Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій зазначила про те, що з відповідачем по справі [PERSON] 06 листопада 1998 року уклали шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери, психологічну несумісність, різні погляди на життя, на взаємні права та обов`язки подружжя, на шляхи вирішення сімейних проблем та на виховання дітей. У зв`язку з чим між ними виникали суперечки, які призвели до руйнування шлюбних відносин, які остаточно були припинені близько одного року тому. Усі спроби відновити подружні стосунки позитивного результату не дали і наміру зберігати шлюб сторони не мають. У зв`язку із зазначеним позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 06 листопада 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, актовий запис № 546. Після розірвання шлюбу просить повернути їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . Судові витрати просить покласти на неї. Ухвалою судді від 03 лютого 2021 року у справі відкрите спрощене провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви рекомендованим листом. 12.02.2021 року від відповідача надійшов відзив, у якому просить суд справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову та розірвання шлюбу, укладеного між ним та позивачем по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом достовірно встановлено про те, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.11.1998, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 06.11.1998 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 06 листопада 1998 року зроблено актовий запис за № 546. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . У вказаному шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у цьому випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі та їх неповнолітніх дітей. Враховуючи обставини, що склалися у вказаному випадку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Також суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить суд після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своєму позові просить судові витрати покласти на неї. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні за змістом положення передбачені ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 454 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved