Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 26\~932\~500,00\~грн., що на день звернення з позовом (станом на 15.04.2016 р.) еквівалентно 1\~050\~000,00\~дол.\~США за курсом НБУ та 6\~890,00\~грн. судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 01.11.2006 р. [PERSON] отримав від позивача, [PERSON], в якості позики кошти в сумі 1\~050\~000,00\~дол.\~США, про що сторонами було складено та підписано Розписку від 01.11.2006 р. про отримання позики. У зв'язку із трагічною загибеллю в автокатастрофі 25.09.2009 р. чоловіка позивача [PERSON] та вилученням правоохоронними органами всіх речей та документів які знаходились на той час в автомобілі (в т.ч. і розписку від 01.11.2006 р.), позивач змогла повернути оригінал розписки тільки в листопаді 2015 року. Позивач стверджувала, що протягом перших місяців 2016 року зверталась до відповідача для врегулювання спірних правовідносин. У звязку із неповерненням [PERSON] суми заборгованості, була змушена звернутись із позовом до суду. На момент звернення до суду з позовом, заборгованість відповідача перед позивачем складала 1 050 000,00 дол. США, що по курсу [PERSON] Банку України на день подання позову становить 26 932 500,00 грн. (25,65 грн. за 1 долар США). В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та поясненням по справі, стверджували, що [PERSON] надала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 1\~050\~000,00\~доларів США, на підтвердження чого сторонами була складена розписка про отримання позики від 01.11.2006 р. Оскільки сторони не встановили строку повернення коштів (розписка не містить строку повернення позики), 15.04.2016 р. [PERSON] скерувала (цінним листом із описом вкладення) на адресу [PERSON] вимогу про повернення позики в сумі 1\~050\~000,00\~доларів США. В силу неповернення відповідачем позики, представники позивача просили заявлений позов задовольнити в повному обсязі та стягнути із [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 1\~050\~000,00\~доларів США в національній грошовій одиниці (гривні) по офіційному курсу [PERSON] Банку України станом на день проголошення судового рішення по справі. Заперечуючи заявлені позовні вимоги представник відповідача в запереченнях від 18.05.2016 р. проти позовної заяви покликався на відсутність в розписці від 01.11.2006 р. зобовязання [PERSON] з повернення позики, а тому такий документ не може ототожнюватись із договором позики. Із покликанням на ч.\~1\~ст.\~1049 Цивільного кодексу України представники відповідача також вказували на відсутність у [PERSON] права на звернення до суду із позовом про стягнення коштів, оскільки на момент подачі позовної заяви визначений цивільним законом 30-денний строк для повернення боржником позики по якій сторонами не встановлено строк виконання зобовязання (розписка не містить строку повернення коштів) ще не сплив. Під час розгляду справи, представники відповідача заперечили факт підписання [PERSON] розписки від 01.11.2006 р. Також стверджували, що оскільки оригінал розписки про позику знаходиться лише у позивача, підпис відповідача в розписці є підроблений, наполягали на призначенні судом почеркознавчої експертизи для зясування питання належності підпису у графі «Ростислав Кісіль» розписки відповідачу. В судовому засіданні по справі, яке відбулось 22.12.2016 р. (після проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи) представники відповідача представили суду інший оригінальний примірник розписки від 01.11.2006 р. про надання [PERSON] позики [PERSON] в сумі 1\~050\~000,00\~доларів США за підписами сторін по справі та аналогічного змісту розписці, яку представив позивач. На переконання представників відповідача, наявність у [PERSON] (як боржника у зобовязанні) розписки вказує на повернення кредитором оригіналу розписки позичальнику, що засвідчує відсутність у відповідача будь-яких невиконаних зобовязань за таким правочином. Також, представники відповідача покликались на удаваність розписки від 01.11.2006 р. та спрямованість виключно на приховування сторонами іншого правочину про припинення договору про спільну діяльність. Стверджували, що між [PERSON] та подружжям [PERSON] у 2006 році в усній формі було укладено договір про спільну діяльність для розвитку поштово-логістичного бізнесу, а вкладом [PERSON] у таку діяльність були грошові кошти. За твердженнями сторони відповідача, підписуючи розписку від 01.11.2006 р. [PERSON] та [PERSON] насправді мали на меті укладення угоди про розірвання (припинення) договору про зазначену спільну діяльність та повернення позивачу вкладених у спільну поштово-логістичну діяльність коштів в суму 1\~050\~000,00\~доларів США. За поясненнями представників відповідачів, подружжя [PERSON] просило перерахувати кошти на користь юридичної особи «Kamera Establishment» (Князівство Ліхтенштейн), кінцевим бенефіціарним власником якої і була [PERSON] Покликаючись на кредитне авізо №\~ZV-AA9315142 від 23.05.2007 р. (із перекладом), лист компанії Kamera Establishment від 02.05.2016 р. (апостиль від 09.05.2016 р. із перекладом), а також банківські виписки з рахунку Kamera Establishment №\~0213212AB у LGT\~Bank in Liechtenstein Ltd. (банк) за період з 01.07.2007 р. по 30.09.2007 р. (на двох аркушах) та період з 01.10.2007 р. по 31.12.2007р. (на одному аркуші), представники відповідача зазначали, що 23.05.2007 р. [PERSON] перерахував на користь юридичної особи «Kamera Establishment» кошти в сумі 1\~050\~000,00\~доларів США, а така розписка від 01.11.2006 р. була необхідна для зарахування іноземним банком коштів на рахунок вказаної юридичної особи. В спосіб перерахунку коштів на юридичну особу [PERSON], сторона відповідача вважає зобовязання з повернення коштів інвестованих у спільну діяльність в сумі 1\~050\~000,00\~доларів США виконаним. Відповідач по справі заявлені позовні вимоги заперечив повністю. Будучи допитаним в судових засіданнях в якості свідка, [PERSON] ствердив, що не підписував розписку від 01.11.2006 р. про отримання від [PERSON] позики в сумі 1\~050\~000,00\~доларів США; він є забезпеченою людиною та ніколи не позивач у позивача таких коштів; у нього відсутнє грошове зобовязання перед [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. За змістом абзацу четвертого пункту другого розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. При цьому, докази, подані з порушенням вимог встановлених ч.\~1\~ст.\~131 ЦПК не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин (ч.\~2\~ст.\~131 ЦПК). Пунктом пятим частини шостої статті 130 ЦПК України встановлено, що виключно в попередньому судовому засіданні (або до початку розгляду справи по суті, якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться), суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребовування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу. Матеріалами справи підтверджується, що провадження по даній справі відкрито ухвалою суду від 11.05.2016 р. та призначено справу до судового розгляду на 27.05.2016 р. о 15:00 год. В судовому засіданні, призначеному на 27.05.2016 р., судом розпочато розгляд справи по суті. При цьому, до початку розгляду судом справи по суті позивач позовні вимоги підтримував з підстав, викладених в позовній заяві та поданих доказів; клопотань про витребовування нових доказів, виклик свідків, проведення експертизи тощо ним не заявлялося. Заперечуючи проти доводів позовної заяви представниками відповідача до початку розгляду справи по суті заявлено клопотання про виклик з метою допиту в якості свідка [PERSON] (позивача), яке відхилено судом з мотивів відсутності згоди останньої на свій допит в такій якості. Окрім цього, представниками відповідача заявлено клопотання про витребування від позивача оригіналу розписки від 01.11.2006 р., якою останній обґрунтовував виникнення між сторонами спірних правовідносин, яке судом відхилено з тих мотивів, що представники позивача зобовязались представити суду оригінал доказу на стадії дослідження судом доказів. Будь-яких інших клопотань до початку розгляду судом справи по суті представниками відповідача заявлено не було. При цьому, як на підставу своїх заперечень проти заявлених позовних вимог представники відповідача покликалися на ту обставину, що про представлену позивачем розписку від 01.11.2006 р. їх довірителю нічого не відомо, у звязку із чим будь-яких зобовязань, заснованих на такій розписці в нього не виникало. Окрім цього, заперечуючи проти заявлених позовних вимог представники відповідача звертали увагу суду на ту обставину, що право, за захистом якого позивач звернувся до суду, на момент такого звернення не було порушеним. Свої заперечення в цій частині представники відповідача обґрунтовували тим, що представлена позивачем розписка від 01.11.2006 року не встановлювала строку повернення грошових коштів, отриманих в позику. За таких обставин та з урахуванням вимог ч.\~1 ст. 1049 Цивільного кодексу України представники відповідача вказували, що порушене право за захистом якого позивач міг би звернутися до суду, виникало б лише після спливу 30-денного строку з моменту отримання відповідачем вимоги про повернення боргу. Останнім з доводів, якими представники відповідача обґрунтовували свої заперечення проти позовних вимог було те, що зміст представленої розписки від 01.11.2006 р. не передбачав обовязку повернення отриманих їх довірителем грошових коштів. За таких обставин представники відповідача просили застосувати до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі №\~6-1967цс15, відповідно до якої не може підтверджувати укладення між сторонами договору позики розписка, яка не містить зобовязання про повернення грошових коштів. Продовжуючи заперечувати вже під час розгляду справи по суті факт обізнаності свого довірителя з існуванням розписки від 01.11.2006 р., представниками відповідача заявлялося повторне клопотання про витребування від позивача оригіналу вказаної розписки, яке 05.08.2016 р. задоволено судом та оглянуто в судовому засіданні наданий представниками позивача оригінал розписки. Оглядаючи в судовому засіданні наданий оригінал розписки від 01.11.2006 р. представник відповідача, продовжуючи заперечувати факт підписання розписки від 01.11.2006 р. своїм довірителем та його ймовірну фальсифікацію, заявила клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи з метою вирішення питання про належність її довірителеві підпису, виконаного на розписці від 01.11.2006 р. Заперечуючи проти задоволення вказаного клопотання представники позивача покликалися на ту обставину, що таке подано з порушення вимог ст.ст. 130-131 ЦПК України після початку розгляду судом справи по суті, без обґрунтування поважності причин неподання цього клопотання до початку розгляду судом справи по суті. Крім цього, представники позивача звертали увагу суду, що особисто відповідач факту підписання розписки від 01.11.2006 р. не заперечив, як і не надав своєї згоди на допит в якості свідка з метою, зокрема заперечення обставини підписання вказаної розписки. Окрім цього, представниками позивача було долучено висновки експертних досліджень Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.07.2016 р. №19/114-5580д та Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.07.2016 р. №3321, якими підтверджувалася обставина виконання пяти підписів від імені [PERSON] на представлених письмових документах однією особою. 20.09.2016 р. та 26.09.2016 р. [PERSON] особисто зявився в судове засідання по даній справі та надав згоду на свій допит в якості свідка у звязку із чим був приведений до присяги та підписав відповідну розписку. Надаючи покази в якості свідка відповідач підтвердив факт знайомства з позивачем, а також з її покійним чоловіком [PERSON]. Повідомив суду, що познайомився з подружжям [PERSON] в [PERSON], сприяючим останнім з адаптацією та легалізацією на території цієї країни. При цьому вказував, що покійний [PERSON] видавав себе за іншу людину, оскільки мав проблеми із законом в Україні, про що відповідач довідався згодом. Повідомляючи суду про обставини, які мають безпосереднє значення для даної справи відповідач заперечив факт підписання ним розписки про отримання позики від 01.11.2006р., вказуючи, що є заможною людиною та не потребував позики на таку суму, тим більше від людей в яких цієї суми не могло бути з огляду на їх фінансовий стан. Відповідаючи на уточнюючі питання зазначив, що розписку від 01.11.2006р. не підписував, грошових коштів за такою розпискою не отримував та не виконував в будь-який спосіб своїх зобовязань щодо повернення таких грошових коштів на користь позивача. Окрім цього, представники відповідача повідомили суд про факт звернення [PERSON] до органів поліції із заявою про вчинення [PERSON] та іншими особами злочинів передбачених ч.\~2\~ст.\~15, ч.\~4\~ст.\~190, ст.\~358 та ст.\~366\~Кримінального кодексу України, інформували суд про відкриття за цим фактом кримінального провадження №\~1201614007000002904 (т.1 а.с.204). З урахуванням наведеного вище та з метою повного і всебічного розгляду справи, ухвалою суду від 26.09.2016р. по даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання щодо належності [PERSON] підпису, виконаного на розписці від 01.11.2006 року. Проведення експертизи доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Також цією ухвалою суду зобовязано [PERSON] надати експерту для проведення експертизи оригінал розписки від 01.11.2016 р., обовязок оплати вартості проведення експертизи покладено на [PERSON] Згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) [PERSON] №\~762/763/16-22 від 01.12.2016 р., підпис від імені [PERSON] у борговій розписці «про отримання позики позикодавцем» в розмірі 1\~050\~000\~доларів США, датованій 01.11.2006 р. виконано [PERSON] (т.2 а.с.11-14). При цьому, суд не бере до уваги покликання представника відповідача про неможливість взяття судом до уваги висновку експерта ТВ КНДІСЕ [PERSON] від 01.12.2016 р. як доказу у справі з причин отримання такого із порушенням порядку встановленого законом виходячи з наступного. Всі доводи сторони відповідача про отримання висновку експерта із порушенням закону зводяться до проведення експертизи експертом [PERSON] без проведення особисто відповідачем попередньої оплати її вартості та через безпосереднє листування експерта із сторонами по справі (в т.ч. із представником відповідача). Матеріалами справи підтверджується, що листом Тернопільського відділення КНДІСЕ № 762/763/16-22 від 11.10.2016 р., надісланим на адресу суду, [PERSON] та [PERSON], скеровано також клопотання експерта інституту [PERSON] про надання позивачем оригіналу розписки від 01.11.2006 р. та оплату відповідачем вартості експертизи в сумі 3\~853,50\~грн. протягом 45 днів (додаток для відповідача рахунок для проведення оплати експертизи). Обставина своєчасного отримання відповідачем листа Тернопільського відділення КНДІСЕ № 762/763/16-22 від 11.10.2016 р. разом із клопотанням експерта [PERSON] підтверджується наявним у справі клопотанням [PERSON] від 26.10.2016р. (скерованим слідчому СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області [PERSON]) про повернення матеріалів кримінального провадження №\~1201614007000002904 з Тернопільського НДЕКЦ МВС України і скерування в Тернопільське відділення Київського НДІСЕ (відповідач клопотав про направлення матеріалів кримінального провадження разом із оригіналом розписки від 01.11.2006 р. в Тернопільське відділення КНДІСЕ). Будь-яких скарг чи заяв про відвід експерта [PERSON] аж до моменту закінчення проведення призначеної судом експертизи (01.12.2016 р.), від відповідача не поступало. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у звязку із тривалою неоплатоювідповідачем вартості експертизи, на виконання повторного клопотання експерта від 10.11.2016 р., вартість експертизи була сплачена позивачем [PERSON] 15.11.2016 р. Самостійна оплата позивачем по справі вартості проведеної експертизи вцілому не суперечить нормам закону та узгоджується із розясненнями наданими в абз. 2, 3,\~4 п.\~45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (законом не заборонено оплатити витрати, повязані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі). При цьому, факти надсилання експертною установою поштової кореспонденції учасникам провадження по справі (в т.ч. представнику відповідача), представлення експерту оригіналу документу не особисто [PERSON], а її представником [PERSON] згідно довіреності (підтверджується актом від 10.11.2016 р.), проведення судової експертизи протягом двох місяців, жодним чином не спростовує законності отриманого судом висновку експерта. Суд бере до уваги також інші наявні у матеріалах даної справи докази, що достовірно підтверджують належність [PERSON] підпису в розписці від 01.11.2016 р., а саме: висновок експертів Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] та [PERSON] від 26.09.2016 р. №\~6/428 і висновок експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] від 31.10.2016р. №\~1.1-331/16 (т.2 а.с.29-35, т.2 а.с.39-49). При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача про отримання висновку експертів Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] та [PERSON] від 26.09.2016 р. №\~6/428 із порушенням закону. Зокрема, стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами обставин недодержання закону слідчим Васильчик\~Н.І. при винесенні постанови про призначення почеркознавчої експертизи від 20.09.2016 р. чи проведення почеркознавчої експертизи із порушенням норм закону. При цьому, суд не приймає доводи представника відповідача про неможливість проведення такої експертизи експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з причин недовіри сторони таким експертам, оскільки із наданої представником позивача в судовому засіданні 22.12.2016 р. копії клопотання [PERSON] про вибір установи для проведення почеркознавчої експертизи вбачається, що таке клопотання було подано до органу досудового слідства тільки 26.10.2016 р., тобто після призначення експертизи. Доказів зворотного відповідачем не надано. Зважаючи на підтвердження в судовому засіданні [PERSON] належності йому підпису в договорі позики від 10.06.2009 р. між [PERSON] та [PERSON], додатку до договору позики від 10.06.2009 р., договорі від 21.06.2010 р. про внесення змін до договору позики від 10.06.2009 р., договорі від 21.06.2010 р. про забезпечення договору позики від 10.06.2009 р., суд бере також до уваги висновок експертного дослідження судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] від 07.07.2016 р. №\~6/10 (а.с. т.1 а.с.172-176) та висновок криміналістичного почеркознавчого дослідження експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] від 19.07.2016 р. №\~3321 (т.1 а.с. 177-182). Згідно вказаних висновків підпис від імені [PERSON] в розписці від 01.11.2016 р. та в зазначених правочинах виконано однією особою. На підтвердження факту неналежності підпису [PERSON] в розписці від 01.11.2006 р. представниками відповідача були надані копії наступних документів: - висновок експертного дослідження №\~14137 від 30.08.2016 р. виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Київський експертно-дослідний центр», експерт [PERSON] (т.1 а.с. 197-201); - висновок експертного почеркознавчого дослідження №\~3-07/10 від 07.10.2016 р. виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю\~ «Український центр судових експертиз», експерт [PERSON] (т.2 а.с. 87-94); - висновок експертного дослідження №\~8723 від 16.12.2016 р. виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Незалежний інститут судових експертиз», експерт [PERSON]З (Т. 2 а.с. 95-100). Суд не приймає до уваги зазначені висновки експертних досліджень з врахуванням наступного: по-перше, висновки таких досліджень (про неналежність підпису [PERSON] у розписці) спростовуються висновками призначених судом і слідчими, в межах кримінального провадження почеркознавчих експертиз та іншими доказами; по-друге, в порушення п.\~3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України №\~53/5 від 08.10.1998 р.) експертні почеркознавчі дослідження проведено на підставі електрофотокопій розписки від 01.11.2006 р. та інших документів, що виключає можливість використання таких експертних досліджень. Окрім цього, представниками відповідача було заявлено клопотання про виклик в якості свідка [PERSON], яка, як зазначено представниками відповідача, працювала на момент виникнення спірних правовідносин особистим помічником та асистентом відповідача, супроводжувала його документообіг, у звязку із чим такій відомі обставини ведення спільних справ між [PERSON] (позивачем), її покійним чоловіком [PERSON] та [PERSON] (відповідачем). Продовжуючи представники відповідача зазначали, що вказаний свідок може повідомити суду про обставини відсутності боргових зобовязань відповідача перед позивачем; удаваності розписки від 01.11.2006 р., яка приховувала правочин щодо припинення між відповідачем та покійним [PERSON] спільної діяльності з організації поштово-логістичного бізнесу в Україні. Суд звертає увагу на те, що з метою заявленого представниками відповідача клопотання про виклик свідка є отримання пояснень особи, допитаної як свідка, тобто здобуття нового доказу по справі, яким в розумінні ч.2 ст.57 ЦПК України є, зокрема пояснення третіх осіб, допитаних як свідків. Наведене вище в системному взаємозвязку ст.ст. 130-131 ЦПК України дозволяє суду дійти висновку, що клопотання про виклик свідка заявник зобовязаний подати до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Тому, вирішуючи питання про виклик свідків, в усіх випадках потрібно вимагати від сторін пояснення, які саме обставини вони можуть підтвердити. Суд не має приймати доказів, які не стосуються справи і предмета доказування; одержаних з порушенням порядку, встановленого законом, або доказів, якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи. Як зазначалося вище представники відповідача зазначали, що вказаний свідок може повідомити суду про обставини відсутності боргових зобовязань відповідача перед позивачем; удаваності розписки від 01.11.2006 р., яка приховувала правочин щодо припинення між відповідачем та покійним [PERSON] спільної діяльності з організації поштово-логістичного бізнесу в Україні. Разом з тим суд зазначає, що відповідно до пункту 8 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.200 9р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. З урахуванням вищенаведеного суд констатує, що обставини відсутності боргових зобовязань відповідача перед позивачем (виникнення та виконання зобовязань), а також заперечення факту вчинення саме договору позики, а не будь-якого іншого правочину, не може доводитися свідченням свідків і такий засіб доказування для встановлення відповідних обставин забороняється (негативна допустимість). В судовому засіданні по даній справі, що відбулось 22.12.2016 р. представниками відповідача було представлено суду ряд нових письмових доказів щодо перерахунку 23.05.2007 р. [PERSON] 1\~050\~000,00\~доларів США на користь компанії Kamera Establishment та руху коштів по рахунку зазначеної юридичної особи (лист від 02.05.2016р., кредитне авізо, банківські виписки; детальний опис поданих доказів наведено вище в описовій частині рішення). Так, представниками відповідача, зокрема заявлено про прийняття судом нового доказу, а саме: листа від 02.05.2016 року, за підписом директора компанії Kamera Establishment, змістом якого підтверджується обставина перерахунку [PERSON] (відповідачем) 23 травня 2007 року на користь Компанії платежу на суму 1\~050\~000 доларів США, єдиним бенефіціариним власником якої на дату платежу була [PERSON] (позивач). Досліджуючи питання відносно способу одержання представниками відповідача вказаного письмово доказу судом встановлено, що запитувачем інформації ймовірно щодо перерахування 23 травня 2007 року [PERSON] на користь Kamera Establishment платежу на суму 1\~050\~000 доларів США та кінцевого бенефіціара компанії станом на дату платежу значиться [PERSON] України (вбачається з лівої верхньої частини листа від 02 травня 2016 року за підписом директора Kamera Establishment). При цьому, представниками відповідача не наведено доводів, коли саме та за яких обставин здобуто адресований нібито [PERSON] Банку України відповідний лист за підписом директора Kamera Establishment. Так само представниками відповідача не наведено доводів, коли саме та за яких обставин здобуто банківські виписки Компанії Kamera Establishment за період 01.07.2007-30.07.2007 р. та 01.10.2007-31.12.2007 р. Відсутність в суду відомостей про отримання відповідачем (його представниками) вказаних доказів в порядку, встановленому законом, виключає можливість їх прийняття судом через недопустимість таких доказів відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України. Окрім цього, суд не бере до розгляду вказані докази, а також кредитне авізо №ZV-AA9315142 від 23.05.2007 р. з мотивів їх неналежності, оскільки такі не стосуються предмета доказування з огляду на наступне. Частиною першою статті 59 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В пункті 13 постанови Пленуму ВС України №5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Слід зазначити, що до моменту подання вказаних вище нових письмових доказів (після спливу семи місяців з дати розгляду судом справи по суті) відповідач (його повноважні представники) обґрунтовував (обґрунтовували) заявлені заперечення проти позову тими обставинами, що розписки від 01.11.2006 р. [PERSON] (відповідач) не підписував; грошових коштів в сумі 1\~050\~000 доларів США в [PERSON] не позичав з мотивів відсутності таких грошових коштів в позивача; будь-яких грошових зобовязань перед [PERSON] у відповідача не виникало та ним не виконувалося. При цьому суд бере до уваги, що вказані заперечення заявлені відповідачем особисто, допитаним за його згодою під присягою в якості свідка. Разом з тим, та як було зазначено вище заперечення відповідачем факту підписання розписки від 01.11.2006 р. спростовується здобутими по справі доказами (висновком судової почеркознавчої експертизи). Окрім цього, вказана обставина, а також те, що відповідач не отримував від позивача зазначених в розписці коштів та не мав зобовязань з їх повернення спростовується тим, що в судове засідання по даній справі, яке відбулось 22.12.2016 р. представниками відповідача було представлено інший оригінал розписки (як зазначено представниками відповідача) від 01.11.2006 р. між [PERSON] та [PERSON], ідентичній тій розписці, яка подавалася позивачем при зверненні до суду з позовною заявою. Зазначене вище дозволяє суду дійти висновку про укладення між сторонами 01.11.2006 р. договору позики у двох примірника, по одному для кожної із сторін. При цьому, обставина зберігання іншого з примірників розписки від 01.11.2006 р. безпосередньо у відповідача доводить обізнаність останнього впродовж всього розгляду даної справи судом з існуванням тих фактів, які відповідач заперечував. Предмет доказування складається з обставин, які мають значення для справи і які необхідно довести для її вирішення. Кожна особа, що бере участь у справі, повинна доказувати ті обставини, які входять в предмет доказування. Ті факти та обставини, які не входять в предмет доказування, не можуть бути доказами, оскільки не стосуються справи, яка розглядається. Сторона, зацікавлена в прийнятті судом конкретного доказу, зобовязана обґрунтовувати належність цього доказу, а саме: яке значення він має для справи і які обставини з числа тих, які входять до предмету доказування, він доводить. Разом з тим, представниками відповідача жодним чином не обґрунтовано, яке значення для справи має ряд нових письмових доказів, поданих з порушенням вимог ст. 131 ЦПК України і які обставини з числа тих, які входять до предмету доказування, вони доводять. З урахуванням тих обставин, що наявними у справі матеріалами спростовуються заперечення відповідача (його представників) відносно непідписання розписки від 01.11.2006 року про отримання від позивача в позику 1\~050\~000 доларів США, в предмет доказування заперечуючого проти позову відповідача повинні входити обставини належного виконання ним грошового зобовязання, що виникло з договору позики у формі вказаної розписки. Суд бере до уваги ту обставину, що можливе перерахування коштів відповідачем (згідно кредитного авізо та листа компанії від 02.05.2016 р.) було здійснено тільки на користь юридичної особи «Kamera Establishment» (Князівство Ліхтенштейн). При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем не доведено перерахування ним 23.05.2007 р. таких коштів саме в межах спірних правовідносин, тобто згідно розписки від 01.11.2006 р. Доказів зворотного суду не надано. Згідно з пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~докази, які не стосуються предмета доказування, суд не бере до розгляду. Відтак, ці докази, якщо це, наприклад, документи, до справи не долучаються, не досліджуються в судовому засіданні, і на них суд не покликається у рішенні. Таким чином, з урахуванням відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів існування в компанії Kamera Establishment повноважень від кредитора (договору чи виданої довіреності) на прийняття виконання обовязку боржником (відповідачем) за договором позики у формі розписки від 01.11.2006 р., суд приходить до висновку про те, що вказані докази не містять інформації щодо предмета доказування, а відтак не долучаються і на них суд не покликається у рішенні. Суд також не приймає до уваги банківські виписки з рахунку компанії Kamera Establishment №\~0213212AB у LGT\~Bank in Liechtenstein Ltd. за період з 01.07.2007 р. по 30.09.2007 р. та з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. в силу наступного: - по-перше, суду не доведено факту отримання компанією та подальше перерахування коштів на рахунок [PERSON] саме в межах спірних правовідносин; - по-друге, в контексті загального розходу (обороту) коштів по рахунку компанії за друге півріччя 2007 року (графа «Debit in USD» виписки розхід) в сумі 2\~090\~613,17\~доларів США (тобто вдвічі більше ніж між міг перерахувати відповідач), а [PERSON] могла отримала тільки 550\~000,00\~доларів США, представники відповідача не змогли довести (пояснити) отримання особисто [PERSON] коштів, які перераховував [PERSON] на рахунок юридичної особи. Пунктом 14 постанови пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №\~5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснено, що відповідно до ст. 131 ЦПК України суди мають установлювати строк на подання доказів з урахуванням часу, необхідного для їх подання, про що зазначається в ухвалі попереднього судового засідання. Наслідком неподання доказів з порушенням установленого строку є їх неприйняття судом, якщо сторона не доведе, що їх подано несвоєчасно з поважних причин. Неподання чи несвоєчасне подання доказів без поважних причин, що направлено на затягування процесу, може бути розцінено судом як зловживання процесуальними правами, що має бути мотивовано судовому рішенні. Подання представником відповідача нових доказів (лист від 02.05.2016 р., кредитне авізо, банківські виписки) під час розгляду справи по суті, лише за спливом семи місяців з цього моменту без наведення будь-яких поважних причин, які б обєктивно унеможливили їх подання раніше, замовчування особисто [PERSON] (відповідачем) існування таких доказів до моменту проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи, суд прийшов до висновку про подання стороною відповідача таких доказів із порушенням вимог встановлених ч.\~1\~ст.\~131 процесуального закону, зловживання стороною процесуальними правами та

Outcome: approved