Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Вугледарський міський суд Донецької області з позовною заявою про примусове виконання обовязку в натурі до відповідача-1 ПП «СЕРВІСБРОК» та відповідача-2 ТОВ «ПРОФІМПОРТ». Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він уклав з відповідачем-1 договір постачання № 22-13 від 21 грудня 2013 року за умовами якого позивач як покупець зобов'язався оплатити товар в момент підписання договору та прийняти товар, а відповідач як постачальник зобов'язався поставити товар, а саме освітлювальне обладнання, не пізніше 05.04.2014 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином сплативши під час підписання договору 100% попередньої оплати в розмірі 286500 гривень, що еквівалентно 25000 євро на дату підписання договору. Відповідач свої обов'язки не виконав до тепер, хоча згідно умов договору остання дата виконання 05 квітня 2014 року. Представник відповідача-1 повідомив позивача, що виконання поставки товару було покладено на відповідача-2. Позивач звязався з відповідачем-2 та отримав від нього інформацію, що товар вже знаходиться на складі в Україні, але його не доставлено з причини несплати відповідачем-1 залишку суми оплати за поставку. Отримавши цю інформацію, позивач 09.10.2014 року звернувся до відповідача-1 з вимогою погасити заборгованість перед відповідачем-2. Пізніше відповідач-1 повідомив позивача, що погасив заборгованість перед відповідачем-2, але товар до тепер не передано позивачу. Позивач просить відповідача-1 та відповідача-2 виконати обовязок по передачі у власність позивача товар освітлювальне обладнання. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача-1 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача обґрунтувавши невиконання своїх обовязків своєчасно тим, що товар ними було замовлено не особисто, а у ТОВ «ПРОФІМПОРТ» і зараз товар знаходиться у них на складі хоча вони сплатили їхні послуги повністю. Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти позову в яких просив відмовити в задоволенні вимоги позивача відносно їхнього підприємства оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними бо між їхньою компанією та позивачем не існує жодних цивільно-правових відносин, вони не уклали жодного договору, відповідач-2 не брав на себе жодних зобовязань перед позивачем. Просив розглянути справу за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач та відповідач-1 21.12.2013 року уклали договір постачання № 22-13 за яким відповідач-1 зобов'язався не пізніше 05.04.2014 року поставити товар позивачу, а позивач прийняти та сплатити товар. Договором передбачено, що 100% вартості товару, 286500 гривень, еквівалентно 25000 євро, вноситься покупцем в день підписання договору (а.с. 12-17). Позивачем 21.12.2013 року сплачену 146500 гривень та 23.12.2013 року 140000 гривень, що складає 286500 гривень тобто повну вартість товару, що підтверджується квитанціями до прибуткового ордеру № 54 та № 55, і не оспорюється сторонами (а.с. 18). Позивач свої зобовязання за договором виконав, але товар так і не було поставлено по день розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530\~цього Кодексу. Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до відповідача-1 від якого від дізнався, що поставку товару було покладено на відповідача-2. В телефонній розмові з представниками відповідача-2 позивач дізнався, що товар знаходиться в них на складі та буде доставлений лише після сплати відповідачем-1 заборгованості за поставку. 09.10.2014 року позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою погасити заборгованість перед відповідачем-2, на що відповідач-1 в травні 2015 року повідомив, що розрахувався повністю з відповідачем-2. Однак товар до тепер у власність позивача не передано. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) третьої особи. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача-1 в яких він обґрунтовує не виконання договору не виконанням відповідача-2 оскільки за зобовязаннями які він взяв на себе за договором не передбачено виконання договору третьою особою. З цих же причин суд не може задовольнити вимогу позивача про зобовязання відповідача-2 виконати обовязок по передачі у власність позивача товару, оскільки між ними не було укладено жодного договору, а отже відсутнє і зобовязання відповідача-2 вчиняти певні дії на користь позивача. Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішуючи справу згідно із законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного ст.ст. 11, 509, 511, 524, 526, 530, 629, 663, 693 ЦК України,

Outcome: partial