Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.10.2008 року між ним та банком був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати позивачу кредит, а позивач зобов'язався його прийняти, використати за цільовим призначенням, сплатити плату за користування кредитом та повернути кредит банку. 26.07.2017 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 15092, яким звернуто стягнення на транспортний засіб, який належить позивачу в рахунок забезпечення зобов»язань по договору кредиту № 198/03-8 від 16.10.2008 року та договору застави № 728 від 16.10.2008 року. 16.02.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, позивач вказує, що він не отримував письмової вимоги нотаріуса та/або кредитора щодо усунення порушень в розмірі, які вказаний у виконавчому написі. Крім того, позивач вказує, що він має спір із банком в частині кредитних зобов'язань, які вирішувались судом та на даний час триває касаційний розгляд зазначеного спору. На підставі викладеного просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. і зареєстрований за № 15092. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника банку про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов, в якому він проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено в межах строку позовної давності, на підставі належних документів, які, зокрема, свідчать про безспірність заборгованості. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Документи, які підтверджують заборгованість мають відповідати вимогам, встановленим для бухгалтерських документів, на підставі яких відповідно до закону обліковується заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Також на підставі ч. 4, 5 ст. 9 зазначеного Закону господарські операції відображуються у облікових регістрах. Аналогічні положення містяться у п. 2.1.1. та 2.1.2. Положення «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України», затвердженого Постановою НБУ № 566 від 30.12.1998 р. Таким чином, лише первинні документи та облікові регістри є доказами, які можуть підтвердити наявність безспірної заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що 16.10.2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту на купівлю транспортного засобу № 198/03-8 та договір застави № 728. У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису за вказаним кредитним договором. 26.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 15092, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки «Dodge», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Вказане заставне майно на підставі договору застави № 728 від 16.10.2008 року було передано в заставу в забезпечення зобов'язань по договору кредиту № 198/03-8 від 16.10.2008 року, кредитором за яким є ПАТ «Укрсоцбанк». За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету застави задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 27.04.2016 року по 27.04.2017 року на загальну суму 38912,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 1037210,50 грн. 16.02.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом (а.с.9-10). Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» № 87549 від 23.05.2017 року, [PERSON] було повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, яка станом на 27.04.2017 року, складає 50554,55 доларів США (а.с.13). Крім того, відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21.09.2017 року, позивача було повідомлено про наявність заборгованості в сумі 39724,01 доларів США (а.с.14). Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.12.2017 року, клопотання [PERSON] про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09.08.2017 року було задоволено, поновлено строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень та відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договору кредиту та зняття заборони відчуження з рухомого майна (а.с.15). Також, судом встановлено, що заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - було відмовлено. Посилання позивача на те, що спір між ним та банком, зокрема, в частині заборгованості існує є обгрунтованими, оскільки на час звернення відповідача із заявою до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, Дніпровським районним судом м. Києва було винесено судове рішення, про існування якого відповідач у даній справі знав та на час вчинення напису вказане судове рішення не вступило в законну силу та було оскаржено [PERSON] в апеляційному порядку. Твердження відповідача про те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи, зокрема, і ті, які підтверджують безспірність заборгованості, суд відкидає, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних пояснень суду надано не було, а в матеріалах справи наявні докази, які вказують на спірні правовідносини, які на час вчинення виконавчого напису, перебували на розгляді в суді. Також стороною відповідача не надано суду доказів направлення банком [PERSON] письмової вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором із зазначенням заборгованості в розмірі 38912,71 доларів США, який би узгоджувався з розміром заборгованості, зазначеним у виконавчому написі, натомість, банком було направлено лист про наявність заборгованості в сумі 50554,55 доларів США, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості. Також докази направлення приватним нотаріусом [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень, передбаченої п.2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - матеріали справи не містять. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, оскільки, на дату його вчинення існував спір щодо кредитних зобов'язань між позивачем та відповідачем, який вирішувався в судовому порядку. Крім того, з позову вбачається, що позивач не визнає заборгованість за кредитним договором та останнім подано позов про визнання договору кредиту припиненим, і на даний час триває касаційний розгляд вказаного спору. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що вимога відповідача однозначно не є безспірною та не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису, суд вважає, що позов є обгрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір пдлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved