Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Остання є студентом ДНЗ Запорізького центру професійно-технічної освіти водного транспорту, за професією кухар, офіціант, на денному відділені, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює на ПАО «Запорізький оліяжиркомбінат», кошти на утримання дитини в добровільному порядку не надає. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково, пояснив що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON] разом з тим, він усвідомлює свій батьківський обовязок утримувати дитину та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~ \~ Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 021425 виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ. Відповідно до свідоцтва про народження від 24.10.1997 року, серії І-ЖС № 073349, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, сторони є батьками повнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Відповідно до довідки виданої директором «Запорізького центру професійно-технічної освіти водного транспорту» встановлено, що [PERSON] є студентом навчального закладу, на денному відділені, за професією кухар, офіціант. Термін навчання з 01.09.2013 року по 07.04.2017 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.ст. 181, 182, 200 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, син, дочка, які продовжують навчання, для виникнення права на утримання повинні потребувати матеріальної допомоги. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх сина (доньку), які продовжують навчання після досягнення повноліття виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення сином (донькою) віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; наявність у батьків такої можливості. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням зазначених обставин, інтересів повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на денному відділенні «Запорізького центру професійно-технічної освіти водного транспорту», у зв'язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має на утриманні непрацездатну мати та не заперечує проти надання дитині матеріальної допомоги, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення дитиною 23 років. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: partial