Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що з 14 лютого 2001 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя в них не склалося. На протязі останніх років стосунки між ними погіршувалися, виникали сварки, непорозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає, а так як в добровільному порядку відповідач не погоджується на розірвання шлюбу, змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності. Крім того, позивач зазначила, що наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім'я розпалася, пів року вони проживають окремо, в різних населених пунктах, зв'язків не підтримують, наміру поновлювати подружніх відносин не мають. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №4780101091341, в суд не з'явився, причини неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи заяву позивача, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань: 14 лютого 2001 року [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане 14 лютого 2001 року Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Від шлюбу у сторін немає спільних дітей. Згідно із ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Більше пів року сторони проживають окремо, в різних населених пунктах, подружніх відносин не підтримують. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру відновити подружні відносини не має. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, жодної заяви суду не наддав, що свідчить про відсутність наміру зберегти дана сім'ю . Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved