Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,0 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини, з подальшою індексацією згідно з чинним законодавством. Позов мотивований тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва від 17.07.2012 р. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що проживає з позивачем, матеріальний стан якої не дозволяє у повному обсязі забезпечити сина усім необхідним для його належного та гармонійного розвитку. Відповідач періодично приймає участь в утриманні дитини, проте його допомога є непостійною та мінімальною (нерегулярно передає кошти в розмірі 2 000,0 - 3 000,0 грн.), при цьому відповідач має паспорт моряка, починаючи з 2013 року працює в іноземних компаніях, щомісячний дохід складає приблизно 3 000 дол.США. При цьому відповідач відмовляється повідомити їй свій офіційний дохід, тому вона виходить зі ставок моряків механіків першого розряду (як і відповідач), які повинні бути не нижче рекомендованих Міжнародною федерацією транспортників, тобто не нижче 60 000,0 грн. Крім того, відповідач має житловий будинок з земельною ділянкою в м.Ірпінь Київської області та квартиру в м.Києві. Провадження у справі відкрито ухвалою від 23.01.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 23.01.2020 р. на підставі ст.117 ч.4 ЦПК України позивачу повернута заява про забезпечення доказів як така, що не відповідає вимогам ст.117 ч.1 п.3 ЦПК України. Відповідачем поданий відзив на позов, в якому відповідач просив встановити йому розмір аліментів на утримання сина в розмірі 3 000,0 грн., посилаючись на те, що більше року він не працює та має середній заробіток, який є непостійним та становить від 12 до 14 тис.грн. на місяць. В 2019 р. та протягом 2020 р. він щомісячно направляв позивачу витрати на утримання їх спільного малолітнього сина в розмірі 3 000,0 грн. Крім того, на його утриманні перебуває непрацездатний батьком [PERSON] , 1957 року народження, який в 2020 р. переніс операцію та потребує допомоги, в зв`язку з чим він щомісячно несе витрати в розмірі 1 500,0 грн., а також повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який навчається на контрактній формі навчання в Державному університеті інфраструктури, щодо якого, в зв`язку з навчанням останнього, він несе витрати в розмірі 3 000,0 грн. щомісячно. Стверджує, що доводи позивача щодо розміру його доходу є лише її припущенням, він ніколи не працював механіком 1 розряду та, враховуючи карантин, позбавлений можливості влаштуватись на роботу за спеціальністю. В судовому засіданні 19.10.2020 р. відповідно до ст.49 ч.3 ЦПК України позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач змінила предмет позову та просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідно віку, починаючи з дня подання позову та досягнення дитиною повноліття. Відзив на уточнений позов від відповідача не надходив. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити її уточнену позовну заяву, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, відзив на уточнену позовну заяву не подавав. В зв`язку з чим, враховуючи дані обставини саме щодо уточненого позову, на підставі ст.ст.223 ч.4, 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , - перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2006 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.1072012 р., яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується копію рішення районного суду у справі № 2607/2870/12. Сторони у справі є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 695 від 04.05.2007 року. На момент розгляду справи спільна дитина сторін фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що визнається відповідачем. Як вбачається з наданих позивачем документів, відповідач має професію механіка першого розряду (підтвердження до диплому № [NUMBER] від 12.12.2016 р. видане капітаном Миколаївського морського порту та має статус «Дійсний»), згідно копії паспорта моряка звільнився 20.09.2016 р. з іноземного судна та з цього часу не працює. За наданою позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира в [ADDRESS] ; загальна площа 30,7 кв.м, житлова площа 15,3 кв.м); земельна ділянка площею 0,1102 га та житловий будинок загальною площею 61,9 кв.м (житлова 38,1 кв.м) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач обрала спосіб стягнення аліментів - в частці від доходу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, який підлягає стягненню на користь позивача як аліменти на утримання спільної дитини сторін, суд виходить з такого. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та спільної дитини, документів щодо офіційного працевлаштування не надавав, здоровий за станом здоров`я. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на утриманні він має ще непрацездатного батька (пенсіонера за віком) [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатись, як безпідставні, оскільки такі особи не є утриманцями в сенсі сімейного законодавства в зв`язки з тим, що рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на користь батька та повнолітнього сина, якими і виникає саме обов`язок щодо утримання вказаних осіб, не ухвалювались). Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 липня - 2 318 гривні, з 1 грудня - 2 395 гривень. Між тим, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Також, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, чинним цивільно-процесуальним законодавством (в порядку наказаного провадження) прямо визначено стягнення аліментів на 1 дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. А відтак, у кожної зі сторін є право на звернення до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі настання передбачених законом умов. Крім того, в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню саме на утримання дитини. А тому, відповідно до ст.185 СК України у позивача є право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 15.01.2020 року, і до повноліття дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 840,8 грн., оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial