Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (ПАТ «ПУМБ») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві зазначив, що в січні 2021 року в бухгалтерії за місцезнаходженням його роботодавця - Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області йому було повідомлено, що з його заробітної плати у січні буде здійснено відрахування по виконавчому документу. З відповіді Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області він дізнався, що 22 грудня 2020 року на підприємство надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - позивача [PERSON] , що винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною у виконавчому провадженні ВП № 56286379. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни №1476 від 21 березня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» боргу у розмірі 56627,96 грн. До отримання вказаної постанови про існування боргу, виконавчого провадження та виконавчого напису нотаріуса позивачу нічого відомо не було, жодних письмових вимог від Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» щодо погашення заборгованості не надходило, про вчинення виконавчого напису ані стягувач, ані приватний нотаріус позивача не повідомили. Зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону: без перевірки безспірності заборгованості, без перевірки факту завчасної поінформованості боржника про існування заборгованості та її розміру, виконавчий напис вчинено за відсутності нотаріально посвідченого договору, а також поза межами трирічного строку позовної давності. Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1476 від 21 березня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною. Також просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2021 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 47-48). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. витребувано належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 1476 від 21 березня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 56627,96 грн. заборгованості, а також копії документів, на підставі яких вчинено вказаний виконавчий напис. В задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у відповідача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» вказаною постановою відмовлено. Також ухвалою суду від 23 лютого 2021 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення його позову до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 50-51). Цією ухвалою зупинено стягнення за виконавчим написом № 1476 від 21 березня 2018 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 56627,96 грн. - до набрання законної сили рішенням за результатами розгляду цивільної справи №552/812/21 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач ПАТ «ПУМБ» відзиву на позов не подав. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець Виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяна Леонідівна письмових пояснень щодо позову суду також не подали. Інші пояснення, заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №1476, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з громадянина України [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року, укладеним ним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за кредитним договором №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року. Строк платежу за Кредитним договором №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року настав Стягнення заборгованості проводиться за період з 12 березня 2017 року по 12 березня 2018 року. Сума заборгованості складає 56627,96 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 22171,26 грн., прострочена заборгованість за комісією - 27808,52 грн., прострочена заборгованість за процентами - 6648,18 грн. За вчинення виконавчого напису з ПАТ «ПУМБ» нотаріусом одержано 400 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» складає 56627,96 грн. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, за відсутності документів, що підтверджували б безспірність заборгованості. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). На виконання ухвали суду від 23 лютого 2021 року про витребування доказів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. суду надано належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений оскаржуваний у даній справі виконавчий напис. Як вбачається зі статуту Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», затвердженого 17 листопада 2016 року, погодженого Національним Банком України 12 грудня 2016 року, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку. Таким чином підтверджується перехід до ПАТ «ПУМБ» права вимоги до [PERSON] за договором №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року, укладеним позивачем з Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал». Як вбачається з виписки з рахунку [PERSON] , ПАТ «ПУМБ» обраховує заборгованість відповідача за кредитним договором №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року станом на 12 березня 2018 року у розмірі 56627,96 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 22171,26 грн., прострочена заборгованість за комісією - 27808,52 грн., прострочена заборгованість за процентами - 6648,18 грн. Проте, вказана виписка не містить інформації за який саме період нараховано відповідачу заборгованість за процентами. В той же час у заяві про вчинення виконавчого напису від 12 березня 2018 року №56 на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. представник заявника зазначив, що стягнення заборгованості проводиться за період з 12 березня 2017 року по 12 березня 2018 року. Відповідно до пункту 2.3. кредитного договору №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року строк кредиту - 48 місяців. У зв`язку з цим графік платежів, передбачений цим же договором, включає в себе 48 платежів. Вказаним договором передбачено розмір процентів - 15% річних (пункт 2.5.) та розмір комісії - 2,7 % (пункт 2.4.), що нараховуються за користування кредитом. З кредитного договору №GP-5620722 від 11 грудня 2013 року, укладеного ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та позивачем, вбачається, що кредитні кошти надані позичальнику строком на 48 місяців. Згідно графіку погашення кредиту перший платіж за кредитом позивач мав здійснити до 11 січня 2014 року, другий - 11 лютого 2014 року, третій - 11 березня 2014 року. Графіком передбачено строки внесення усіх сорока восьми платежів, останній із яких мав бути внесений по 12 грудня 2017 року включно. Оскільки договором передбачено дату внесення кожного з платежів, то в разі невнесення платежу до обумовленої графіком дати, вказаний платіж є простроченим, і відносно нього розпочинається перебіг строку позовної давності. Таким чином щодо платежу, який мав бути внесений до 11 січня 2014 року перебіг позовної давності розпочався з 12 січня 2014 року, щодо другого платежу, який мав бути внесений до 11 лютого 2014 року - з 12 березня 2014 року, і так далі. Тому трирічний строк з дня виникнення у кредитора права вимоги за вказаним договором, в межах якого згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» може бути вчинено виконавчий напис, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису - 21 березня 2018 року - минув відносно вимог про стягнення боргу за період по 21 березня 2015 року включно. Враховуючи викладене, стягнення заборгованості за період з 11 грудня 2013 року по 20 березня 2015 року включно, є таким, що здійснюється поза трирічним строком з дня виникнення у позивача права вимоги. Тому оскаржуваний виконавчий напис №1476 від 21 березня 2018 року вчинено поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, що суперечить приписам ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, у заяві про вчинення виконавчого напису від 12 березня 2018 року №56 представник ПАТ «ПУМБ» зазначив, що стягнення заборгованості проводиться за період з 12 березня 2017 року по 12 березня 2018 року. Але виникнення у кредитора права вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 12 грудня 2017 року (наступний день після закінчення строку дії договору) по 12 березня 2018 року наявними у справі доказами не підтверджується. З наведеного вбачається, що вимога стягувача до боржника не є безспірною. Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріусом вчинено за вимогами, які не є безспірними, заява про вчинення виконавчого напису подана нотаріусу, яким відповідно такий виконавчий напис вчинено, поза межами трирічного строку з дня виникнення у кредитора права вимоги до [PERSON] щодо частини вимог. Інші підстави для визнання виконавчого напису недійсним судом не встановлені. На підставі викладеного позов необхідно задовольнити, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються зі сплати судового збору за розгляд справи у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.8) та за розгляд заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн. (а.с.26). Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити, понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362 грн. (908 грн. + 454 грн.) підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved