Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обгрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 19.01.1971 року по 17.02.2002 року, працюючи на шахті «Центральна». 18.02.2002 року його було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. У порушення ст.116 КЗпП України його не було письмово повідомлено про виплату нарахованих йому сум при звільненні, тому він не міг знати про наявність чи відсутність нарахування йому одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, яка передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992 року. Тому 01.08.2017 року він звернувся до відповідача, на що 16.08.2017 року останнім було повідомлено про те, що йому не нараховувалась та не сплачувалась вихідна допомога при звільненні у зв'язку із виходом на пенсію. Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з підприємства сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, а саме: при наявності стажу роботи 20 і більше років сплачується допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку. При звільненні з шахти 17.02.2002 року його стаж на підприємстві складав понад 20 років, тому він мав право на виплату одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що згідно довідки ВП «Шахта «Центральна» складає 1606,50грн., яку він просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, так як повного розрахунку при звільненні з ним не відбулося і загальний термін затримки розрахунку з 05.01.2006 року - часу набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю» від 20.12.2005року №3248-1У по 21.09.2017 року (на час подачі позовної заяви) склав 2936 днів, позивач просить суд відповідно до ст.117 КЗпП стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 74868 грн, виходячи із його середньоденного заробітку в розмірі 25,50 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву до суду про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав і, обґрунтовуючи їх викладеними в позові доводами, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» Наумов О.С. проти задоволення позовних вимог заперечував і суду пояснив, що позивач працював на підприємстві під час дії Колективного договору на 2001 рік, пунктом 8.1 якого передбачалося, що спірна допомога при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію сплачувалася із фонду матеріального заохочення лише за наявності прибутку. Так як на час звільнення позивача з роботи підприємство мало збитки, це унеможливлювало виплату такої допомоги, тому вона позивачу не була нарахована та сплачена. Зазначаючи на ці обставини та відсутність вини підприємства, вважав вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку безпідставними і в задоволенні позову просив відмовити повністю. Заслухавши доводи сторін та дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 19.01.1971 року по 17.02.2002 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» і був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджено записами трудової книжки позивача (а.с.5-8). Згідно довідки ВП «Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» від 16.08.2017року при звільненні допомоги у зв'язку з виходом на пенсію допомоги позивач не отримував. За змістом п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року (далі Галузева угода) при виході працівника на пенсію сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менш, зокрема, 20 років та більше - 3-х місячний заробіток. Відповідно до п.8.1 Колективного договору по шахті «Центральна» в/о «Красноармійськвугілля» на 2001 рік при звільненні працівника у зв'язку з переходом на пенсію виплачується одноразова допомога у залежності від стажу роботи на підприємстві, зокрема, при стажі понад 20 років, який має позивач, - трьох місячних заробітків. Згідно за ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Оскільки умовами Галузевої угоди виплата спірної одноразової допомоги не ставиться у залежність від наявності прибутку підприємства, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неможливість виплати такої допомоги позивачу, так як вони не грунтуються на законі. Відповідно до довідки відповідача, середньомісячна заробітна плата позивача на час звільнення складала 535,50грн. (а.с.27). Отже, він мав право на отримання одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного заробітку, що складає 1606,50 грн (535,50 грн х 3 місяці). Згідно абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, відповідач мав виплатити позивачу вказану допомогу у день його звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.3 ст.117 КЗпП України, яка діяла на час виникнення спірних відносин до її виключення зі статті на підставі Закону України від 20.12.2005 року № 3248-1У, який набрав чинності 05.01.2006 року, у разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першої цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Отже, з 05.01.2006 року спірна компенсація нараховується без будь-яких обмежень, що діяли до вказаного періоду. Згідно довідки відповідача, середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці перед звільненням: за грудень 2001року та січень 2002 року складає 25,50грн., з чим погоджуються обидві сторони. Кількість днів затримки розрахунку з 05.01.2006року по 21.09.2017року становить 2936 робочих днів: 2006рік - 247 днів (з 05 січня), 2007 рік - 251 днів, 2008 рік - 252 дні, 2009 рік - 251 день, 2010 рік - 251 день, 2011 рік - 250 днів, 2012 рік - 251 день, 2013 рік - 251 день, 2014 рік - 251 день, 2015 рік - 251 день, 2016 рік - 251 день, 2017 рік - по 21.09.2017 року - 179 днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 74868 грн (2936 днів х 25,50 грн - середньоденний заробіток позивача). Так як одноразова допомога працівникам при звільненні на пенсію згідно п.2.42 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 323 від 11.12.1995 року, яка діяла на час звільнення позивача, входить до фонду оплати праці, працівник згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про працю має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. На підставі ст.ст.116, 117, 232, 233 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року,

Outcome: approved