Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що його мати - [PERSON] - за життя працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельну ділянку площею 3, 42 га на території Понорівської сільської ради згідно Державного акту серії [NUMBER] від 20.03.2001 року. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, не може належним чином оформити свої спадкові права після смерті матері, так як у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Батько позивача - [PERSON] - за життя також працював у сільському господарстві і отримав у власність земельну ділянку площею 3,32 га на території Понорівської сільської ради згідно Державного акту серії [NUMBER] від 20.03.2001 року. [INFO] [PERSON] помер. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, не може належним чином оформити свої спадкові права після смерті батька, так як у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,42 га згідно Державного акту серії [NUMBER] від 20.03.2001 року та після смерті батька [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3, 32 га 42 га згідно Державного акту серії [NUMBER] від 20.03.2001 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача - Понорівської сільської ради, та третіх осіб - відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі та Талалаївської РДА - в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2003 року (а.с.5); спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.12.2008 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.1988 року [PERSON] народився [INFO] року, в графі «Батько» зазначено - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.10). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.03.2001 року, згідно з яким [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 4,42 га в межах згідно з планом на території Понорівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6-6зв.). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.03.2001 року, згідно з яким [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 3,32 га в межах згідно з планом на території Понорівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9-9зв.). У районні газеті «Трудова слава» за 23 січня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачені Державні акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.03.2001 року та серії [NUMBER] від 20.03.2001 року на ім'я [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 15.03.2016 року вартість земельної ділянки згідно Державного акту серії [NUMBER] від 20.03.2001 року, що належала [PERSON] станом на 14.07.2003 року становила 13 927 грн. 42 коп., вартість земельної ділянки згідно Державного акту серії [NUMBER] від 20.03.2001 року, що належала [PERSON] станом на 27.12.2008 року становила 36 531 грн. 62 коп. (а.с.24). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа згідно копії витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 10.08.2011 року (а.с.7). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавці [PERSON] і [PERSON] набули право власності на земельні ділянки. Дане право підтверджено належними правовстановлюючими документами, оригінали яких були втрачені з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавці за життя набули право власності на земельні ділянки і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved