Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] \~ \~ звернувся\~ \~до \~ суду\~ \~з \~ позовом\~ \~про \~усунення \~перешкод \~ в\~ \~користуванні \~ належним\~ йому\~ житловим\~будинком,\~ шляхом\~ \~визнання \~відповідачки \~ \~ [PERSON] \~ такою,\~ що\~ втратила\~ право\~ користування\~ жилим\~ приміщенням,\~ \~в \~ обгрунтування\~ заявлених\~ \~вимог \~вказуючи \~ на\~ \~те,\~ \~що \~ являється власником житлового будинку [ADDRESS] , при цьому у вказаному будинку до теперішнього часу є зареєстрованою відповідачка [PERSON] , яка, в свою чергу, ніколи, починаючи з 2009 року (рік реєстрації такої в будинку позивача), не проживала в житловому будинку позивача , при цьому комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має. Позивач вказує, що відповідачка [PERSON] не проживає в належному йому будинку з 2009 року, однак добровільно з реєстрації за вказаною адресою не знімається, що створює позивачу певні незручності, в тому числі і складнощі в оформлені субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та перешкоджає останньому в повній мірі здійснювати свої права щодо розпорядження та користування вказаним майном. Посилаючись на ст. 406 ЦК України позивач просив усунути перешкоди у праві користування та розпорядження належним йому майном, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] , стягнувши з останньої на його користь судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ільченко І.В. в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримала, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі (а.с.16,52). \~ Відповідачка\~ по\~ справі\~ \~ [PERSON] \~ \~в \~ судове\~ \~засідання \~не \~з`явилася,\~ \~про \~причини \~неявки \~ суд\~ \~не \~ повідомила,\~ \~хоча \~про \~дату,\~ час\~ та\~ місце\~ слухання\~ справи\~ сповіщена\~ належним\~ чином,\~як \~шляхом \~направлення \~судової \~ повістки\~ про\~ виклик\~ до\~ суду\~ за\~ \~зареєстрованим \~місцем \~її \~проживання \~(ас.29),\~ так\~ і\~ шляхом\~ опублікування\~ оголошення\~про виклик\~ до\~ суду\~ на\~ офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України (ас.30-31),\~при \~цьому,\~ будь\~ яких\~ заяв\~ про\~ розгляд\~ \~справи \~в \~її \~відсутності,\~ відзиву\~ на\~ \~позов \~ не\~ надала. \~ В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 28.07.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23-25); - 19.08.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас. 53,54). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно \~до \~ч.\~1\~ст.\~ 280\~ ЦПК\~ України\~ \~суд \~ може\~ ухвалити\~ заочне\~ рішення\~ \~на \~ \~підставі \~наявних \~у \~справі \~доказів \~за \~одночасного \~існування \~таких \~умов: \~ відповідач\~ \~належним \~ чином\~ \~повідомлений \~про \~дату,\~ час\~ і\~ місце\~ судового\~ засідання; \~ відповідач\~ \~не \~ з`явився\~ в\~ судове\~ засідання\~ без\~ поважних\~ причин\~ або\~ \~без \~ повідомлення\~ причин; \~ відповідач\~ \~не \~подав \~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в наданій суду заяві (ас.52) те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав: - так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого виконавчим комітетом Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області 01 березня 1990 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 5-32/218 (ас.10); копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 81767078 від 03.03.2017 року (ас.11). Відповідачка [PERSON] , яка є невісткою позивача, зареєстрована в належному позивачу на праві власності будинку, що підтверджено в судовому засіданні копією довідки про склад сім`ї позивача № 366 від 05.07.2021 року, виданої Чернявщинським старостинським округом виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області (ас.12). Судом встановлено, що з 2009 року та по теперішній час відповідачка [PERSON] не проживає в належному позивачу будинку, що підтверджено в судовому засіданні актом обстеження дійсності не проживання останньої в будинку [ADDRESS] від 08.07.2021 року (ас.13). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належить дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судом \~було встановлено,\~що відповідачка,\~будучи зареєстрованою\~в належному\~ позивачу\~ будинку,\~згідно досліджених\~в судовому\~засіданні доказів,\~ \~більше \~ одинадцяти\~ років\~ не\~ проживає\~ в\~ належному\~ позивачу\~ \~будинку,\~ при\~ цьому\~ спільним\~ побутом\~ з\~ позивачем\~ не\~ пов`язана,\~ спільне\~ \~господарство \~з \~останнім \~не \~веде,\~ а\~ \~відтак \~в \~розумінні \~ ст.64\~ ЖК\~ \~України \~ не\~ \~є \~ членом сім`ї позивача. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки відповідачка не є членом сім`ї позивача , спільним побутом із ним не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої \~статті 406 ЦК України. Суд зауважує, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~ сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять в собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідачкою жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідачки в належному позивачу будинку об`єктивно свідчить про зміну її місця проживання, а тому визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права позивача. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка по справі понад одинадцяти років не проживає в будинку за місцем реєстрації, суд приходить до висновку про те, що є всі, передбачені\~ ст.\~\~406\~\~ ЦК\~ \~України \~підстави, для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідачки на користь позивача на відшкодування судових витрат по справі слід стягнути 908, 00 грв. (ас.1,18).

Outcome: approved