Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 24.07.2012 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 2/9 частин земельної ділянки площею 800м2 для ведення особистого підсобного господарства, що стверджується нотаріально завіреною копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2003 року номер в реєстрі 5328 виданого державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори [PERSON], та яка знаходиться у віданні Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2003 року [PERSON] дану земельну ділянку успадкував від своєї матері [PERSON], але за час свого життя не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку на своє імя та не провів її державної реєстрації. Вище зазначену земельну ділянку, що належала [PERSON] позивач прийняв належним чином у відповідності до ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України. Оскільки після одержання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку на своє імя та не провів її державної реєстрації, у звязку з цим нотаріус виніс постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач не має можливості за допомогою нотаріуса успадкувати від свого батька 2/9 частин земельної ділянки площею 800 м2 для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться у віданні Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, отже звернення до суду являється єдиним способом захисту його прав. У судове засідання представник позивача не зявився, але скерував до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив до суду лист, в якому зазначено, що він не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в справі є достатньо доказів для вирішення справи по суті та приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно свідоцтва про смерть серії ІСР № 196901 від 24.07.2012 року, вбачається, що [PERSON] помер 24.07.2012 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 39. У відповідності до свідоцтва про народження серії І УР № 0957112 від 09.06.1966 року, вбачається, що [PERSON] народився 28.05.1966 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 31, та його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (обовязкова доля) від 19.12.2003р., виданого державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] є її син [PERSON], спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з права власності на 2/9 частини земельної ділянки, площею 800 кв.м., що знаходиться в с. Каневщина Золотоніського району і розміщена на землях, що знаходиться у віданні Вознесенської сільської ради та надана для ведення особистого підсобного господарства. Згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 12.02.2016 року, вбачається, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 17481,25 грн. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 02.12.2015 року, вбачається, що гр. [PERSON] 01.12.2015 року звернувся із заявою до Золотоніської районної державної нотаріальної контори про видачу на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, на земельну ділянку площею 800 кв.м., надану для особистого підсобного господарства, що розташована на території Вознесенської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області, після померлого 24.07.2012 року його батька [PERSON]. Під час вивчення документів представлених [PERSON] було встановлено, що вказану земельну ділянку [PERSON] одержав по спадщині (обовязкова доля) після померлої 20.12.1998 року його матері [PERSON]. Оскільки після одержання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку на своє імя, та не провів її державну реєстрацію, він не набув права власності на успадковане майно, а тому не можливо видати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до довідки Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 30.03.2016 р. № 277/01-16, після смерті [PERSON], який помер 24.07.2012 р. заведена спадкова справа 27.12.2012р. за № 667/12. Підставою для її заведення були подані заяви про прийняття спадщини сина померлого [PERSON], що проживає в [INFO] та заяви про відмову від спадщини від сина померлого [PERSON] та дружини [PERSON], що проживають в [INFO]. Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, отже первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого. Оскільки власник будинку помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то позивач не може отримати відповідні документи на право власності, а тому визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті фактично був власником земельної ділянки. Суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, враховуючи, що спадкодавець фактично був власником, але не зареєстрував своє право відповідно до вимог законодавства. У такому випадку в суду маються підстави для задоволення позову, а саме визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем.

Outcome: approved