Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся у суд із позовом до відповідачів, Кправління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції й взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції сержанта поліції Петренко Олексія Андрійовича, Головного управління державної казначейської служби у Харківській області про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним діями та рішенням працівника Національної поліції. 10.02.2020 позивач подав уточнену позовну заяву в якій позовні вимоги пред`явлено до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, та в подальшому 23.09.2020 позивачем подано заяву про зміну підстав позовної заяви в якій відповідачем визначив Департамент патрульної поліції, та третя особа Державна казначейська служба Україна та в якій просив суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів єдиного казначейського рахунку на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 6 000 грн. та в якості моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30 000 грн., також просив стягнути грошові кошти на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн. та компенсувати судовий збір у розмірі 3800 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 09.03.2019 близько 01.00 години він із своїм знайомим [PERSON] , [INFO] , їхали на автомобілі ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові в напрямку ст. м. «Холодна Гора». Коли вони проїжджали повз будинок № 88 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові, сигналом сирени їх зупинили працівники Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції на службовому автомобілі Toyota Prius з державним номерним знаком на синьому фоні № [NUMBER] . Виконавши вимогу поліцейського Позивач зупинив автомобіль біля узбіччя. Інспектор поліції повідомив йому, що ним порушено п. 2.9 д ПДР України, на шо він став заперечувати, оскільки інспектор не мав належних доказів вчинення ним даного правопорушення, далі інспектор патрульної поліції Петренко О.А. попросив його надати документи, що встановлюють його особу, а також на автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. [NUMBER] , для складання адміністративного матеріалу. [PERSON] залишаючись в салоні автомобіля, повідомив, що надасть працівнику поліції вказані документи, якщо він пред`явить йому належні докази вчинення ним адміністративні правопорушення. Отримавши таку відповідь інспектор поліції Петренко О.А. став оглядати автомобілі ВАЗ 2101, д.н.з. [NUMBER] . Після цього він повідомив, що [PERSON] , коли зупинявся біля узбіччя, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, а також те, що державний номерний знак прикріплений в неналежному місці. Далі працівник поліції черговий раз попросив надати йому документи, на що отримав згоду Позивача у випадку вказання інспектором пункту «Правил дорожнього руху», який [PERSON] було порушено, та у разі пред`явлення йому доказів вчинення ним вище вказаних адміністративних правопорушень. Інспектор патрульної поліції Петренко О.А. , не реагуючи на його вимоги вказати пункт «Правил дорожнього руху», який ним було порушено, та ознайомити його із доказами, так як він не згодний із його припущеннями, повідомив [PERSON] про те, що у випадку відмови та не надання йому документів до Позивача буде застосована фізична сила. Коли [PERSON] черговий раз попрохав надати докази та вказати порушений ним пункт «Правил дорожнього руху» поліцейський став вимагати, щоб він вийшов з автомобіля, коли він не вийшов із авто, інспектор патрульної поліцїї Петренко О.А. повідомив про застосування фізичної сила та насильно витяг останнього із-за керма автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] , і провів його поверхневий огляд. Після цього позивача із застосуванням грубої фізичної сили та проти його волі було поміщено до службового автомобіля Toyota Prius з державним номерним знаком на синьому фоні № [NUMBER] , та доставлено до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, 1, при цьому його автомобіль було залишено на місці пригоди. У приміщенні Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області було складено «Протокол про адміністративне правопорушення серія ГП № 283330» щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, «Протокол АА № 122790 про адміністративне затримання за ст. 185 КУпАП» та о 03 год. 47 хвилин винесено «Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» Серія БАВ № 974729 з приводу вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: «Водій керував автомобілем, здійснив зупинку транспортного засобу при цьому не ввімкнув покажчик повороту відвідного напрямку, чим порушив п. 9.2.а. ПДР - Порушення попереджальних сигналів при початку руху». Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року у справі № 642/1891/19 було визнано, в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а тому провадження у справі має бути закрито. Позивач зазначає, що під час прийняття такого рішення, яке вже наразі набрало законної сили, суд виходив із того, що інспектором Петренко О.А. належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення [PERSON] «Правил дорожнього руху України», та у зв`язку цим причину зупинки транспортного засобу [PERSON] . Тому суд прийшов до висновку, про відсутність належних та допустимих доказів вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. У зв`язку з цим можна дійти висновку, що складені інспектором Петренко О.А. «Протокол про адміністративне правопорушення серія ГП № 283330», «Протокол АА № 122790» є незаконними та протиправними, адже останній не мав на їх складання законних підстав. Окрім цього рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2019 року справі № 642/2266/19 постанову серія ЕАВ № 974729 у справі про адміністративне правопорушення від 09 березня 2019 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону X Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної полії Петренко Олексієм Андрійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 425 грн., було скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито. Дане рішення набрало законної сили. Судом встановлено, що доказів підтверджуючих той факт, що [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Полтавський шлях, 88 в м. Харкові, здійснив зупинку транспортного засобу, при цьому не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п. 9.2.а), матеріали справи не містять. У зв`язку з неправомірними рішеннями інспектора позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 6000 грн., я ка полягала в понесенні витрат на правову допомогу, а також моральна шкода в розмірі 30 000 грн., яка полягала в приниженні честі та гідності, в пережитих душевних стражданнях , а тому позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 05.03.2020 представник відповідача Департаменту патрульної поліції надав відзив на уточнену позовну заяву відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнають в повному обсязі, оскільки твердження позивача з приводу визнання незаконними та протиправними складених сержантом поліції Петренко О.А. відносно позивача протоколу про адміністративне затримання, протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованим, оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 642/2266/19 від 10 липня 2019 року скасовано винесену у відношення Позивача постанову серії ЕАВ № 974729 від 09.03.2019, а постановою Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/1891/19 від 27 травня 2019 року, справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрито, при цьому рішень про визнання незаконними (протиправними) постанови/протоколу та/або дій поліцейського судді не приймали. А в основу скасування постанови та закриття справи за ст. 185 КУпАП покладено саме підставу неподання сержантом поліції Петренко О.А. доказів вчинення Позивачем адміністративних правопорушень. Так, у рішенні Київського районного суду м. Харкова зазначено про відсутність в матеріалах справи доказів того, що Позивач здійснив зупинку транспортного засобу, при цьому не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку. А в постанові Ленінського районного суду м. Харкова вказано те, що відеозапис на який посилався сержант поліції Петренко О. А. у своїх поясненнях в судовому засіданні, до суду він не надав, а наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять запису зупинки автомобіля під керуванням Позивача. З невідомих причин сержант поліції Петренко О.А. не надав до суду вказаний відеозапис моменту зупинки транспортного засобу під керуванням Позивача, проте він його зберіг та надав до УПП в Харківській області ДПП. На даному відеозаписі зафіксована дата, час, транспортний засіб під керуванням Позивача, факт порушення останнім вимог 9.2. (а) ПДР України та момент його зупинки (відеозапис до уточненої позовної заяви додається). Також представник відповідача зазначив, що позивач не заперечував проти того, що ним не були наданні документи на вимогу поліцейського. Саме непред`явлення позивачем для перевірки документів зазначених у п. 2.1. ПДР України, які на законні вимоги поліцейського він повинен був пред`явити, так як останньому неодноразово було повідомлено про порушення ним ПДР, призвело до адміністративного затримання Позивача, яке було необхідним для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів. Проте, враховуючи ту обставину, що сержант поліції Петренко О.А. не надав до суду відеозапис моменту зупинки транспортного засобу, рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 642/2266/19 від 10 липня 2019 року, за яким винесену у відношення Позивача постанову серії ЕАВ № 974729 від 09.03.2019 було скасовано, оскаржити вже неможливо. При цьому факт скасування постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності сам по собі являється достатньою компенсацією позивачу за вжиті заходи для оскарження постанови. Також представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що в матеріалах справи відсутня інформація та докази відкриття кримінального провадження у відношенні сержанта поліції Петренко О.А. щодо злочину передбаченого ст. 365 ККУ, а тому обґрунтування неправомірних дій сержанта поліції Петренко О.А. , які було вчинено начебто з перевищенням службових повноважень є непідтвердженим. Щодо відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди представник відповідача зазначив, що саме держава в особі Державної казначейської служби повинна відшкодовувати шкоду, завдану внаслідок дій посадової особи органу державної влади. Та крім того зазначив, що Представником Позивача не надано доказів на підтвердження заподіяної сержантом поліції Петренко О.А. моральної шкоди, зокрема не доведено, що такий зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Посилання Представника Позивача з приводу погроз щодо застосування стосовно Позивача заходів фізичного примусу є необґрунтованим, так як на одному з відеозаписів, який Представник Позивача долучила до матеріалів справи зафіксовано, що поліцейський не погрожував, а попереджав про можливість застосування фізичної сили та спеціальних засобів до Позивача у разі невиконання законної вимоги поліцейського, а саме - вимоги працівника поліції у відповідності до п. 2.4.(а) ПДР України, пред`явити документи зазначені в п 2.1. ПДР України. Саме у зв`язку з тим, що Позивач не виконав дану вимогу, останнього було доставлено до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області для встановлення його особи га складання адміністративних матеріалів. Неодноразові твердження Представника Позивача з приводу незаконно складених у відношенні Позивача адміністративних матеріалів є непідтвердженими, так як рішень про визнання незаконними (протиправними) постанови/протоколів та/або дій поліцейського судді не приймали. Крім того, представник відповідача зазначив, що представником позивача не надано доказів, які б підтверджували яким саме чином з її слів стресова ситуація, емоційна збудженість, нервове занепокоєння відобразилися на стані здоров`я Позивача, жодних медичних довідок, які б підтвердили погіршення стану його здоров`я не додано, фактів звернення до медичних закладів не зазначено. Аргумент Представника Позивача з приводу душевних хвилювань, яких Позивач зазнав у зв`язку з побоюваннями, що через незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху він буде позбавлений права на обмін посвідчення водія без складання іспитів, так як ведійське посвідчення видане йому вперше і є тимчасовим є нелогічним, оскільки навіть якщо б винесена у відношенні Позивача постанова не була скасована, а справа за ст. 185 КУпАП не була б закрита, посвідчення водія Позивачу було б надано без складання іспитів, так як це два правопорушення, а не три і більше, як зазначено в законі. Крім того, представник відповідача зазначив, що посилання представника позивача з приводу того, що позивач проти своєї волі вимушений був приймати участь у судових засіданнях та доказувати свою невинуватість у вчиненні адміністративних правопорушень є не зовсім підтвердженим, так як зокрема у рішенні Київського районного суду м. Харкова по справі № 642/2266/19 від 10 липня 2019 року та постанові Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/1891/19 від 27 травня 2019 року зазначено про відсутність Позивача та його Представника в судових засіданнях. Таким чином, представником позивача не надано жодних належних доказів на підтвердження обсягу і характеру моральних страждань позивача, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах, визначений ним розмір моральної шкоди, яку він оцінює в 30000 (тридцять тисяч) гривень є необґрунтованим. Щодо витрат на професійну правову допомогу представник відповідача зазначив, що у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Мироненко І.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Назаренко-Хамаєва О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в позовній заяві, просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Нестеренко І.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 09.03.2019 інспектором патрульної поліції №1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Петренко О.С. складено протокол серія ГП № 283330 від 09.03.2020 відповідно до якого, 09.03.2019 о 01.30 керуючи транспортним засобом за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 88 в м. Харкові порушив ПДР України. На законну вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія та свідоцтво реєстрації транспортного засобу відмовився неодноразово після чого до гр. [PERSON] застосовано фізичну силу, та складено протокол АА № 122790 від 09.03.2019 про адміністративне затримання (том 1 а.с. 14-15). Крім того, 09.03.2019 інспектором сержантом поліції УПП в Харківській області Петренко О.А. винесено постанову стосовно [PERSON] відповідно до якої зазначено, що [PERSON] 0903.2019 о 03:43:10 за адресою: м. Харків. вул. Полтавський Шлях, 88 керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] , здійснив зупинку транспортного засобу при цьому не ввімкнув показник повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2.а. ПДР України, у зв`язку з чим , на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (том 1 а.с. 16). Також судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. (том 1 а.с. 34). Закриваючи провадження у справі суд виходив з того, що інспектором Петренко О.А. належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення [PERSON] ПДР України, та у зв`язку з цим причину зупинки транспортного засобу [PERSON] . Постанова набрала законної сили 06.06.2019. Крім того, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2019 адміністративний позов [PERSON] задоволено та скасовано постанову серія ЕАВ № 974729 у справі про адміністративне правопорушення від 09.03.2019 винесену інспектором роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Петренко О.А. про накладення на [PERSON] штрафу в розмірі 425 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито. (том 1 а.с. 41-42). Скасовуючи постанову інспектора, суд прийшов до висновку, що постанова серія ЕАВ № 974729 по справі про адміністративне правопорушення від 09.03.2019 про накладення адміністративного стягнення на позивача не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Дії працівника УПП м. Харкова щодо складання відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, а також скасування судом постанови у справі про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу відносно [PERSON] свідчить про те, що притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно висновків ВС викладених в постанові від 05.02.2020р., у справі № № 640/16169/17 - дії працівників УПП м. Харкова щодо складання відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. За висновками ВС , які є обов`язкові для суду першої інстанції, в даному випадку дії працівників УПП були незаконними та закриття провадження у справі є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівника патрульної поліції моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з неправомірним складанням на нього протоколів, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 2000 грн., відшкодування яких підлягає за рахунок коштів державного бюджету. Крім того, в результаті вчинення відносно позивача протиправних дій та прийняття протиправних рішень працівником поліції, які призвели до розгляду судами справ № 642/1891/19 та № 642/2266/18 позивачем були понесенні матеріальні витрати, які він просить суд стягнути з відповідача у розмірі 6000 грн., однак суд задовольняє зазначені вимоги частково в розмірі 2500 грн. - витрат понесених позивачем про розгляді справи № 642/1891/19 в Ленінському районному суд м. Харкова, щодо витрат пов`язаних з розглядом справи № 642/2266/19 в розмірі 3500 грн. суд відмовляє, оскільки питання про стягнення судових витрат, до яких належить в тому числі і витрати на правничу допомогу повинні бути вирішенні в справі № 642/2266/19 що розглядалась судом пропорційно розміру задоволених вимог. Стосовно судових витрат у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути у розмірі 2000 грн. на професійну правничу допомогу та компенсувати 3800 грн. судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено частково, суд стягує судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 475 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 250 грн.

Outcome: partial