Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноармійської міської ради про визнання права власності на будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що після смерті його діда [PERSON], який помер 06.02.2005 року, відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область м. Красноармійськ, вул. Сєвєрна, 18. Оскільки його мати померла ще до смерті діда, а бабуся, дружина діда [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за правом представлення. Оскільки постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю право встановлюю чого документу на будинок, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою: Донецька область м. Красноармійськ, вул.Сєвєрна, 18 після смерті [PERSON] , який помер 06 лютого 2005 року . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, в подальшому просив справу слухати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є онуком [PERSON], який помер 06.02.2005 року ( а. с. 6,8-9). Мати позивача [PERSON] померла 15.07.2004 року ( а. с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Сєвєрна, 18. Із заявою про відкриття спадщина до нотаріальної контори звернулись позивач по справі [PERSON] та жінка померлого [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини та від застосування ст.. 60 СК України ( а.с.29,31). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул.Сєвєрна, 18 у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу ( а.с. 11). Згідно Інформаційної довідки щодо технічного стану об»єкту нерухомого майна від 28.12.2015 року до 01 січня 2013 року вищевказаний будинок належав [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування посвідченого нотаріусом Красноармійської нотконтори від 22.03.1957 року № 2268 . Загальна та житлова площа змінена за рахунок внутрішнього перепланування та кухонного очагу, що не є самочинним, згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, зареєстрована наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 ( а. с. 12). Відповідно до ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України « Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотраріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392\~ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надані докази, підтверджуючі належність спадкодавцю на праві власності вищезазначені об»єкти нерухомості, а саме : -інформаційну довідку про щодо технічного стану об»єкту нерухомого майна від 28.12.2015 року до 01 січня 2013 року; -довідку з місця проживання спадкодавця ( а.с. 17); -технічний паспорт на житловий будинок ( а.с. 13-16); -лист завідуючої Донецьким обласним державним нотаріальним архівом ( а.с. 10) Отже,судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, дослідивши матеріали\~\~справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначені норми права, а також обставини справи, суд приходить до висновку , що заявлені позивачем позовні вимоги доведені належним чином вищевказаними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved