Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 02 листопада 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось у зв'язку з різними характерами, різними поглядами на життя та на виховання дитини. Протягом останнього року сторони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Спору стосовно спільного майна подружжя, порядку утримання та місця проживання неповнолітньої дочки на даний момент з боку позивача спору немає. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила встановити строк на примирення, пояснивши, що вона має почуття любові до позивача, у них маленька донька і ці обставини, можливо, вплинуть на рішення позивача розірвати наявний шлюб. Ухвалою Дніпровського районного суду від 25 січня 2016 року сторонам було встановлено строк на примирення, по закінченню якого позивач підтримав позов, направиши до суду письмову заяву, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач після закінчення встановленого судом строку для примирення в судове засідання не з»явилась, однак, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином і причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 листопада 1999 року, зареєстрованому Качанівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів вчинений актовий запис № 13 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Сторонами визнається те, що протягом останнього року спільно вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач у судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу з огляду на викладені у позовній заві обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз'ясненно в абз. 1 та 5 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Оскільки вжиті судом заходи щодо примирення до такого не призвели, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що продовження шлюбу суперечить його інтересам, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не має бажання перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved