Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що 24.04.1999 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради. Від цього шлюбу у них народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Протягом більше двох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, сімейні стосунки ставали більше холодними, не дружніми, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сімейне життя з відповідачем не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Можливості підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між подружжям на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги відсутні. Спільного господарства та побуту\~ вони не ведуть більше року, спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Сумісне проживання між ними припинено, тому на переконання [PERSON] подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, шлюб існує тільки формально, тому просить суд не надавати строк для примирення. Так як з моменту припинення подружніх стосунків, дружина перестала проявляти належне піклування про їхнього сина [PERSON] , не завжди бере участь у його вихованні, надаючи перевагу доньці, просить суд залишити сина на утриманні та проживанні разом з ним, так як він має регулярний та стабільний заробіток, що дає йому можливість повноцінно виховувати та утримувати дитину. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, але як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2016 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з обґрунтувань, наведених у позовній заяві підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, але як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2016 року подала заяву про визнання нею позову та розгляд справи за її відсутності, з правами і обов`язками відповідача, а також\~ наслідками визнання позову вона ознайомлена. Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, з урахуванням вищевикладеного, приходить до висновку про можливість ухвалення судового рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та з урахуванням вимог ст. ст. 34, 174 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 24.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження 24.04.1999 року зроблено запис за № 146, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданим 24.04.1999 року. Від цього шлюбу у них народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 20.04.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 349, батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] ; та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 14.06.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі народжень зроблено відповідний актовий запис за № 660, батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно зі ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З довідки Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» від 22.01.2016 року № 617, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися більше року тому. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. (ст. 141 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до положень ст. ст. 150, 151 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Як встановлено судом з матеріалів справи, а саме згідно з Довідкою № 27 від 02.02.2016 року,\~ виданої з місця роботи, про те, що [PERSON] дійсно працює у Військовій Частині [NUMBER] на посаді інспектора 2 категорії-кінолог, індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER] , його заробітна плата за період з серпня 2015 року по січень 2016 року складає 34147,58 грн. (тридцять чотири тисячі сто сорок сім гривень п`ятдесят вісім копійок), середній заробіток становить 5691,26 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`яносто одна гривня двадцять шість копійок). Таким чином, суд приходить до переконання, що наявність регулярного та стабільного заробітку дає йому можливість повноцінно виховувати та утримувати дитину. Враховуючи, що спору про подальше місце проживання дітей між сторонами не виникає, малолітнього сина [PERSON] слід залишити проживати з батьком [PERSON] , а неповнолітню доньку [PERSON] залишити проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклуванні батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з наведеного, беручи до уваги рівність прав обох батьків, суд керується принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, якою визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позовних вимог щодо порядку виховання і утримання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved