Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів. Позивач [PERSON], в своєму позові вказав, що перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який був розірваний за рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області 06.06.2011 року. Під час шлюбу, між позивачем та відповідачкою, в них народився син - [PERSON], [INFO]. З 2011 року по теперішній час позивач з відповідачкою разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують. Відповідно до рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 06.02.2013 року позивач сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання дитини у розмірі ? частини усіх доходів(заробітку). Після народження, син, [PERSON], і по теперішній час, зареєстрований за місцем проживання позивача: [ADDRESS], яке після розірвання шлюбу та по теперішній час є фактичним місцем проживання позивача. Після розірвання шлюбу, дитина спочатку проживала за місцем проживання відповідачки: [ADDRESS]. Через деякий час, між сторонами виник спір щодо спілкування та виховання сина, який був вирішений після звернення до органу опіки та піклування та винесенням рішення Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради щодо способу участі позивача у вихованні сина шляхом спілкування з ним у вихідні дні за місцем проживання дитини, за попередньою домовленістю батьків. Згодом позивач дізнався, що відповідачка не приділяє належної уваги вихованню дитини, співмешкає з різними чоловіками, син став рідко відвідувати дитячий садок. Після чого, він став частіше забирати його до себе, а на даний час дитина взагалі проживає разом з ним. Відповідачка не має постійної роботи та фактично живе за рахунок аліментів, які він сплачує на дитину, хоча син останнім часом фактично знаходиться на його утриманні. Зважаючи на обставини, які склалися у кожної із сторін, морально-психологічний клімат, який повинен позитивно впливати на виховання дитини, позивач просив суд визначити місце проживання дитини, [PERSON] - [INFO], з ним, а також припинити право відповідачки, [PERSON], на аліменти на утримання сина, які стягуються з нього за рішенням суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Суду пояснив, що дитина продовжує знаходитись у нього на утриманні. Восени даного року, син іде до школи, до першого класу. Позивач має все необхідне для нормального проживання дитини та її виховання. Він працює, отримує постійний заробіток, а тому зможе самостійно утримувати дитину, в сина є все необхідне для його розвитку, а його батьки, які на даний час не працюють, оскільки знаходяться на пенсії, зможуть допомагати йому у виховані дитини. Тому просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а він не буде заперечуватиме проти спілкування матері з дитиною та перешкоджати їх зустрічам. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, і також просила суд задовольнити їх в повному обсязі, визначивши місце проживання дитини з батьком [PERSON], оскільки в разі проживання з ним дитини, вона буде належним чином доглянута, матиме все необхідне для проживання, та нормальні і належні умови для фізичного та духовного розвитку. Відповідачка проживає в найманій квартирі, на невідомо який час, без укладення угоди. На даний час не має постійної роботи, фактично проживає на кошти, які сплачує позивач на утримання дитини (аліменти), хоча з квітня 2014 року син проживає з батьком у [ADDRESS]. За цей час, з травня 2014 року, відповідачка не відвідувала дитину, навіть на день її народження. Крім того, просила суд, в разі визначення судом місця проживання дитини з батьком, припинити право [PERSON] на аліменти, які вона отримувала від позивача на утримання сина за рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 06.02.2013 року. Відповідачка [PERSON] як в судовому засіданні так і в наданих письмових запереченнях позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Суду пояснила, що в червні 2014 року вона звернулася до Вугледарського міського суду з позовом про надання дозволу на виготовлення проїздних документів дитини без дозволу батька та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Не погодившись з цим позовом, відповідач по цій справі, а саме її колишній чоловік [PERSON], подав зустрічний позов про встановлення місця проживання дитини. Вважає, що викладені ним в цій заяві обставини, надумані. Крім того вважає, що зустрічний позов необхідно було розглядати в суді за місцем саме її реєстрації та проживання, тобто в Докучаєвському міському суді Донецької області. Крім того, вважає, що її позовні вимоги щодо тимчасового виїзду за кордон, де в неї є родичі по материній лінії, ніяким чином не перехрещуються з позовними вимогами щодо встановлення місця проживання дитини. Самі ж обставини, викладені в зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності. Оскільки, саме вона являлася ініціатором розірвання шлюбу, так як вважала, що чоловік недостатньо часу приділяє родині, в тому числі і вихованню дитини. Крім того, у нього траплялися випадки агресії і він, застосовував до неї фізичну силу, а тому не витримавши цього, вона звернулася до суду з позовом про розлучення, в якому виклала вказані обставини, і з якими відповідач погодився, отримавши копію позовної заяви. Після розлучення з колишнім чоловіком, вона дійсно проживає в найманій квартирі, без укладання угоди, але на це рідко хто з хазяїв квартир погоджується. В квартирі є все необхідне для проживання. Раніше працювала на двох роботах за сумісництвом, проте на даний час не має постійної роботи, оскільки з проведенням бойових дій - тимчасово закрилося відділення банку. Вона звільнилася за угодою сторін, стала на облік в центр зайнятості населення, отримує допомогу по безробіттю. Коли син проживав разом з нею в м. Докучаєвські, вона, як мати, приділяла йому немало уваги у вихованні, а також, по можливості, возила на море в м. Бердянськ, водила в зоопарк та на каруселі. Після розлучення, батько дитини, [PERSON], час від часу приїжджав і спілкувався з дитиною, іноді, переважно на вихідні, забирав його до себе в м. Вугледар, там же проживає і дідусь з бабусею, батьки колишнього чоловіка. Дитина від народження значиться зареєстрованою за адресою де мешкає чоловік. Наскільки їй відомо, в колишнього чоловіка створилася нова сім'я, з якою чоловік фактично мешкає по [ADDRESS], а син з дідусем і бабусею по [ADDRESS], але чомусь [PERSON] вважає, що після розлучення з ним, вона ж не має право на подальше особисте життя. Після того, як син в кінці травня 2014 року закінчив відвідувати дитячий садочок, вона дозволила батькові забрати його до себе в м. Вугледар. Декілька раз, після цього, приїздила в м. Вугледар, хотіла забрати дитину, але не змогла, оскільки їй не відчиняли двері, навіть в присутності працівника міліції. Останній час, коли вона розмовляла із сином по телефону, то він казав, що дуже сумує за нею і просився, щоб вона його забрала до себе. Вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки ніхто не може позбавити її права проживати разом зі своєю дитиною, заборонити приймати участь у спілкуванні з нею та її виховані. Та обставина, на яку посилається [PERSON], що вона приділяє недостатньо уваги вихованню дитини, веде неправильний спосіб життя, не носить під собою правдивості. За місцем свого мешкання вона характеризується позитивно, соціально-побутові умови в найманій квартирі відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Оскільки вона в даний час, докладає максимум зусиль для того, щоб найти постійне місце роботи та мати нормальний матеріальний статок, але всім зрозуміло, який тепер стан в нашій області, а саме проводиться АТО, чимало підприємств та установ позакривалися або навіть припинили свою діяльність, а тому на літо вона хотіла поїхати з дитиною до родичів в Росію, проте колишній чоловік не надавав своєї згоди на це. В червні місяці 2014 року вона зверталася до суду із заявою про надання дозволу на виготовлення проїзних документів дитини, для виїзду за кордон, але без дозволу батька зробити цього неможливо. Ухвалою Вугледарського міського суду від 07.07.2014 року її заяву було залишено без розгляду, тай їхати тепер уже немає сенсу, тому, що восени дитині необхідно вже йти до школи. На теперішній час здані документи і дитина зарахована до першого класу загальноосвітньої школи м. Докучаєвськ. Вважає, що найближчим часом, вона зможе знайти роботу і працевлаштуватися, щоб мати постійний заробіток та покращити своє матеріальне становище. Посилання [PERSON] та його представника, на те, що вона фактично проживає на отриманні від нього аліменти, безпідставні, тому, що вона завжди витрачала їх тільки на дитину, і останні отримані нею аліменти, зберігає, щоб докупити дитині необхідне до школи, оскільки дещо вже купила йому на попередньо отримані кошти (аліменти), а на своє утримання вона отримує допомогу по безробіттю, а також отримує кошти від співмешканця, яких достатньо для її утримання, тому просила суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Докучаєвської міської ради Христенко А.С., в судовому засіданні пояснила, що знає сім'ю [PERSON], яка проживає зі своїм малолітнім сином [PERSON] - [INFO], в найманій квартирі, в дитини є все необхідне, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Після розлучення з чоловіком, батько дитини іноді відвідував його в м. Докучаєвські, іноді забирав у м. Вугледар. [PERSON] характеризується з позитивної сторони, дійсно в даний час вона не має постійної роботи, але зараз такий час, вона стоїть на обліку в центрі зайнятості населення, отримує допомогу по безробіттю, по можливості підробляє. Вважає, що дитина повинна проживати з матір'ю, хлопчика не треба травмувати та порушувати його звичайний образ життя. Восени він піде до школи, до цього ходив на підготовчі курси, познайомився зі своєю вчителькою та майбутніми однокласниками. Розлучення з матір'ю буде травмою для дитини, а тому вважає, що цього роботи не слід. Просила суд прийняти рішення яке б не зашкодило самій дитині. Представники третьої особи: Служби у справах дітей Докучаєвської міської ради - Красько С.В. та Христенко А.С., суду пояснили, що комісією складено два акти перевірки умов проживання малолітнього [PERSON] - [INFO], один за адресою реєстрації матері: [ADDRESS], а другий - в найманій квартирі: [ADDRESS]. Будинок, в якому зареєстрована мати, [PERSON], не придатний для проживання, оскільки, на момент обстеження, знаходився в стані капітального ремонту. Умови в найомній квартирі, відповідають санітарно-гігієнічним нормам, є все необхідне для проживання матері з дитиною. Вважають, що дитина повинна залишитись проживати з матір'ю, проте суд повинен прийняти рішення на свій розсуд, але таке, щоб воно не суперечило інтересам дитини. В судовому засіданні практичний психолог загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №3 м. Вугледар, Донецької області Сафронова О.О., суду пояснила, що 05.07.2014 року до неї звернулась з проханням [PERSON], бабуся малолітнього [PERSON], з проханням встановлення психологічного стану її онука, виявлення рівня тривоги дитини. З проведених з ним тестів вбачалося, що мати вимальовується слабо, що говорить про недостатню увагу до дитини та спілкування з нею, батько - має невеликий контакт з дитиною, більший вплив мають на дитину дідусь та бабуся, дитині комфортно та затишно з ними. Великий вплив на дитину здійснюється і від того, що дитина останніх декілька місяців проживає в сім'ї батька, з дідусем і бабусею. Прямих запитань дитині не задавалось. Під час тестування: батько був намальований вищого зросту чим мати, що розцінюється про наявність більшого батьківського авторитету; дитина виказувала «страх» втратити будинок бабусі, якщо мати відвезе її далеко. Крім того, порівнювалися умови для проживання у матері і батька, дитина дзвонила бабусі та просила забрати його, що означає, що у матері щось не так, і вона не приділяє належної уваги. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сім'ю [PERSON], майже три роки. Часто бачив онука [PERSON] зі своїм дідусем [PERSON], на гаражі, він бігав біля нього, катався на велосипеді. Інколи бачив дитину і з батьком. Ніколи не бачив щоб дитина плакала, де мати [PERSON] ніколи не запитував у своїх знайомих, про неї йому нічого не відомо. Декілька раз бачив як вони втрьох, дідусь, батько і малий [PERSON], їздили на рибалку. Бачив також, що [PERSON] в квартирі дідуся, веде себе як вдома, а не як в гостях. У нього там є ліжко, де він спить, чимало іграшок, комп'ютер. Хлопчик балакучий, розказував йому, що їздив відпочивати на море. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з сім'єю [PERSON] проживає по сусідству, поряд квартири, відносини нормальні, іноді спілкуються по господарським справам. В квартирі проживає [PERSON] зі своїми батьками, братом та сином. Бачила, що раніше [PERSON] часто по вихідним дням забирали до себе онука, а в останні два місяці дитина проживає постійно в м. Вугледарі. Після розлучення [PERSON] з [PERSON], її в м.Вугледар не бачила, хоча можливо вона й приїздила. В квартирі [PERSON] дитина відчуває себе як вдома, дідусь з бабусею дуже його люблять. Чула, зі слів бабусі, що вони переживають, щоб [PERSON] не вивезла онука за межі України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає з сім'єю [PERSON] в одному будинку, стосунки нормальні. Часто бачить їх онука [PERSON] в дворі, біля своєї голуб'ятні, а також на гаражі. Батько приділяє дитині увагу: гуляє з ним у дворі, водить погратися в парк, покататися на велосипеді та пострибати на батуті. Останній раз бачив дитину 12.07.2014 року, коли забирав з автовокзалу. Проживає [PERSON] з батьками [PERSON], за чиєю ініціативою його забрали в матері йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є бабусею [PERSON]. Стосунки з відповідачкою [PERSON] були нормальними до того часу, поки вона не попросила у сина [PERSON], як у батька, вивезти дитину за межі України. Вони з чоловіком, часто забирали дитину на вихідні дні, онук знаходився у них по 2-3 дні, інколи й більше, особливо коли хворів, оскільки в цей час не ходив до дитячого садочка. З кінця весни знаходиться в них постійно. [PERSON] приїжджала до дитини двічі: перший раз 02.06.2014 року, а другий раз - 07.07.2014 року, коли був суд, не відвідавши навіть на день народження. На другий день, 08.07.2014 року ми ходили до психолога. Крім того, ще 11.07.2014 року, вона разом з онуком та [PERSON], поїхали на дачу, де пробули весь день, а потім відвезли [PERSON] на автовокзал, на автобус. По суті ми не створюємо перешкод в спілкуванні онука зі своєю матір'ю. В їхній трикімнатній квартирі зареєстровано п'ять чоловік, і проживає п'ять чоловік. Онук спить в одній кімнаті з батьком та дядею Юрієєм, її другим сином. У нього є все необхідне: одяг, іграшки, книжки, комп'ютер. Возили дитину на море відпочивати. Дитина відчуває у нас дома себе комфортно, [PERSON] дуже любе свою матір, але боїться, щоб вона не забрала його від нас, не забрала «далеко-далеко». Суд, заслухавши доводи сторін, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі докази та заперечення, дійшов наступного: Судом встановлено, що 07.03.2008 року між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 06.06.2011 року розірвано(а.с.23). Під час перебуванні у шлюбі у них народився син, [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис про народження №98, від 21.07.2008 року, та був зареєстрований за місцем проживання батьків в [ADDRESS] (а.с.22, 101-102). З березня 2010 року відповідач переїхала жити до м. Докучаєвська, Донецької області, а за нею слідом і позивач, з метою збереження сім'ї, і приблизно до липня місяця 2010 року в однокімнатній квартирі, за усною домовленістю. Після припинення сумісного проживання сторони почали проживати окремо і між ними спочатку не було спору щодо утримання та проживання дитини, це підтверджується і рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 06.02.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти, на утримання сина [PERSON] - [INFO], в розмірі ? частини усіх заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2013 року і до повноліття дитини. У відповідності зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.161 СК України в категоричній формі позбавляє орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно п.1 ст.9 «Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року» дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини суд бере до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як в судовому засіданні так і матеріалами справи підтверджується той факт, що після розлучення з колишнім чоловіком, відповідачка [PERSON] проживає в однокімнатній найомні квартирі зі своїм співмешканцем [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] - [INFO], тобто чужою людиною для [PERSON], та який має трьох дітей від попередніх шлюбів і утримує їх, маючи (з його слів) дохід приблизно п'ять тисяч гривень, а відповідно не зможе надати належне матеріальне забезпечення відповідачці та її сину. Відповідно до акту обстеження побутово-житлових умов від 16.08.2014 року даної квартири [ADDRESS] в квартирі є все необхідне для проживання відповідачки та розвитку і виховання її дитини. Санітарно-технічні умови квартири в задовільному стані (а.с.66), з чим суд не може погодитися повністю, так як син має спати на одному дивані з матір'ю, що певним чином перешкоджає нормальному відпочинку. Будинок в якому зареєстрована відповідачка [PERSON] та її син, розташований за адресою: [ADDRESS], в даний час, знаходиться в стані капітального ремонту(а.с.80), і суд вважає їх непридатними для проживання в теперішній час. Відповідно наданої характеристики з МВ ГУМВС України в Донецькій області відповідачка [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, приділяє достатньо уваги своєму неповнолітньому сину та його вихованню. В даний час не працює, але стоїть на обліку в центрі зайнятості населення м. Докучаєвськ, проте докладає максимум зусиль в пошуку роботи (а.с.49). В судовому засідання також встановлено, що батько дитини [PERSON] працює, має стабільний заробіток, його середньомісячна заробітна плата складає 5786грн.; за місцем роботи та проживання характеризується позитивно; зареєстрований з батьками та братом в трикімнатній квартирі [ADDRESS] та є співвласником загальної площі 71,51кв.м та 41,8кв.м. жилої площі квартири. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.06.2014р., квартира позивача знаходиться в задовільному стані, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі. Для виховання дитини та її розвитку створено всі умови: є дитячий одяг, окреме ліжко, іграшки, книжки, комп'ютер(а.с.26-28, 30-31). Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Відповідно до положення ч.1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання» Маленькі діти потребують материнського догляду, старшим більше потрібен авторитет батька, тим більше, що дитина чоловічої статті. Наявність вітчима в сім'ї матері здатне несприятливо вплинути на виховання дитини. Отже, враховуючи, активну участь батька у вихованні дитини, прихильність дитини до батька, створення батьком необхідних житлових умов для нормального життя та в подальшому навчання дитини, її повноцінного відпочинку, доброзичливі стосунки з дитиною, засновані на взаємній любові, повазі один до одного, а також враховуючи той факт, що відповідачка [PERSON] з квітня місяця даного року не працює, тобто не має постійного заробітку (доходу), а також не має свого постійного житла, в якому могла б проживати разом із сином, суд вважає необхідним визначити місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], саме з його батьком, [PERSON], оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Таким чином, враховуючи той факт, що малолітній [PERSON], буде проживати разом з батьком та знаходиться на його утриманні, суд вважає, за необхідне припинити право відповідачки [PERSON] на стягнення аліментів з [PERSON], на утримання сина [PERSON], на підставі рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 06.02.2013 року, з дня винесення рішення, в зв'язку з вищевикладеними обставинами та прийняття цього рішення. На підставі викладеного, ст.ст. 6,9 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ст.ст. 141,157, 160,161 СК України,

Outcome: approved