Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, в якому просив надати йому додатковий строк 2 місяця для подання заяви на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого 17 червня 2013 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 17 червня 2013 року помер його рідний дядько [PERSON], проте ним пропущений строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку з відсутністю взаєморозуміння з дядьком в останні роки його життя, а також внаслідок умисних дій гр. [PERSON], яка періодично проживала з [PERSON], щодо приховування факту смерті його дядька з метою отримання спадщини після його смерті. Крім того позивач вказав, що з березня 2014 року він постійно здійснює догляд за [PERSON], з якою 28 років проживає у цивільному шлюбі, яка перенесла інсульт та потребує постійного піклування та сторонньої допомоги. Позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідача не з'явився в судове засідання, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, матеріали справи містять заяви Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори про розгляд справи за відсутності її представника. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії V-УР № 1225168 [PERSON] народився 18 листопада 1963 року, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3).. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯК № 549828 [PERSON] (батько позивача) народився 27 січня 1937 року, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до запису про народження № 105 від 7 жовтня 1928 року [PERSON] народився 5 жовтня 1928 року, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Таким чином, позивач є рідним племінником [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 402688 [PERSON] помер 17 червня 2013 року (а.с.59) . З матеріалів спадкової справи № 642/2013, заведеної після померлого 17.06.2013 року [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 03.09.2013 року звернулась гр. [PERSON], [INFO], в якості спадкоємця четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менш пяти років до часу відкриття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, та розяснено її право на звернення до суду для встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (а.с. 58, 67). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.08.2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та встановлено факт її проживання з [PERSON] однією родиною з квітня 1993 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.10.2014 року вказане рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.08.2014 року було скасовано, та [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.08.2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28.10.2014 року були скасовані, а справу передано на новий розгляд. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2015 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Крім того, з матеріали спадкової справи вбачається, що позивач звернувся до нотаріальної кантори із заявою про прийняття спадщини лише 12.10.2015 року, проте Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.10.2015 року вих. № 2966/02-31 завідувачем Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дядьки [PERSON], оскільки спадщина після нього не прийнята заявником у встановлений законом спосіб (а.с. 72, 78). На теперішній час свідоцтва про право на спадщину ані [PERSON], ані [PERSON] видані не були. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як вбачається із матеріалів справи, на час смерті спадкодавця позивач не був зареєстрований у будинку за місцем реєстрації спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що до нотаріальної контори в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини він не вернувся, оскільки не знав, що його дядька помер. Позивач стверджує, що у [PERSON] був складний характер, через що він рідко його навідував. Мобільного телефону у дядьки не було. За твердженням позивача, його дядько міг проживати у декількох місцях, а саме: по вул. Богунського, 57 а у м. Харкові, в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області, де знаходиться будинок його батьків, а також в с. Бабаї Харківської області, тому приїжджаючи неодноразово до [PERSON] у вказані домоволодіння, двері в яких були зачинені, у позивача не виникало підозри, що його дядько помер, оскільки присадибні ділянки в цих домоволодіннях були доглянуті. Крім того, позивач наголосив, що з березня 2014 року він постійно здійснює догляд за [PERSON], з якою проживає у цивільному шлюбі, яка перенесла інсульт та потребує постійного піклування та сторонньої допомоги, що перешкоджало йому своєчасно вчиненити усі необхідні дії щодо прийняття спвдщини. Матеріали справи містять медичну документацію, зі змісту якої вбачається, що з 07.03.2014 року [PERSON] страждає на такі захворювання: транзиторна ішемічна атака в басейні лівої мозкової артерії; гіпертонічна хвороба 2 ст.; кадіосклароз. СН 1 ст. з відповідними наслідками у формі лівосторонньої люмбоішиалгія, виражений больовий мязово-тонічний синдром; стійкі прояви транзиторної ішемічної атаки (07.03.2014) в басейні лівої середньої мозкової артерії з правосторонньою пірамідною недостатністю на фоні дисциркуляторної (атеросклеротичної, гіпертонічної) енцефалопатії 2 ступеню з вираженим вестибуло-атактичним, лікворно-гипертензійним синдромом, а також органічний розлад. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], повідомила, що вона проживає з позивачем у цивільному шлюбі 28 років. Свідок стверджує, що вони періодично навідували дядька позивача [PERSON], який мав дуже складний характер. Також вказала, що [PERSON] міг не попереджаючи нікого поїхати проживати або у с. Тавільжанку, або у с. Бабаї Харківської області, тому коли вони декілька разів приїжджали до дядька додому, та він не відчиняв двері, у них не виникало побоювань, що з ним могло щось трапитись. Приїхавши у 2015 році в черговий раз до дядька додому, сусідка останнього повідомила, що [PERSON] помер у червні 2013 року, після чого [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого. Також, свідок вказала, що після звернення до нотаріальної контори з вказаною заявою позивачеві стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулась гр. [PERSON], яка за життя останнього інколи з ним проживала. Свідок наголосила, що [PERSON] знала про існування у [PERSON] рідного племінника, проте умисно не повідомила його про смерть дядька, маючи на меті оформити на себе спадщину після померлого. Крім того, свідок наголосила, що у березні 2014 року вона перенесла інсульт, у звязку з чим не могла обходитись без сторонньої допомоги, яку надав їй лише позивач, та продовжує надавати таку допомогу і до цього часу зважаючи на тяжкі наслідки її захворювання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка була сусідкою спадкодавця, повідомила суду, що племінник останнього періодично його навідував. Свідок стверджує, що вона, дізнавшись про смерть [PERSON], не змогла повідомити про це його племінника, оскільки не мала номеру його телефону, проте побачивши у 2014 року (точної дати не памятає), через вікно, що позивач приїхав додому до дядька, вона не встигла йому повідомити про смерть останнього, оскільки коли вийшла на подвіря, позивач вже сів в автомобіль та уїхав. Після цього, вона побачила позивача у 2015 році, коли він приїхав до домоволодіння [PERSON], та повідомила, що його дядько помер у 2013 році. Крім того, свідок пояснила, що вона знайома з гр. [PERSON], яка деякий час проживала з [PERSON] в с. Бабаї Харківської області, та наголосила, що [PERSON] знала, що єдиним родичем [PERSON] є його рідний племінник, проте свідомо не повідомила останньому про те, що його дядька помер. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 6 п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 04.11.2015 року (справа № 6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, не реалізував належне йому право на прийняття спадщини, пропустивши визначений законом строк не тільки через відсутність інформації про смерть його дядьки, а й через наявність обєктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved