Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] відповідно до якого просить визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу, посвідчений 06 червня 2008 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 1089 та перевести на позивача права покупця. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: У травні 2008 року [PERSON] було прийнято рішення про придбання житла у місті Хмільнику Вінницької області. В подальшому, позивач оглянув квартиру за № 23 у житловому будинку по вул. Лисенка, 21 у місті Хмільнику Вінницької області та прийняв рішення про її придбання. На той час, квартира належала на праві власності [PERSON], яка була зареєстрована [INFO]. За спільною домовленістю із продавцем, придбання квартири було заплановано позивачем на початок червня 2008 року. 06 червня 2008 року коли позивач, із [PERSON], вже були у нотаріальній конторі, та вже після передачі ним усіх коштів за квартиру, [PERSON] не віднайшов свого особистого паспорта. Внаслідок цього, подальше вчинення нотаріальних дій по купівлі квартири виявилось неможливим, а тому він звернувся із проханням до двоюрідньої сестри позивача, щоби оформити тимчасово квартиру на неї, оскільки гроші він уже заплатив, а продавець цього ж дня, виїздила із міста Хмільника Вінницької області. Оскільки сестри позивача також не виявилося на місці (була поза межами міста Хмільника), він попросив тимчасово оформити вказану квартиру на її чоловіка [PERSON]. Як наслідок, 06 червня 2008 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, у якому продавцем зазначена [PERSON], а покупцем [PERSON]. Вказаний договір був засвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1089. В подальшому, а саме 17 червня 2008 року, проханням [PERSON], [PERSON] було отримано реєстраційне посвідчення на зазначену квартиру. Таким чином, [PERSON], 06 червня 2008 року фактично був представником покупця, а тому сам договір купівлі-продажу необхідно визнати частково недійсним, в частині покупця, перевести на позивача права покупця та вважати, що за вказаним договором [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру за № 23 у житловому будинку по вул. Лисенка, 21 у місті Хмільнику Вінницької області, скасувавши право власності за [PERSON]. Дана квартира на даний час пустує, хоча за нею і доглядає сусідка, яка дорученням [PERSON] сплачує комунальні послуги. На дану квартиру відповідач ніколи не претендував, не заселявся, не реєструвався в ній, не проводив ремонтні роботи та не сплачував витрати на її утримання. Спору стосовно визначення права власності на квартиру та її розподілу між ними не існувало, оскільки відповідач знав про придбання даної квартири [PERSON] за свої власні кошти. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про вчинення правочинів недійсними», згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Стаття 217 ЦК України зазначає, що недійсність окремої частини правочину и не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього цієї частини. Враховуючи викладене вище та

Outcome: approved