Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання права приватної власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її батько, [PERSON] , в 1972 році отримав для будівництва житлового будинку земельну ділянку в [ADDRESS] , що підтверджувалось договором про надання земельної ділянки для будівництва, посвідченим Сарненською держнотконторою 22.12.1972 року. На вказаній земельній ділянці він побудував житловий будинок. В подальшому ця земельна ділянка рішенням Рокитнівської селищної ради від 17.11.1997 р. №186 була передана йому у приватну власність. [INFO] її батько помер. Спадкоємцем майна батька була її мати - [PERSON] . 01.07.2002 р. їй було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . 02 березня 2004 року мама подарувала їй вищевказаний житловий будинок. [INFO] мама померла. В 2019 році на її замовлення було складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] та зареєстровано її в Державному земельному кадастрі. Попри те, що набувши права власності на житловий будинок, вона відповідно до законодавства також набула право власності і на земельну ділянку, оформити своє право на землю в досудовому порядку вона не має можливості. За вказаних обставин змушена звернутися до суду за захистом свого права. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та судову практику Верховного Суду, просить визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0723 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 5625055100:01:001:1372, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). У судове засіданні сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. 29 травня 2020 року представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. 24 квітня 2020 року секретарем Рокитнівської селищної ради Богданець Т.І. подано клопотання про розгляд справи без участі представника селищної ради. Позовні вимоги просять розглянути згідно чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] 29 травня 2020 року до суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, заперечення проти позовних вимог у неї відсутні. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Вивчивши подані заяви сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до наступного. Встановлено, що рішенням Рокитнівської селищної ради №186 від 17.11.1997 року «про передачу земельних ділянок у приватну власність» виконкомом селищної ради вирішено передати у приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку земельну ділянку 0,07 га та ведення особистого підсобного господарства в межах смт.Рокитне (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.9). Згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 1 липня 2002 року Рокитнівською районною державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна гр.. [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку та належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , будинок цегляний, житловою площею 48,3 кв. метрів, що належав померлому [PERSON] на підставі договору про надання земельної ділянки для будівництва, посвідченого Сарненською держнотконторою 22.12.1972 року та зареєстровано в реєстрові книги під №4-234-889 (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.16). За життя, а саме 02.03.2004 р. [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 130,7 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] , що встановлено договором дарування (а.с.11). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок, загальною площею 130,7 кв.м. розташований за адресю [ADDRESS] та на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.12-15). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, площею 0,0723 га, кадастровий номер 5625055100:01:001:1372, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). Згідно листа Сектору з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Рокитнівської районної державної адміністрації №02-01/10 від 01.04.2020, за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] згідно Договору дарування №485 від 02.03.2004 року, виданого Рокитнівською районною державною нотаріальною конторою (а.с.33). Листом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №18-17-0.31-43/114-20 від 10.03.2020, встановлено, що на території Масевицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області обліковується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею - 0,1275 га. на підставі виданого Державного акта на право власності на земельну ділянку. Дана земельна ділянка передалася [PERSON] у власність на підставі рішення Масевицької сільської ради від 10.09.2010. Тобто [PERSON] , яка проживає на території Рокитнівської селищної ради право безкоштовної приватизації земельної ділянки використала (а.с.34). Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Згідно зі статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Вищезазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 13.04.2016 року по справі №6-253цс16, Верховного Суду у постанові від 04.05.2018 по справі №910/14212/17 та постанови від 14.03.2019 по справі №902/341/17. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] відповідно до принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, разом із набуттям права власності на житловий будинок набула права власності на земельну ділянку, надану для його обслуговування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. З урахуванням того, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, витрати по судовому збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved