Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі права власності за договором купівлі-продажу належить [ADDRESS]. Разом з тим, позивач зазначив, що з 01 грудня 2004 року та по теперішній час зареєстрована, але не проживає [PERSON]. Крім того, [PERSON] зазначив, що з відповідачем він перебував у шлюбі, який 18 квітня 2005 року було розірвано. Також, позивач зазначив, що відповідач не проживають в даній квартирі з 01 грудня 2004 року, про що свідчить акт № 790 від 17 жовтня 2014 року. Окрім того, позивач зазначив, що у добровільному порядку відповідач виписатися з квартири відмовляється. В зв'язку з вказаними в позовній заяві обставинами, позивач просить: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] та судові витрати стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача [PERSON] не прибула та надала до суду письмову заяву, з проханням розглянути справу без її участі, зазначивши в ній, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, хоча викликалась до суду належним чином за місцем її фактичного проживання та через оголошення у пресі, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 12 (1607) від 12 лютого 2015 року, однак в суд не прибула, причини неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву позивача, перевіривши матеріали справи в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, приймає рішення за наявними у справі доказами. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 квітня 2003 року позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності [ADDRESS] (а.с.10). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, встановлено, що власником [ADDRESS] являється позивач [PERSON] (а.с.11). З акту перевірки № 790 від 17 жовтня 2014 року, складеного комісією в складі начальника ЖРЄУ №10 та жильців квартир [ADDRESS], встановлено, що відповідач [PERSON] в кв. [ADDRESS], не проживає з 01 грудня 2004 року (а.с.12). З газети «Вісті Придніпров'я» № 12 (1607) від 12 лютого 2015 року, встановлено, що відповідач [PERSON] викликалась в судове засідання на 10-ту годину 10 та 18 березня 2015 року. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] не проживає в житловому приміщенні строком понад 6 місяців, то позов підлягає задоволенню, а відповідач [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved