Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача СК «Страховий капітал», в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі - 41 379,93 та судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 серпня 2013 року о 22.30 год. на перехресті просп..Червонозоряний та вул..М.Кривоноса в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда» д.н.нз. [NUMBER], під керування позивача, та автомобіля [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Незважаючи на те, що стосовно позивача було складено протокол про вчинення адмінправопорушення за порушення п.16.6 ПДР України і ст.124 КУпАП України, постановою Солом»янського районного суду м.Києва від 18.03.2014 року провадження у цій адміністративній справі відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. За таких обставин, позивача вважає, що оскільки відповідальність винуватця ДТП згідно полісу № АВ/3137153 від 19.01.2013 року - водія автомобіля марки «КІА» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в СК «»Страховий капітал» (надалі Відповідач), тому він повинен виплати йому страхове відшкодування, як потерпілій особи від дій водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача. Позивач звертався до відповідача із заявою про настання страхового випадку із наданням документів. Оскільки відповідач свої обов»язки не виконує, тому позивач звернулась до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування в сумі - 41 379,93 грн. та судових витрат. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, але представник надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'являвся, але направив до суду письмові заперечення проти позову, де просив в задоволенні позову відмовити з підстав відсутності заяви позивача про виплату страхового відшкодування та пропуску строку на її подання. Суд, дослідивши наявні доводи сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 серпня 2013 року о 22.30 год. на перехресті просп..Червонозоряний та вул..М.Кривоноса в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда» д.н.нз. [NUMBER], під керування позивача, та автомобіля [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. За наслідками розгляду протоколу про вчинення адмінправопорушення і порушення п.16.6 ПДР України і ст.124 КУпАП України позивачем [PERSON], постановою Солом»янського районного суду м.Києва від 18.03.2014 року провадження у цій адміністративній справі відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.9-10). 19.08.2013 року позивач звернувся до Відповідача із заявою про настання страхового випадку, зазначивши про те, що цивільна-правова відповідальність особи, причетної до настання ДТП, застрахована в ЗАТ СК «Страховий капітал» згідно полісу № АВ/3137153 від 19.01.2013 року, а саме - водія автомобіля марки «КІА» д.н.з. [NUMBER]. При цьому, позивачем було надано довідку ДАІ та документи на право керування ним автомобілем, документи, що посвідчують його особу та копію страхового полісу (а.с.6-7), а також надано заяву на проведення експертної оцінки пошкодженого автомобіля позивача. Згідно звіту №568 щодо визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] зазначено про його пошкодження при ДТП на суму - 41 379,93 грн. (а.с.15-33) Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до вимог ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов»язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. З аналізу вказаних вимог законодавства вбачається, що тільки при настання страхового випадку Відповідач зобов»язаний здійснити виплату страхового відшкодування, але ніяких доказів настання страхового випадку і судового рішення про винуватість особи, що керувала транспортним засобом, який здійснив зіткнення із автомобілем позивача, суду не надано. Більше того, суду не надано ні полісу чи договору, укладених із «винуватцем», на думку позивача ДТП, та страховою компанією, ні його особистих анкетних даних (прізвище, ім»я та по-батькові). Крім того, п.4 постанови пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. За таких обставин, судом не приймається до уваги, надана позивачем копія постанови Солом»янського районного суду м.Києва від 18.03.2014 року, як доказ вини у вчинення ДТП особи, що керувала на момент вчинення ДТП 14.08.2013 року автомобілем марки «КІА» д.н.з. [NUMBER], оскільки з її змісту не вбачається про винуватість такої особи у вчиненні згаданого ДТП, а лише зазначено про порядок руху автомобілі через перехрестя. Також, позивачем не надано суду доказів складення протоколу про вчинення адмінправопорушення відносно такої особи чи звернення позивача до органів ДАЇ за притягненням його до відповідальності. Згідно п.17 вказаної постанови пленуму ВССУ передбачено, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону N 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Також, Відповідач листом від 18.11.2014 року за №641 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на ст.37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Визначена ст.37.1.4 Закону передбачає, що підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є в тому числі і неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. За відсутності доказів звернення позивача до відповідача із такою заявою, викладена відповідачем відмова у виплаті страхового відшкодування є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам вказаного закону. З урахуванням наведеного, позивачем не було виконано обов»язкові умови для отримання страхового відшкодування, що передбачені ст.35 вищевказаного Закону, якою передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування і до якої відповідно до вимог 35.2. додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Згідно вимог ч. 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущення. Вимогами ч.2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, у зв»язку з неподанням позивачем до суду доказів встановлення винуватості у вчиненні ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якого можливо застрахована в СК «Страховий капітал», неподання заяви про виплату страхового відшкодування із відповідними документами та пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із такою заявою, встановленого ст.37.1.4 Закону Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed