Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства комерційного банку\~ Приватбанк про захист прав споживача банківських послуг. Позовні вимоги мотивовано тим, що в 2019 році між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг. На виконання умов укладеного договору банк відкрив позивачу поточний рахунок, який обслуговується карткою № [NUMBER] . У грудні 2020 року банк заблокував картку позивача. В телефонному режимі позивач зв`язався з працівником банку та дізнався, що його картку заблоковану у зв`язку з шахрайськими діями, вчиненими з використанням картки. Позивачу було запропоновано звернутися до правоохоронних органів. 01 березня 2021 року Позивач звернувся до Відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області з відповідною заявою, що підтверджується талоном-повідомленням №60 про прийняття заяви та реєстрацію в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за реєстраційним номером 1432. У вищевказаній заяві Позивач вказував на незаконність блокування його рахунку, що може свідчити про безпідставне заволодіння грошовими коштами, що знаходяться на такому рахунку. 01 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати документальне підтвердження (правову підставу), що слугувала блокуванню його рахунку. У відповідь позивач отримав лист, з якого слідує, що банк по суті заданих питань відмовився давати відповідь. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов`язати Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зняти (скасувати) встановлені для позивача [PERSON] , ІПН [NUMBER] ( [ADDRESS] ), обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його поточному рахунку та обслуговуються карткою № [NUMBER] , шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку і забезпечення можливості позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами на цьому поточному рахунку. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просив про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до порядку, встановленого ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в повній заяві позивач вказує на те, що з 2019 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір про надання банківських порслуг, на виконання умов якого банк відкрив позивачу поточний рахунок, що обслуговується карткою № [NUMBER] і в грудні 2020 року дана картка заблокована відповідачем. Натомість представник відповідача надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, яка на думку представника відповідача підлягає розгляду господарським судом, до якого додано анкету - заяву фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність [PERSON] про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 27.10.2020 року. Таким чином позивач не надав суду доказів про відкриття рахунку в банку у 2019 році. Суд вважає, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до суду із даним позовом як фізична особа для захисту своїх цивільних прав споживача банківських послуг. Як вбачається з змісту позовної заяви банк заблокував картку позивача у грудні 2020 року, про що стало відомо позивачу в телефонному режимі після розмови з представником банку. Разом з тим, доказів про заблокування банківських рахунків позивачем до суду не надано. Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з питань банківського обслуговування, врегульовані нормами ЦК України, Законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно з статтею 14.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Пункт 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до частини п`ятої статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунківв Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Пунктом 14.13 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, що відповідно до вимог\~статті 79 ЦПК України. Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують порушення відповідачем його прав як споживача банківських послуг, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed