Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну частку (пай). Посилається на те, що [INFO] в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області померла його тітка [PERSON], 1919 року народження. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно до складу якої входять житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] та земельна частка (пай), площею 2,32 га із земель, переданих у колективну власність селянській спілці співвласників «Буковина» згідно сертифікату на право власності на земельну частку (пай). Згаданий житловий будинок померла [PERSON] заповіла йому, заповіт на інше спадкове майно відсутній. Він є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] як за заповітом, так і за законом, інші претенденти на вказане спадкове майно відсутні. Зазначив, що з метою оформлення спадщини на згадану земельну частку (пай) звернувся до нотаріальної контору, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на вказане спадкове майно, оскільки воно було вже успадковане та на нього видані державні акти про право власності на землю серії ЯИ №581117 та №581118 від 20.04.2010 року. Причиною тому стало те, що в с. Веренчанка проживали дві особи з однаковим ім'ям - [PERSON], проте різного року народження і вказана земельна частка (пай) помилково була успадкована спадкоємцями [PERSON], 1926 року народження, хоча належала його тітці - [PERSON], 1919 року народження. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.06.2012 року визнано недійсними свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 19.03.2009 року та скасовані згадані державні акти - серії ЯИ №581117 та №581118 від 20.04.2010 року. З метою оформлення спадщини на право власності на земельну частку (пай) він повторно звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його тітки [PERSON], 1919 р.н., котра померла [INFO], однак йому було відмовлено, оскільки ЦКУ Української РСР 1963 року не відносив до кола спадкоємців будь-якої черги племінників спадкодавця. Вказане є перешкодою в оформленні спадщини, саме тому він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним, просив її задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи Борденюк В.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позов доведений та обґрунтований, а отже підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], 1919 року народження, що видно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від11.01.1999 року (а.с. 15). Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входять житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] та земельна частка (пай), площею 2,32 га із земель, переданих у колективну власність селянській спілці співвласників «Буковина», згідно сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧВ №0037370. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON], що видно із заповіту (а.с. 19), копій свідоцтв (а.с. 11-14), довідок сільської ради (а.с. 16, 18). Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1265 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадщина, в частині житлового будинку успадкована позивачем та на неї видано свідоцтво про право власності, спадщина в частині земельної частки (паю) прийнята позивачем, оскільки він від неї не відмовився, в шестимісячний термін втупив в управління та володіння спадковим майном, проживав по місцю її відкриття, вказане майно перейшло у його володіння і він фактично прийняв спадщину, що видно з довідок сільської ради (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК Укаїни право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З метою оформлення спадщини на згадану земельну частку (пай) позивач звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на вказане спадкове майно, оскільки воно вже успадковане та на нього видані державні акти про право власності на землю серії ЯИ №581117 та №581118 від 20.04.2010 року. Вказане вбачається із заяви та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №31179759 від 26.07.2012 року (а.с. 31, 32). Причиною того є те, що в с. Веренчанка проживали дві особи з однаковим ім'ям - [PERSON], проте різного року народження і вказана земельна частка (пай) помилково була успадкована спадкоємцями [PERSON], 1926 року народження, хоча належала тітці позивача - [PERSON], 1919 року народження, що вбачається з довідок Держземагенства (а.с. 25, 26), державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 27, 28) та витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 29, 30). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.06.2012 року, що набрало законної сили визнано недійсними свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 19.03.2009 року та скасовані згадані державні акти - серії ЯИ №581117 та №581118 від 20.04.2010 року (а.с. 20). З метою оформлення спадщини на право власності на земельну частку (пай) позивач повторно звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його тітки [PERSON], 1919 р.н., котра померла [INFO], однак йому було відмовлено, оскільки ЦКУ Української РСР 1963 року не відносив до кола спадкоємців будь-якої черги племінників спадкодавця, що видно з повідомлення Заставнівської державної нотаріальної контори (а.с. 23). Згідно ч. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на спадщину в частині права на земельну частку пай площею 2,32 га із земель, переданих у колективну власність ССС «Буковина», згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) ЧВ №0037370, її прийняв, а отже за ним слід визнати право власності на неї. На підставі викладеного та

Outcome: approved