Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути з [PERSON] на її користь кошти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 03.09.2011 вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2015 шлюб між сторонами було розірвано, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, що народилася у шлюбі [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800,00грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З моменту ухвалення рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини минув значний час. Дочці виконалось сім років. На даний час вона навчається у комунальному закладі «Харківський навчально-виховний комплекс 106 Харківської міської ради ім. .О. Кисіля». Збільшились потреби на харчування, розвиток, утримання дитини. Стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі було викликано тим, що на час розгляду справи [PERSON] не працював та не мав постійного доходу. На даний час позивачу стало відомо, що відповідач працює та має стабільний дохід. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позовних вимог заперечує, посилається на те, що ним регулярно сплачуються аліменти на утримання доньки. Зазначає, що визначення рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2015 розміру та порядку сплати аліментів було справедливо визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі, бо він не мав стабільного та регулярного доходу. З того часу нічого не змінилось, відповідач офіційно не працює, має тимчасові мінливі заробітки, бо не може знайти роботу, яка б давала достойний дохід. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідач нерегулярно сплачував аліменти на дитину, та лише за час розгляду судом позову про позбавлення його батьківських прав, дійсно сплатив заборгованість зі сплати аліментів. Також зазначає, що на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач не працював, не мав постійного доходу, тому таке рішення відповідало на той час вимогам діючого законодавства. На теперішній час законодавство змінилось, потреби дитини на харчування, розвиток, її утримання збільшились. Крім того відповідач працює на теперішній час та має стабільний дохід. Просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив на позовну заяву. У судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2011 року, який розірвано за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2015 року. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції\~ 27.07.2012 року. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 11.01.2019 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.08.2019 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Вказане рішення набрало законної сили 15.10.2019 року. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Крім того, Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Так, відповідно до ч.1 ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу присудження аліментів у розмірі 800 грн. на дитину (2015 рік) економічна ситуація у країні змінилася кардинально в бік погіршення матеріального стану всіх верств населення і звичайно розмір аліментів в розмірі 800 грн. на дитину не є достатнім навіть для мінімального забезпечення дитини першочерговими необхідними речами. При цьому суд враховує, що дитина проживає разом з матір`ю, і так чи інакше, обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей лежить на плечах обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.). Сума стягуваних з відповідача аліментів в розмірі по 800 гривень на утримання дитини є нижчою ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який, відповідно до змін ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що аліменти, у розмірі 800 грн. щомісячно, які за рішенням суду відповідач повинен сплачувати на утримання своєї дитини, не забезпечить належного рівня її життя, а саме: необхідного харчування, їх медичного догляду, лікування, навчання, розвитку тощо. Отже, приймаючи рішення про зміну способу стягнення аліментів на дитину, суд виходить із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини. При цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів інших осіб, а також відсутність даних про працевлаштування відповідача. Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, а саме: стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. змінити на стягнення з відповідача у вигляді грошових коштів в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий по справі №638/19718/14 від 30.11.2015 року в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає відкликанню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved