Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06.02.1988 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований Малиновським відділом ЗАГС м. Одеса, актовий запис № 111. Від шлюбу подружжя має повнолітніх дітей. Позивач свою позовну заяву мотивує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Виявилось, що вони різні за поглядом на подружнє життя. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, а також вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх спільним інтересам. За таких обставин подальше збереження сімейно-шлюбних відносин, вважає неможливим, майнового спору між подружжям немає. Позивач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Сторони в судове засідання не з'явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.02.1988 року, шлюб між сторонами було зареєстровано у Малиновському відділлі ЗАГС м. Одеса, актовий запис № 111. Від шлюбу подружжя має повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Виявилось, що вони різні за поглядом на подружнє життя. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частини 3 та 4 статті 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на положення ч.2 ст.112 СК України враховуючи особливий характер сімейних відносин, суд приходить до висновку про те, що сім'я позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, шлюб сторін носить лише формальний характер, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між сторонами. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112, 174 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved