Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно до відповідача Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка [INFO] року склала заповіт на його ім`я. Вказує, що після смерті бабусі відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 25,00 кв.м., житловою площею 12,20 кв.м. Зазначає, що він фактично прийняв спадщину, оскільки сумісно проживав з бабусею в спірній квартирі, однак без реєстрації. Бабуся, в силу похилого віку, потребувала його допомоги, вони мали спільний побут та спільний бюджет. Стверджує, що він 15.01.2020 року звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 22.01.2020 року йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він не надав документів, які б свідчили про постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказує, що інші спадкоємці та співвласники майна, які б претендували на частку у спадковому майні, відсутні. На основі викладеного, позивач просить суд встановити факт сумісного проживання спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , з ним в квартирі [ADDRESS] ; в порядку спадкування за законом; визнати за ним право приватної власності на спадкове майно у вигляді квартирі [ADDRESS] , загальною площею 25,00 кв.м., житловою площею 12,20 кв.м., яка належала спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] м.Чернівці. Ухвалою судді від 24 лютого 2020 року провадження у справі за позовом[PERSON] до Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно - відкрито. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак до початку розгляду судом справи від представника надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 12.09.1997 року, яке видане Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці (а.с.18), однокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . 30.01.2008 року [PERSON] склала заповіт (а.с.14), згідно з яким заповіла все своє майно [PERSON] [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11), копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с.10) та серії [NUMBER] (а.с.12). Як вбачається з довідки ПП «Санітарія» №2073 від 11.01.2020 року (а.с.24), на день смерті [PERSON] разом з нею в квартирі [ADDRESS] проживав [PERSON] . Відповідно до акту ПП «Санітарія» від 24.12.2019 року (а.с.25), [PERSON] дійсно проживав в квартирі [ADDRESS] без реєстрації з бабусею [PERSON] з 2017 року по день її смерті. Позивач [PERSON] 15.01.2020 року звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса №57/02-31 від 22.01.2020 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ним не надано документів, які б свідчили про постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.17). Інші спадкоємці, які б претендували на частку у спадковому майні, відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №11/2020, яка відкрита Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] . У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - визначено можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд вважає, що встановлення факту сумісного проживання спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , із позивачем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] має юридичне значення, оскільки від даного факту залежить право позивача на оформлення спадщини після смерті його бабусі. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved