Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], яким, з врахуванням поданих уточнень, просить визнати будинок плошею 167,5 м.кв., будинок загальною площею 40,17 м.кв. та земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності, визнати право власності по 1/2 частці за кожним з сторін на будинок плошею 167,5 м.кв., будинок загальною площею 40,17 м.кв. та земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з 1991 року по 10.07.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилось троє дітей, двоє з яких - [PERSON] та [PERSON] - повнолітні, та [PERSON], [INFO]. Стверджує, що 31.05.1996 року ними було придбано незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходяться за адресою [ADDRESS], будівництво якого було завершено до 2008 року, а у 2001 році сторони почали проживати в такому будинку, а саме в житловому приміщенні літньої кухні площею 18,23 м.кв. і [PERSON] розпочала навчання в Оброшинській загальноосвітній школі. В зв'язку з тяжкою хворобою батька та необхідністю доглядати за ним, позивачка переїхала проживати у м. Львів та повернулась назад до спірного будинку у 2007 році,коли такий став придатний для проживання, де і проживали спільно. Оскільки відповідач не вчиняє дій по реєстрації права власності на нерухоме майно,яке будувалось спільним коштом під час перебування сторін в шлюбі, хоча стан готовності такого відповідає 100% , тому вважає, що таке майно слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити в рівних частинах. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним в позовних заявах та уточненнях до них, просить задоволити позов повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, скерувавши суду письмове заперечення проти позову, в якому просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю. Письмовою заявою просить проводити розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що з 1991 року до 10.07.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилось троє дітей, двоє з яких - [PERSON] та [PERSON] - повнолітні, та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як вбачається з довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 31.03.2015 року № 1241 31.05.1996 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В. відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], яка належала йому особисто на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 31.01.1996 року,виданого Дослідним господарством «Оброшино» згідно розпорядження від 25.01.1996 року № 3. Згідно умов вказаного договору, вартість проданої квартири становить 130000000,00 (сто тридцять мільйонів) карбованців. В цей же день приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Леон М.В. було посвідченого договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 24%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за яким [PERSON] купив вказане незавершене будівництво за ціною 100000000,00 (сто мільйонів) карбованців. Таким чином, для купівлі спірного об'єкта готовністю 24% відповідачем були використані кошти, отримані від продажу майна, що належало йому особисто на підставі свідоцтва про право власності від 31.01.1996 року,виданого Дослідним господарством «Оброшино» згідно розпорядження від 25.01.1996 року № 3. Позивачем не надано доказів належності квартири [ADDRESS] до спільної власності подружжя, а один факт оформлення права власності на таку в період перебування сторін в шлюбі не породжує права спільної власності на таке майно, відтак підстав вважати набуття незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 24%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у спільну власність сторін - немає. Що стосується посилання позивачки та її представника на здійснення сторонами спільного будівництва такого будинку та проживання в такому, то в цій частині суд оцінює такі твердження критично, оскільки розбіжності в датах та описанні фактичних обставин є суперечливими. Зокрема, в первинній позовній заяві позивачка стверджує, що в 1998 році будівництво спірного будинку вже було завершено та одночасно було зведено ще один будинок на цій же земельній ділянці і сім»я проживала з 1998 року за адресою спірних будівель. При цьому, позивачка не уточнює в яких саме приміщеннях проживали та зазначає, що в зв'язку з погіршенням стосунків у 2008 році вона з дітьми перестала проживати в цьому будинку, оскільки відповідач її вигнав. В останньому уточненні до позову позивач вказує, що будівництво спірного будинку та літньої кухні було завершено у 2007-2008 рр, посилаючись на дані технічного паспорту та зазначає, що з літа 2001 року вони почали проживати в цій літній кухні, зокрема в житловому приміщення площею 18,3 м.кв., звідки виселились у м. Львів та вселились назад у 2007 році і продовжували завершувати будівництво. Таким чином, твердження позивачки в цій частині є суперечливими, проте частково співпадають з твердженнями відповідача про те, що з 2008 року сторони перестали проживати однією сім'єю, а отже в порядку ч.1.ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню, оскільки визнається сторонами. Твердження позивачки про вселення в спірний будинок в зв'язку з завершенням будівництва у 1998 році обох будинків спростовується її ж твердженням про те, що сім'я проживала в житловому приміщенні літньої кухні з 2001 року, як викладено в уточненні. Як вбачається з даних інвентарної справи, станом на 1995 рік будинковолодіння [ADDRESS] складалось з житлового будинку А-2 та літньої кухні Б. Згідно оціночного акту, рік побудови літньої кухні Б - 1982 рік. Тобто, на момент купівлі спірного об'єкту відповідачем, літня кухня була завершена будівництвом та розпочато будівництво житлового будинку, готовність якого становила 24%. Таким чином позивачем не доведено перед судом часу та етапності будівництва спірного будинку. Як вбачається з даних інвентарної справи, рік побудови житлового будинку А-2 відповідає 2007-2008 рр, а отже доводи позивачки про вселення у 1998 році в спірний будинок спростовується письмовими доказами. Разом з тим, посилання позивачки на технічний паспорт, як на документ, який підтверджує стан готовності будинку та його придатність до проживання, суд до уваги не приймає, оскільки згідно п.1.2. Наказу № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» (в редакції на час здійснення поточної інвентаризації в 2008 році) технічна інвентаризація збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд проводиться з метою визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів. Окрім того, в позові позивачка просить визнати за нею в тому числі і право власності на частину будинку загальною площею 40,17 м.кв. що знаходяться за адресою [ADDRESS], проте за даними інвентарної справи, з вказаною площею наявна літня кухня Б, яка згідно Наказу № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» відноситься до господарських будівель в складі будинковолодіння та не може бути самостійним об'єктом права власності. Одночасно, державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ№426933 від 27.12.2010 року земельна ділянка площею 0,0958 за адресою вул. Івана Франка,32 в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 31.05.1996 року та рішення сесії Оброшинської сільської ради від 10.09.2010 року. Згідно вказаного договору купівлі-продажу від 31.05.1996 року об'єктом такого було незавершене будівництво житлового будинку готовністю 24%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав продавцю на підставі договору на будівництво житлового будинку на правах приватної власності. До покупця перейшли обов'язки по закінченню цього будівництва, а право власності на земельну ділянку було набуто за рішенням органу місцевого самоврядування - рішення сесії Оброшинської сільської ради від 10.09.2010 року. Таким чином, правові підстави для визнання житлового будинку, площею 167,5 м.кв., будинку загальною площею 40,17 м.кв. та земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності відсутні. Крім цього, суд відмічає, що посилання позивача на небажання відповідача оформляти документи, що посвідчують право власності на вказані будівлі, як на підставу позову і визнання права власності на такі, то такі судом до уваги не приймаються виходячи з наступного. Пункт 15 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначає, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Отже, визнання майна об'єктом спільної власності подружжя та визнання права власності на майно, право власності на яке не було зареєстроване раніше, є самостійними предметами позову і підлягають окремому доказуванню. При наявності правових підстав для визнання житлового будинку, площею 167,5 м.кв., будинку загальною площею 40,17 м.кв. та земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності, вирішенню б підлягало питання про визначення часток кожного з подружжя в такому ( правова позиція в справі № 6-37 цс13 Вищого спеціалізованого суду з розгляд цивільних і кримінальних справ), а не визнання права власності на об'єкт, що закінчений будівництвом.

Outcome: dismissed