Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до\~ [PERSON],\~ [PERSON], яким просила виселити [PERSON] з будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Крилова, 99, а також стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 45\~000 гривень та судовий збір в розмірі 1109 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Крилова, б.99 в зазначеному будинку ніхто не проживав. Також, [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл вул. Спортивна, б. 59, а власником 1/2 частини вказаного будинку являється [PERSON]. Відповідач по справі [PERSON] являється донькою позивача, а також з дня свого народження по 17.08.2012 року [PERSON] проживала разом із позивачем за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл вул. Спортивна, б. 59. Відповідач [PERSON] являється сином [PERSON], та, відповідно, онуком [PERSON] 17.08.2012 року після конфлікту між сторонами, відповідач [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] переїхали жити до житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Крилова, б. 99, який на праві власності належить [PERSON], при цьому дозволу на переїзд до зазначеного житлового будинку позивач [PERSON] не давала. Як вказано позивачем в позові, зазначеними діями відповідачі порушили її право власності. Крім цього, як зазначила позивач, зазначений будинок вона могла б здавати в оренду та отримувати дохід. Таким чином, вважає, що необхідно стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду за сорок 5 (п'ять) місяців в розмірі 45\~000 гривень, виходячи із розрахунку 1000 гривень за місяць проживання. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, заяв клопотань про відкладення справи не надали. Вислухавши пояснення сторіни, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно адресної довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 21.07.2016 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], б. 59 (а.с.52). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2013 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання втратившими право користування житлом, а саме жилим будинком розташованим за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, б. 59 у звязку з вибуттям на інше постійне проживання було відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову було те, що позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачі добровільно змінили місце свого проживання, переїхавши до будинку по вул. Крилова, б.99 в м.Ізмаїлі та судом встановлено, що вказаний будинок є для них постійним місцем проживання (а.с.37-38). Крім цього, вказаним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2013 року було встановлено, що відповідач [PERSON] та її син [PERSON] все життя проживали та зареєстровані у будинку, розташованому за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, б. 59 (а.с.37-38). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.10.2013р. вказане рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2013 року залишено без змін. Також, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 року задоволенол частково позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в здійсненні права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Крилова, б. 99 та вирішено виселити [PERSON] з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Крилова, б. 99 (а.с.17-18). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.08.2015 р. вказане рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 року залишено без змін (а.с.21 а). Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Частиною 5 ст.9 ЖК України передбачено, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ч.3 ст. 116 ЖК України осіб які самоправно, зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно із ст.ст. 150, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати , укладати інші, не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Звертаючись до суду з позовом, свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що дозволу на вселення відповідача [PERSON] у вищевказаний будинок вона як власник майна не надавала, відповідач здійснює їй перешкоди в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Крилова, б. 99. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що постійним місцем проживання відповідача [PERSON] є будинок розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. Спортивна, б. 59, в якому він проживав все життя та переїхав жити разом із матір'ю у будинок № 99 по вул. Крилова м.Ізмаїла не з власної волі, а в звязку з неприязними стосунками з бабусею [PERSON] та постійними конфліктами. Позивач [PERSON] зазначила, що вона не надавала дозволу своєму онуку [PERSON] на вселення у будинок № 99 по вул. Крилова м Ізмаїла. На підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про виселення підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до\~ [PERSON],\~ [PERSON]\~ про відшкодування матеріальної\~\~ шкоди, суд виходить з наступного. Позивач в позовній заяві посилається на ч.1 ст.390 ЦК України, в якій зазначено, що власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Згідно вказаної статті відповідачі не є набувачами майна, та не надано доказів, що вони мали будь-який дохід внаслідок незаконного користування майном(будинком). За приписами ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.59, ч.4 ст.60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені повними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем не доведено, що відповідачі одержали або могли б одержати дохід, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial