Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склались, в 2007 році сторони припинили подружні стосунки та спільне проживання, а тому позивач вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо, має твердий намір розірвати шлюб; від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей, спору про місце проживання яких немає. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на примирення категорично не погоджується. Відповідач подав заяву про визнання позову, на примирення не погоджується, просив справу розглянути за його відсутності. Перевіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Великофоснянської сільської ради Овруцького району Житомирської області, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 11.09.1999 року було укладено шлюб, актовий запис № 08. Під час перебування у шлюбі у них народилися двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER], виданих виконкомом Великофоснянської сільської ради Овруцького району Житомирської області 11.08.1999 року та 18.07.2003 року відповідно. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо та не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, спору про визначення місця проживання дітей немає. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн.. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 121,80 грн.

Outcome: approved