Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа -служба в справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод та зміну способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, у якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та змінити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2018 року, ухваленим у справі №607/6869/17. Зокрема, встановити наступний порядок побачень: з 11 -00 години суботи до 20-00 години неділі першого та третього тижня кожного місяця без присутності відповідачки з можливістю відвідувати місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] , та бабці за адресою: [ADDRESS] ; в період зимових канікул [PERSON] щороку з 02 січня по 05 січня (включно) з можливістю відвідувати місце проживання батька та бабці, а також з можливістю виїзду дитини з батьком в цей період до місця оздоровлення та відпочинку в межах держави, а за її межі - за умови письмового дозволу матері; в період літніх канікул [PERSON] четвертий тиждень (7 діб) кожного місяця з можливістю відвідувати місце проживання батька та бабці, а також з можливістю виїзду дитини з батьком в цей період до місця оздоровлення та відпочинку в межах держави, а за її межі - за умови письмового дозволу матері; проводити з сином, за умови його бажання, день народження - [INFO] кожного року; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Вважає, що саме наведений вище графік побачень як найкраще відповідає інтересам дитини та захистить його порушені права як батька. Посилається на те, що відповідачка, не дивлячись на рішення суду, яким встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином, продовжує чинити перешкоди, оскільки майже кожне побачення з дитиною у присутності відповідачки зводиться до з`ясування стосунків між ними, безпідставними викликами відповідачкою поліції. Окрім того, щоб побачитись із сином декілька годин йому необхідно добиратися в м.Борщів, так як він проживає в м.Тернопіль, а оскільки відповідачка дозволяє бачитись із сином лише на вулиці, то побачення, наприклад, у негоду стають неможливими. Також його мати [PERSON] , яка є бабцею його сина [PERSON] і проживає в м.Тернополі, не має змоги бачитись з онуком, оскільки відповідачка не пускає сина до неї в гості. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2020 року задоволено клопотання відповідачки [PERSON] і цю справу передано на розгляд Борщівському районному суду Тернопільської області. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 11 січня 2021 року справа прийнята до провадження Борщівського районного суду Тернопільської області. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2021 року третю особу-Службу в справах дітей Борщівської районної державної адміністрації замінено на Борщівську міську раду в особі органу опіки та піклування. Відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З дня постановлення рішення суду побачення відповідача з сином за графіком, встановленим судом, були рідкістю, а вона постійно звертала увагу батька та органу опіки на неналежне виконання позивачем батьківських обов`язків, його небажання бачитися з сином. Лише приїзди позивача без попередження та в час поза графіком були причиною її незадоволення, оскільки в такий день порушувався звичний ритм життя сина і її. Позивач нічим не обґрунтовує, що з сином йому буде легше в дорозі, чим добиратися в м.Борщів самому. Твердження позивача, що вона дозволяє йому бачитися з сином лише на вулиці надумане, оскільки позивач не з`являвся ні в погоду, ні в непогоду. Позивач не навів доказів, які б вказували на його позитивну характеристику по місцю проживання та по місцю роботи, відсутність негативних звичок, те, що він працевлаштований та матеріально забезпечений, що помешкання, де має проживати син, придатне для проживання дитини. За період з липня 2018 року по даний час позивач бачився з сином не більше шести разів, тому достовірно не вивчив поведінку, звички та побажання сина. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив зазначив, що саме через чинення йому перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з сином [PERSON] вимушений протягом декількох років звертатися за допомогою до служби у справах дітей Борщівської РДА та Тернопільської міської ради. Він постійно спілкується з класним керівником сина, цікавиться його успіхами, потребами, навчанням. Відповідачка [PERSON] у запереченнях на відповідь на відзив просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що після набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайсуду від 12 липня 2018 року суду в справі №607/6869/17 позивач звертався до Служби в справах дітей Борщівської райдержадміністрації з питань, що не стосуються предмету позову. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив, що приїжджав на зустрічі з сином не в дні, визначені рішенням суду, тому що він працював за кордоном і приїжджав тоді, коли йому виходило. Відповідачка давала можливість йому зустрічатися з дитиною. У нього хороші відносини з сином, дитині цікаво з ним спілкуватися. По телефону вони спілкуються постійно. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Допитана як свідок пояснила, що вона не чинила і не чинить жодних перешкод позивачу в його зустрічах з сином, оскільки розуміє, що участь батька необхідна у вихованні дитини. З цього приводу вона неодноразово зверталася в органи опіки і піклування, погодилася з рішенням Тернопільського міськрайсуду, яким встановлено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином. Однак, позивач приїжджав на зустрічі з сином вкрай рідко, у 2020 році-п`ять разів, а в 2021 році - два рази. Приїжджав кожен раз не в час, який визначений рішенням суду, не попереджаючи її. Так, 19 лютого 2020 року позивач приїхав на зустріч з сином, не попередивши її. Проте, вона дозволила забрати сина, а суперечка виникла через те, що було вже пізно, а позивач хотів ще йти з сином у кафе, тому вона звернулася в поліцію. Цього року вона повідомила позивача, коли будуть святкувати день народження дитини, однак позивач не приїхав, хоча син його чекав. У позивача є заборгованість зі сплати аліментів і комунальних платежів . Позивач проживає у квартирі, де останнім часом панує безлад і немає умов для проживання дитини. Борщівської міська рада направила суду листа, в якому просила розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування, зазначивши, що повністю підтримує в цій справі висновок служби в справах дітей Борщівської районної державної адміністрації. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 28 січня 2013 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Цим же рішенням визначено місце проживання дитини разом з матір`ю дитини [PERSON] в [ADDRESS] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина. Відповідачка [PERSON] з сином проживала в [ADDRESS] до січня 2014 року. На даний час відповідачка з сином мешкає у [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2018 року зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] і встановлено наступний порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: поза межами приватного господарства матері та батька у межах міста [PERSON] в присутності матері у першу та другу суботу кожного місяця з 14.00 до 18.00 год. та у другу та четверту неділю кожного місяця з 14.00 до 18.00 год., час та місце побачень попередньо узгоджувати з [PERSON] . Рішення набрало законної сили 13 серпня 2018 року. Зазначені обставини визнаються та не оспорюються сторонами. До ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2018 року [PERSON] неодноразово звертався до Служби в справах дітей Борщівської райдержадміністрації та Служби в справах дітей Тернопільської міської ради з приводу його участі у спілкуванні, вихованні і побаченні з малолітнім сином [PERSON] (а.с.68-70, 80-88 ). 20 червня 2019 року [PERSON] звернувся до Служби в справах дітей Тернопільської міської ради з приводу проведення профілактичної роботи з відповідачкою, у зв`язку з тим, що вона не дає можливості йому брати участь у вихованні його малолітнього сина [PERSON] .(а.с.78). Крім того, [PERSON] звертався до Служби в справах дітей Борщівської райдержадміністрації: 11 жовтня 2019 року щодо проведення профілактичної роботи з його колишньою дружиною [PERSON] стосовно його участі у спілкуванні, вихованні і побаченні з малолітнім сином [PERSON] ; 19 лютого 2020 року щодо проведення профілактичної роботи з його колишньою дружиною [PERSON] стосовно тимчасового виїзду на відпочинок в Єгипет на 10 днів з сином [PERSON] у супроводі бабусі- матері відповідачки; 12 березня 2020 року щодо повторного проведення профілактичної роботи з його колишньою дружиною [PERSON] стосовно тимчасового виїзду на відпочинок Єгипет на 7 днів з сином [PERSON] у його супроводі та бабусі. Згідно відповіді на звернення позивача від 11 жовтня 2019 року Служби в справах дітей Борщівської райдержадміністрації встановлено, що 06 листопада 2019 року працівниками служби у справах дітей проведено бесіду із громадянкою [PERSON] щодо рівності прав та обов`язків стосовно дитини. Згідно відповіді на звернення позивача від 12 березня 2020 року Служби в справах дітей Борщівської райдержадміністрації встановлено, що позивачу рекомендовано перенести поїздку в Єгипет на інше число у зв`язку з карантинними обмеженнями. Позивачем надано довідку Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні від 13 січня 2020 року №5 (а.с.94), згідно якої він на диспансерному обліку не знаходиться і ознак психічного захворювання не виявляє. За даними довідки серія ІІА №1707151 за обліками МВС [PERSON] станом на 22 січня 2020 року не знятої чи непогашеної судимості немає (а.с.95). Згідно відповіді Служби в справах дітей Борщівської райдержадміністрації від 06 листопада 2018 року №453/01-18 (а.с.28) встановлено, що службою у справах дітей розглянуто звернення [PERSON] щодо невиконання [PERSON] , батьком малолітнього [PERSON] , судових рішень Тернопільського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року (про стягнення аліментів) та від 12 липня 2018 року (про визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною), яке надійшло в службу у справах дітей районної державної адміністрації 12.10.2018 року. Рекомендовано [PERSON] для вирішення питання щодо проведення профілактичної роботи із батьком малолітнього [PERSON] звернутися до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, а для вжиття заходів щодо виконання громадянином [PERSON] судових рішень - до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 12 січня 2019 року [PERSON] звернулася із заявою до Служби в справах дітей Тернопільської міської ради (а.с.30) в якій, зокрема, повідомила, що [PERSON] за 2018 рік бачився із сином два рази до винесення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2018 року про визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та два рази після винесення рішення та продовжує ігнорувати свій обов`язок щодо виховання дитини. Крім того, не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Просила зобов`язати [PERSON] виконувати вище вказані рішення суду. У заяві [PERSON] до Служби в справах дітей Тернопільської міської ради від 21 січня 2019 року (а.с.79) [PERSON] надав пояснення з приводу звернення його колишньої дружини [PERSON] щодо його невиконання участі, вихованні та спілкуванні з дитиною. Зазначив, що бачився із сином рідко, так як був за межами України. В подальшому намагатиметься бачитися з сином частіше, а також знайти компроміс щодо його побачень з сином. Щодо сплати аліментів на сина вказав, що на даний час перебуває у скрутному фінансовому становищі, однак у найближчі місяці постарається сплатити частину або всю суму аліментів. Згідно відповіді Служби в справах дітей Тернопільської міської ради від 22 січня 2019 року №126/-4-24 (а.с.31) було розглянуто звернення [PERSON] від 08 січня 2018 року, на виконання якого спеціалістом, служби у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради проведено профілактичну бесіду з батьком дитини [PERSON] та звернуто його увагу на обов`язкову участь у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , дотримання встановленого порядку зустрічей та побачень з сином, попереджено про відповідальність за ухиляння від виконання батьківських обов`язків. Окрім цього, [PERSON] звернуто увагу па виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2018 про щомісячну сплату встановленого розміру аліментів на утримання дитини. За даними листа Борщівського відділення поліції Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області від 24 лютого 2020 року № 1742/102/01 (а.с.41) встановлено, що органом поліції розглянуто звернення [PERSON] з приводу конфлікту, який виник між [PERSON] та [PERSON] 19 лютого 2020 року біля 18.40 год. коли [PERSON] пішла до школи забрати із гуртка сина [PERSON] і на [ADDRESS] зустрілася із [PERSON] .. Органом поліції встановлено відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення в діях [PERSON] , з ним проведено профілактичну бесіду стосовно дотримання порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.07.2018 щодо його участі у виховані та спілкуванні із дитиною. Згідно листа Служби в справах дітей Тернопільської міської ради від 23 травня 2019 року №1050/04-24.2 (а.с.35) було розглянуто звернення [PERSON] від 26 квітня 2019 року. Батька дитини [PERSON] було запрошено в службу у справах неповнолітніх та дітей для проведення бесіди стосовно його участі вихованні сина. Однак, [PERSON] не з`явився, що не дало можливості провести з ним бесіду та з`ясувати всі обставини справи. [PERSON] було рекомендовано звернутися до органів державної виконавчої служби України стосовно виконання зобов`язань батька дитини [PERSON] відповідно до судових рішень. Згідно довідок Борщівського НВК «ЗНЗ І-ІІІ ст. №3 - гімназія ім. Р.Андріяшика» від 28 січня 2019 року №24 (а.с.32), від 19 серпня 2019 року №146 (а.с.37) та від 10 серпня 2020 року №128 (а.с.39) встановлено, що учень [PERSON] навчається у Борщівському НВК «ЗНЗ І-ІІІ ст. №3 - гімназія ім. Р.Андріяшика» з 01 вересня 2017 року. За період навчання учня [PERSON] у 2,3 та 4- класах Борщівського НВК «ЗНЗ І-ІІІ ст. №3 - гімназія ім. Р.Андріяшика» з 01 вересня 2018 року його батько [PERSON] , не відвідував навчальний заклад, не спілкувався з класним керівником і вчителями предметниками з приводу навчання і виховання сина. Згідно актів обстежень житлових умов [PERSON] від 21 січня, 19 квітня та 16 серпня 2019 року (а.с.29, 33, 38 ), встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , 2011 року народження та матір`ю [PERSON] . Батько дитини [PERSON] по даній адресі не з`являється. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах №6431 (а.с.137) проведеного головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) встановлено, що у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 607/9247/17 від 01.03.2018, виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 26.07.2017, і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 10.02.2021 за [PERSON] числиться заборгованість в розмірі 6348,99 грн. Відповідно до інформації, наданої Тернопільським обласним медичним центром соціально-небезпечних захворювань за №595 від 16.02.2021 (а.с.126), позивач [PERSON] перебуває на обліку в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з 29.09.1993 з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. Як встановлено з психологічного обстеження на виявлення рівня міжособистісних відносин у сімейному середовищі [PERSON] , [INFO] , проведеного практичним психологом Борщівської ЗОШ 1-111 ступенів №1 (а.с.153-154), хлопчику притаманна емоційна дистанція з батьком, відсутність бажання ділитися найпотаємнішим і важливим. Прийняття дитиною батька-нейтральне, в певних відповідях позитивне. Характерна наявність співробітництва, визнання прав і достоїнств дитини зі сторони батька. Задоволеність відносинами дитини з батьком -низького ступеня, що може свідчити про порушення в структурі дитячо-батьківських відносин, можливих конфліктах або стурбованістю, сформованою сімейною ситуацією. Згідно висновку про усунення перешкод та зміну способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином [PERSON] . Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року № 01-1350/04-23, Борщівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, враховуючи вік дитини та діючи в її інтересах, вважає за доцільне залишити без змін порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2018 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідно до пункту 1 статті 3, пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Як встановлено під час розгляду справи, батько дитини - позивач [PERSON] інколи зустрічався з дитиною згідно графіку, встановленого судом, а частіше - в інші дні, на свій розсуд. Проте, відповідачка не заперечувала і не чинила перешкод позивачу в таких зустрічах, хоча час попередньо з нею не узгоджувався. Доводи позивача про те, що всі його побачення з сином у присутності відповідачки набувають негативного змісту, а також, що відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Посилання позивача на те, що відповідачка не пускає сина до його матері (баби дитини) суд до уваги не бере, оскільки мати позивача має право звернутися до суду з відповідним позовом. З урахуванням встановлених обставин справи суд вважає позовні вимоги позивача недоведеними, а визначений судом порядок його побачень з сином достатнім і таким, що забезпечує належну участь батька у вихованні сина, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed