Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював на різних робочих посадах ВАТ «КЗРК», на сьогодні Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», у шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 16 червня 2010 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40%, за професійним захворюванням. Причиною професійного захворювання є робота в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, підземно, в умовах виробничого шуму. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 243 000 грн. розмір моральної шкоди. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. У судовому засіданні представник відповідача - Кукуруза Д.С., позовні вимоги не визнала, та просив суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя, відсутній факт моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено позивач працював в підземних умовах шахти «Гвардійська» ВАТ «КЗРК», зараз - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», а більше 15 років, що видно з акту розслідування хронічного захворювання на виробництві від 06 травня 2010 року та трудової книжки позивача. В акті зазначено, що позивач працював у впливу шкідливих факторів, що відмічено у п.12, 17. Висновком МСЕК від 16 червня 2010 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% визнаний інвалідом 3 групи, при переогляді висновком МСЕК від 14 червня 2011 року та 01 червня 2014 року збільшився розмір втрати професійної працездатності до 50%. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, в п. 19 вказаного акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років в умовах шкідливих факторів,конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з виявленими у позивача професійних захворювань змінився, образ і якість життя, що завдає моральних страждань. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, так як органами МСЄК, відповідно до «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків» встановлено, що даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату працездатності, в той час, позивачу за висновком МСЄК встановлено стійку втрату працездатності. Також суд відхиляє доводи відповідача що порушення законодавства щодо охорони праці на підприємстві та забезпечення належних умов праці порушувалися самі позивачем як це вказано у акті про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання так, як законом України «Про охорону праці» саме на керівництво, адміністрацію підприємства покладено обов'язок щодо забезпечення безпечних умов праці. Рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності за професійними захворюваннями складає 30%, та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 234 000 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу та пропорційно часу відпрацьованого на підприємстві відповідача та безстрокової втрати працездатності, у сумі 24000 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у розмірі судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial