Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 09.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №74. Посилається на те, що у нього з відповідачем є спільна дитина [PERSON], [INFO]. 09.10.2015 року вони зареєстрували шлюб. Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх сімейне життя не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали та виникають в їх сімї, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних цінностей. Протягом останніх трьох місяців вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В звязку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обґрунтував вищенаведеним та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, на розірвання шлюбу згідна. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2015 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №109613 від 09.10.2015 року (а.с. 6). У сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO], що вбачається із копії повторного свідоцтва про народження серії І-МИ №236328 від 24.11.2015 року (а.с. 7). Причиною розпаду сімї є те, що сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Спільне життя сторін стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали та виникають в їх сімї, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних цінностей. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір відповідача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved