Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що з 05 вересня 2014 року він перебував з відповідачкою у шлюбі. Від шлюбу 23 вересня 2015 року у них народився син [PERSON]. 22 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано, але в рішенні суду не вказано про те, з ким залишиться проживати дитина. На даний час відповідачка збирається виїхати до Росії працювати і збирається забрати з собою сина, але не має ні житла, ні дитсадка для дитини. В м. Конотопі, крім нього у дитини є дві бабусі та два дідуся. Він вважає, що створе сину кращі умови для його фізичного та духовного розвитку, оскільки забезпечений житлом, в якому зареєстрована дитина, має роботу, достатньо заробляє (працює інспектором прикордонної служби 2 категорії снайпер 4 відділення інспекторів прикордонної служби 2 прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури «Суми-1» Сумського прикордонного загону). Він вважає, що на даний час доцільно визначити місце проживання дитини з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Конотопської міської ради [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають значення для справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі і від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого, вони вказані батьками (а.с.4,6, 23). Але в рішенні суду не вказано про те, з ким залишається проживати дитина. (а.с.6, 23). З копії довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради № 6215 від 06.11.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає разом з [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: м. Конотоп, вул. Успенсько-Троїцька, 17/47.( а.с. 5). З копії службової характеристики прикордонної комендатури «Суми-1» Сумського прикордонного загону від 12.12.2017 року вбачається, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи. (а.с.20). З акту обстеження умов проживання, складеного 22.12.2017 року відповідною комісією, вбачається, що за адресою проживання батька створені усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку [PERSON] (а.с. 22). [PERSON] має задовільний стан здоров»я та постійний дохід. (а.с.20,21). Згідно висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради № 01-14/1374 від 27.12.2017 року останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком, [PERSON] і це відповідає інтересам дитини, найкраще відповідає збереженню завязків дитини з сімєю та забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. ( а.с. 17,18). Відповідно до вимог ст. 11,14 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, а за ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучені зі своєю матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, має належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дитини і у нього створені належні умови для її виховання, працює та має постійний дохід. При цьому, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, в зв»язку з чим приймає визнання відповідачем позову.

Outcome: approved