Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами до відповідачки [PERSON] та просив визнати батьківство [PERSON], 01.01.1966 р. н. відносно [PERSON] 02.07.2007 р. н. Позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, просила про розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції Одеської області не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, просив розглянути справу у відсутності представника. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивував тим, що у 2006 році, під час перебування [PERSON] в м. Стамбул ([PERSON]) остання познайомилась з позивачем [PERSON] Після цього сторони почали підтримувати близьки стосунки та проживати разом у позивача. Від існуючих фактичних стосунків [PERSON] завагітніла та перебуваючи в м. Рені Одеської області, 02.09.2007 р. народила сина [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень відділу РАЦС Ренійського районного управління юстиції Одеської області зроблений відповідний актовий запис № 176 від 11.09.2007 р. та видане свідоцтво про народження [PERSON], у якому батьком дитини був вказаний [PERSON] Відомості про батька дитини в актовому записі про народження дитини та в свідоцтві про народження [PERSON] були внесені зі слів матері, відповідно до положень ст. 135 СК України. Судом встановлено, що на момент реєстрації народження [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, позивач вважає себе батьком [PERSON] 02.09.2007 р. н. З моменту вагітності [PERSON], народження нею дитини та до теперішнього часу позивач піклувався про [PERSON], якого вважав своїм сином, приїздив з [PERSON] до м. Рені Одеської області де проживала [PERSON] з дитиною та перебував на території України упродовж терміну, дозволеного українським міграційним законодавством, а за своєї відсутності переказував на ім я [PERSON] кошти, необхідні для утримання сина [PERSON]. Позивач з моменту народження неповнолітнього [PERSON] і по теперішній час бажає нести не тільки моральну та духовну відповідальність за життя та розвиток [PERSON], якого він вважає своїм сином, а й реалізовувати свої батьківські права та виконувати обовязки батька по відношенню до [PERSON]. З метою встановлення факту визнання біологічного походження батьківства [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], позивач 13 грудня 2013 року замовив дослідження щодо проведення тесту ДНК, за результатами якого було встановлено, що ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] встановлює 99, 9%. Тобто встановлено що позивач [PERSON] дійно є біологічним батьком сина [PERSON], 02.09.2007 р. н. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача\~підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 59 ЦПК України\~- обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей\~58,\~59 ЦПК\~про належність і допустимість доказів. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Крім того, згідно п. 5 \~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня\~\~ 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків, також цією постановою вбачається, що\~\~ відповідно до ст.\~213,\~\~\~215 ЦПК\~рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або оспорюють заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких 02.09.2007 року, народився син\~[PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень відділу РАЦС Ренійського районного управління юстиції Одеської області зроблений відповідний актовий запис № 176 від 11.09.2007 р. та видане свідоцтво про народження [PERSON], у якому батьком дитини був вказаний [PERSON], що не відповідає дійсності. Відомості про батька дитини в актовому записі про народження дитини та в свідоцтві про народження [PERSON] були внесені зі слів матері, відповідно до положень ст. 135 СК України. [PERSON] [PERSON] біологічним батьком [PERSON], 02.09.2007 року, підверджується результатами тесту ДНК, відповідно до якого, ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] встановлює 99, 9%. Тобто було встановлено що позивач [PERSON] дійно є біологічним батьком сина [PERSON], 02.09.2007 р. н. Відповідачка [PERSON] цього факту також не заперечувала, не заперечувала також проти внесення змін до актового запису про народження дитини. Таким чином, судом встановлені підстави для визнання\~\~батьківства [PERSON] відносно сина [PERSON]., [INFO] За такими обставинами, суд вважає обґрунтованими\~\~вимоги позивача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.\~\~З урахуванням позиції відповідача та інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе вказати у актовому запису подвійне прізвище дитини, вказавши прізвище як біологічного батька, так і те, що було присвоєно дитині при реєстрації її народження. На підставі викладеного та

Outcome: approved