Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «Житло-комфорт» про визнання права приватної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загал. площею 93,6 кв.м., в тому числі житловою площею 45,5 кв.м. В обґрунтування вимог вказує на те, що 24.04.2007р. ним укладено договір дольової участі на будівництво жилої квартири фізичній особі, предметом якого було будівництво для позивача вищевказаної квартири. Договором була встановлена загальна вартість квартири в сумі 234000,00 грн., а також зазначено, що при складанні договору позивач вніс суму 234000,00 грн., що є 100% оплати і є фіксованою до кінця будівництва. Будинок по вул. Корольова, 10а у м. Тернополі був прийнятий в експлуатацію 11.07.2007р. Відповідач є власником групи блокованих житлових будинків на 166 квартир з вбудованими магазинами за адресою вул. Корольова, 10а. Однак, відповідач не надає позивачу необхідні документи для оформлення права власності на квартиру. На думку позивача, відповідачем порушено його право власності, яке підлягає захисту у судовому порядку. Позивач в судове засідання не зявився. Однак, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Від керівника ПП «Житло-комфорт» через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог, у разі надання позивачем відповідних документів (договору, квитанцій), що підтверджують його дольову участь у будівництві квартири та повної сплати цієї дольової участі. Відповідно до ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між [PERSON] та приватним підприємством «Тернопільська фірма «Будівельник» укладено договір, згідно якого підприємство прийняло позивача у пайове будівництво на трикімнатну квартиру №147, поверх пятий, проектною загальною площею 93,6 кв.м. за адресою м. Тернопіль, вул. Корольова, попередньою базовою вартістю 234000,00 грн. У пункті 2.1 договору зазначено, що при складанні договору позивач вніс суму 234000,00 грн., що становить 100% оплати і є фіксованою до кінця будівництва. Факт сплати позивачем дольової участі також підтверджується дублікатами квитанцій до прибуткових касових ордерів від 24.04.2007р. (150000,00 грн.) і від 10.05.2007р. (84000,00 грн.), виданих ПП «ТФ «Будівельник». 13.05.2007р. виконавчим комітетом Тернопільської міської ради видано свідоцтво про право приватної власності приватного підприємства «Житло-Комфорт» на групу блокованих житлових будинків на 166 квартир з вбудованими магазинами по вул. Академіка Корольова, 10а в м. Тернополі. Того ж дня [PERSON] «Міське бюро технічної інвентаризації» видало витяг про реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно. 15.05.2013р. на замовлення позивача [PERSON] «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» виготовило технічний паспорт на квартиру №147 у житловому будинку по вул. Академіка Корольова, 10а в м. Тернополі, яка складається із 3 житлових кімнат площею 45,5 кв.м., загальною площею 93,6 кв.м. 01.09.2016р. позивач звернувся до відповідача про надання йому документів, які необхідні для реєстрації права власності на квартиру. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із вимогами ст. ст. 526, 529 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивачем умови договору пайової участі виконано повністю, що підтверджується, як самим договором, так і дублікатами квитанцій до прибуткових касових ордерів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За нормами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що ні ПП «ТФ «Будівельник», ні в подальшому ПП «Житло-Комфорт», як власник багатоквартирного житлового будинку, не передали позивачу документи для первинної реєстрації права власності позивача на квартиру у цьому будинку, як такому, що повністю виплатив пайовий внесок, чим, безумовно, порушили права позивача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, у тому числі й те, що відсутні дані про порушення прав інших осіб, визнання відповідачем позову, суд вважає, що у даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загал. площею 93,6 кв.м., в тому числі житловою площею 45,5 кв.м. На підставі статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2340,00 грн. судового збору.

Outcome: approved