Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла ї бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина: [ADDRESS] . 22 березня 1994 року [PERSON] склала заповіт згідно якого заповіла все належне їй на момент смерті майно позивачу та відповідачу. Проте, оскільки в установлений 6-ти місячний строк позивач не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, то відповідно після того як вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, то позивачу цьому було відмовлено постановою нотаріуса від 10.04.2018 року у зв`язку з тим, що вказане майно вже успадковане та оформлено на ім`я відповідача. Позивача стверджувала що після смерті бабусі вона вступила у фактичне володіння падковим майном, зокрема вищевказаним будинковолодінням, в якому вона періодично проживала та вела підсобне господарство до моменту його продажу, а отже належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] згідно діючих на момент виникнення спірних правовідносин норм цивільного кодексу. Тому позивач просила встановити факт вступу в володіння [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , будинковолодінням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та яке належало померлій [INFO] [PERSON] . 23.10.2018 року до суду надійшла заява від представника позивача про збільшення позовних вимог, згідно яких позивач просила встановити факт вступу в володіння [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , будинковолодінням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та яке належало померлій [INFO] [PERSON] . Стягнути з відповідача всі понесені позивачем судові витрати. Представником відповідача подано до суду заперечення проти вимог позову, згідно якого він просив відмовити в позовних вимогах. В судовому засіданні що відбувалось в режимі відеоконференції позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили його задоволити. Відповідач та її представник проти вимог позову заперечували та просили в ньому відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . До майна померлої [PERSON] . Другою Лубенською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 200/316. Спадщину після померлої [PERSON] прийняла її онука [PERSON] згідно заяви від 12.03.2001 року. Згідно заяви від 2 березня 2001 року що подана до нотаріальної контори та зареєстрована за вх. № 100, [PERSON] відмовилась від спадщини по заповіту [PERSON] на користь сестри [PERSON] 22 березня 1994 року [PERSON] склала заповіт згідно якого заповіла все належне їй на момент смерті майно [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Даний заповіт нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Войнихівської сільської ради народних депутатів Лубенського району Полтавської області. 12.03.2001 року Другою Лубенською державною нотаріальною було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] щодо спадкового майна [PERSON] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша\~статті 58 Конституції України), а також відповідно до пунктів 1, 4\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~норми цього\~Кодексу\~застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з частиною першою\~статті 524 ЦК Української РСР 1963 року\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Стаття 548 ЦК Української РСР\~визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У силу\~статті 549 ЦК Української РСР\~спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про\~прийняття спадщини. Згідно зі\~статтею 553 ЦК Української РСР\~спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шестимісяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що ;відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 554 ЦК Української РСР\~в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~і\~534\~цього\~Кодексу) його частка переходить\~\~до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (що була чинною на момент відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З матеріалів справи вбачається, що позивач своєю заявою що міститься в нотаріальній справи відмовився від прийняття спадщини на користь відповідача, тим самим вчила дії щодо не прийняття спадщини. На момент відкриття спадщини позивачем не було подано жодного документу до нотаріальної контори, як доказу вступу в управління чи володіння спадковим майном. Довідка що видана виконкомом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 10.04.2018 року про те, що [PERSON] після смерті своєї бабусі [PERSON] , яка наступила 04.04.2000, вступила у фактичне володіння її спадковим майном, а саме будинком з господарськими будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] , не може бути належним та допустимим доказом факту прийняття спадщини, оскільки остання видана в 2018 році та не містить підтверджень яким чином позивач вступила у фактичне володіння спадковим майном. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача не обґрунтовані, не доведені, а отже є такими що не підлягають задоволенню. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 524, 548, 549, 553 ЦК УРСР, та,

Outcome: dismissed