Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Вимоги позову мотивовані тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана нерухомість придбана позивачем за договором купівлі-продажу квартири від 11.04.2017. За інформацією ТОВ «Експлуатаційна компанія» у вказаній квартирі зареєстровані невідомі позивачу особи: [PERSON] та [PERSON] . Жодних добровільних спроб відповідачів щодо зняття з реєстрації не здійснювалось. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю нерухомістю. У відповідачів відсутні будь-які правові підстави перебувати чи користуватися квартирою, що належить позивачу. Враховуючи викладене, просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.09.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04.09.2019 закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в частині пред`явлення вимог до відповідача [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо задоволення позову. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третіх осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] дійсно належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2017 (т.1, а.с. 12-16). Як вбачається з довідки ТОВ «Експлуатаційна компанія» №8895 від 06.04.2017 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 17). Відповідач [PERSON] померла [INFO] (т.2, а.с. 6). Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-709цс16 і є обов`язковою до застосування судами. Судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше року. Відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як законний та обґрунтований. При цьому, відсутні підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial