Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та визначення порядку користування спільним майном. При цьому позивач вказує на те, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Вищевказана квартира приватизована на підставі розпорядження органу приватизації Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.01.2010 року № 11 на трьох осіб: на нього та відповідачів по справі [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що посвідчується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 20.01.2010 року відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 01.02.1010 року за реєстровим № 5588. Спірна квартира складається з 3 кімнат, площею 11,8 кв.м., 13,2 кв.м., 17,4 кв.м. На початку 2015 року позивач, як співвласник квартири, виявив бажання погодити із іншими співвласниками квартири порядок володіння та користування спільним майном шляхом надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також забезпечення йому можливості вільно та безперешкодно користуватися місцями загального користування, дотримуючись правил співжиття та не порушуючи прав інших співвласників. На таку пропозицію відповідачі відповіді не надали. Станом на день подачі позову до суду він займає кімнату площею 11,8 кв.м., проте, вона є найменшою та найхолоднішою у квартирі. Він є інвалідом 2 групи, а тому вважає, що за своїм станом здоров»я потребує особливих умов проживання та догляду, тому просив суд про визначення порядку користування та володіння спільною квартирою, виділивши йому в користування жилу кімнату, площею 17.4 кв.м. Відповідачі по справі в свою чергу звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили суд про встановлення порядку користування спірною квартирою, виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату площею 13.4 кв.м., [PERSON] житлову кімнату площею 11.8 кв.м., [PERSON] житлову кімнату площею 17.4 кв.м., залишити в спільному користуванні сторін по справі приміщення загального користування квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення в повному обсязі. При цьому позивач пояснив, що відповідачі в квартирі не проживають, зберігають лише свої речі. Коли з»являються в квартирі, то відповідач [PERSON] займає кімнату, площею 13,2 кв.м., відповідач [PERSON]- кімнату, площею 17,4 кв.м. Він проживає у кімнаті, площею 11,8 кв.м., яка є холодною і за станом здоров'я він не може в ній проживати, а тому просить виділити йому у користування кімнату, площею 17.4 кв.м. Крім того, позивач не заперечував, що у відсутність відповідачів фактично користувався всією квартирою, але відповідачі встановили замки на дверях до своїх кімнат. Просив задовольнити його позовні вимоги, щодо вимог зустрічного позову, просив відмовити в його задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що між сторонами відсутня домовленість щодо користування кімнатами, відповідачі в квартирі не проживають, в кімнатах площею 13,2 кв.м. та 17, 4 кв.м. лише зберігаються їх речі. Позивач проживає лише в цій квартирі, користується кімнатою, площею 11, 8 кв.м., яка за станом його здоров»я (інвалід ІІ групи) не підходить йому для постійного проживання, а тому, з урахуванням стану здоров»я та розміру ідеальної частки власників у цій квартирі йому може бути виділена у користування кімната, площею 17.4 кв.м. Просила суд про задоволення вимог первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. При цьому пояснила, що останні декілька років вона не проживає у квартирі в зв»язку з доглядом за матір»ю, до спірної квартири приїздить періодично. Позивач проживає в квартирі сам, вживав алкогольні напої, в зв»язку з чим поводив себе агресивно, не дає можливості користуватись квартирою, в т.ч. і кухнею. Як зазначила відповідач [PERSON], позивач до неї з приводу володіння та користування квартирою не звертався, кімнату, площею 11,8 кв.м. він обрав для проживання самостійно. Вона постійно пропонує продати квартиру, однак з позивачем неможливо домовитись. Після того, як у 2016 році позивач звертався до суду з ідентичними позовними вимогами,, вона та відповідач [PERSON] встановили замки на кімнатах, якими вони користуються. Просила відмовити в задоволенні позову первісного, їх зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі пояснення своєї довірительки. Просила суд про застосування до вимог первісного позову строку позовної давності та відмовити в його задоволенні. Щодо вимог зустрічного позову, то просила суд про їх задоволення в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти первісного позову також заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав та просив суд про його задоволення. При цьому пояснив суду, що з 2015 року він постійно не проживає в квартирі, його матір відповідач по справі [PERSON] також постійно не проживає в квартирі в зв»язку з доглядом за матір»ю. Крім того, позивачем постійно чиняться їм перешкоди у користуванні квартирою, зокрема, вони не можуть через поведінку позивача користуватись кухнею. Відповідач також підтвердив пояснення відповідача [PERSON] про факт встановлення ними замків на вхідних дверях у кімнатах, якими вони користуються. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів належить відмовити виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2010 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі відповідного розпорядження, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах. Вказана квартира, жилою площею 42, 4 кв.м., складається з трьох ізольованих кімнат, площею 17,4 кв.м., 13, 2 кв.м. та 11, 8 кв.м. Як вбачається з довідки Ф-3 ЖЕК-312 в квартирі зареєстровано три особи - сторони по справі. Позивач за первісним позовом просить задовольнити його вимоги, вказуючи на те, що між ним та відповідачами не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою, в зв»язку з чим такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Крім того зазначив, що кімната, яку він займає є найменшою та найхолоднішою у квартирі. Оскільки він є інвалідом 2 групи, вважає, що за своїм станом здоров»я потребує особливих умов проживання та догляду, тому вважав, що суд може виділити йому в користування жилу кімнату, площею 17.4 кв.м. Відповідачі проти первісного позову заперечували, вказуючи на те, що позивач займає кімнату, площею 11, 8 кв.м., яку обрав собі на свій розсуд. Також зазначили, що позивач постійно чинить їм перешкоди у користуванні житлом і вони не можуть постійно проживати в квартирі, яка їм належить. Відповідно до положень ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та визначення порядку користування спільним майном,задоволено частково, визнано за позивачем право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], в задоволенні вимог позову про визначення порядку користування спільним майном - відмовлено. Ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судом встановлено, і це підтвердили сторони, на даний час між ними існують конфліктні стосунки, відповідачі фактично в квартирі не проживають. Крім того судом встановлено, і даний факт підтвердив і сам позивач, між сторонами фактично вже склався порядок користування квартирою, згідно якого позивач займає кімнату, площею 11,8 кв.м., відповідач [PERSON] займає кімнату, площею 13,2 кв.м., відповідач [PERSON] займає кімнату, площею 17, 4 кв.м., також відповідачами встановлено замки на вхідних дверях до цих кімнат. Судом також було встановлено, що з моменту прийняття судом рішення від 27.05.2016 року про відмову позивачу [PERSON] в задоволенні вимог позову про визначення порядку користування спільним майном і до подачі даного позову, порядок користування кімнатами в спірній квартирі, який самостійно визначили між собою сторони по справі не змінився. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог первісного позову [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON], оскільки порядок користування спірною квартирою вже було визначено сторонами самостійно, зокрема, позивач [PERSON] обрав самостійно кімнату, площею 11, 8 кв.м., відповідач [PERSON] кімнату площею 13.2 кв.м., відповідач [PERSON] кімнату площею 17.4 кв.м. кожен для проживання і такий порядок користування зберігається тривалий час і на час розгляду справи. Крім того, як це підтвердили сторони в судовому засіданні, під час відсутності відповідачів позивач користується всією квартирою. На даний час відповідачами встановлено замки на вхідних дверях до кімнат, якими вони користуються, що свідчить про їх небажання змінювати порядок користування, що склався. Примусове переселення власника з займаної ним кімнати чинним законодавством не передбачено. Таким чином, позовні вимоги первісного та зустрічного позовів не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed