледар», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 28 січня 2020 року Пенсійним фондом України, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с. 8). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці та нещасних випадків на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та суттєвими фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, кардинальне погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 32500,00 (тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 420,40 гривень (32500,00 грн.*840,80 / 65000,00 = 420,40 грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial