Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що в червні 2009 року до позивача звернувся батько позивача відповідач по справі із проханням надати йому в позику кошти в розмірі 35\~000 дол. США. Вказана сума зі слів відповідача була йому необхідна для завершення будівництва будинку в м. Вінниці по вул. Щорса, 51. Розуміючи той факт, що згодом даний будинок буде належати позивачу, позивач погодився надати відповідачу відповідну суму коштів. А тому, 10.06.2009 року відповідач отримав від позивача кошти в розмірі 35\~000 дол. США, про що написав розписку. Відповідно до домовленості сторін відповідач мав повернути позивачу кошти 10.06.2014 року. Через деякий час, коли відповідач завершив будівництво, позивач запропонував відповідачу передати йому в користування одну із кімнат в даному будинку, на що почув категоричну відмову. Тоді, позивач запропонував відповідачу повернути кошти у розмірі 35\~000 дол. США, на що відповідач чітко зазначив, що не буде позивачу нічого повертати, оскільки на протязі усього дитинства він утримував позивача та витрачав неабиякі кошти. А тому, з огляду на вищевикладене, дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 767\~550 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення останніх. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.06.2009 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів у сумі 35\~000 дол. США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 10.06.2009 року, в якій відповідач визнає факт позики 35\~000 дол. США та бере на себе зобовязання повернути позивачу дану грошову суму до 10.06.2014 року (а.с.4). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Положеннями ч.2 ст.214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у розмірі 35\~000 дол. США. У відповідності ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Проте, відповідач, не зважаючи на взяті на себе зобовязання за договором позики, до теперішнього часу ніякого розрахунку не провів перед позивачем, тому повинен сплатити на його користь суму боргу, що становить 35\~000 дол. США, що згідно курсу НБУ від 20.10.2015 року еквівалентно 767 550 грн. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем, як на тому наполягав останній. На підставі викладеного,

Outcome: approved