Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 22 січня 2010 року між сторонами укладено шлюб, якій розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 серпня 2017 року. Від шлюбу [INFO] народилась [PERSON] . Позивач зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З жовтня 2019 року відповідач ухиляється від утримання дитини, грошових коштів на утримання доньки добровільно не надає. Дитина потребує значних матеріальних витрат на утримання, виховання, розвиток та лікування, їй встановлені діагнози: хронічний гастродуоденіт, атопічний дерматит і непереносимість глютену, дитина систематично проходить стаціонарне лікування. Позивач не взмозі самостійно утримувати дитину. Зазначає, що відповідач працює, має стабільний дохід, матеріально забезпечений, має житло та автомобіль, на утриманні не має інших осіб та проблем зі здоров`ям. На думку позивача, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 6000,00 грн щомісячно. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 23-24). 25 вересня 2020 року позивачем отримано копію даної ухвали суду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 26). Копію вищевказаної ухвали суду відповідачем отримано 16 вересня 2020 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27). 18 вересня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками на його обґрунтування, в якому відповідач просить ухвалити рішення, яким стягнути з нього на корить позивача аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що він не заперечує щодо свого обов`язку утримувати дитину разом із позивачем, але заявлений позивачем розмір аліментів є більшим ніж його загальний дохід на місяць. Вважає, що дитина потребує дієтичний домашній режим харчування, однак не вимагає значних витрат на лікування. Доказів перебування у власності відповідача рухомого чи/та нерухомого майна позивачем не надано. Відповідач зареєстрований разом з позивачем і вимушений орендувати квартиру. Автомобіля відповідач не має. Крім того, відповідач має на утриманні батьків, які є непрацездатними особами, одружений. (а.с. 29-31). Копію відзиву на позовну заяву позивачем отримано 21 вересня 2020 року (а.с.39, 41). Позивач не скористалась своїм правом на надання відповіді на відзив. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннямист.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 січня 2010 року між сторонами укладено шлюб (а.с.6), який розірвано заочним рішення Шосткинського міськрайонним судом Сумської області від 01 серпня 2017 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Дитина разом з позивачем проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 11зворот), що не заперечується відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , поставлено діагноз: хронічний первинний гастродоуденіт, непереносимість глютену без целіакії, функціональний розлад жовчного міхура, атопічний дерматит, правобічна пієлоктазія. Рекомендовано, серед іншого, дієта без глютену та молока, лікування та консультації лікарів (а.с.12-17). З 19 червня 2018 року по 27 червня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 06 листопада 2018 року, з 26 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року, з 25 березня 2019 року по 04 квітня 2019 року, з 21 серпня 2019 року по 04 вересня 2019 року та з 01 червня 2020 року по 12 червня 2010 року [PERSON] , у зв`язку з вищезазначеними захворюваннями, перебувала на стаціонарному лікуванні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У даному випадку спосіб стягнення аліментів було визначено позивачем, що узгоджується з положенями ч.3 ст. 181 СК України. З огляду на викладене, суд відхиляє посилання відповідача на необхідність визначення розміру аліментів у частці від доходу і вважає, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як убачається з довідки №19, виданої Закладом дошкільної освіти №378 Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м.Києві державної адміністрації, відповідач [PERSON] працює в закладі дошкільної освіти №378 на посаді сторожа (а.с. 32) та з червня 2020 року по серпень 2020 року йому нарахована заробітна плата в загальному розмірі 18 298,04 грн (а.с.33, 34). Відповідно до змісту позовної заяви, позивач стверджує, що відповідач має високий дохід та в змозі сплачувати аліменти в розмірі 6 000,00 грн. Проте доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано, як і не було долучено до позовної заяви клопотання про їх витребування. Разом з тим, відповідачем також не надано доказів перебування на його утримані непрацездатних батьків та дружини, відсутності у нього іншого доходу, несення витрат на оренду житла. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки сторін в розмірі 6000,00 грн щомісячно, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дитиною, є особою працездатного віку, так і матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, наявності у нього хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дитини повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги щоденну потребу дитини, яка має хронічні захворювання, в спеціальному харчуванні, у забезпеченні предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього гармонійного розвитку дитини, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини сторін повинен бути встановлений у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи насамперед інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання доньки сторін та її гармонійного розвитку. Крім того, слід зазначити, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 31 липня 2020 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного, статтями 180-182, 184, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: partial