Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог вказав, що 12 червня 2017року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу він придбав у відповідачки [PERSON] двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: м.\~Мирноград Донецької\~області,\~м-н\~«Світлий»,\~буд.2,\~кв.91, де до теперішнього часу залишаються зареєстрованими відповідачі, які добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, що створює йому перешкоди у повноцінному розпорядженні об'єктом власності. Зазначаючи на тому, що із припиненням права власності втрачається й право користування жилим приміщенням як у колишнього власника так і у членів його сім'ї, позивач просить суд з метою захисту його права власності визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в цій квартирі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просив суд позов задовольнити. Відповідачі, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду у відповідності до вимог процесуального законодавства, до судового засідання не з'явилися, що дає суду підстави для розгляду справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.06.2017 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, укладеного між ним та відповідачкою [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.спр.8,9). Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, в зазначеній квартирі з 29.05.1987 значаться зареєстрованими [PERSON], яка 12.06.2017 продала [PERSON] свою квартиру, та, як член сім'ї, її син [PERSON] (арк.спр.12). Відповідно до акту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Світлий 2» м.Мирнограда від 04.10.2018 року, складеного за участю мешканців цього будинку, відповідачі у квартирі квартири № 91 не проживають з 12.05.2017 року (арк.спр.13). Вказана обставина була підтверджена в судовому засіданні і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] - мешканців будинку, в якому розташована спірна квартира, які суду пояснили, що колишній власник квартири [PERSON] разом з сином [PERSON] після продажу квартири в ній не проживають. Зі слів сусідів їм відомо, що вони виїхали з м.Мирнограда. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право приватної власності є непорушним. Це означає, що особа згідно з вимогами ст.ст.316,317,319 Цивільного Кодексу має право на безперешкодне володіння, користування і розпорядження належним йому майном, в тому числі на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 Цивільного Кодексу та ст.150 Житлового Кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і відповідно до ст. 391 цього Кодексу має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, здійсненням відчуження квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON] припинила своє право власності на спірну квартиру, у зв'язку з чим втратив право користування цією квартирою і її син - [PERSON], який зареєстрований в ній як член її сім'ї. Приймаючи до уваги вищевказані обставини та відсутність між сторонами договорів на проживання у спірному житловому приміщенні або домовленостей щодо порядку його використання, суд дійшов висновку, що, залишаючись зареєстрованими у спірній квартирі, відповідачі, які є сторонніми для позивача особами, перешкоджають йому належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника, що є підставою для визнання їх втратившими право користування цим житлом.

Outcome: approved