Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить позбавити відповідача [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.1967 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 5515. В належному йому житловому будинку зареєстрований він та відповідач [PERSON], яка є колишньою дружиною його сина, але за місцем реєстрації відповідач не проживає з 2011 року. Реєстрація відповідача у належному йому будинку чинить перешкоди у праві на оформлення субсидії, тому він вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні 31.08.2018 р. позивач [PERSON] позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що у ньому викладені. У подальшому позивач участі у розгляді справи не приймав, у заяві від 26.09.2018 р. просив розглянути справи за його відсутності. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, відзиву на позов не подала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, до суду не з'явився. До суду надійшла заява від 07.09.2018 р. про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, де третя особа зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.11.1967 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 5515, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS]. Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 138988733 від 25.09.2018 р. за [PERSON] зареєстровано право власності саме на будинок [ADDRESS]. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04.10.2013 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно відповіді Степненсьої сільської ради Запорізького району Запорізької області № 345 від 25.04.2018 р., [PERSON] дійсно зареєстрована у будинку [ADDRESS], але не проживає з грудня 2011 р. по теперішній час. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] не надала суду доказів наявності будь-яких договорів з приводу користування житловим будинком [ADDRESS], відсутності об'єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні більше одного року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] наразі вже не є членом сім'ї позивача по справі, що також свідчить про обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved