Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]; треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], [PERSON], [PERSON], Заводський районний відділ у м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент ХХІ», про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку. У своєму позові позивач просить суд виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, із жилого приміщення квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення; усунути перешкоди у здійснені [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; Заводському районному відділу у м.Дніпродзержинську головного управління у Дніпропетровської області Державної міграційної служби України зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27 квітня 1991 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який розірваний 11 серпня 1997 року. На підставі рішення виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів у м.Дніпродзержинську від 18.06.1997 року за № 160 йому та його сім'ї було видано ордер на житлове приміщення на право зайняття житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. 15 липня 2003 року без його згоди та відома в цій квартирі була прописана колишня дружина [PERSON]. У 2004 році [PERSON] поселила в його квартирі свою сестру [PERSON], яка страждає психічним захворюванням. 27 січня 2006 року [PERSON] без його відома та згоди оформила тимчасову прописку [PERSON] в даній квартирі до 27.01.2007 року та 19 червня 2007 року відповідач [PERSON] отримала постійну прописку у квартирі. Недостатності житлової площі в розрахунку на людину відповідачі роблять неможливим його подальше спільне проживання в одній квартирі. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра, у зв'язку з чим в квартирі веде себе неадекватно, до нього агресивно, створює прямі загрози для його здоров'я та життя. Його колишня дружина [PERSON] налаштовує проти його дітей, веде себе агресивно, провокує конфлікти, влаштовує скандали та сварки. Відповідачі ніколи не сплачували комунальні послуги, що є порушенням правил співжиття в одній квартирі і є однією із причин для того, щоб їх виселити із займаної ними квартири. Таким чином, вважає, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для його проживання з ними в одній квартирі, у зв'язку з чим вважає, що відповідачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги наведені в позові, просив суд виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, із жилого приміщення квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення; усунути перешкоди у здійснені [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; Заводському районному відділу у м.Дніпродзержинську головного управління у Дніпропетровської області Державної міграційної служби України зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги наведені в позові, просив суд задовольнити позовні вимоги позивача та посилався на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, суду зазначила, що за згодою позивача з 15 липня 2003 року відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а відповідач [PERSON] зареєстрована за цією адресою з 19.06.2007 року. Позивач не є наймодавцем спірного житла, тому він не набув права на звернення до суду про виселення відповідачів на підставі ст.116 ЖК України, адже порушення співжиття з боку відповідачів нічим не підтверджується а навіть спростовуються. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, у зв'язку з тим, що підстав для виселення відповідачів не має, тому як вони не порушують правила співжиття в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] підтримав вимоги позивача та просив їх задовольнити. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює разом із позивачем. Підтвердив той факт, що позивач хоче виселити з квартири відповідачів, щоб переоформити квартиру на дітей. Раз на місяць заходив в квартиру, де проживає позивач та іноді бачив, що сторони конфліктують. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з 1986 року навчалася із відповідачем та є хрещена мати їх доньки. У квітня 2015 року вона була вдома у відповідачів та бачила, що позивач [PERSON] поставив до стіни [PERSON] та вів себе до неї агресивно. Зазначила, що відповідач [PERSON] спокійна людина, останні десять років проживає в квартирі [PERSON] разом із сторонами. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з відповідачем [PERSON] знайома двадцять років та один чи два рази на тиждень вона буває вдома у відповідачів та ніколи не бачила, щоб [PERSON] вела себе агресивно. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Заводського районного відділу у м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абонент ХХІ», у судове засідання не з'явилися, надали суду листи, у яких просять розглядати справу у відсутності їх представників. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є користувачем квартири [ADDRESS], що вбачається з ордера на жиле приміщення № 33 від 06 липня 1999 року, а також з лицевого рахунку [NUMBER]. Згідно лицевого рахунку від 23 травня 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], що також вбачається з довідки про склад сім'ї, яка видана 25.10.2005 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], який згідно до рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11 серпня 1997 року, було розірвано, що також вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу, видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 28 лютого 2015 року, актовий запис № 35. Як вбачається з матеріалів цивільної справи відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та страждає психічним розладом, у зв'язку з чим відповідно до рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 травня 2015 року була визнана недієздатною. Відповідно до ст.116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідно наявність двох умов: систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач [PERSON] звертався до органів внутрішніх справ із заявою на дії відповідачів [PERSON] та [PERSON], але листом Заводський районний відділ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області було повідомлено, що складу кримінального правопорушення та порушення громадського порядку зі сторони відповідачі не встановлено. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під заходами попередження або громадського впливу, про які зазначено у п.1 ст.116 ЖК України, маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішні справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до вимог ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживаючи в квартирі [ADDRESS] сплачувала комунальні послуги. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивач будь-яких доказів того, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а також докази застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу не дали результату, застосування заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії, не надав. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виселення відповідачів із спірної квартири, як осіб, які систематично порушують правило співжиття, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшло свого підтвердження факт застосування до відповідачів заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. Систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність є обов'язковою умовою виселення особи. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed