Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ТОВ «Веселинівська автоколона №3» про відшкодування збитків, заподіяних обмеженням прав власника землі, внаслідок неповернення та самовільного утримання земельної ділянки в розмірі 20 255, 97 гривень. В обгрунування позову зазначив, що на підставі Державного акту на право власності на землю йому належить земельна ділянка площею 4, 386 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. 23.02.2005 року між ним та ТОВ «Веселинівська автоколона №3» було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, тобто до 23.02.2015 року. Бажаючи обробляти земельну ділянку самостійно, 13.08.2014 року звернувся до ТОВ «Веселинівська автоколона №3» з заявою, в якій просив після збору врожаю 2014 року не обробляти його земельну ділянку. Однак керівництвом ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» йому було відмовлено, мотивуючи тим, що між ним та ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» у 2010 році укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років до 2020 року. Він звернувся до відділу Держземагенства у Веселинівському районі із заявою про видачу копії договору, з якого він дізнався, що між ним та ТОВ «Веселинівська автоколона №3» укладено договір оренди землі №130 строком на 10 років до 02.01.2020 року. Рішенням Веселинівського районного суду від 24.02.2016 року, вищевказаний договір визнано недійсним та зобов`язано ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» повернути вищевказану земельну ділянку, яку було повернуто лише у травні 2016 року, але юридично повернення земельної ділянки до цього часу не оформлено, так як Акт приймання-передачі земельної ділянки ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» так і не підписано. ТОВ «Веселинівська автоколона №3» в період з 24.02.2015 року по квітень 2016 року незаконно використовувала земельну ділянку. Посилаючись на норми матеріального та процесуального права просив стягнути з ТОВ «Веселинівська автоколона №3» збитки заподіяні внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 20 255, 97 гривень, надав розрахунок розміру збитків. Ухвалою суду від 23 травня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 18 червня 2018 року представником відповідача ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» було надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнають, просять суд відмовити в їх задоволенні. Обгрунтовують свій відзив тим, що вимоги позивача грунтуються на Акті з визначення шкоди власникам землі та замлекористувачам комісії Веселинівської райдержадміністрації від 21.03. 2018 року, який в свою чергу був складений на підставі двох регулюючих різні правовідносини нормативних актів, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 р № 963 «Про затвердження Методики розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу». Вважає безпідставними твердження позивача щодо самовільного утримання спірної земельної ділянки відповідачем, оскільки між сторонами 02.01.2010 року було укладено договір оренди землі № 130 на строк до 02.01. 2020 року, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Веселинівському районі 23.06.2011 року за № 482175504000062. Вказаний договір був визнаний недійсним рішенням Веселинівського районного суду від 24.02.2016 року, яке вступило в законну силу 04.04.2016 року після перегляду справи в апеляційній інстанції, отже, про жодне самовільне утримання земельної ділянки не йдеться, на той час зазначений договір був чинний, а спір між сторонами був предметом спору. 22 червня 2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, вважає свої позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а підстави викладені у відзиві на позовну заяву, необгрунтованими та такими , що не заслуговують на увагу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Веселинівська автоколона №3» Гусак О.М. заперечував щодо задоволення позовних вимог, надав письмові заперечення. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту д частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Позивач також має довести , що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, суду в першу чергу необхідно установити факт наявності самовільного зайняття земельної ділянки, яке в причинно-наслідковому зв`язку потягло за собою втрату упущеної вигоди. У разі встановлення такої обставини для обчислення розміру упущеної вигоди слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою КМ України від 25 липня 2007 року № 963. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 821316 належить на праві приватної власностні земельна ділянка площею 4,386 га, кадастровий номер 4821755000:05:000:0211, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. 23.02.2005 року між позивачем та ТОВ «Веселинівська автоколона №3» було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, тобто по 23.02.2015 року. Бажаючи обробляти земельну ділянку самостійно, 13.08.2014 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Веселинівська автоколона №3» з заявою, в якій просив після збору врожаю 2014 року не обробляти його земельну ділянку. Керівництвом ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» йому було відмовлено, мотивуючи тим, що між ним та ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» у 2010 році укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років до 2020 року. Позивач звернувся до відділу Держземагенства у Веселинівському районі із заявою про видачу копії договору, з якого він дізнався, що між ним та ТОВ «Веселинівська автоколона №3» укладено договір оренди землі №130 строком на 10 років до 02.01.2020 року. Рішенням Веселинівського районного суду від 24.02.2016 року, вищевказаний договір визнано недійсним та зобов`язано ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» повернути вищевказану земельну ділянку, яку було повернуто лише у травні 2016 року, але юридично повернення земельної ділянки до цього часу не оформлено, так як Акт приймання-передачі земельної ділянки ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» так і не підписано. Посилаючись на вказане судове рішення, позивач дійшов до хибного висновку про те, що належну позивачу земельну ділянку було самовільно зайнято відповідачем і перебувала у його незаконному користуванні з 24.02.2015 року по квітень 2016 року. Однак, позивач не звернув увагу на те, що приступивши на початку 2015 року до обробки спірної земельної ділянки, ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» діяло на правовій підставі, яка ґрунтувалась на чинному на момент обробки земельної ділянки договору оренди землі від 02.01.2010 року № 130, який в подальшому був скасований рішенням суду лише 24.02.2016 року, яке вступило в законну силу 04.04.2016 року після перегляду справи в апеляційній інстанції. Таким чином, на час обробітку спірної земельної ділянки відповідачем, між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірної земельної ділянки. Вирішуючи питання про відшкодування збитків, завданих позивачу самовільним зайняттям його земельної ділянки, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Таким чином у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті не отримані доходи, які б могли бути реально отримані власником ділянки якби йому не чинилися перешкоди. Відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно частин 1, 3 статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, юридичні особи, які використовують земельні ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а тому саме ним визначається розмір збитків власникам землі та землекористувачам. Так, у відповідності до п. 1 вказаного Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Сам по собі факт наявності в матеріалах справи акту з визначення розміру збитків не дає підстав для висновку про доведеність позивачами завданих їм збитків (упущеної вигоди) та їх розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками. В якості належних та допустимих доказів упущеної вигоди надаються докази, які свідчать про реальні наміри власника обробити свою ділянку - проведення закупівлі посівного матеріалу, укладення договорів на обробіток ділянки для висадження закупного посівного матеріалу або наявність у власника техніки для самостійного обробітку своєї земельної ділянки та інші аналогічні дії власника, які свідчать про підготовку до самостійного використання ділянки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а реально були б ним отримані в разі використання земельної ділянки. Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з елементів цивільна відповідальність не настає. Позивачем при зверненні в суд з позовом не було надано доказів про намір власного використання землі під певні сільськогосподарські культури. Не надано доказів і на закупівлю посівного матеріалу, які можуть бути підтверджені лише письмовими доказами, договорами на обробіток земельної ділянки (орання, посіву та збирання посівного матеріалу), а також на внесення добрив та інших робіт, які необхідні для вирощування сільськогосподарських культур. В силу вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов`язок доказування позовних вимог покладається на позивача. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] , суд виходить з того, що позивачем не доведено завдання йому дійсної шкоди у вигляді упущеної вигоди та що він мав реальні наміри самостійно обробляти земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed