Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що з 12 жовтня 2002 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано в жовтні чи листопаді 2018 року. За час подружнього життя, ними за спільні кошти та спільною працею було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями, що в [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу вони із відповідачем та двома дітьми продовжують проживати у вищевказаному будинку. Відповідач із своїми батьками проживає на 1-му поверсі будинку, а вона з дітьми на 2-му поверсі. В зв`язку з цим, що шлюб між ними розірвано, а власником вказаного майна залишається лише відповідач, то просить визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, без їх реального поділу, залишивши їх у спільній частковій власності. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, щодо поділу вказаного нерухомого майна згідний, оскільки це є спільно нажитим майном за час перебування у шлюбі, однак не погоджується щодо стягнення з нього судових витрат, а саме судового збору, який сплатила позивач при поданні позову до суду. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. У відповідності із ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. \~ \~ \~ \~Розпоряджання майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності,\~після розірвання\~шлюбу здійснюється\~співвласниками виключно\~за взаємною\~згодою,\~відповідно до\~Цивільного\~кодексу України. \~ \~ \~ \~Положенням ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормою ч.1 ст.69 СК України закріплено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 12 жовтня 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області у 2018 році розірвано, що підтверджено в судовому засіданні позивачкою та визнано відповідачем. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей, а саме: - син [PERSON] , [INFO] ; - син [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом із сторонами, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою Підгаєцькою міською радою Підгаєцького району Тернопільської області за вих.№390 від 16 квітня 2019 року. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти та спільною працею було побудовано спірний житловий будинок з господарськими будівлями, що в [ADDRESS] , право власності на який було оформлено на відповідача, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 серпня 2007 року виданим Підгаєцькою міською радою Підгаєцького району Тернопільської області на підставі рішення виконавчого комітету за №119 від 26 липня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09 серпня 2007 року виданим Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації. Із довідки за вих.№16 від 03 квітня 2019 року виданої Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації та технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями від 07 вересня 2018 року, що в [ADDRESS] , вбачається, що власником даного майна на підставі свідоцтва про право власності від 09 серпня 2007 року виданого Підгаєцькою міською радою Підгаєцького району Тернопільської області на підставі рішення виконавчого комітету №119 від 26 липня 2007 року, є відповідач. Встановлено, що на час набуття відповідачем у власність спірного нерухомого майна, сторони перебували у шлюбі, а тому це майно є спільним майном подружжя та належить їм на праві спільної сумісної власності. Загальна площа житлового будинку, що в [ADDRESS] становить 165,20 кв.м., житлова площа 82,10 кв.м., площа господарських приміщень за вказаною адресою становить: гараж 38,20 кв.м. та сарай 33,80 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок з господарськими будівлями виготовленим станом на 07 вересня 2018 року. Відповідно до інформації Козівського відділення Тернопільської обласної дирекції ПАТ Райффайзен Банк Аваль (далі банк) від 09 липня 2018 року за вих.№111 у зв`язку з повним виконанням зобов`язань по кредитному договору №014/0021/82/35120 від 27 грудня 2007 року укладеного між банком і відповідачем та припиненням дії іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу Федюшиною О.В. 27 грудня 2007 року, банк просить припинити запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №26898323, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даній справі відповідачем до початку її розгляду по суті, позовні вимоги в частині поділу майна подружжя визнано повністю, а тому суд вважає за необхідне, повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, тобто в сумі 900,83 грн. Інших 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову до суду, тобто в сумі 900,83 грн., стягнути на її користь, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] , підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial