Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.01.2019 провадження у справі відкрито, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно інформаційної довідки №15663802 від 05.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиною реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 1/2частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] захопила належну [PERSON] 1/2частину квартири, змінила замки на вхідних дверях та відкрито розкрадає належне позивачу майно та матеріальні цінності. Відповідач перешкоджає позивачу користуватися майном, а саме 1/2частиною квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. У зв`язку з викладеним позивач просить суд усунути перешкоди [PERSON] в користуванні майном, а саме 1\\2 частиною квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 07.08.2019 до суд надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи Галас Г.В. в судових засіданнях не заперечувала проти позовних вимог, просила суд задовольнити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти та їм правовідносини. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03.04.2015 задоволено позовні вимоги [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 05.04.2016 дарувальник [PERSON] подарував, а обдарований [PERSON] прийняв 1/2 частину квартири [ADDRESS] , договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., зареєстровано у реєстрі за №592. Згідно інформаційної довідки № 15663802 від 05.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиною реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12016100030012472 від 19.10.2016, [PERSON] перешкоджає користуватися належною [PERSON] 1/2 частиною квартири, змінила замки на вхідних дверях та відкрито розкрадає належне майно позивача, і тому [PERSON] було подано заяву - повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначення часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право, спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володіння майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості користуватися своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 704,80грн.

Outcome: approved