Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Столинсько-Смолярської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що складається з житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться по [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину у порядку, передбаченому ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, оскільки фактично вступила в управління майном померлої, однак своїх спадкових прав в нотаріальному порядку оформити не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, про що нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. З викладених підстав позивач звернулась до суду за захистом свого права та просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яке знаходиться по [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились, подавши в канцелярію суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, відповідач - Столинсько-Смолярська сільська рада Любомльського району позовні вимоги визнала повністю. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Столино-Смолярською сільською радою Любомльського району Волинської області 01.05.2001 року, вбачається, що [INFO] року в селі Столинські Смоляри Любомльського району Волинської області померла [PERSON] (а.с.5). З копії довідки, виданої Столинсько-Смолярською сільською радою Любомльського району Волинської області 19.06.2014 року за №471, та копії витягу з погосподарської книги №1 за 2011-2015 роки Столинсько-Смолярської сільської ради Любомльського району, встановлено, що по особовому рахунку [NUMBER] [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] (1969 року побудови), де вона до дня смерті проживала та була зареєстрована. Після смерті [PERSON] - [INFO] року, залишилося спадкове майно, до складу якого, зокрема, увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за вищевказаною адресою (а.с.8, 9). Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, з копії дубліката якого вбачається, що усе приналежне їй майно вона заповіла - [PERSON]. Заповіт посвідчений Столино-Смолярською сільською радою Любомльського району 31.08.2000 року (а.с.6). Даний заповіт не скасований і не змінений, що підтверджується копією довідки, виданої Столинсько-Смолярською сільською радою Любомльського району Волинської області 19.06.2014 року за №471 (а.с.8). Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 21.02.2014 року, яке набрало законної сили у встановленому порядку, встановлено факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року, дублікату заповіту, посвідченого Столино-Смолярською сільською радою 31.08.2000 року та зареєстрованого в реєстрі за №111 (а.с.7). З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 06.06.1961 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого сільською радою с.Забужжя Шацького району Волинської області, встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] (а.с.31-32). Досліджена копія матеріалів спадкової справи №300 до майна померлої [INFO] року [PERSON] свідчить про те, що інших спадкоємців, окрім позивача, які б претендували на спадкове майно померлої, немає (а.с.29-45). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті її матері [PERSON], у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), стверджується копією довідки, виданої Столинсько-Смолярською сільською радою Любомльського району Волинської області 19.06.2014 року за №471, з якої слідує, що з дня смерті [PERSON] у фактичне володіння спадковим майном вступила її дочка - [PERSON], яка обробляє земельну ділянку та доглядає за господарством (а.с.8). Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 22.04.2014 року №270/02-31 [PERSON], яка діяла в інтересах позивача - [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.11). Право спадкодавця [PERSON] на зазначене нерухоме майно доводиться вищевказаними дослідженими доказами (а.с.8, 9). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 15.07.2015 року за №24247250 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 15.07.2014 року за №24246924, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.49-50). Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності встановленим нормам нерухомого майна: раніше побудованого житлового будинку та двох сараїв, які знаходяться по [ADDRESS], та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано позивачу [PERSON] узаконити вказане спадкове нерухоме майно (а.с.12-15). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач покладається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням позову, суд вважає доведеними. Таким чином, в судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження права позивача [PERSON] на нерухоме майно, зокрема, домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved