Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна, в якому просив зняти арешти та заборону з нерухомого майна [PERSON] ([INFO]), накладеного постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА № 255445 Першого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси від 24 грудня 2003 року, вилучити записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження № 8210208, реєстраційний номер обтяження № 82102717. В своїй позовній заяві посилалась на той факт, що обмеження вжите відносно його майна перешкоджає розпоряджатись ним. Сторони в судове засідання не зявились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість зявлення в судове засідання не повідомили. Позивач надав заяву про слухання справи без його особистої участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2007 року помер брат позивача, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №493466. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS], належній [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району 26 липня 2000 року за № 0351. Позивач, є єдиним спадкоємцем зазначеного майна, так як, мати - [PERSON] померла 18 січня 2013 року, батько - [PERSON] помер 10 травня 2015 року. Як єдиний спадкоємець, позивач звернувся до Державного нотаріуса Сьомої одеської держаної нотаріальної контори [PERSON]І, із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом відмовлено, так як, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, постановою АА № 255445 Першого відділу\~державної виконавчоїслужби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси від 24 грудня 2003 року, накладено арешт та оголошено заборону на відчуження майна, що належить [PERSON]. У звязку із чим, до першого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, подано заяву до ДВС про зняття арешту з майна, так як, боржник помер. Листом за вих. № 2382 від 01 грудня 2018 року, повідомлено, що згідно відомостей АСВП у відділі відсутня будь яка інформація, щодо примусового виконання виконавчого листа № 1-408, виданого Приморським районним судом м. Одеси 03 грудня 2003 року, про конфіскацію майна на користь держави, належного [PERSON] Надання інформації за виконавчим провадженням та вирішити питання щодо зняття арешту з майна не можливо, у звязку із закінченням строку зберігання та знищенням виконавчого провадження, в порядку визначеному п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5. Також розяснено положення ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», про право звернення до суду з відповідним позовом. Положеннями ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Наявність арешту майна, перешкоджає позивачу реалізувати свої права на спадщину після смерті [PERSON]. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, на даний час виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на майно, є закінченим і його неможливо відновити в звязку зі знищенням, позивач змушений звернутися з відповідним позовом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи те, що позивач, як єдиний спадкоємець [PERSON], прийняв спадщину у розумінні положень чинного законодавства України, не має можливості належним чином здійснити своє право на спадкове майно, а відповідач позбавлений можливості самостійно зняти арешт з майна у звязку із знищенням виконавчого провадження в рамках якого арешт було накладено, позивач вимушений звернутися з відповідним позовом про звільнення майна з під арешту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки обтяження на частку майна, котре належить позивачці було вжите державним виконавцем не перевіривши право власності на вищевказане майно та не перевіривши суміжні права власності, тому суд вважає, що накладення арешту на частку квартири що належать позивачці на праві приватної власності, порушує її право власності. Таким чином суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в повному обсязі. \~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved