Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.06.2019 року його позов до Державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (справа № 126/471/17) задоволений частково. Його поновлено на посаді інженера - теплотехніка 1 категорії Бершадського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» з 19.01.2017 року та стягнуто з ДП «Укрспирт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.01.2017 по 10.06.2019 року в розмірі 107605,75 грн. (сто сім тисяч шістсот п`ять гривень, 75 копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення суду вступило у законну силу 21.08.2019 року, оскільки було залишено без зміни постановою Вінницького апеляційного суду від 21.08.2019 року. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено факт грубого порушення відповідачем ДП «Укрспирт» трудового законодавства при звільненні його з роботи, які завдали йому значної моральної шкоди. З 20.01.2017 по 10.06.2019 року, тобто протягом двох років та майже п`яти місяців він був без роботи по вині відповідача, що поставило його у важке матеріальне становище, оскільки фактично його було позбавлено засобів до існування. Протягом вказаного періоду він зазнавав істотних втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, оскільки змушений був в судовому порядку доводити, що його було звільнено незаконно. Весь цей час він знаходився у стресовому стані, оскільки змушений був докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на його користь 15000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши та оцінивши всі докази, подані на підтвердження позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що позивач [PERSON] з 21.02.2013 року працював на посаді інженера - теплотехніка 1 категорії Бершадського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт», однак 17.01.2017 року був звільнений з посади. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.06.2019 року його позов до Державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (справа № 126/471/17) задоволений частково. Його поновлено на посаді інженера - теплотехніка 1 категорії Бершадського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» з 19.01.2017 року та стягнуто з ДП «Укрспирт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.01.2017 по 10.06.2019 року в розмірі 107605,75 грн. (сто сім тисяч шістсот п`ять гривень, 75 копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення суду вступило у законну силу 21.08.2019 року, оскільки було залишено без зміни постановою Вінницького апеляційного суду від 21.08.2019 року. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено факт грубого порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні його з роботи, які завдали йому значної моральної шкоди, що підтверджується зазначеними рішеннями, що додані до матеріалів позовної заяви. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст. ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті, порушення, що полягали в незаконному звільненню позивача та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, перебування у важкому матеріальному стані, приходить до висновку, що достатньою, справедливою та обґрунтованою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 15000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від його сплати.

Outcome: approved