Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення місця проживання дитини. На обґрунтування позову посилається на те, що він 24 квітня 2010 року зареєстрував шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №26. Після укладання шлюбу прізвище дружини «[PERSON]». В період шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] Шлюбні стосунки між подружжям припинилися і на даний час вони проживають окремо: позивач проживає в будинку [ADDRESS], а відповідачка у своїх батьків в [ADDRESS], куди відвезла жити їх спільного сина. Позивач зазначає, що він змушений звернутися до суду для вирішення спору про визначення місця проживання дитини у зв'язку з тим, що згоди щодо того, з ким із них буде проживати син вони, з відповідачкою не досягли. Зі свого боку позивач вважає, що син повинен жити з ним з наступних підстав. У них з відповідачкою різні підходи до виховання і розвитку дитини. Якщо він завжди намагається виховувати сина у формі діалогу, домовленостей, застосовуючи заохочення у виховному процесі, то відповідачка виявляє жорсткі засоби виховання: кричить на нього та б'є за найменшу провину. За таких обставин дитина більше тягнеться до батька і намагається завжди бути з ним як у побуті, так і у справах по господарству в якості помічника. Крім того, син висловлював йому своє небажання проживати з матір'ю. Позивач вважає, що такі методи виховання як у відповідачки, порушують вимоги, встановлені ч.ч.1,7 ст.150 СК України, згідно яких батьки зобов'язані поважати дитину; забороняється фізичне покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Також позивач зазначає, що сину 6 років та його треба готувати до школи. Деякий час син мешкав у батьків відповідачки в [ADDRESS], де вони його відвели до дитячого садочка, який знаходився в [ADDRESS]. Після того, як позивач приїхав до сина, то не побачив ніяких знань: ані читати, ані рахувати син не міг. У зв'язку з цим він звернуся до своєї матері, яка має педагогічний стаж, щоб вона з ним позаймалася і був результат: дитина почала читати, рахувати, і навіть освоювати англійську мову. Думає, що сьогодні цим ніхто з сином не займається. В [ADDRESS] немає ані дитячого садочку, ані школи. В селі на сьогоднішній день проживає близько 200 громадян, а найближчий садочок і школа знаходяться в с.Нікольське на Дніпрі, але це за 18 км. Прямого пасажирського сполучення немає, лише один раз на тиждень по неділях є прохідний автобус, який може і не заїжджати до села. Проте, поруч із с.Маївкою (в с.Чумаки Дніпровського району Дніпропетровської області), що за 8 км, є і садочок, і школа. Для доставки сина до садочку позивач має власний автомобіль, а до школи і зі школи учнів доставляє спеціальний шкільний автобус. Із зазначеного позивач вважає очевидним, що для підготовки дитини до школи та її подальшого навчання кращі умови знаходиться за місцем проживання батька дитини. При цьому він керується вимогами ч.3 ст.150 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позивач зазначає також, що були непоодинокі випадки, коли відповідачка усувалася від виконання своїх батьківських обов'язків. Так, працюючи в м.Дніпро майстром-перукарем, відповідачка неодноразово залишалася у м. Дніпро і не з'являлася додому по двоє-четверо діб, у зв'язку з чим дитина залишалася повністю на ньому, зокрема і у хворому стані. Нерідко відповідачка з'являлася додому у нетверезому стані і влаштовувала скандали в присутності сина. Дитина викликала в неї зайву дратівливість, коли робила щось не так, як вона бажала. В лютому 2017 року відповідачка не приїжджала побачитись з сином близько місяця, перебуваючи чи у своїх батьків, чи то у куми, чи то у подруг, не переймаючись за сина. Про себе позивач повідомляє, що він має самостійний дохід: з жовтня 2014 року працевлаштований у Дніпровському міжрайонному управлінні водного господарства на посаді електромонтера, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, психічними захворюваннями не страждає, веде нормальний спосіб життя і позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Тому вважає, що його позовні вимоги мають бути задоволені на підставі ст.141, ч.1 ст.151, ч.1, ч.2 ст.155, ст.160, ч.1, ч.2 ст.161 СК України. 16 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю. На обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 24 квітня 2010 року вона - [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис №26. Після одруження отримала прізвище «[PERSON]». В період шлюбу вона народила сина - [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя у неї з відповідачем не склалося, а тому рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Рішення набрало законної сили 23 травня 2017 року. Їх син - [PERSON] проживає разом з нею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Одна друга частина вказаного житлового будинку належить на праві приватної власності її матері - [PERSON], а інша - їй, як спадщина після померлого батька [PERSON], право власності на яку перебуває у стадії оформлення. У будинку є всі необхідні та достатні умови для проживання сина, зокрема дитина має окрему кімнату, яка обладнана ліжком, шафами для одягу та іграшок, телевізором, письмовим столом та іншим. Відповідачка зазначає, що син знаходиться на її повному утриманні. Нею подано до Солонянського районного суду Дніпропетровської області заява про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. [PERSON] вважає, що син повинен проживати з нею, оскільки на даний час він зарахований до Микільського на Дніпрі дошкільного навчального закладу Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області з 05 травня 2017 року, а з вересня 2017 року піде до Микільської середньої школи. Відповідачка зазначає, що п. 6 Декларації прав дитини передбачає, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Малолітньою дитиною вважається дитина до чотирнадцяти років. Названий принцип означає, що за загальним правилом малолітня дитина повинна проживати із матір'ю. [PERSON] в своєму зустрічному позові посилається на те, що офіційно працевлаштована та має самостійний дохід, веде належний спосіб життя, утримує та виховує сина, на диспансерному обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах н перебуває, а значить не має жодної виключної обставини, які б давали можливість розлучити малолітню дитину з нею. Також за місцем роботи вона характеризується як порядний, добросовісний та відповідальний працівник, що з повагою ставиться до клієнтів, має достатній професійний рівень, який постійно підвищує. За місцем мешкання також характеризується добре, приймає активну участь у громадському житті села, при спілкуванні з людьми доброзичлива та привітна, спиртних напоїв не вживає, на належному рівні виховує малолітню дитину. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року вказані позови було прийнято до спільного розгляду та об'єднано їх в одне провадження, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровську районну Державну адміністрацію Дніпропетровської області (а.с.83). В судовому засіданні 25 січня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання адвоката [PERSON] про повторне з'ясування думки малолітньої дитини, з огляду на те, що така думка вже була з'ясована в судовому засіданні. Суд вважав, що з огляду на моральне і психологічне навантаження на малолітню дитину повторне з'ясування її думки є недоцільним. Позивач [PERSON] в судових засіданнях позов підтримав та пояснив, що з відповідачкою [PERSON] він одружився 24 квітня 2010 року, а [INFO] у них народився син [PERSON]. Спочатку вони проживали в м.Дніпро в орендованій квартирі, а з осені 2010 року жили в [ADDRESS]. В 2011 році переїхали жити в с.Маївка Дніпровського району Дніпропетровської області, а в січні 2017 року [PERSON] влаштувалася на роботу в м.Дніпро. З лютого 2017 року вона перестала з'являтися додому після роботи, рідко приїжджала додому. В березні їх син захворів, а [PERSON] додому не приїжджала. 12 березня 2017 року він просив її приїхати, але вона не приїхала. В кінці березня 2017 року [PERSON] викрала дитину, не давала спілкуватися з сином. 24 травня 2017 року вони розлучилися. Червень і пів липня 2017 року син проживав з ним в с.Маївка, а [PERSON] попросила взяти сина до себе. Вони домовилися, що перед школою син повернеться до батька в с. Маївку. Дитина знаходиться на обліку в «Клініці сімейної медицини», часто хворіє бронхітом, [PERSON] знає про це, була не проти цієї клініки. Позивач зазначив, що з ним сину буде краще, оскільки він займався і займається його вихованням, в його будинку у дитини є окрема кімната площею 20 кв.м, а мати позивача - вихователька, і займалася підготовкою дитини до школи, а також цим займався і він, як батько. [PERSON] не займалася вихованням сина, а в нього дитина навчилася читати та писати. Крім того, [PERSON] посилався на те, що школа від с. Маївка знаходиться лише за 6 км, де регулярно їздить автобус, а у відповідачки таких умов для сина немає, оскільки школа знаходиться за 18 км від с. Звонецьке на Дніпрі, і автобус рідко ходить, окремої кімнати в будинку дитина не має, ніхто за сином не слідкує, не приділяє йому належної уваги, не займається з ним. Син охоче їде до нього, а до мами повертається не охоче. Також позивач зазначив, що ніколи не забороняв [PERSON] бачитися з дитиною, а вона йому тричі забороняла. Позивач [PERSON] заперечував проти задоволення зустрічного позову, оскільки він не вживає алкоголь, а навпаки [PERSON] може дозволити собі відпочивати в барах та кафе м. Дніпра. Як батько, він телефонує сину, але ніхто не відповідає, оскільки мати та бабуся відбирають у дитини телефон, щоб не міг спілкуватися з батьком. До школи позивач не приїжджав, оскільки в поштовому відділенні біля школи працює теща, а тому він не хотів зустрічатися з нею, щоб не мати конфліктів. Посилався на те, що купив дитині мобільний телефон, велосипед за те, що він навчився писати, читати, рахувати, сплатив відповідачці 3 000 гривень одноразово на підготовку дитини до школи. Графіком його роботи є: сутки працює, троє дома. Коли його не буде вдома, дитиною буде займатися його мама - бабуся [PERSON]. Також пояснив суду, що останній раз бачив сина наприкінці липня 2017 року, а на свято 01 вересня 2017 року не прийшов до школи, оскільки не хотів конфлікту з відповідачкою та її матір'ю. В свою чергу [PERSON] пообіцяла йому давати дитину, якщо він забере позов. З сином він зараз не бачиться, тому просив визначити місце проживання дитини з ним, оскільки матері [PERSON], на його думку, дитина не потрібна. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судових засіданнях просив позов [PERSON] задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки [PERSON] більше опікується дитиною, а мама [PERSON] намагається влаштувати своє особисте життя. Найбільш сприятливі у мови для проживання - у батька дитини, у мами умови проживання незадовільні. [PERSON] не приїздить навіть на судові засідання, а [PERSON] завжди приїжджає, що на думку представника свідчить про найбільшу заінтересованість батька в житті дитини, аніж матері. Надав висновок органу опіки та піклування Дніпровської РДА Дніпропетровської області про доцільність визначення місця проживання з батьком [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову [PERSON] та пояснила, що в січні 2017 року [PERSON] побив її в присутності їхнього сина, і вона через два дні поїхала на роботу в м. Дніпро. До поліції з приводу бійки вона не зверталася, оскільки хотіла влаштувати свого чоловіка на роботу комбайнером до одного з її клієнтів, за що він її приревнував, оскільки про те, що [PERSON] її чоловік, вона клієнту не говорила, а чоловік на це образився, і тому була сварка і бійка. Додому після того, як він її побив, вона не повернулася, але приїздила в лютому - березні 2017 року щоб побачити дитину 1-2 рази на тиждень, бо має графік роботи: два дні працює з 08 до 19 години, два дні вихідна. Потім [PERSON] зібрав їй речі, щоб вона поїхала з дому, а вона їх забрала та переїхала жити до своєї мами в [ADDRESS]. Дитину одразу не забрала з собою, оскільки у матері не було місця для проживання дитини, а через тиждень [PERSON] привів додому іншу жінку, з якою став жити однією сім'єю. Вона не втрималася і забрала дитину після 08 березня 2017 року. Син жив з нею, вона не заперечувала, щоб [PERSON] бачився з дитиною, але заперечувала щоб він забирав дитину з ночівлею, оскільки [PERSON] вживає алкоголь, потрапив в ДТП п'яним, привів додому незнайому жінку. Влітку він попросив забрати сина, щоб відвезти на море. Син був у нього півтора місяця до середини липня 2017 року. Потім вона сина забрала, а коли отримала позов, то перестала давати дитину. [PERSON] сину не телефонує, за весь час окремого проживання дав лише 3 000 гривень. Пояснила суду, що коли її немає вдома, то з дитиною займається її мати. На даний час дитина відвідує школу, куди їздить на шкільному автобусі з її племінником, а вона займається з дитиною вивченням уроків, приділяє сину належну увагу та турботу, утримує його оскільки позивач не сплачує аліменти на утримання сина. Підготовкою дитини до школи займалася мати [PERSON], а не він особисто. На даний час у дитини є всі умови для проживання, є своя окрема кімната. Батько дитини до сина в школу жодного разу не приїздив, на день його народження ніяк не привітав. Син просив зателефонувати батьку та повезти до нього в гості, але вона сказала, що зараз у них проблеми, а коли вони скінчаться, то повезе до нього. Син телефонує батьку 3-4 рази на тиждень, розмови не довготривалі. Дитина має свій телефон, проте в школу вона не дає його. При ній [PERSON] телефонував лише один раз дитині, а в гості навідувався з представниками органу опіки в липні 2017 року. Заявлений зустрічний позов [PERSON] підтримала та просила його задовольнити, оскільки вона зможе утримувати сина, доглядає за ним, він повністю на її утриманні, а з [PERSON] проживає якась чужа жінка, тому з огляду на моральні принципи виховання дитини, сину краще бути проживати з матір'ю, а не з батьком. 25 січня 2018 року [PERSON] до суду не з'явилася, а її представник - адвокат [PERSON] в судових засіданнях пояснив, що спільний син сторін півдня знаходиться в школі, проте жодного разу з 01 вересня 2017 року [PERSON] не навідався до дитини, зрідка телефонує йому, а на день народження навіть не згадав про сина та ніяк його не привітав. [PERSON] на обґрунтування свого позову, крім того що підготовкою до школи займалася його мати, більше нічого не зазначено. Тому вважав, що необхідно враховувати інтереси дитини, а не інтереси батьків, а мати можна позбавити права проживати з дитиною лише у виключних випадках. Представник відповідачки пояснив, що [PERSON] не приїздила на всі судові засідання, оскільки має повноважного представника, а крім того змушена працювати та заробляти кошти для утримання себе та дитини, оскільки батько аліменти на утримання сина не платить. Вважав, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити посилаючись на рішення ЄСПЛ та Конвенцію про права дитини від 20.11.1989 року, оскільки в даному випадку немає виключних обставин для розлучення дитини з матір'ю. Представник третьої особи - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування) в судових засіданнях первинний позов не підтримала, підтримала зустрічний позов відповідачки. Пояснила, що немає підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, а також немає виключних підстав для розлучення дитини з матір'ю. Те, на якій відстані знаходиться школа від місця проживання дитини, не бралося до уваги під час складання висновку органом опіки. В інтересах дитини необхідно визначити місце проживання дитини з матір'ю, про що є письмовий висновок органу опіки та піклування Солонянської РДА. Представник третьої особи - Дніпровська районна Державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування), в судове засідання не з'явився, листом просили розглянути справу за відсутності їх представника, підтримали позовну заяву [PERSON] (а.с.171). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09 листопада 2017 року пояснив, що він з дитинства знає [PERSON], товаришує з ним, також знайомий з його дружиною - [PERSON] та їх сином [PERSON] Сам він мешкає в с.Партизанське, що за 22 км від с.Маївка, де мешкає [PERSON], а в с.Маївка він приїжджає кожні вихідні. Вдома у позивача він міг бути і по 2 рази на день, інколи бував і серед тижня. І [PERSON], і [PERSON] хороші господарі, проте останній рік його стала дивувати поведінка [PERSON], яка стала ігнорувати сина, та не повертатися додому з роботи. Про це йому стало відомо зі слів [PERSON] та від інших людей. Така її поведінка почалася з літа 2016 року. Вдома у позивача завжди був порядок незалежно від того, чи була вдома [PERSON] [PERSON] дуже добре відноситься до свого сина, піклується про нього, займається його вихованням. [PERSON] дипломатично виховував сина, а [PERSON] могла і прикрикнути, але їх син міг дозволити собі не слухати маму, а позивача він слухає завжди. Свідок зазначив, що не раз бачив [PERSON] випившим, але п'яним ніколи не бачив. Школи в с.Маївка немає, вона на знаходиться в сусідньому с.Чумаки, куди їздить автобус. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09 листопада 2017 року пояснив, що він сусід [PERSON] з 2011 року. Спочатку у них з [PERSON] була нормальна сім'я. Стосунки у них погіршилися, як [PERSON] почала працювати в м.Дніпро. Графік її роботи був 2 дні через 2 дні. Бувало так, що вона не ночувала вдома. [PERSON] дуже любить свого сина, приділяє йому уваги більше ніж мама. Дитина тягнеться більше до батька. В лютому 2017 року [PERSON] не приїздила додому. [PERSON] просив жінку свідка, щоб та посиділа з дитинною, бо [PERSON] не було вдома. Іноді він бачив [PERSON] в нетверезому стані. Сварок між ними не помічав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09 листопада 2017 року пояснила, що вона доводиться рідною сестрою [PERSON], працює майстром манікюру в м.Дніпро. [PERSON] змінила свою поведінку з літа 2016 року, коли пішла працювати в перукарню в м.Дніпро. Вона сама поїхала на море, не з'являлася після роботи додому, залишала сина самого, а потім зовсім покинула його на [PERSON] з січня 2017 року. У лютому - березні 2017 року вона взагалі не приїжджала додому, а 12 березня 2017 року дитина захворіла, але [PERSON] до нього не приїхала, а вона (свідок) зі своїм чоловіком купували ліки та привозили [PERSON] Останній дуже любить сина, піклується про нього, заохочує його. За те, що він навчився читати - купив велосипед. Дитина спокійна, а [PERSON] постійно на нього кричала. Більше часу з дитиною проводила бабуся [PERSON] - мама [PERSON] На даний час з [PERSON] відносини не підтримують, хоча раніше товаришували. Спілкування з [PERSON] також зараз обмежене, вони не змогли привітати його з днем народження, оскільки [PERSON] в цей день вимкнула телефон. Коли вони вранці приїхали з представниками органу опіки до [PERSON] додому, її вдома не було, а [PERSON] був з бабусею, та сказав, що мама вдома не ночує. При цьому у дитини була одна машинка, якою він грався, а у [PERSON] кращі умови для дитини. Про те, що її брат побив [PERSON] вона почула від подружок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09 листопада 2017 року пояснила, що вона працює в перукарні разом з [PERSON] два роки. Зі слів останньої їй відомо, що сторони розлучилися, дитина спочатку проживала у батька, а потім [PERSON] забрала його до себе додому. Ані [PERSON], ані їх спільної дитини вона не бачила. В робочий час вони спиртні напої не вживають. Якщо на роботі щось святкується, то [PERSON] йде зі свята першою, не затримується. Також їй відомо, що [PERSON] збирала гроші на ремонт, підробляла вдома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09 листопада 2017 року пояснив, що він однокласник [PERSON] Йому відомо, що він з [PERSON] розлучений, та що в них є спільна дитина. [PERSON] знає приблизно 9 років, як добру жінку та господарку. П'яною її він ніколи не бачив, сварок вона не вчиняла. [PERSON] вживає алкоголь, але не зловживає ним. Він бував у них в гостях, а вони у нього. Син у них добре вихований. В судовому засіданні 13 грудня 2017 року в присутності представника органу опіки та піклування - Полторацької О. В., батьків [PERSON] та [PERSON] була заслухана думка малолітнього [PERSON], який повідомив, що він проживає з мамою, а тато періодично забирає його до себе додому. Йому однаково добре жити і з мамою і з татом. Будь-якої найбільшої особистої прихильності до когось із батьків дитина не висловила. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування), свідків, з'ясувавши думку малолітньої дитини [PERSON], дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, та це не оспорюється сторонами, що 24 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (видане повторно). Після укладення шлюбу прізвище відповідачки змінено на «[PERSON]» (а.с.5,60). В період шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (видане повторно), виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 26 жовтня 2010 року та 19 травня 2017 року відповідно, актовий запис №122 (а.с.6,61). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року по справі №175/666/17-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.64). На теперішній час, між батьками дитини наявний спір про те, з ким з них буде проживати їхній малолітній син [PERSON] Кожен з батьків вважає доцільним проживання дитини саме з ним/нею. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та мешкає в [ADDRESS] (а.с.10,44). Згідно довідок, які видані КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] до лікаря - нарколога за медичною допомогою за останні 5 років не звертався, на диспансерному обліку не знаходиться (а.с.45). Згідно довідок, які видані КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не знаходиться (а.с.46). Судом встановлено, що [PERSON] з 20 жовтня 2014 року працевлаштований електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 2 розряду експлуатації дільниці №2 НСП-11 в Дніпровському міжрайонному управлінні водного господарства, де отримує заробітну плату, яка складає приблизно 2407-2737 гривень за місяць (а.с.7,11). Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] за період роботи зарекомендував себе відповідальним, компетентним працівником, за діловими та професійними якостями - як грамотний добросовісний працівник, який до виконання посадових обов'язків ставиться відповідально та сумлінно, вміло використовує свої знання на практиці, приділяє увагу підвищенню професійних знань, за своїми особистими якостями ініціативний, дисциплінований, вимогливий до себе, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, порушень трудової дисципліни не має (а.с.11). За місцем реєстрації та мешкання [PERSON] компрометуючих матеріалів до виконкому Чумаківської сільської ради не надходило, що убачається з характеристики, виданої Чумаківською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області 27 квітня 2017 року за №340 (а.с.10). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини, складеного 17 липня 2017 року службою у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на підставі заяви [PERSON] з метою встановлення умов проживання дитини [PERSON], [INFO], будинок складається з трьох кімнат, умови проживання задовільні, будинок оснащений твердопаливним опаленням, охайний, чистий, у дитини є своя кімната, одяг, комп'ютер; в сім'ї конфліктів немає, панує взаємоповага, добрі відносини (а.с.44). З довідки за №212 від 08 листопада 2017 року, виданої виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області убачається, що дитина сторін - [PERSON], з лютого по березень місяць 2017 року проживав разом з батьком [PERSON] в його помешканні в [ADDRESS], без своєї матері (а.с.135). Це також підтвердили мешканці даного села - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та доповнили, що мати дитини в лютому місяці з'являлася до дитини дуже рідко, а в березні вона до дитини не приїздила (а.с.136). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та мешкає в [ADDRESS], [ADDRESS] (а.с.18). Також встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що на теперішній час дитина сторін - [PERSON], проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS], що також підтверджується довідкою про склад сім'ї за №473 від 25 липня 2017 року, яка видана Микільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.62), а з довідки за №475 від 22 травня 2017 року убачається, що дитина перебуває на утриманні матері (а.с.63). 31 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини (а.с.81). Право власності на 1/2 частину домоволодіння, в якому мешкає [PERSON] з сином, належить її матері - [PERSON] на підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2007 року (а.с.74-77), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16842913 від 29 листопада 2007 року (а.с.72). Згідно технічного паспорту за реєстровим № 2-19/20 від 22 грудня 2006 року домоволодіння складається з веранди, коридору, прихожої, трьох жилих кімнат, вбиральні, ванної, кухні, котельної, загальна площа 113 кв.м, житлова площа 43 кв.м. (а.с. 69-73,128-132). Згідно акта обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON], складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 03 серпня 2017 року, матеріально-побутові умови задовільні, будинок газифікований, є електроенергія, водопостачання, в наявності побутова техніка, санвузол знаходиться в будинку; у дитини є спальне місце та куточок для навчання, шкільне приладдя, одяг, дитина забезпечена харчуванням; дохід сім'ї в місяць складає 3 000 гривень; мають підсобне господарство (а.с.125). Згідно довідки за №762 від 18 липня 2017 року, виданої Микільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, син сторін - [PERSON], [INFO], зарахований до Микільського на Дніпрі дошкільного закладу Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області з 05 травня 2017 року, та проходить підготовку до навчання в школі за програмою розвитку дітей старшого дошкільного віку «Впевнений старт» (а.с.79). Згідно довідки №618 від 11 серпня 2017 року, виданої психіатричним кабінетом КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР, [PERSON] на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не перебуває і за медичною допомогою на протязі останніх трьох років не верталася (а.с.80). Згідно довідки №530 від 11 серпня 2017 року, виданої наркологічним кабінетом КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР, [PERSON] на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті не перебуває і за медичною допомогою на протязі останніх трьох років не верталася (а.с.80). Згідно характеристики від 25 липня 2017 року [PERSON] за місцем свого проживання характеризується виключно з позитивної сторони: за характером стримана та врівноважена, при спілкуванні з людьми доброзичлива та привітна, має багато друзів; дитину виховує на належному рівні, хлопчика включено до списку учнів першого класу; у зловживанні спиртними напоями помічена не була, приймає участь у громадському житті села, скарг від односельців до сільської радне надходило (а.с. 67,127). Судом було встановлено, що [PERSON] з 01 лютого 2017 року працевлаштована перукарем у ФОП [PERSON], де отримує заробітну плату 2576 гривень за місяць (а.с.66,68). Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] працювала в салоні краси «[INFO]» перукарем з 16 грудня 2009 року по 14 червня 2010 року. У зв'язку з сімейними обставинами вона залишила місце роботи, а з 01 лютого 2017 року повернулася. За весь період роботи зарекомендувала себе як порядний, добросовісний та відповідальний працівник, який постійно підвищує свій професійний рівень. В колективі спокійна та неконфліктна (а.с.65, 126). Таким чином судом було з'ясовано умови проживання як батька так і матері дитини, отримано відомості про їх характеристику, стан здоров'я. Будь-яких обмежень з боку матеріального стану, або умов проживання для проживання дитини як з батьком так і з матір'ю судом встановлено не було. В той же час судом встановлено, що спільна дитина сторін - малолітній [PERSON], [INFO], на даний час мешкає разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], [ADDRESS]. Правовідносини що склалися між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України, Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також міжнародно-правовими актами та договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я має право на сім'ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім'єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Приписами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У відповідності до ч. 1ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тобто вирішальними обставинами які впливають на визначення місця проживання дитини, яка не досягла віку десяти років є: 1.Ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків; 2.Прихильність дитини та стан її здоров'я; 3.Заборона передачі дитини на проживання тому з батьків хто не має самостійного доходу; 4.Висновок органу опіки та піклування та інші суттєві для справи обставини до яких можливо віднести умови проживання, зручність розташування житла та інше. Стосовно ставлення батьків до виховання дитини, то суд вважає, що в цьому обидві сторони є рівнозначними. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які свідчили про те, що мати [PERSON] приділяла мало уваги та ставилася до виконання своїх батьківських обов'язків менше, у порівнянні зі ставленням до дитини її батька. Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що син сторін вихований, спокійний, а з характеристики від 25 липня 2017 року, виданої [PERSON] за місцем її проживання, встановлено, що остання дитину виховує на належному рівні. Будь-яких інших доказів щодо невиконання своїх обов'язків як матері, суду не надано. Вислухавши вищевказаних свідків, суд критично ставиться до їхніх свідчень, оскільки свідок [PERSON] є близькими родичем батька дитини та у суду є підстави вважати, що її свідчення можуть бути упередженими, а свідки [PERSON], [PERSON] самостійно в судовому засіданні вказали, що відомості щодо [PERSON] їм відомі зі слів самого [PERSON], у зв'язку з чим їх свідчення не можуть бути обґрунтованими. Тому, суд критично ставиться до показань цих свідків. Визначити особисту прихильність дитини до когось з батьків суд можливості не має, оскільки в судовому засіданні малолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], пояснила, що їй однаково добре жити як з мамою, так і з татом, а стан здоров'я дитини не викликає необхідності визначення виключного місця проживання. Судом встановлено, що обидва з батьків працюють та одержують дохід, а тому в цьому відношенні вони є рівнозначними, а заборона щодо передачі дитини одному з батьків відсутня. При цьому, суд не приймає до уваги розмір доходу, який отримує кожен з батьків окремо, оскільки це не може мати вирішального значення для визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 180 СК У країни кожен з батьків зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно висновку органу опіки та піклування Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року - доцільним є встановлення місця проживання дитини разом з матір'ю [PERSON] (а.с.123-124). Висновок мотивований тим, що проживання з матір'ю відповідає інтересам малолітньої дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року - доцільним є встановлення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] (а.с.176-177). Висновок мотивний тим, що в с. Маївка школа знаходиться на меншій відстані, ніж в с. Звонецьке на Дніпрі. Будь-якого мотивування щодо інтересів дитини вказаний висновок не містить, тому суд не може погодитися з ним. Під час розгляду справи судом було встановлено, що особисті якості обох батьків не перешкоджають кожному з них виховувати дитину. Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав дитини, та має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини, і турботу про неї, вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання та розвитку дитини. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року з відповідними змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу уваги на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу 6 «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка є частиною національного законодавства України (надалі Декларація) - дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові а також моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із своєю матір'ю. Зокрема, до таких висновків, прийшов й Верховний Суд України, у зв'язку з чим була викладена відповідна правова позиція у справі № 6-2445цс16. Згідно зазначеної правової позиції та відповідно до ч.2 ст.161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Наявні в матеріалах справи докази вказують на відсутність таких виключних обставин, в тому числі і на відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які б перешкоджали б передачі дитини для проживання разом з її матір'ю. Згідно ст. 19 СК України наявність письмового висновку органа опіки стосовно вказаного спору між сторонами є обов'язковим. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що при складанні Висновку органом опіки та піклування Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області не була присутня мати дитини, як не була присутня й мати при складанні Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, у зв'язку з чим кожний висновок був складений на підставі документів та пояснень лише однієї сторони. Тому, суд враховує вказані Висновки при ухваленні рішення, але вони не є визначальними для визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно наявних в матеріалах справи актів обстеження житлово-побутових умов, як за місцем проживання батька, так й за місцем проживання матері - створені належні умови для проживання їхнього малолітнього сина. Також, з матеріалів справи убачається, що батьки дитини позитивно характеризуються, психічних чи наркологічних захворювань не мають, а іншого суду не доведено. При цьому, між ними наявні неприязні стосунки на ґрунті взаємних непорозумінь та неможливості вирішення питання щодо місця проживання їхнього малолітнього сина. Судом встановлено також, що і батько і мати дитини працевлаштовані та мають стабільний дохід. [PERSON] має власне нерухоме майно, а [PERSON] займається оформленням права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке перейшло їй у спадок. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року, орган опіки та піклування, враховуючи характеристики обох батьків,

Outcome: approved