Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , у якій просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Грабовою Інною Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 4982. Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що [INFO] помер\~ [PERSON] .\~Спадкоємицею майна\~останнього є\~його дружина\~ [PERSON] ,\~яка проживала\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Із Свідоцтва про право на спадщину за законом № 4982 від 12 жовтня 2004 року вбачається, що [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] набула право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі дублікату Свідоцтва про право власності, виданого Черкаською райдержадміністрацією 14 вересня 2004 року, зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 328. 01 листопада 2004 року Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 4982 від 12 жовтня 2004 року за [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за зазначеною вище адресою. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до довідки виконкому Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 569/2 від 20 травня 2021 року на день смерті, тобто станом на [INFO] , [PERSON] була зареєстрована і проживала одна за адресою: [ADDRESS] , в Ѕ частині будинку. Сестрою [PERSON] , який помер [INFO] та був чоловіком [PERSON] , є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), яка померла [INFO] . Позивач у справі є чоловіком [PERSON] , а, відтак, є родичем не кровного споріднення [PERSON] , яка померла [INFO] . З дня смерті [PERSON] позивач почав проживати в належній останній на праві власності Ѕ частині будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме відкрито безперервно володіти зазначеною Ѕ частиною житлового будинку і продовжує володіє даною часткою до теперішнього часу, що підтверджується актом обстеження зазначеного вище домоволодіння від 20 травня 2021 року та довідкою виконкому Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 64/2 від 20 травня 2021 року. Оскільки [PERSON] добросовісно, відкрито і безперервно володіє та користується вказаною Ѕ частиною будинку протягом більше 15-ти років, вкладає власні кошти для підтримання даного нерухомого майна у належному стані, сплачує комунальні послуги, не є власником цього будинку і іншого способу, ніж звернення до суду за захистом своїх майнових прав, не має, він вважає, що має право на визнання за собою права власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 липня 2021 року, запропоновано відповідачам протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 33-36/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 06 жовтня 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /а.с. 70-72/. 06 жовтня 2021 року у зв`язку з неявкою позивача та його представника проведення розгляду справи відкладено до 16 листопада 2021 року. 16 листопада 2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 22 грудня 2021 року. Представник позивача адвокат Хмельницька Л.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, наведених у ньому. Доповнень не мала. Представники відповідачів Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області та Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися повторно. При цьому, представник відповідача Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області сільський голова Гриценко О.Г. звернувся до суду з письмовим клопотанням, у якому повідомив, що рішенням Руськополянської сільської ради від 15 грудня 2020 року № 2-21/VІІІ розпочато процедуру реорганізації Дубіївської сільської ради, шляхом приєднання до Руськополянської сільської ради, яка є правонаступником усього майна, прав і обов`язків Дубіївської сільської ради, та просив суд провести розгляд справи у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечив. На підтвердження наведених у клопотанні обставин долучив витяг із рішення Руськополянської сільської ради від 15 грудня 2020 року № 2-21/VІІІ, а також копію додатку до нього План заходів з реорганізації Дубіївської сільської ради /а.с. 45, 46-48, 49/. Представник відповідача Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області про причини неявки суд не повідомив, із заявами, клопотаннями, у тому числі про відкладення розгляду справи, не звертався. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачі не скористалися. Згідно з частиною 8\~статті 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа, яка не заявляє\~самостійних вимог\~щодо предмета\~спору, на стороні позивача: [PERSON] скерувала на адресу суду письмову заяву, у якій повідомила про те, що викладені у позові обставини відповідають дійсності; вказала, що даною позовною заявою не порушуються її права та інтереси; заявлені позовні вимоги визнала; просила суд провести слухання справи без її участі /а.с. 55/. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За вказаних обставин, враховуючи думку представника позивача, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності представників відповідачів, а також третьої особи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши вступне представника позивача, допитавши свідків, беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15 січня 1972 року, виданого сіль ЗАГСом с. Дубіївка Черкаського району, 15 січня 1972 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с. 14/. З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом № 4982 від 12 жовтня 2004 року вбачається, що спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з Ѕ частини права власності на жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] /а.с. 6/. З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5257613 від 01 листопада 2004 року встановлено, що Ѕ частка будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 6699659, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину № 4982 від 12 жовтня 2004 року належить [PERSON] /а.с. 7/. З копії\~технічного паспорта\~на будинок\~садибного типу\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~виготовленого Комунальним\~підприємством «Черкаське\~обласне об`єднане\~бюро технічної\~ \~інвентаризації» \~за \~станом \~на \~30\~ червня\~ 2021\~ року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані: - житловий будинок під літ. «А-1», 1960 року побудови, загальною площею 109,4 м2, житловою площею 52,2 м2, до складу якого входять: веранда площею 12,3 м2, кухня площею 14,1 м2, кімната площею 14,1 м2, кімната площею 8,9 м2, коридор площею 6,0 м2, кімната площею 17,6 м2, кімната площею 11,6 м2, коридор площею 9,3 м2, ванна площею 3,7 м2, кухня площею 11,8 м2;\~-\~прибудова під\~літ.\~«а»,\~1993\~року побудови;\~-\~житлова прибудова\~під літ.\~«а-1»,\~1993\~року побудови;\~-\~літня кухня\~під літ.\~«Б»,\~1993\~року побудови;\~прибудова під\~літ.\~«б»,\~1993\~року побудови;\~-\~літня кухня\~під літ.\~«Г»,\~до 1984\~року побудови;\~-\~ сарай\~під літ.\~«Д»,\~1990\~року побудови;\~-\~погріб під\~літ.\~«Е»,\~1992\~року побудови;\~-\~вбиральня під літ. «Ж», 2019 року побудови; - ворота № 1; - колодязь № 2; ворота з хвірткою № 3; огорожа № 4 /а.с. 64-68/. Відповідно до\~копії Свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] ,\~виданого 11\~серпня 2005\~року Дубіївською\~сільською радою\~Черкаського району\~Черкаської області,\~ [PERSON] померла\~ [INFO] в\~селі Дубіївка Черкаського району Черкаської області /а.с. 12/. З копії довідки Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 569/2 від 20 травня 2021 року встановлено, що [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і проживала одна в Ѕ частині будинку за адресою: [ADDRESS] /а.с. 13/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Про фактичне прийняття спадщини спадкоємцями нотаріальній конторі не відомо /а.с. 58, 59, 60/. У позовній заяві позивач стверджує про те, що сестрою [PERSON] , який помер [INFO] та був чоловіком [PERSON] , є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ). Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 вересня 1960 року, виданого ЗАГСом м. Сміла Черкаської області, [PERSON] народилася [INFO] ; її батьками були: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 15/. З копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого сіль ЗАГСом с. Дубіївка Черкаського району, вбачається, що 29 липня 1978 року між позивачем у справі [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с. 16/. Відповідно до\~копії Свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] \~від 03\~січня 2017\~року,\~виданого виконавчим\~комітетом Дубіївської\~сільської ради\~Черкаського району\~Черкаської області,\~ [PERSON] померла\~ [INFO] в\~селі Дубіївка Черкаського району Черкаської області /а.с. 17/. З копії Акту обстеження домоволодіння від 20 травня 2021 року, складеного комісією у складі [PERSON] депутата Руськополянської сільської ради, а також жителів с. Дубіївка [PERSON] та [PERSON] вбачається, що будинок по [ADDRESS] належить двом власникам: [PERSON] та [PERSON] , родичці [PERSON] по лінії її чоловіка. [PERSON] померла [INFO] . В належній їй Ѕ частині будинку став проживати [PERSON] . Таким чином, комісія стверджує, що з дня смерті [PERSON] в належній їй Ѕ частині будинку проживав, а саме: відкрито, безперервно володів та до теперішнього часу володіє Ѕ частиною будинку [PERSON] /а.с. 18/. З копії довідки виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 64/2 від 20 травня 2021 року встановлено, що з дня смерті [PERSON] ( [INFO] ) в Ѕ частині будинку по [ADDRESS] , що належить їй, почав проживати [PERSON] та відкрито, безперешкодно володіти даною частиною будинку з дня смерті до теперішнього часу /а.с. 19/. Згідно з\~висновком ФОП\~ [PERSON] \~від 26\~травня 2021\~року,\~ринкова вартість\~об`єкта\~оцінки,\~а саме:\~Ѕ частки\~житлового будинку,\~загальною площею\~109,2\~кв.м,\~з відповідною\~частиною надвірних\~споруд,\~що розташований\~за адресою: [ADDRESS] , становить 79\~320 гривень 00 копійок /а.с. 20/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 червня 2021 року за № 259514604, сформованої адвокатом Хмельницькою Л.М., житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 4982 від 12 жовтня 2004 року належить на праві власності [PERSON] . Інша Ѕ частина вказаного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право власності № б/н від 21 жовтня 1993 року належала [PERSON] /а.с. 21-22/. З копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 489 від 05 липня 2017 року встановлено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Дубіївської сільської ради 18 травня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 89, спадкоємицею майна [PERSON] , 1943 року народження, яка померла [INFO] , є її онука [PERSON] , [INFO] (третя особа у справі). Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з Ѕ частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] /а.с. 23/. Позивач стверджує, що з часу смерті власника спірної частини будинку у 2005 році він відкрито володіє цим майном та здійснює витрати на його утримання у належному стані, що доводить наданими суду копіями рахунків на оплату комунальних послуг та копіями квитанцій про їх сплату; копією довідки ТОВ «Черкасиенергозбут» № 3425-01 від 19.11.2021; копією виписки з особового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , з відображеною у даній виписці інформацією за період з 2010 року по теперішній час; а також копією видаткової накладної від 25.04.2019 та копіями товарних чеків від 05.07.2008, 06.07.2008 та 28.09.2018 на придбання будівельних матеріалів /а.с. 116-125/. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що проживає через дорогу від домоволодіння позивача у справі [PERSON] . Даний будинок поділено на 2 частини. У одній частині із 1970-х років жив [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , а в іншій [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були рідними братом і сестрою, про що йому достовірно відомо. Спочатку помер [PERSON] у 2004 році, а потім, у 2005 році, померла [PERSON] . У [PERSON] та [PERSON] був син, поліцейський, але він загинув до смерті батьків, одружитися не встиг. Після смерті [PERSON] перейшов жити у частину будинку, у якій до цього проживало подружжя [PERSON] , і живе там по цей день. [PERSON] продовжувала жити у своїй частині домоволодіння. Чому чоловік та дружина стали проживати окремо, йому не відомо. Він не раз заходив в гості до позивача та бачив, що той господарював у своїй частині будинку сам, доглядав за ним, «перекрив» веранду, обробляв город. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що проживає по-сусідству з [PERSON] та добре знає його родину, неодноразово була у нього в дворі. Домоволодіння позивача поділено на 2 частини. У тій частині, де зараз проживає позивач, раніше жили [PERSON] та [PERSON] . У них був син, але його вбили. Потім померли і батьки останнього. Ховали [PERSON] та [PERSON] та його дружина [PERSON] . Через деякий час після смерті подружжя [PERSON] переїхав у їхню частину будинку і проживає там один по даний час. Скільки точно років це триває вона сказати не може, так як певний період дана частина будинку пустувала. Також свідку достовірно відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братом і сестрою по матері, батьки у них були різні. Про цей факт вона може стверджувати, оскільки пам`ятає ще їхню матір, яка також проживала у цьому дворищі. Доглядати за будинком позивачу допомагають його син та невістка. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи та які у відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 квітня 2021 року у справі № 466/9865/17. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61- 19156св18, Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості, достовірності і достатності, враховуючи відсутність заперечень проти позову та зважаючи на те, що позивач добросовісно заволодів частиною будинку, відкрито і безперервно володіє та користується ним більше 10 років, вкладає власні кошти для підтримання спірного нерухомого майна у належному стані, поліпшує його, облагороджує прибудинкову територію, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку та несе інші витрати на його утримання, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право власності на спірну частину будинку за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у судовому засіданні представник позивача просила суд не стягувати судові витрати з відповідачів. Відтак, ухвалюючи рішення, витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

Outcome: approved