Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку літ. А, розташованого за адресою: [ADDRESS] , із прибудовами (літ. а, літ. а1, літ а2), прибудовою з ганком (літ. а4), господарсько-побутовими будівлями та спорудами у складі: вбиральня (літ. Е), замощення І, паркан №1, водопровід №3, ворота №4, водопровід №5, паркан №7, хвіртка №8, зливна яма №9 в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] В позові зазначено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку літ. А, розташованого за адресою: [ADDRESS] із прибудовами (літ. а, літ. а1, літ а2), прибудовою з ганком (літ. а4), господарсько-побутовими будівлями та спорудами у складі: вбиральня (літ. Е), замощення І, паркан №1, водопровід №3, ворота №4, водопровід №5, паркан №7, хвіртка №8, зливна яма №9. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є: позивачка, її рідна сестра [PERSON] , батько [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Як вказує позивачка від спадщини вона не відмовляєтьсяя і бажаєю її прийняти. Зробити це не може внаслідок наявної відмови її сестрі [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 16.07.2014 року), що є перешкодою у реалізації її права на отримання спадщини. Посилаючись на ст. ст. 328, 384, 1216, 1218 Цивільного кодексу України позивачка зазначає, що іншої можливості захистити свої права, окрім як у судовому поряду в неї не має та саме це і спонукало її звернутися до суду з вищезазначеним позовом. В процесі підготовки справи до розгляду судом за клопотанням позивача було витребувано з П`ятої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя: Копію спадкової справи № 510 за 2013 рік, заведеної після смерті [PERSON] , що сталась 16 серпня 2008 року; Копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , що сталась [INFO]; Копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , що сталась [INFO] . У судовому засіданні представник позивача, адвокат Плецька Ю.В. наполягала на заявленому позові, пояснила обставини справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності в яких вказали, що не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та наявних доказів. Як передбачено ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку літ. А, розташованого за адресою: [ADDRESS] із прибудовами (літ. а, літ. а1, літ а2), прибудовою з ганком (літ. а4), господарсько-побутовими будівлями та спорудами у складі: вбиральня (літ. Е), замощення І, паркан №1, водопровід №3, ворота №4, водопровід №5, паркан №7, хвіртка №8, зливна яма №9. Спадкова справа після померлої заведена у 2013 році П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою за №510 на підставі заяви [PERSON] . Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є: позивачка, її рідна сестра [PERSON] , батько [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємці фактично прийняли спадщину, так як проживали разом із спадкодавцем та продовжують проживати у спадковому нерухомому майні: житловому будинку літ. А, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин позивачки [PERSON] із померлою [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.12.1994 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 22.12.1987 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.07.1996 року з гр.. [PERSON] 12.07.1996 року спадкодавець [PERSON] уклала шлюб з Відповідачем-2 - [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво серії [NUMBER] від 12.07.1996 року). Батьками померлої [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували в Каменський с/р Щучинський р-н Гродненської БССР області шлюб 11.03.1948 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 11.03.1948 року, що було надано у відповідях на адвокатські запити від 22.10.2018 року №22.10.1/18 та №22.10.2/18 від 22.10.2018 року. На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 10.05.1960 року № 227 виконком міської Ради депутатів трудящих надав [PERSON] було надано земельну ділянку площею 555 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] згодом було присвоєно адресу: [ADDRESS] . 1/2 частина даного житлового будинку була подарована [PERSON]. [PERSON]. та 13.07.1985 року успадкована [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про спадщину, виданим 13.07.1985 року державним нотаріусом Тахта-Базарської державної нотаріальної контори Марийської області. [PERSON] . зареєструвала право власності на вказану частину житлового будинку в ТОВ ЗМБТІ, про що свідчить копія технічного паспорту на спірний будинок та відповідно довідка ТОВ ЗМБТІ наявна в матеріалах справи. Також судом встановлено, що спірний житловий будинок відповідно до ст. 22 КпШС України належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках, оскільки будівництво даного будинку здійснювалось під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадкоємицею першої черги є [PERSON] , як дружина спадкодавця, яка прийняла спадщину у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживала і з 21.02.1973 року була зареєстрована в спадковому будинку. 11.09.1998року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй частину житлового будинку заповіла [PERSON] що підтверджується копією заповіту посвідченого Державним нотаріусом Чирвою Л.А. в реєстрі за №4-1606. [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори з приводу оформлення 1/2 частини спадкового майна в порядку спадкування за заповітом, але відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) прийняла спадок фактично, оскільки постійно проживала та була зареєстрована в спадковому будинку, від своїх спадкових прав заповітом не відмовлялась. Про вказане свідчать надані на ухвалу суду з 5 ДНК м. Запоріжжя, матеріали спадкових справ. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист сво цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свої особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом, мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з вимогами ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, в згідно з ч. 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92, 25.05.1998, що діяла на час відкриття спадщини), п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] проживала та проживає однією сім`єю з Відповідачами та померлою [PERSON] у житловому будинку літ. А, розташованому за адресою: [ADDRESS] , вона є такою, що фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном, що належало її померлій матері. Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які ДІЇ, що прямо незаборонені законом, у даному випадку - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. На підставі вищевикладеного, позивачка [PERSON] має право на спадкування після померлої матері [PERSON] в рівних долях (по 1/3) із відповідачами [PERSON] та [PERSON] , спадкового майна житлового будинку літ. А, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів справи позивачка [PERSON] від спадщини не відмовлялась. Перешкоджає прийняттю спадщини, наявність відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 16.07.2014 року). Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав Позивачки.

Outcome: approved