Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та до [PERSON] державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, 01 жовтня 2012 року у м.Марганець Дніпропетровської області померла [PERSON], смерть якої зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 10.3035 га., що розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Право власності спадкодавця на належну їй земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 830877. На належну їй на праві власності земельну ділянку [PERSON] залишила заповіт на його користь. Заповіт посвідчено 28 липня 2009 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 976. Але, коли він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, при реєстрації заяви нотаріус повідомив, що спадкодавцем [PERSON] на зазначену земельну ділянку 18.01.2012 року складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 80, на ім'я [PERSON]. Тому, Державний нотаріус Марганецької ДНК в.о. [PERSON] державної нотаріальної контори, постановою від 30.09.2015 року, відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте йому відомо, що за життя спадкодавець після перенесеного в 2010 році інфаркту міокарда, що підтверджується виписним епікризом від 20.12.2010 року, тяжко хворіла, часом потребувала сторонньої допомоги. [PERSON], який їй доводиться онуком, скористався її хворобливим станом, та похилим віком, та тим що вони проживали разом однією родиною, погрожував [PERSON] тим, що відправить її до психо - неврологічного інтернату для пристарілих, якщо вона не складе на нього заповіт на зазначену земельну ділянку. Своїми діями вчиняючи психологічний тиск, використовуючи залежне становище [PERSON] від нього, так як вони проживали разом, відповідач заподіяв останній душевних страждань, пригнітив її волю, що породило в останньої страх настання невигідних для неї наслідків та таким чином примусив її до того, що вона склала на нього заповіт. Така поведінка [PERSON] є неправозгідною, оскільки суперечить принципу справедливості та сприяє недобросовісності у відносинах між людьми. Позивач також зазначає, що відповідно спадкодавцем [PERSON], на зазначену земельну ділянку, 18.01.2012 року було складено заповіт проти її справжньої волі: внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку відповідача у вигляді специфічного залякування останньої, яка при цьому на дії [PERSON] реальної відсічі дати не могла, і склала заповіт на нього щоб звільнитися від цього психічного тиску. Відповідно до положень ст. 1257 ЦК України, виходячи з наведеного, вважає, що заповіт складений спадкодавцем [PERSON] 18.01.2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 86, на ім'я [PERSON] може визнатися судом недійсним. Позивач зазначає, що попереднім, перед заповітом складеним [PERSON] на ім'я [PERSON], є заповіт складений на його ім'я, то відповідно до положень ч. 4 ст. 1254 ЦК України, в разі визнання на підставі ст. 231 ЦК України заповіту складеного на ім'я [PERSON] недійсним, відновлюється чинність заповіту складеного на його ім'я, тому вважає, що має право звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд заяви за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що наполягає на позовних вимогах в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що проти позову не заперечує та повністю згоден з ним. Відповідач [PERSON] державна нотаріальна контора письмових заперечень проти позову не надала, але на запит суду Марганецькою державною нотаріальною конторою в.о. [PERSON] ДНК надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 42153036 від 17.11.2015 року копію спадкової справи № 374/2012 після смерті [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ № 475180, виданого відділом ДРАЦС Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] дійсно померла 01.10.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 10.3035 га, що розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 830877. 28.07.2015року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 976, яким заповіла позивачу у справі земельну ділянку площею 10.3035 га., що розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, копію вказаного заповіту позивач додав до матеріалів справи. Крім того, 18.01.2012 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 80, яким заповіла вищевказану земельну ділянку [PERSON], копію вказаного заповіту додано до матеріалів справи. 30.09.2015 року позивач, звернувшись до державного нотаріуса Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2015 р., мотивовану наявністю нового заповіту від [PERSON], складеного пізніше спадкодавцем, та посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 80, яким заповіла вищевказану земельну ділянку площею 10,3035 га на користь іншого спадкоємця, яким було скасовано попередній заповіт (ст. 1254ЦК України). Відповідно, складений [PERSON] 18.01.2012 року заповіт на вказану земельну ділянку скасовує заповіт від 28.07.2009 р. на земельну ділянку площею 10,3035 га. Відповідно до положень ст. ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як зазначає позивач, що за життя спадкодавець [PERSON] після перенесеного в 2010 році інфаркту міокарда, тяжко хворіла, часом потребувала сторонньої допомоги, що підтверджується виписним епікризом від 20.12.2010 року. Відповідач [PERSON], який їй доводиться онуком, скористався її хворобливим станом, похилим віком та тим, що вони проживали разом однією родиною. Крім того, позивач зазначає, що відповідач своїми діями, вчиняючи психологічний тиск, використовуючи залежне становище [PERSON] від нього, заподіяв останній душевних страждань, пригнітив її волю, що породило в останньої страх настання невигідних для неї наслідків та таким чином примусив її до того, що вона склала на нього заповіт. Згідно з положенням ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку іншої особи, визнається судом недійсним; до положень ч. 3 ст. 216 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, виходячи з тих обставин, що сторони добровільно погодилися у порядку судового розгляду спору щодо визнання заповіту недійсним, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved