Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби у Львівській області, треті особи: Прокуратура Львівської області, УДАІ УМВС України в Чернівецькій області про скасування заборони на проведення реєстраційних операцій щодо, належного йому автомобіля марки «VOLKSWAGEN T4», державний реєстраційний номер: [NUMBER] шляхом скасування постанови прокуратури Львівської області. Так, 15.04.2010 року, він придбав у [PERSON], вантажний автомобіль марки «Вольцваген Т4», 2001 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], який попередньо було знято з обліку. 16.04.20010 року позивач, на підставі всіх необхідних документів, зареєстрував вказаний автомобіль на своє ім'я, та отримав на вказаний автомобіль державний номер [NUMBER]. Вказує на те, що у 2014 році він вирішив продати автомобіль, однак в ДАІ дізнався, що на належний йому на праві власності автомобіль постановою слідчого прокуратури Львівської області Сапіцьким Р.Я. від 23.05.2011 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій. Просить скасувати постанову слідчого прокуратури якою накладено заборону на проведення реєстраційних операцій стосовно його автомобіля Позивач в судове засідання не з'явився по подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності . Просить позов задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідача Щирбу Р.П. в судове засідання не з'явилася та подала до суду заперечення на позов. Вважає, що часткове скасування оскаржуваної постанови слідчого прокурора в частині, що стосується скасування заборони на проведення реєстраційних операцій відносно автомобіля, позивача, не підлягає розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки постанова винесена в межах розслідування кримінальної справи. Представник УДАІ УМВС України в Чернівецькій області Пліш Б.М., в судове засідання не з'явився, та подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просив позов не задовольняти. Представник прокуратури Львівської області в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки та не подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки «Volkswagen T4» 2001 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]. Як вбачається з копії біржової угоди № ч-157-10 від 15.04.2010 року, позивач на товарній біржі «Наша» уклав біржову угоду - договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно із яким придбав у Продавця [PERSON] вказаний автомобіль. Згідно облікової картки приватного транспортного засобу, позивач є другим власником автомобіля. Відповідно до постанови старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області від 23.05.2011р. Сапуцького Р.Я., в ході розгляду кримінальної справи № 181-0311, порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 3, 365 ч. 1 КК України та за фактом підроблення документів та їх використання невстановленими особами за ознаками злочинів передбачених ст. 358 ч. ч. 1, 3 КК України, на автомобіль позивача накладено заборону на проведення реєстраційних операцій.. Вказаний автомобіль був зареєстрований на позивача ВРЕВ для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, на підставі всіх необхідних, для цього документів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Ч.1 ст.317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності чи обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, неправомірної поведінки позивача при купівлі автомобіля не було, останній у встановленому законом порядку придбав автомобіль, належним чином оформив правовстановлюючі документи, сплатив відповідний податок за проведення перереєстрації транспортного засобу та здійснив всі інші передбачені законом платежі, тобто правомірно набув у власність транспортний засіб та став його єдиним та належним власником. При купівлі транспортного засобу позивач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, не знав і не міг знати, що первинна реєстрація автомобіля була проведена з порушенням вимог закону, а тому і підстав для накладення заборони на такий транспортний засіб з точки зору цивільно-правового законодавства немає, оскільки така заборона, в даному випадку є обмеженням права власника. Як вбачається з ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2011 року, від 17 липня 2012 року, 19 вересня 2012 року, 10 жовтня 2012 року, а також ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 січня 2010 року, що постановлені у справах з подібних правовідносин, касаційний суд вказав, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини. Будучи належним власником свого майна та маючи передбачене ЦК України та Конституцією України право на розпорядження ним позивач вправі вимагати усунення порушень його права шляхом скасування накладеного постановою обмеження, що має наслідком задоволення позову.

Outcome: approved