Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві, в якому просив суд визнати права власності на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] та зняття з нього арешту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що незважаючи на те, що вказаний автомобіль «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за відповідачем [PERSON], але насправді вказаний автомобіль в силу вимог ст.ст.60, 73 Сімейного кодексу України належить позивачу, оскільки він був придбаний під час шлюбу із відповідачкою, а зареєстрований на неї лише формально. Розподіл майна після розлучення не проводився, але автомобіль є спільно набутим майном та за згодою подружжя був отриманий у користування позивача, що підтверджується доручення від 23.05.2007 року на право користування, передоручення та продажу вказаного автомобіля. Позивач утримував та користувався автомобілем увесь час. Між тим, на виконання постанови відділу ДВС ГУ юстиції в м.Києві від 30.07.2014 року вказаний транспортний засіб було оголошено в розшук та затримано 22.08.2014 року працівниками ДАЇ. Вказана постанова третьої особи винесена в межах виконавчого провадження №43661614 від 30.07.14 на виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості по кредиту в сумі - 3649595,19 грн. з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Зважаючи на викладені обставини, позивач просив суд визнати за ним права власності на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] та зняття з нього арешт. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м.Києві в судовому засіданні зазначив про законність своїх дій в межах виконавчого провадження, просив вирішити справу у відповідності до вимог законодавства. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи неодноразово оповіщалась в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомила, заперечення на позов не подавала, свого представника до суду не направила. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що підстав для задоволення позову немає з огляду на наступне. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що право власності на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро Спорт», 2006 р.в., д.н.з.[NUMBER] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 16.02.2006 року. Між тим, дійсно між сторонами 12.06.1983 року було укладено шлюб та 18.09.2007 року його було розірвано (а.с.6-7). Також, встановлено, що власник автомобіля відповідач [PERSON] уповноважила позивача [PERSON] згідно довіреності від 23.05.2007 року на розпорядження вказаним автомобілем, його користування та зняття з обліку (а.с.5). Позивач увесь час користування вказаним автомобілем, здійснював його страхування та обслуговування (а.с.8-24). Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Також, встановлено, що на виконання виконавчого листа від 21.03.2014 року Шевченківського районного суду м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитом, постановою від 17.06.2014 року державного виконавця ДВС ГУЮ в м.Києві було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно відповідача та заборону його відчуження. Під час проведення виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні було встановлено наявність у боржника - відповідача [PERSON] у власності автомобіля марки «Мітсубіши Паджеро Спорт», 2006 р.в., д.н.з.[NUMBER] та постановою від 30.07.2014 року його було оголошено в розшук. У відповідності до листа відділу ДАЇ УМВС в Рівненській області від 28.08.2014 року вказаний автомобіль було затримано та доставлено на спец майданчик в м.Дубно і 25.09.2014 року складено акт його опису та арешту. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з позовних вимог [PERSON], то останній, посилаючись на вимоги ст.ст.60,73 Сімейного кодексу України, вважає саме себе власником автомобіля марки «Мітсубіши Паджеро Спорт», 2006 р.в., д.н.з.[NUMBER]. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Між тим, розглядаючи вказану справу виключно в межах заявлених [PERSON] позовних вимог, зважаючи на наявність свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 16.02.2006 року вказаного транспортного засобу за відповідачем [PERSON], і не надання суду жодних доказів поділу вказаного майна між подружжям на підставі угоди між ними або рішення суду про його поділ і визнання у зв»язку з цим права власності на автомобіль за позивачем, у суду не має правових підстав для визнання права власності на об»єкт права спільної сумісної власності подружжя, а саме на автомобіль марки «Мітсубіси Паджеро Спорт», 2006 р.в., д.н.з.[NUMBER]. Посилання позивача на наявність довіреності від відповідача від 23.05.2007 року на право розпорядження вказаним автомобілем не вказує на наявність права власності на нього. З врахуванням наведеного позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль задоволенню не підлягають. В судовому засіданні позивачем не було надано належним і допустимих доказів протиправності або не дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку третьої особи при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженню №43661614, в межах якого накладено арешт на автомобіль. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не є власником автомобіля марки «Мітсубіши Паджеро Спорт», 2006 р.в., д.н.з.[NUMBER] на даний час, а тому діями третьої особи по накладенню арешту на належний відповідачу [PERSON] автомобіль не може бути порушені права позивача, а доказів порушення прав саме позивача діями третьої особи надано суду не було, тому позовні вимоги по скасуванню арешту з автомобіля також слід залишити без задоволення. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні всіх позовних вимог, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. На підставі викладено,

Outcome: dismissed