Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» про заборону вчиняти дії, що порушують право. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 26 червня 2018 року на адресу [PERSON] надійшов лист від ТОВ «ФК «Траст Фінанс» про намір набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно даного листа Відповідач ТОВ «ФК «Траст Фінанс» повідомив, що він є новим іпотекодержателем за договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Електронбанк», на підставі укладеного 29 грудня 2017р. між ПАТ «Ві Ес банк» та ТОВ «ФК «Траст Фінанс» договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. Тобто, ТОВ «Траст Фінанс» є новим кредитором в зобов'язанні та новим актуальним іпотекодержателем. Є очевидним, що надсилаючи 21 червня 2018 року на адресу [PERSON] вищезазначеного листа від ТОВ «ФК «Траст Фінанс» про намір набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель розпочав процедуру позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, іпотекодержатель втратив право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такі дії розпочато ним після спливу строку позовної давності через те, що з моменту, коли кредитор дізнався про своє порушене право і до моменту початку процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, - минуло вже більше 5-ти років. Як вбачається з кредитного договору, в якості забезпечення якого було укладено іпотечний договір, кредит надавався на споживчі цілі. Відтак, на дані правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів»( пункт 7 частини 11 статті 11 Закону). У даному випадку іпотекодержатель пропустив встановлений цивільним законодавством трирічний строк позовної давності за договором іпотеки, оскільки, звернувшись 02 липня 2013 року до суду з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту, - змінив строк виконання основного зобов'язання. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором іпотеки, у тому числі й застосування позасудових заходів захисту свого права, передбачених Законом України «Про іпотеку», - кредитор вчиняти не може. У зв'язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» вчиняти дії по позасудовому зверненню стягнення на предмет іпотеки та вчиняти дії з відступленням права вимоги на користь третіх осіб за іпотечним договором від 19 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON], посвідченим Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованим в реєстрі № 4815 та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання) від 19 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н. А. та зареєстрованим в реєстрі №4817. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представник відповідача подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору зі волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і прав на судовий захист. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також залишення позову ПАТ «ВіЕс Банку» без розгляду, не припинило невиконане зобов'язання та договір іпотеки, яким таке зобов'язання забезпечене, не припинило суб'єктивного права кредитора на одержання від боржника виконання зобов'язання без використання судового примусу, зокрема в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі - на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Що в свою чергу спростовує доводи позивача про відсутність у ТзОВ «ФК «Траст Фінанс» права на звернення стягнення на іпотечне майно у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Посилання у позовній заяві позивача на порушення пункту 7 частини одинадцятої статті Закону України «Про захист прав споживачів», яким було встановлено заборону кредитору вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, вбачаються необґрунтованими, оскільки вказана норма не передбачала заборони та не обмежує іпотекодержателя реалізувати у визначений договором іпотеки спосіб своє право на задоволення вимог щодо невиконаного зобов'язання за рахунок іпотечного майна. Тому просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача відзив на позов підтримав та просить відмовити у задоволенні позову. Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що з пропуском позовної давності зобов'язання не припинилось, проте кредитор - іпотекодержатель втратив право вимагати повернення споживчого кредиту, а відтак і право позасудового стягнення на заставне майно, як на додаткову вимогу до основного зобов'язання, що встановлено законом. Право кредитора в даному випадку вже захищено судом - наявність рішення суду. З огляду на наявність судового рішення від 2013 року про стягнення заборгованості, котре є обов'язковим до виконання саме по собі, позасудове звернення стягнення на заставне майно призведе до подвійного стягнення заборгованості, подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення, що не допускається ст.61 Конституції України та до порушення ст.589 ЦК України: кредитор має намір отримати у власність іпотечне майно з визначеною вартістю, а потім подати судовому виконавцю виконавчий лист про стягнення грошових коштів, котрий повинен бути виконаний. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об'єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволені позову виходячи з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 19 червня 2008 р. між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого було ПАТ «Фольксбанк», пізніше ПАТ «Ві Ес банк», а тепер правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Траст Фінанс») та [PERSON], було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №KF50202, банк зобов'язався надати останньому 150000 доларів США строком на 15 років, а він в свою чергу зобов'язався повернути основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в додатку №1 до кредитного договору і є невід'ємною частиною, та сплатити відсотки за користування кредитом у строки та в порядку, передбаченому договором. У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 19 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та позичальником [PERSON] було укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Тернопіль по вул. Далекій, 19 а, загальною площею 286,4 кв. м., житловою площею 97,9 кв. м., який належить іпотекодавцю на праві власності та земельну ділянку площею 0,1 га, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім того, у якості забезпечення вказаного договору, 19 червня 2008 р. між тими самими сторонами було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове регулювання), котрим сторони врегулювали позасудові способи врегулювання можливих спорів. Вказані договори були посвідчені Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстровано в реєстрі за номерами 4815 та 4817 відповідно. 09 грудня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF50202 від 19 червня 2008 року у сумі 152955 доларів США 05 центів, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 02 липня 2013 року 1 долар США =7,9930 гривні, становить 1222569 гривень 72 копійки та 3555,7 гривень сплаченого судового збору. Зазначене рішення суду набрало законної сили 16 серпня 2014 року. 22 березня 2016 року в порядку виконання даного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/11891/13-ц. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2017 року постановлено: видати дублікат виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11891/13-ц від 22 березня 2016 та поновити публічному акціонерному товариству «ВіЕс Банк» пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №607/11891/13-ц виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 22 березня 2016 року. 21 червня 2018 року ТзОВ «ФК «Траст Фінанс» направив [PERSON] листа, в якому повідомив, що він є новим кредитором відповідно до договору по відступлення права вимоги від 29 грудня 2017 року, укладений з Пат «ВІЕс Банком» і повідомив про намір набуття права власності на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержавтеля ща рахунок предмета іпотеки. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Проте позивач не зазначив, за захистом якого порушеного права він звернувся до суду. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження, а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов'язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування. Також суд зазначає, що вимога заборонити Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» вчиняє дії по позасудовому зверненню стягнення на предмет іпотеки та вчиняти дії з відступленням права вимоги на користь третіх осіб за іпотечним договором від 19 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON], посвідченим Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованим в реєстрі № 4815 та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання) від 19 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н. А. та зареєстрованим в реєстрі №4817, в майбутньому, не є способом захисту передбаченого законом і не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене, невизнане або оспорюване право. При цьому, відповідач наділений правом обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Посилання позивача, що на вимоги відповідача, які випливають з кредитного договору сплили строки позовної давності, що є підставою для задоволення позову, суд вважає безпідставним, оскільки сплив позовної давності не позбавляє особу права на звернення до суду на захист свого цивільного права та інтересу. Щодо інших аргументів або міркувань позивача також не дають підстав для висновку про порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed