Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 5000 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11 лютого 2021 року він завіз до відповідача [PERSON] двері з власного будинку в кількості шість штук, оскільки останній обіцяв зробити їх реставрацію. Згідно усної домовленості загальна вартість виконаних робіт по реставрації дверей повинна була становити 16 000 гривень. Напередодні виконання вказаних робіт він передав відповідачу 8000 тисяч гривень авансу. [PERSON] пообіцяв виконати роботи по реставрації дверей до березня місяця 2021 року. Однак у березні 2021 року останній роботи по реставрації дверей не виконав. На його неодноразові звернення та телефонні дзвінки останній не реагує. Разом з тим, 19 березня 2021 року відповідачем [PERSON] власноручно написані та видані йому розписки, в яких зазначено, що кошти в розмірі 2000 гривень та 3000 гривень за невиконану роботу зобов`язується повернути у строк до 27 березня 2021 року. Однак відповідач у встановлений строк борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку відмовляється повернути вказану суму боргу. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Коваленко О.В. у судове засідання не з`явилися, остання направила суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю, просила про задоволення позову, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідача [PERSON] суд належним чином повідомляв про час і місце судового розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами за зареєстрованим місцем проживання. Вказане підтверджується інформаційним витягом із сайту «Укрпошта» про особисте вручення адресату поштового відправлення, з якого вбачається, що про судове засідання призначене на 10.06.2021 року відповідач був повідомлений 22.05.2021 року, а в судове засідання призначене на 02.07.2021 року відповідач не з`явився, судова повістка повернулася до суду з відміткою: адресат по вказаній адресі відсутній. Відзиву на позов від відповідача не надходидо. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання судових рішень та застосування рішення Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, приходжу до висновку, що [PERSON] , знаючи про розгляд судом справи про стягнення боргу за договором позики, у судове засідання не з`явився повторно без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався, клопотань про неможливість прибуття до суду та відкладення судового розгляду не подавав. На підставі письмової заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 280-282 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 19 березня 2021 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] грошові кошти на загальну суму 5000 гривень за невиконану роботу у строк до 24 та 27 березня 2021 року, що підтверджується письмовими розписками, складеними [PERSON] 19.03.2021 року (а.с.5-6). Однак відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе за договорами позики від 19 березня 2021 року зобов`язання, своєчасно не повернув суму грошових коштів, отриману в позику. За таких обставин, враховуючи характер грошового зобов`язання та відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача позики підлягає судовому захисту, а відповідно позов про стягнення заборгованості за договорами позики підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договорами позики від 19 березня 2021 року у розмірі 5000 гривень. Згідно ст. 5 ч.1 п.13 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 17.02.2016 року, позивач [PERSON] являється учасником бойових дій (а.с.9). Оскільки, позивач [PERSON] відповідно до закону звільнений від сплати судового збору, а тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved