Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КС «Центр фінансових послуг» про визнання недійсним кредитного договору за №В-76/0094/08/128/17 від 17 липня 2008 року, укладеного між КС «Центр фінансових послуг» (в подальшому ЦФП) і [PERSON] про надання грошового кредиту в сумі 5500,00 гривень. Свої вимоги в судовому засіданні позивач обґрунтував тим, що вказаний договір він не укладав, не підписував його, не отримував кредит в сумі 5500,00 гривень, нікому не доручав провадити від його імені дії, направлені на укладання договору та отримання кредиту. Про існування оспорюваного ним договору йому стало відомо у березні 2009 року з листа про виплату боргу за кредитом за підписом керівника КС «ЦФП», який після його заперечень із заявою про можливі шахрайські дії свого працівника звернувся до Цюрупинського РВ УМВС. У ході перевірки у 2009 році було встановлено, що кредит у КС із використанням його паспортних даних отримав син його дружини [PERSON], який помер [INFO], увійшовши у змову з начальником відділення КС у с. Великі Копані Цюрупинського району [PERSON] Від пасинка він дізнався, що той у нього вдома знайшов та надав ксерокопію його паспорта і уклав договір на його [PERSON] ім*я, підробив його підпис у заяві та замість нього підписався у договорі і отримав гроші в сумі 5500 гривень і вже почав погашати борг. У постанові було зазначено, що пасинок виплатив борг за кредитом, про що він написав керівнику КС листа, після чого відповідач припинив вимагати від нього погашення кредиту. З телефонних розмов йому відомо, що було проведено службову перевірку і звільнено [PERSON] Тому він вважав, що питання вичерпане. Однак влітку 2013 року він знову отримав листа від КС з вимогою про погашення боргу за кредитом та копію рішення третейського суду про стягнення з нього коштів в сумі 43325,58 гривень. Після цього він знову послав відзив до КС про те, що ніякого кредиту не отримував, договір не підписував і повторно звернувся до Цюрупинського РВ УМВС із заявою про шахрайські дії працівників КС, просить визнати недійсним кредитний договір. Строк звернення до суду з позовом ним не ппропущено, оскільки про порушення свого права він дізнався у липні 2013 року. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, наполягав на зміні підсудності розгляду справи. Відповідачем подано заперечення на позов, відповідно до якого укладений договір не суперечить вимогам ст.ст. 215, 204, 203 ЦК України, особа, яка його уклала, мала повний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин був направлений на реальне настання наслідків , що ним обумовлені, тому правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а також послався на ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], дослідивши заперечення відповідача та матеріали цивільної справи, відмовного матеріалу №908 за 2009 рік та кримінального провадження № 12013230240001936 за фактом шахрайських дій, та оцінивши отримані доказі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду із кредитного договору вбачається, що 17 липня 2008 року між КС «ЦФП» та [PERSON] укладено кредитний договір за №В-76/0094/08/128/17 про надання грошового кредиту в сумі 5500,00 гривень. Судом встановлено, що фактично вказаний договір було укладено не з [PERSON], а з іншою особою [PERSON], який діяв від імені позивача на підставі ксерокопії паспорту останнього. Згідно пояснень [PERSON] у відмовному матеріалі №908/2009р. останній підтвердив про те, що спільно з [PERSON] на підставі наданих ним ксерокопії паспорта та ІПН [PERSON] [PERSON] оформив кредитний договір на 5500 гривень на ім*я [PERSON], а він розписався за останнього у договорі та отримав гроші, кредит виплачував до листопада 2008 року, потім припинив, у 2009 році працевлаштувався і в короткі строки виплатить кредит повністю. Діяв таким чином, оскільки представник КС відмовився оформити на його ім*я кредит (арк.25 матеріалу). Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи за №71 від 12.03.2014 року підпис в графі «підпис» у заяві на ім*я голови КС «ЦФП» Кравченка О.А. від 17.08.2008 року, в графі «підпис» у Видатковому касовому ордері №150/49 від 17 липня 2008 року та у графі «позичальник» у Кредитному договорі за №В-76/0094/08/128/17 від 17 липня 2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.108-119). Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 12.05.2009 року у ході дослідчої перевірки підтверджено, що [PERSON] спільно з начальником відділення КС «ЦФП» в с. В. Копані [PERSON] 17.07.2008 року оформили кредит на ім*я [PERSON], [PERSON] працевлаштувався та погасив заборгованість за кредитом (а.с.11). Кримінальне провадження № 12013230240001936 за заявою [PERSON] закрито 06.08.2013 року з підстав смерті [PERSON] та наявності у діях учасників договору цивільно-правових відносин, постанова вступила в законну силу (а.с.22 матеріалу). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.3-5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як встановлено судом на підставі пояснень та досліджених судом письмових доказів у справі, вказаний договір від імені позичальника було укладено саме [PERSON], який діяв за згодою представника позикодавця, ввівши в оману самого позикодавця щодо дійсних намірів при укладенні договору, а саме,- заволодіння чужим майном (грошовими коштами) шляхом перекладення відповідальності за повернення кредиту на іншу особу, хоча й частково його погасив, що підтверджено копією рішення третейського суду (а.с. 15-16), але при цьому суттєвою є та обставина, що він діяв від імені [PERSON], використовуючи ксерокопією паспорта та ІПН останнього, не поставивши його до відома. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому враховуючи викладене, ту обставину, що укладений кредитний договір та можливі позовні вимоги КС стосуватимуться прав та обов'язків [PERSON], які випливають з умов кредитного договору, останній має право на захист своїх прав у обраний ним спосіб. Виходячи із встановленого і приймаючи до уваги висновок експерта на підтвердження того, що [PERSON] не підписав жодного із наданий відповідачем оригіналів документів, які фігурували при укладенні кредитного договору, як і сам оспорюваний договір, не отримував грошові кошти за кредитом, то кредитний договір належить визнати недійсним із зазначених вище підстав. При зверненні до суду позивачем надміру у розмірі 573,50 гривень сплачено судовий збір, тому вказана сума підлягає поверненню. Судові витрати у справі по сплаті судового збору та по сплаті витрат на проведення почеркознавчої експертизи в сумі 2587,15 грн. (224,40 +2362,75 грн) належить віднести на відповідача( а.с. 2, 121-122).

Outcome: approved