Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до ПрАТ «Київобленерго» в особі Білоцерківського районного підрозділу, третя особа: [PERSON] про визнання договору недійсним, мотивуючи тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Вказав, що між ПрАТ «Київобленерго» та його дружиною [PERSON] без відповідної правової підстави, всупереч його волі, укладено договір на користування електричною енергією у квартирі [ADDRESS]. Позивач вважає, що при укладенні зазначеного договору порушено його права як власника квартири, не дотримано вимог п.3 ПКЕЕН, тому просив суд визнати зазначений договір недійсним. У відзиві на позовну заяву представник ПрАТ «Київобленерго» [PERSON] позов не визнав, вважає, що при укладені договору між ПрАТ «Киїобленерго» та [PERSON] п.3 ПКЕЕН не порушено, а підстави для відмови [PERSON] в укладені оскаржуваного договору були відсутні. [PERSON] подав відповідь на відзив ПрАТ «Київобленерго» де не погодився з доводами відповідача, зазначив, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], а згоду на укладення спірного договору він не давав, тому позивач наполягає на задоволенні позову. [PERSON] подала письмові пояснення у формі відзиву на позовну заяву,\~ в якій вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем,\~ від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей, які разом з нею проживають у [INFO]. Зазначила, що укладення договору на електропостачання з ПрАТ «Київобленерго» було обумовлено необхідністю забезпечити нормальні умови для життя дітей. Вважає, що зазначена квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя, укладений з відповідачем спірний договір жодних прав [PERSON] не порушує, тому просила суд відмовити у задоволенні позову. Предметом доказування у даній справі є правомірність укладення договору на електропостачання між ПрАТ «Киїобленерго» та [PERSON], у звязку з чим суд надає правову оцінку лише тим доказам, які стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 24 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого [PERSON] змінила прізвище на «Циганкова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 080170. 09 листопада 2016 року [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу набув у власність кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №3524. 24.10.2017 року, внаслідок виникнення заборгованості з оплати за спожиту електроенергію, Білоцерківським районним підрозділом ПрАТ «Київобленерго» було припинено енергопостачання кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується нарядом на відключення №001605 від 23.10.2017 року. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №239 від 04.09.2017 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON], [INFO] проживає без реєстрації разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], 11.08.2017 року за адресою: кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області. 22 січня 2018 року між [PERSON], як побутовим споживачем, та ПрАТ «Київобленерго», як енергопостачальником, укладено договір №200000877 про користування електричною енергією за адресою: кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується відповідним договором. Укладення вказаного договору стало можливим у звязку з погашенням [PERSON] суми утвореної заборгованості перед ПрАТ «Київобленерго», після чого було відновлено енергопостачання. [PERSON] звертався, в тому числі, до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) з приводу правомірності укладення оскаржуваного договору. Згідно відповіді НКРЕКП від 15.03.2018 року, підтвердила наявність підстав для укладення оскаржуваного договору та вказала, що сам [PERSON], як власник квартири, не звертався до енергопостачальника щодо укладення договору про користування електричною енергією. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. На час виникнення спірних правовідносин відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками було врегульовано Правилами користування електричною енергією для населення, які було затверджено постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року. \~ Так, відповідно до п.3 ПКЕЕН, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору за умови, що нова електроустановка побутового споживача приєднана або потужність для діючої електроустановки побутового споживача збільшена в установленому законодавством порядку. Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою та предявляє оригінали таких документів: -паспорта; -реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, - паспорта з відміткою відповідного контролюючого органу); -документа, що підтверджує право власності чи користування на обєкт споживача або права власності чи користування на земельну ділянку (на період будівництва обєкта споживача). Мотивуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] вказує на те, що він є єдиним власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] не надала ПрАТ «Київобленерго» документа, що підтверджує її право власності чи користування вказаною квартирою, тому відповідач не мав правових підстав для укладення договору з [PERSON]. Крім того, зазначає, що якщо і вважати зазначену вище квартиру спільним майном подружжя, то [PERSON] мала отримати його згоду на укладення оскаржуваного договору, а такої згоди він не давав. Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд звертає увагу на наступному. Позивач не заперечує ту обставину, що на час виникнення спірних правовідносин і на даний час, він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У звязку з цим, слід звернути увагу на приписи ст.60 СК України, яка регламентує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведені приписи закону, слід визнати, що хоча за [PERSON] і не зареєстровано права власника на частину кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області на час виникнення спірних правовідносин, однак в силу зазначених законодавчих норм, вказана квартира може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. На даний час спір між [PERSON] та [PERSON] з приводу даної квартири розглядається Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно (ч.2 ст.3 СК України). Таким чином, не зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, спір про поділ майна не вирішено, висновок [PERSON] про те, що виключно він є власником\~ квартири [ADDRESS] є передчасним. [PERSON] разом з малолітніми дітьми фактично проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №239 від 04.09.2017 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, а отже є побутовим споживачем в розумінні п.2 ПКЕЕН. Суд вважає, що [PERSON] звертаючись до ПрАТ «Київобленерго» з приводу укладення оскаржуваного договору, надала документи які передбачені п.3 ПКЕЕН. У ПрАТ «Київобленерго» були відсутні підстави для відмови [PERSON] в укладенні оскаржуваного договору, що підтвердила [PERSON] і НКРЕКП у листі від 15.03.2018 року. Посилання позивача на обовязок [PERSON], в силу п.3 ПКЕЕН, отримати дозвіл від нього, як співвласника (користувача) квартири на укладення нею оскаржуваного договору, на увагу не заслуговують. Так, згідно п.3 ПКЕЕН у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі коли обєкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропостачальник укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі. Варто зазначити, що [PERSON] не виявив бажання укласти договір на електрпостачання квартири [ADDRESS], послугами ПрАТ «Київобленерго» не користується, в той час, як [PERSON], самостійно погасила заборгованість за елетропостачання у квартирі, там фактично проживає з двома малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З огляду на це, відсутність письмової згоди [PERSON] на укладення спірного договору права останнього не порушує, оскільки зазначений договір не створює для нього жодних юридичних наслідків, зокрема не покладає на нього обовязок нести витрати на сплату коштів за електроенергію. Частина 2 ст.65 СК України визначає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, а оспорюваний договір укладено на задоволення побутових потреб, на переконання суду є дрібним побутовим правочином, тому відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав відсутності письмової згоди на його укладення з боку чоловіка. Суд враховує, що в силу ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, оскільки фактично малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з своєю матірю [PERSON], остання не лише мала право а і була зобовязана створити належні умови для проживання малолітніх дітей, в тому числі і шляхом укладення договору на електропостачання з ПрАТ «Киїобленерго».\~ Дії [PERSON] спрямовані на припинення електропостачання квартири [ADDRESS], де проживають його малолітні діти,\~ з такими принципами не узгоджуються, на що вказує практика ЄСПЛ. Так, в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та справа «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року). Відповідно до ст.ст.16,203,215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: предявлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) субєктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. ( постанова ВСУ від 25 грудня 2013 року у справі №6-78цс13; постанова ВСУ від 11 травня 2016 року у справі №6-806цс16). Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону суд вважає, що оскаржуваний договір права позивача не порушує, [PERSON] мала право звернутись до\~ ПрАТ «Киїобленерго»\~ для укладення договору на електропостачання, в той час як останній не мав законних підстав відмовити [PERSON] в укладенні такого договору,\~ доводи позивача не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed