Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі ДКС України, прокуратури Полтавської області, УСБУ в Полтавській області, ГУНП України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури. В якій прохав: стягнути з Держави в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в особі прокуратури Полтавської області (код ЄДРПОУ 02910060), Управління служби безпеки України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 20001651), Головного управління національної поліції України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 40108630) на користь [PERSON] в сумі 618 075 грн. в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646). В обґрунтування позову зазначив, що згідно з наказом №28-о від 01.07.2015, [PERSON] , був призначений на посаду начальника відділу біотичних ресурсів та техногенної безпеки управління регулювання природоохоронної діяльності департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА. Позивачу присвоєно 5-й рангу Державного службовця (категорії «Б») відповідно до розпорядження голови Полтавської ОДА від 30.06.2016 № 267-к «Про присвоєння рангів державним службовцям Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації». Після внесення відомостей до ЄРДР за №22017170000000003 від 24.02.2017 заступник начальника СВ УСБУ в Полтавській області О.Попп 24.02.2017 надіслав повідомлення заступнику прокурора Полтавської області Плескачу О.Ю. за №66/6/1/548 про початок досудового розслідування слідчим УСБУ. 27.02.2017 заступник прокурора Полтавської області О.Ю. Плескач повідомив начальнику 07.03.2017 начальник відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ прокуратури Полтавської області Овчаренко Є.В. виніс постанову про визначення підслідності кримінального провадження №22017170000000003 за СУ ГУНП в Полтавській області. 09.03.2017 заступник прокурора Полтавської області Плескач О.Ю. супровідним листом за №04/4-56/17 надсилає кримінальне провадження за №22017170000000003 для організації подальшого досудового розслідування начальнику СУ ГУ НП в Полтавській області Чижу С.А. 14.03.2017 на адресу прокуратури Полтавської області в особі начальника відділу прокуратури Кінаша І.П. слідчий з ОВС СУ ГУ НП в Полтавській області Кашуба О.В. надсилає повідомлення за №03/119/24/05-2016, що у кримінальному провадженні №22017170000000003 ним розпочате досудове розслідування. 07.08.2017 старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській Кравченко Т.О. надсилає повідомлення за № 228/119/24/05-2017 на адресу прокуратури Полтавської області в особі начальника відділу прокуратури Кінаша І.П., що нею у кримінальному провадженні №22017170000000003 розпочате досудове розслідування. 09.08.2017 прокурором відділу прокуратури Полтавської області Толмачевим Я.О. йому, [PERSON] було повідомлено про підозру в рамках матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №22017170000000003 24.02.2017 СВ УСБУ в Полтавській області за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій Держави. В цей же день, відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.08.2017 представники органу досудового розслідування та прокуратури Полтавської області провели незаконний обшук за місцем проживання позивача та його сім`ї за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний протокол. Подібний незаконний обшук було проведено 09.08.2017 і за місцем роботи у робочому кабінеті в адміністративній будівлі по вул. Зигіна, 1 м. Полтава . В подальшому, продовжуючи незаконні дії, старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській області Кравченко Т.О., 15.08.2017 звернулася до суду з клопотанням про відсторонення [PERSON] , від займаної посади про що було офіційно повідомлено 16.08.2017. Після всіх вище вказаних незаконних дій Державних органів [PERSON] вимушений був саме 16.08.2017 звільнитися з займаною посади під впливом не лише свого керівництва, яке не бажало стати фігурантами міських новин про чиновників-корупціонерів, які займають керівні посади в рядах Державних органів, але із-за свого пригніченогота роздавленого психологічного стану, який перешкоджав продовжувати виконувати покладені на позивачва посадові обов`язки. Крім того оперативні працівники, які проводили обшуки, дали зрозуміти, що вразі добровільного звільнення з займаної посади позивача кримінальне провадження відносно нього може бути закрите за зміною обстановки. Таке послання виявилися неправдивими, оскільки досудове розслідування продовжилось із значно більшим ентузіазмом та енергією, а [PERSON] зрозумів, що представники Державних органів ввели позивача умисно в оману, що вкотре на останні декілька днів стало для нього іще більш значним психологічним та моральним ударом із-за розуміння, що органи досудового розслідування і прокуратури, скориставшись довірливістю позивача на той час, продовжили безцеремонно порушувати Конституційна права і гарантії. Після повідомлення підозри [PERSON] дізнався, що органи досудового розслідування за погодженням з прокуратурою Полтавської області продовжували порушувати права позивача проводячи незаконні негласні слідчі (розшукові) дії в рамках №22017170000000003 від 24.02.2017 у котрому позивачу була пред`явлена підозра за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст.369-2 КК України 09.08.2017. В розрізі зазначеного старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУ НП у Полтавській області ст. лейтенантом поліції Кравченко Т.О. було складено обвинувальний акт, але вже у іншому кримінальному провадженні за №120171700000000416 від 12.09.2017 за обвинуваченням, [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, який затвердив прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання Державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області 09.10.2017 Толмачев Я.О. і справа була скерована до Київського районного суду м. Полтави. Всі державні органи, які є відповідачами за позовом про відшкодування моральної шкоди в особі прокуратури Полтавської області, УСБУ в Полтавській області та ГУ НП в Полтавській області, причетні до порушення прав і свобод позивача, а відтак і до нанесення моральної (немайнової) шкоди своїми протиправними діями. Вище наведені порушення норм процесуального закону, а також значна кількість інших протиправних дій відповідачів, знайшли своє пряме підтвердження в суді першої інстанції, але прокурор відділу прокуратури Полтавської області Ковінько Д.В. , який підтримував державне обвинувачення в суді, не відмовився від обвинувачення, щоб позбавити права [PERSON] на пред`явлення позову до суду, що було б вірним і логічним, а навпаки 10.04.2019 за погодженням з заступником прокурора Полтавської області Грицаком О.В. склав новий обвинувальний акт, в якому змінив раніше пред`явлене обвинувачення з ч. 2 ст. 369-2 КК України на ч.3 ст.368 КК України, чим завдав [PERSON] додаткові емоційні страждання, а відтак моральну шкоду. Вироком Київського районного суду м. Полтави 24.04.2019 [PERSON] було визнано невинуватим і виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні вказаного злочину. Вирок Київського районного суду м. Полтави набрав законної сили 10.09.2019, оскільки ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2019 його залишено без змін. 12.02.2020 постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду касаційну скаргу прокурора відхилено та ухвалу Апеляційного суду від 10.09.2019 залишено без змін. Зі змісту виправдувального вироку Київського районного суду м. Полтави від 24.04.2019 та з урахуванням приписів діючого законодавства випливає, що всі дії прокуратури Полтавської області, органів досудового розслідування в особі УСБУ в Полтавській області та ГУ НП України в Полтавській області щодо притягнення, [PERSON] , до кримінальної відповідальності, проведення негласних слідчих (розшукових) дій, повідомлення про підозру та обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження обшуків та виїмки, накладення арешту на майно та інші процесуально-слідчі дії, які обмежували Конституційні права і свободи позивача, є незаконними і такими, що дають право звернутись з позовом до суду про відшкодування шкоди, завданої такими незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури. З вини органів прокуратури та досудового розслідування [PERSON] незаконно звинувачували у вчиненні тяжкого злочину, якого він в дійсності не вчиняв і на що постійно вказував та надавав відповідні докази, які залишались без уваги, а тому до винесення законного, обґрунтованого і вмотивованого, а відтак і справедливого, судового рішення у виді виправдувального вироку, як це передбачено приписами ст.370 КПК України, загальний строк досудової і судової тяганини тривав з 09.08.2017 (день пред`явленні підозри) до 10.09.2019 (день набрання виправдувальним вироком законної сили), що загалом становить більше 2-х років, а вірніше 25 місяців. За цей час [PERSON] був не тільки обмежений у своїх конституційних правах і свободах, як громадянин України, але обмежений у своїх фізичних, загально людських, духовних, емоційних потребах, не мав змоги піклуватися на належному рівні про свою родину, бо його ніде не брали на роботу; виховувати дітей, займатись побутовими справами, чесно працювати і жити у звичному життєвому ритмі. Наведені незаконні дії органів досудового розслідування та прокуратури завдали значної моральної шкоди. Зокрема, перебуваючи тривалий термін під досудовим та судовим слідством, позивач знаходився під значним негативним психічним впливом цих обставин, що призвелодо погіршення соціальних зв`язків з оточуючими і членами родини та до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок, бажань та планів на майбутнє, як Державного службовця, яке він вибудовував чесною і законною працею, призвело до погіршення відносин з керівниками Державних органів та організацій, колишніми колегами у спільній праці та інших негативних наслідків морального характеру. Моральні страждання й душевні хвилювання, що тягне за собою завдання [PERSON] моральної шкоди, значно посилювались постійними твердженнями представників органів досудового розслідування та прокуратури, що вони його вважають злочинцем, ігноруючи при цьому положення ст.62 Конституції України, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Значна моральна шкода була завдана позивачу тим фактом, що всі докази, які вказували на невинуватість уже під час досудового розслідування і які надавались ним та стороною захисту, цинічно відхилялись та ігнорувались представниками органів досудового розслідування та прокуратури, а відтак емоційні страждання та психологічні переживання, що є ознакою завдання позивачу моральної шкоди, продовжували мати місце досить тривалий час. Від таких дій органів досудового розслідування та прокуратури, які не лише ігнорували всі дані сторони захисту, які діяли на користь [PERSON] , але вочевидь проявляли крайню непрофесійність в своїй роботі, призвели до того, що позивач розчарувався в гарантованих Конституцією України своїх правах і свободах. Втратив довіру й повагу до правоохоронних органів України, чого раніше не було в його житті, оскільки як державний службовець він розумів їх необхідність для суспільства та довіряв, про що не можу сказати на теперішній час, що також завдає значної моральної шкоди. Досить не просто жити в умовах, коли перестаєш довіряти Державним органам, а тим паче правоохоронним і така моральна шкода, на його думку, є непоправимою, а відтак значною. Весь час тривалого незаконного досудового розслідування та й наразі, після того як вантаж напруги був офіційно знятий виправдувальним вироком суду, [PERSON] морально страждав від усвідомлення безпідставності обвинувачень в його сторону за злочини, які він не вчиняв, виключно до розгляду справи у Верховному Суді, а це 05.02.2020. Навіть і після завершення кримінального провадження та набрання виправдувальним вироком законної сили й дотепер [PERSON] вимушений прикладати багато додаткових зусиль для організації свого звичного життя, зокрема, відновлювати втрачені тривалою ізоляцією стосунки із своїми колегами по роботі, знайомими керівниками державних і комерційних установ та організацій, з друзями і просто знайомими, з якими він постійно спілкувався до появи кримінального провадження, а також своїми родичами та членами сім`ї, які подібно як і він, несли всю тяготу штучно створених стосовно нього обставин. На даний час, все ще залишались істотні перешкоди у здійсненні активної громадської діяльності, оскільки факт притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, пред`явлення підозри та перебування під слідством і судом у невеликому місті Полтава став відомим для великого кола осіб, з якими він спілкувався та мав добрі стосунки, а факт винесення виправдувального вироку не став таким відомим і з цих підстав постійно приходиться говорити про існування відносно нього виправдувального вироку, що також принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а відтак завдає значних моральних страждань та душевних переживань, що також є моральною шкодою. Під час перебування під слідством і судом стан здоров`я [PERSON] був близьким до критичного. Яскравим доказом тривалості завданих моральних страждань є той факт, що виправдувальний вирок відносно [PERSON] набрав законної сили 10.09.2019, але знайти і офіційно працевлаштуватись він зміг лише 15.04.2020,а відтак такі тривалі пошуки роботи і потреба постійно доводити, що він виправданий судом, також завдали значної моральної шкоди. Аби зрозуміти всю глибину морального внутрішнього дисонансу та розчаруванням всією правоохоронною системою, а відтак і завдану її діями непоправиму моральну шкоду, необхідно вказати на і факти незаконного проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо [PERSON] без відповідної ухвали слідчого судді та постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, як того вимагає ч.4 ст. 246 КПК України, а також долучені прокурором до матеріалів справи за його обвинуваченням даних з іншого кримінального провадження без ухвали слідчого судді про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій, як того вимагає ч.1 ст.257 КПК України, що зазначено у виправдувальному вироку і що відповідає дійсності. [PERSON] знає, що у наш час Держава, йдучи по шляху демократичних реформ, намагається створити умови, за яких конституційні права і свободи є непорушними гарантіями правового фундаменту державного механізму, тому моє власну усвідомлення, що факти грубого і протиправного й незаконного потурання прав і свобод окремими представниками органів досудового розслідування і прокуратури є можливими на теперішній час, також завдає значної й непоправимої моральної шкоди. Із-за наведених незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури у позивача залишився назавжди страх бути безпідставно притягнутим до кримінальної відповідальності та бути позбавленим волі, і в нього на все життя залишиться гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якому правоохоронні органи за погодженням з прокуратурою, з будь-яких мотивів, можуть безпідставно зламати життя та завдати психологічних страждань. Виходячи з того, що під слідством і судом, [PERSON] , перебував повних 25 місяців, оскільки підозра за попередньою правовою кваліфікацією була повідомлена 09.08.2017, а виправдувальний вирок Київського районного суду м. Полтави набрав 10.09.2019, то завдана незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури моральна шкода згідно гарантованого Державою розміру, становить 118 075 грн. З урахуванням наведених фактів щодо тривалості та безпідставності притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення підозри та обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, фактів проведення незаконних обшуків та виїмок, прийняття мір по відстороненню від займаної посади, що призвело до втрати роботи, проведення незаконних негласних слідчих (розшукових) дій, то завдана незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури моральна шкода є значно більшою і він особисто, з урахуванням моральних страждань і емоційних хвилювань, про що вказано вище, додатково розцінює у розмірі 500 000 грн., а відтак загальна сума завданої моральної шкоди становить 618 075 грн., яка підлягає відшкодування за рахунок Держави в особі її органів, які заподіяли мені таку моральну шкоду, тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1-17). 27 квітня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі №554/3543/2020, 2/554/1387/2020. Витребувано з Київського районного суду м.Полтави належним чином завірені копії документів відносно позивача, [PERSON] , з матеріалів кримінальної справи за номером 552/6480/17 для приєднання в якості доказів. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судовогорозгляду на 11.00 годин на 27 травня 2020 року (а.с.77, 78). 20 травня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ГУНП в Полтавській області на позовну заяву [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В якому зазначили, що ГУНП в Полтавській області позовних вимог [PERSON] не визнає, виходячи з наступних обставин. При розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи.Так, позивач при розгляді справи повинен був довести:факт наявності моральної шкоди;факти протиправних діянь ГУНП в Полтавській області; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ГУНП в Полтавській області та завданою шкодою;вина відповідача. Але вказані обставини не були доведені позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві, є безпідставним і нічим не доведеним як і визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню. Так, [PERSON] не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт протиправних діянь ГУНП в Полтавській області та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. Позивач намагається обґрунтувати свої вимоги незаконним обшуком у кримінальному провадженню №22017170000000003 та виправдувальним вироком по даному провадженню.Проте, слід зазначити, що при здійсненні досудового розслідування слідчі слідчого управління ГУНП в Полтавській області діяли згідно вимог чинного законодавства. оскільки обшук проведений відповідно до ухвали слідчого судді про проведення обшуку. [PERSON] обґрунтував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідачів, вважаючи процесуальні рішення та дії слідчих незаконними. Проте, постає питання, чому [PERSON] не оскаржив дії слідчих в порядку КПК в межах досудового розслідування, адже оскарження дій слідчого є механізмом реалізації права позивача на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. У зв`язку щ чим, прохають позовну заяву [PERSON] про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення (а.с.93-96). 05 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача прокуратури Полтавської області. В якому зазначили, що вважають її необґрунтованими та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається, як на підставу стягнення моральної шкоди в сумі 618 075 грн., вчинення незаконних дій органами державними влади, які полягали у наступному: повідомленні 09.08.2017 йому про підозру у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України; проведення обшуку за місцем проживання та роботи; відсторонення від посади. Такі дії на думку позивача також призвели до його звільнення із займаної посади. Позивач вказує, що під час судового розгляду, прокурором змінено правову кваліфікацію дій [PERSON] з ч. 2 ст. 369-2 на ч. 3 ст. 368 КК України. Крім цього, [PERSON] повідомив суду, що 24.04.2019 його виправдано Київським районним судом за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Вирок залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2019 та постановою Верхового суду від 12.02.2020.Отже, на переконання відповідача правовідносини сторін, згідно позову, виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями та бездіяльністю під час здійснення розслідування кримінального провадження за №120171700000000416 прокуратурою Полтавської області, Управлінням СБУ в Полтавській області, ГУ НП в Полтавській області у сумі 500 000 грн., та відшкодування моральної шкоди за увесь час перебування [PERSON] під слідством та судом упродовж 25 місяців - у сумі 118 075 грн. Всього просив суд стягнути на свою користь 618 075 грн. заподіяної моральної шкоди. Жодна з наведених по суті позову підстав (які за твердженням позивача полягали у: повідомленні 09.08.2017 йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, проведення обшуку за місцем проживання та роботи, відсторонення від посади), не визнані судом незаконними, свавільними, безпідставними чи такими, що грубо порушили права [PERSON] .З урахуванням зазначених вимог Закону, [PERSON] не надано судових рішень чи будь-яких доказів відносно: визнання незаконним його притягнення до кримінальної відповідальності; незаконності проведення обшуків та виїмки; незаконності обрання міри запобіжного заходу чи відсторонення від посади.Враховуючи, що рішення судом за наведеними фактами на даний час не приймались, єдиною законною підставою для стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] є стягнення суми відшкодування моральної шкоди внаслідок постановлення судом виправдувального вироку (п.1 ч. 1 ст. 2 Закону).На підтвердження правильності таких висновків вказують інші докази по справі подані самим же позивачем, зокрема у вироку Київського районного суду від 24.09.2019 (справ №552/6480/17) закріплено положення про належність та допустимість здобутих стороною обвинувачення доказів. Однак, проаналізувавши матеріали провадження, суд вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися лише на показаннях заявника та приходить до висновку про недостатність даних, які б давали підстави стверджувати, що з боку [PERSON] надходила пропозиція надати йому неправомірну вигоду за вчинення службовою особою. Самих лише показань заявника про прохання обвинуваченого надати неправомірну вигоду, є недостатнім для переконання про доведеність винуватості [PERSON] .Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності, допустимості та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно доводили вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.368 КК України судом не здобуто, суд вважає, що інкриміноване йому обвинувачення в судовому засіданні не доведено, а тому його необхідно виправдати. Отже судом вказано на недостатність доказів вини [PERSON] , а не їх незаконність. Також безпідставними є твердження позивача, що вищевказані дії пов`язані із проведенням досудового слідства призвели до його звільнення із займаної посади. Жодним з наданих суду доказів (зокрема наказом про звільнення, іншими документами) такі висновки не доводяться. Також необхідно відмітити, що ухвалою слідчого судді від 22.08.2017 справа №554/6422/17 відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про відсторонення від посади підозрюваного [PERSON] , також відмовлено у застосування щодо нього будь-якого запобіжного заходу. Вищенаведене свідчить, про об`єктивну можливість продовження [PERSON] своєї службової діяльності, а саме звільнення з посади позивачем безпідставно пов`язане із кримінальним провадженням. При цьому, прохають врахувати суд, що 09.08.2017 [PERSON] та прокурор у кримінальному провадженні №2017170000000003 уклали угоду про визнання винуватості, за якою [PERSON] : ініціював укладення такої угоди, покаявся та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, погодився на призначення покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (додаток до відзиву). Не зважаючи на те, що у подальшому така угода не була затверджена судом, наведена обставина суттєво впливає на визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки [PERSON] з дня повідомлення про підозру знав про укладену угоду, визнав обставини справи, був обізнаний про вид та розмір покарання яке буде призначено судом, відповідно не зазнавав тривалого морального страждання, емоційного хвилювання, психічних страждань. З цих же підстав недоведеними є твердження позивача щодо погіршення стану його здоров`я саме через хвилювання, що пов`язані з перебуванням [PERSON] під слідством та судом. Позивачем не надано жодного доказу наявності причинного зв`язку між такими діями та погіршенням стану здоров`я. Суду взагалі не надано медичних документів про захворювання позивача, підстави їх виникнення чи загострення, які пов`язує [PERSON] саме із притягнення його до кримінальної відповідальності. Аналогічним чином, не можливо погодитись із твердженнями позивача про тривалість та безпідставність притягнення його до кримінальні відповідальності. Враховуючи критерії розумних строків, визначених у прецедентних рішеннях Європейського суду з прав людини, тривалість провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, викладених у прецедентній практиці Суду, зокрема, складності справи та поведінку заявника та відповідних органів. Проведення досудового розслідування, судового розгляду, перегляду рішення суду у строк 25 місяців відповідає вищевказаним критеріям розумного строку.Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.Крім того, згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.Тобто законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи з обставин конкретної справи, може визначити і більший розмір відшкодування. При цьому, рішення суду повинно бути мотивовано. Таким чином враховуючи, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 09.08.2017 по 10.09.2019, що дорівнює 25 місяцям, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає розрахунку із встановленої мінімальної заробітної плати на 2020 рік за кожен місяць перебування [PERSON] під слідством і судом. У зв`язку з чим, прохають у задоволенні позову [PERSON] до Держави в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, Управління Служби безпеки України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури у розмірі 618 075 відмовити Моральну шкоду заподіяну [PERSON] внаслідок постановлення виправдувального вироку суду визначити та стягнути у розмірі передбаченому ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (а.с.139-145). 18 червня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача УСБУ в Полтавській області. В якому зазначили, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилається, як на підставу стягнення моральної шкоди в сумі 618 075 грн., вчинення незаконних дій органами державними влади, які полягали у наступному:повідомленні 09.08.2017 йому про підозру у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України; проведення обшуку за місцем проживання та роботи; відсторонення від посади. Такі дії на думку позивача також призвели до його звільнення із займаної посади. Позивач вказує, що під час судового розгляду, прокурором змінено правову кваліфікацію дій [PERSON] з ч. 2 ст. 369-2 на ч. 3 ст. 368 КК України. Крім цього, [PERSON] повідомив суду, що 24.04.2019 його виправдано Київським районним судом за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Вирок залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2019 та постановою Верхового суду від 12.02.2020. Отже, на переконання позивача правовідносини сторін, згідно позову, виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями та бездіяльністю під час здійснення розслідування кримінального провадження за № 120171700000000416 прокуратурою Полтавської області, Управлінням СБУ в Полтавській області, ГУ НП в Полтавській області у сумі 500 000 грн., та відшкодування моральної шкоди за весь час перебування [PERSON] під слідством та судом упродовж 25 місяців - у сумі 118 075 грн. Всього просить суд стягнути на своюкористь 618 075 грн. заподіяної моральної шкоди. УСБУ в Полтавській області заперечує проти позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з наступних підстав. Фактично, наявні об`єктивні дані свідчать про те, що оперативними співробітниками Управління СБУ в Полтавській області у межах своїх повноважень відповідно до законів, що становлять правову основу оперативно-розшукової діяльності, внаслідок вжиття необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочину та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочину, було виявлено факт одержання неправомірної вигоди державним службовцем категорії «Б» однієї з районних адміністрацій Полтавської області, з використання службового становища, за обіцянку видати дозвільні документи в інтересах третьої особи. 24.02.2017 слідчим відділом Управління СБ України в Полтавській області на підставі матеріалів відділу БКОЗ Управління внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22017170000000003 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.24.02.2017 заступником начальника слідчого відділу Управління на ім`я заступника прокурора Полтавської області старшого радника юстиції Плескача О.Ю. направлено повідомлення про початок досудового розслідування, в якому, у тому числі, зазначено, що «… Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст.214 КПК України внесено заступником начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області майором юстиції Поппом О.О. до ЄРДР 24.02.2017 за №22017170000000003». 07.03.2017 прокуратурою Полтавської області постановою про призначення підслідності кримінального правопорушення, на підставі статей 36, 110, 214, 216, 218 КПК України визначено підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України у кримінальному провадженні №22017170000000003 за слідчими слідчого управління ГУ НП в Полтавській області для подальшого здійснення досудового розслідування. На підставі постанови про призначення підслідності кримінального правопорушення від 07.03.2017 матеріали кримінального провадження для подальшої організації проведення досудового розслідування було направлено начальнику слідчого управління ГУ НП в Полтавській області. З урахуванням викладеного, в період з 24.02.2017 до 07.03.2017 Управлінням в рамках вищевказаного провадження було вчинено лише приписи норм КПК України, а саме повідомлено органи прокуратури та направлено на підставі та в порядку статей 214 та 216 КПК України матеріали за належністю до органів поліції. Жодних слідчих дій за участі осіб можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, у тому числі стосовно позивача - [PERSON] , не проводилось, будь-які обмежувальні чи негласні слідчі (розшукові) дії стосовно позивача - [PERSON] не проводились. Як вбачається з матеріалів позовної заяви [PERSON] , в обґрунтування своїх вимог позивач не надав та не зазначив про жоден з визначених законом належних та допустимих доказів, які б підтверджували неправомірність дій Управління СБ України в полтавській області стосовно нього. Підстави звільнення від доказування позивачем не наведені. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.Так, відповідно до вищевказаних норм права позивач при розгляді справи повинен був довести:факт наявності моральної шкоди;факти протиправних діянь Управління СБ України у Полтавській області;наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями Управління СБ України і Полтавській області та завданою шкодою;вина відповідача.Але у позовній заяві [PERSON] не наведено жодного доказу, який би міг свідчити про неправомірні дії Управління СБ України в Полтавській області стосовно нього, а доводи щодо спричинення та відшкодування Управлінням моральної шкоди є безпідставними і нічим не доведеним. Крім того, дії слідчого відділу УСБУ в Полтавській області, зокрема: внесення 24.02.2017 слідчим відділом Управління відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22017170000000003; повідомлення прокуратури Полтавської області про початок досудового розслідування; направлення на підставі постанови про призначення підслідності кримінального правопорушення матеріалів кримінального провадження,не визнано жодним судом незаконними, свавільними, безпідставними чи такими, що грубо порушили права [PERSON] , а жодних слідчих дій за участі осіб можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, у тому числі стосовно [PERSON] , не проводилось, будь-які обмежувальні чи негласні слідчі (розшукові) дії стосовно [PERSON] не проводились. У зв`язку з чим, прохають у задоволенні позовної заяви [PERSON] в частині стягнення з Держави в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в особі Управління служби безпеки України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 20001651) на користь [PERSON] в сумі 618 075 грн. в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646), відмовити у повному обсязі (а.с.169-174). 24 червня 2020 року ухвалою суду клопотання представника відповідача прокуратури Полтавської області - задоволено. Перейдено від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження у цивільній справі №554/3543/2020, підготовче судове засідання в судовому засіданні на 13.30 годин на 28 липня 2020 року (а.с.183,184). 28 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання у справі №554/3543/2020. Призначено розгляд справи по суті на 15.30 годин на 27 серпня 2020 року (а.с.205). 29 липня 2020 року до суду надійшли доповнення до позовної заяви позивача [PERSON] . В яких прохав: стягнути з Держави Україна в рахунок відшкодування матеріальних витрат на професійну правничу допомогу на користь [PERSON] в сумі 34 000 грн., шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби (а.с.213, 214). 03 серпня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача прокуратури Полтавської області на доповнення до позовної заяви. В якій зазначили, що 29.07.2020 до прокуратури області надійшло доповнення до позовної заяви [PERSON] , а саме останній додатково просив стягнути, шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку ДКС України, на свою користь 34 000 грн. матеріальних витрат на професійну правничу допомогу. Ознайомившись із доводами доповненої позовної заяви [PERSON] вважають її необґрунтованими та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається, як на відзив щодо доповненої позовної вимоги [PERSON] про стягнення 34 000 грн. за надання юридичної допомоги у кримінальному провадженні. Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Звертають увагу на те, що доказами здійснення фактичної оплати [PERSON] послуг адвоката Козленка О.М. , тобто їх реальності, окрім наданих копій квитанції №177/0200, акту виконаних робіт №177/0200 від 10.09.2017, угоди №0020 від 01.11.2017 та розрахунку, є надання суду на огляд оригіналів книги Доходів і витрат, декларацій про майновий стан за спірний період 2017-2019 роки в яких відображено облік адвокатом реально отриманих від позивача грошових коштів. У разі не ведення таких книг, квитанція виписана адвокатом, не є документом, що підтверджує отримання ним (позивачем) коштів виходячи з наступного. Статтею 13 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є само зайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно з п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, регулюється ст. 178 розд. ІV Податкового кодексу України. Особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати свідоцтво про таку реєстрацію згідно зі ст. 65 ПКУ . Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1ст. 167 ПКУ. Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481.Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід. Отже, єдиним доказом фактично отримання адвокатом Козленком О.М. коштів у розмірі 34000 грн. та їх оприбуткування є надання суду для оглядуйого книги доходів за 2019 рік. У задоволенні доповненої позовної [PERSON] до Держави в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, Управління Служби безпеки України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування матеріальних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34 000 грн. відмовити (а.с.224-228). 10 серпня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ГУНП в Полтавській області на доповнену позовну заяву. В якому зазначили, що 30.07.2020 до ГУНП в Полтавській області надійшло доповнення до позовної заяви [PERSON] , згідно якого позивач просив стягнути з Держави Україна в рахунок відшкодування матеріальних витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34 000 грн. Ознайомившись із доводами доповненої позовної заяви ГУНП в Полтавській області позовних вимог [PERSON] не визнає. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частина 4 ст. 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо

Outcome: partial