Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини [PERSON] і просив визнати за ним у порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та визнати його особистою приватною власністю однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/13809/13-ц від 13 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 25 жовтня 203 року, шлюб між сторонами - розірвано. За час перебування в шлюбі подружжя [PERSON] до 2007 року за спільні кошти придбало квартиру [ADDRESS] , вартістю 681800 грн. У 2002 році за особисті кошти, які були одержані [PERSON] у дар від його батьків, які отримали їх від продажу їх спільної квартири, позивач придбав квартиру [ADDRESS] , вартістю 514100 грн. Позивач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача - адвокат Агаєва С.М. у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, у порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 року змінено порядок розгляду справи та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 березня 2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Вислухавши представника позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметами цього цивільно - правового спору є однокімнатні ізольовані квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 1987 року по 13 жовтня 2013 року. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.2002 приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д., позивач [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] за 21211 грн, що на той час за курсом обміну НБУ (1 долар США = 5,3286 грн.) становило 3980,59 доларів США). Відповідно до п. 10 цього договору, перед його посвідченням нотаріусом був роз`яснений сторонам договору, в тому числі у покупцю - позивачу [PERSON] , зміст статей 4, 17 Закону України «Про власність» та статей 22, 23 Кодексу про шлюб і сім`ю України (а.с. 42). Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час укладання цього договору, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України також встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте ним під час шлюбу, незалежно від того що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду та обставина, що квартира [ADDRESS] у 2002 році придбана позивачем за власні кошти, які були «одержані ним у дар у цьому ж році від його батьків», які отримали їх від продажу власної квартири [ADDRESS] , свого підтвердження не знайшла. Надані у підтвердження цієї обставини письмові пояснення батька позивача - [PERSON] , згідно яких у квітні 2002 року вони з дружиною подарували сину 2000 доларів США для забезпечення його житлом, за які він у подальшому придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд оцінює критично, оскільки цей свідок у судовому засіданні допитаний не був, є близьким родичем позивача та особою, безпосередньо заінтересованою в результатах розгляду справи, а крім того, сума у 2000 доларів США була вочевидь недостатньою для придбання спірної квартири, вартість якої становила еквівалент 3980,59 доларів США. Відповідно до відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачкою [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 28.12.2012, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови № 6487 від 27.12.2012 (а.с. 111). Підставою видачі Розпорядження став Висновок КП «Харківське МБТІ» № 1802547 від 04.12.2012 про можливість видачі відповідачці [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , складений відповідно до акту державної приймальної комісії про приймання до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта від 31.08.1988, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 31.08.1988 № 203-6, статуту ЖК «Флора-4» та рішення виконкому Харківської міської ради № 360-23 від 09.12.1987. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що ні кожний з них окремо, ні всі вони у своїй сукупності не підтверджують поза розумним сумнівом факт придбання вищевказаної квартири за рахунок спільних коштів подружжя [PERSON] , і, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а має ухвалюватися виключно на беззаперечно доведених належними та допустимими доказами фактах, вважає позовні вимоги про визнання цієї квартири спільним майном подружжя та визнання за позивачем у порядку розподілу спільного майна подружжя права власності на Ѕ частину цієї квартири - не доведеними. У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 65 СК України, суд -

Outcome: dismissed