Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], який неодноразово уточнювала в ході судового розгляду, та в остаточній редакції просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] за її кошти знести будинок та фундамент, полагодити пошкоджену будівлю сараю літ. «Ф», знести збудований нею цегляний паркан та відновити огорожу в місці до її знесення, стягнути з [PERSON] 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власницею сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS], самовільно зайняла частину належної позивачеві земельної ділянки та проводить її забудову. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, в ньому наведених. Відповідач [PERSON], та представники третіх осіб, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача та представника відповідача суд увалив про справи за відсутності осіб, що не з'явилися до судового засідання. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - проти позову заперечувала та підтримала зустрічний позов, поданий [PERSON] до [PERSON] В зустрічному позові [PERSON]. з урахуванням уточнень, просила суд поновити її право власності, зобов'язавши [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом перенесення паркану на 0,82 м, згідно висновку експерта, знесення сараю літ. «Ф» та льоху літ. «Р» по [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 2 500 грн. за проведення земельно-кадастрових робіт, 8 000 грн. за юридичні послуги, 300 грн. судового збору, витрати за проведення експертизи в сумі 3 017,6 грн. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] послалася на те, що [PERSON] побудувала спірні сарай та льох на межі належних їм земельних ділянок, чим порушує право власності, добровільно поновити межу відмовляється, чим спричинила моральну шкоду на вказану суму. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний - підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2007р. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташованbq по [ADDRESS] (а.с.3-5) 10.03.2009р. [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] (а.с.6) 17.10.2011р. [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS](а.с.48) За договором купівлі-продажу від 13.11.2011р. [PERSON] продав вказану присадибну земельну ділянку [PERSON] (а.с.49-50) Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №7299 від 02.12.2013р. фактичні межі земельних ділянок по [ADDRESS] та по [ADDRESS] не відповідають межам, що визначені у державних актах про право власності на земельні ділянки. Розташування сараю літ. «Ф» та льоху літ. «Р» по [ADDRESS] не відповідає вимогам п.3.25 ДБН 360-92, льох літ. «Р» заходиться на 0,92м. на земельну ділянку по [ADDRESS], а сарай літ. «Ф» - на 0,73м. (а.с.163-172) Відповідно до положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою реалізації принципу змагальності судом неодноразово роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст..10 ЦПК України, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Разом з тим, позивачем [PERSON] так і не було доведено суду факту порушення її права відповідачкою [PERSON] Виходячи з викладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення первісного позову. Разом з тим, [PERSON] своїми діями, які виразилися у самовільному зайнятті частини земельної ділянки, що належить [PERSON], порушує і обмежує право власності позивачки, яке підлягає захисту у судовому порядку шляхом перенесення паркану відповідно до меж, встановлених держаними актами. В той же час, необґрунтованими є вимоги зустрічного позову в частині зобов'язання [PERSON] знести сарай літ. «Ф» та льох літ. «Р», виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Виходячи з вищевикладеного, слід зауважити, що знесення будівництва можливо лише у разі неможливості здійснення перебудови; таке знесення передбачено законом лише для самочинної побудови. Як вбачається з рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28.12.2007р., за [PERSON] визнано право власності на самовільно побудовані прибудови, в тому числі сарай літ. «Ф» та «С» (а.с.9-14) Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2014р. № 17472481, за [PERSON] зареєстровано права власності за прибудовами сараю літ. «Ф» та льоху літ. «Р» Таким чином, на час розгляду справи судом, спірні прибудови сарай літ. «Ф» та льох літ. «Р» не є самовільними, оскільки вони узаконені вищевказаним судовим рішенням та право власності на них зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1ст..377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст.. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Пунктом 4 ч.1 ст.395 ЦК України передбачено право забудови земельної діляники (емфітевзіс) як різновид речового права на чуже майно, яке відповідно до ст.. 396 ЦК України підлягає захисту, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 401, 402 ЦК України Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Як встановлено судом і визнано в судовому засіданні сторонами, [PERSON], якому на праві власності належала земельна ділянка по [ADDRESS], 27.02.2007р. надав свою письмову згоду на збереження прибудов сараю літ. «С» та «Ф», самовільно побудованих по [ADDRESS] (а.с.153). Вказана обставина відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуваню. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним фактичне одержання згоди колишнього власника земельної ділянки на встановлення сервітуту по [ADDRESS] для власника земельної ділянки по [ADDRESS] щодо відведення земельної ділянки під забудову сараю літ. «С» та літ. «Ф». З наданого суду технічного паспорту також вбачається, що спірний льох літ. «Р» побудований всередині сараю літ. «Ф», на який попереднім власником земельної ділянки по [ADDRESS] надано дозвіл. Вказані прибудови узаконені і на час розгляду справи не є самочинним будівництвом. Враховуючи вищевказане, суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічного позову в частині знесення спірних побудов, та вважає за необхідне роз'яснити сторонам положення ст.403 ЦК України, відповідно до якої вони не позбавлені права оформити земельний сервітут в платне чи безоплатне користування за домовленістю сторін, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню і не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Заподіяння моральної шкоди сторонами в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені, а тому суд не вбачає підстав для їх задоволення. Також суду не доведені понесені витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн., як про те зазначено позивачем за зустрічним позовом, а тому долю судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог в межах доведеності.

Outcome: partial