Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку «А1» загальною площею 49, 1 кв.м., в тому числі житлової площі - 19.6 кв.м. та господарських будівель: літньої кухні «Б», сараю «б», сараю «Г», погріба «г3», гаража «Ж», воріт огорожі № 2, огорожі № 3, колодязя питного № 4, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що посадові особи реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської областівідмовили йому в реєстрації права власності посилаючись на розбіжності в нерухомому майні зазначеного в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 26.12.1993 року та в технічному паспорті від 17.07.2014 року. Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги і просить визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с. 57-59). У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON], просить суд задовольнити його позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та уточненій позовні заяві. Пояснивши суду, що реєстраційна служба Котелевського районного управління юстиції Полтавської областівідмовляє йому в реєстрації права власності, так-як є розбіжності між кількістю нерухомого майна зазначеного в свідоцтві і в технічному паспорті, зокрема не зазначено гараж. Пояснюючи своє звернення тим, що бажає оформити право власності на себе по свідоцтву про право на спадщину за заповітом після померлої матері. Зазначивши суду, що дії реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області до суду не оскаржував. При цьому, позивач в більшості висловлював свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу вище зазначеного звернення з позовом до суду, а також розповідав про обставини, які ніякого правового значення по даній цивільній справі взагалі не мають. Представник відповідача Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області,у відкрите судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Деревківська сільська рада Котелевського району Полтавської області надіслала до суду листи,в яких позовні вимоги визнають і просять справу розглядати без участі представника сільради (а.с. 28,48,65,79). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, у відкрите судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Реєстраційна служба Котелевського районного управління юстиції Полтавської області надіслала до суду листи, в яких просить суд розглядати справу без участі представника служби, у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду (а.с. 29, 50, 80). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності (а.с. 1-89), вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши пояснення позивача, приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 961 від 26 грудня 1993 року, позивачу [PERSON], від померлої матері [PERSON] в спадок перейшло вище зазначене нерухоме майно окрім гаража (а.с. 15). Відповідно до повідомлення Полтавського обласного державного нотаріального архіву № 2540 від 19.10.2015 року,спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 87, 88-89), що в свою чергу фактично підтверджує законність наявного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1993 року, яке на сьогоднішній час ніким не скасоване. Відповідно до довідки виданої Деревківською сільською радою Котелевського району Полтавської області № 505 від 10.07.2015 року, згідно по господарських книг за 1991-2015 роки за позивачем [PERSON] рахується житловий будинок та господарські будівлі: літня кухня, сарай, сарай, погріб, гараж, ворота огорожі № 2, огорожа № 3, колодязь питний № 4, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49). Виходячи із вимог ст. 5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про власність», Закон України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанову Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Виходячи із змісту вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час судового розгляду, жодних доказів з приводу оспорювання або не визнання кимось права власності на вище зазначене нерухоме майно позивача, а також втрати документів надано не було, і судом таких обставин взагалі не виявлено. Стосовно позовної вимоги щодо визнання права власності на вище зазначене нерухоме майно в порядку спадкування то на думку суду, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України, а також враховуючи зміст Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, а оскільки у позивача вже є свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вище вказане нерухоме майно, то дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. За таких обставин суд, вважає, що в даному випадку відсутній спір про право, а позовна вимога позивача - [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно, є безпідставною, а містить в собі лише намагання в любий спосіб отримати свідоцтво на право власності. При цьому, замість оскарження дій посадових осіб реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської областіу порядку адміністративного судочинства, позивач звернувся із позовом про визнання права на житловий будинок та господарські будівлі на підставі статті 392 ЦК України. Такий позов позивачем на думку суду, заявлений лише формально не для визнання права власності, а для набуття права власності, і він не може бути задоволений за таких обставин. При розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, враховував всі обставини і оціним всі отримані докази з точки зору верховенства права,а також керувався правовими позиціями «узагальнення судової практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», викладеними 25 вересня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на наведене вище суд не може вийти за межі позовних вимог відповідно до вимог ЦПК України, і вважає, що за таких обставин позивач не втрачає можливості оформити належним чином відповідно вимог чинного законодавства відповідні документи на вище зазначене нерухоме майно отримане в порядку спадкування, вибравши належний спосіб по відповідному судочинству з звернення до суду, зокрема до адміністративного суду з позовом про оскарження дій реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області по відмові в реєстрації. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - реєстраційна служба Котелевського районного управління юстиції Полтавської області повністю, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до змісту вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу за позовом не присуджуються.

Outcome: dismissed