Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» і просить визнати недійсними пункти 3,4,5,6 та частково недійсним підпункт 2.1 пункту 2 заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за №13-10/12-1 від 10 грудня 2013 року в частині зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 199548,91 (сто дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сорок вісім грн. 91 коп.) грн.; визнати, що в результаті здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог: зобов'язання TOB «НВФ «Уніс» (пункт 1 заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за №13-10/12-1 від 10 грудня 2013 року) є припиненими частково, залишкова заборгованість перед [PERSON]. становить 89510,62 грн. ; зобов'язання [PERSON]. (пункт 2 заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за №13-10/12-1 від 10 грудня 2013 року) TOB «НВФ «Уніс» є припиненими у повному обсязі, заборгованість відсутня. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення п.4 ст.602 ЦК України вчинив односторонній правочин, яким зарахував заборгованість перед позивачем як зустрічні вимоги. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на те, що у відповідача на момент направлення позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог були всі підстави до цього. Так, представник звертав увагу суду на тому, що порушення строку позовної давності встановлюється лише судом, та на час направлення заяви рішення суду , яким встановлена ця обставина, законної сили не набрало. Крім цього, направлення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є правом однієї із сторін, а друга сторона може здійснити заходи для захисту своїх інтересів. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» листом за №13-10/12-1 від 10 грудня 2013 року(надалі - Односторонній правочин) звернулося до [PERSON] ( надалі -Позивач) з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог. Згідно до пункту 1 Одностороннього правочину TOB «НВФ «Уніс» має перед Позивачем непогашене грошове зобов'язання у сумі 431992,10 грн. (чотириста тридцять одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дві грн. 10 коп.), яке виникло на підставі рішення Кіровського районного суду М.Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року у справі №0418/3202/2012. Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Одностороннього правочину Позивач має перед TOB «НВФ «Уніс» заборгованість у вигляді безпідставно набутих грошових коштів, що були перераховані TOB «НВФ «Уніс» на банківський рахунок [PERSON] в зазначені дати на загальну суму 201350,16 (двісті одна тисяча триста п'ятдесят грн. 16 коп.) та зазначено також, що факт відсутності правових підстав для перерахування зазначених коштів встановлено постановою Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1910/13-г. Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Одностороннього правочину Позивач має перед TOB «НВФ «Уніс» заборгованість згідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2012 року по справі №9/5005/17294/2011 в сумі 340680,23 (триста сорок тисяч шістсот вісімдесят грн. 23 коп.). В наступних пунктах Одностороннього правочину зазначено про відсутність заперечень сторін, зарахування зустрічних вимог у вказаному вище розмірі та зазначено залишкову заборгованість [PERSON] перед TOB «НВФ «Уніс» в розмірі 110038,29 (сто десять тисяч тридцять вісім грн. 29 коп.). Постановою Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1910/13-г відмовлено в задоволенні позовних вимог TOB «НВФ «Уніс» про визнання недійсними договорів оренди та застосування наслідків недійсності договорів. Предметом розгляду справи не було встановлення факту наявності чи відсутності правових підстав для перерахування коштів. Крім того, питання стягнення грошових коштів по платежах зазначених в підпункті 2.1 пункту 2 Одностороннього правочину розглядалось Господарським судом Дніпропетровської області по справі №904/7154/13 та відповідно до рішення від 27.11.2013 року позовні вимоги задоволені частково лише в стягненні 1801,25 грн. по платежу від 14.10.2010 року. При цьому, судом за заявою [PERSON] застосовані строки позовної давності до вимог про стягнення решти коштів - 199548,91 грн. (201350,16 грн. - 1801,25 грн. = 199548,91 грн.). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права, але лише у випадку його невизнання, порушення або оспорювання. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язання вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однією з підстав виникнення зобов'язань, згідно ст. 11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини. Статтями 598, 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є самостійною підставою припинення зобов'язання. Статтею 601 ЦК України встановлено такий спосіб припинення зобов'язання як зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. При цьому, зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Згідно п4 ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: у разі спливу позовної давності; Оскільки, безпідставно набуті кошти за платежами: 15.09.2008 року - 162800,16 грн. 10.07.2009 року - 11531,25 грн. 12.01.2010 року - 10807,50 грн. 03.03.2010 року - 6663,75 грн. 23.04.2010 року - 541,25 грн. 31.05.2010 року - 1801,25 грн. 12.07.2010 року - 1801,25 грн. 03.09.2010 року - 3602,50 грн., як встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/7154/13 від 27.11.2013 року виконані поза межами строку позовної давності та не підлягають стягненню, то зарахування зустрічних вимог не відповідає положенням пункту 4 статті 602 ЦК України. Зокрема вказаним рішенням було чітко зазначено про те, що під сплив позовної давності не підпадає лише платіж здійснений -14.10.2010р. у розмірі 1 801,25грн. Та обставина , що вказане рішення набрало законної сили лише 17.02.2014р., не свідчить про правомірність вчиненого відповідачем правочину 10 грудня 2013 року. Отже встановлено, що вимогам пункту 4 статті 602 ЦК України по зарахуванню зустрічних вимог відповідає лише платіж від 14.10.2010 року - 1801,25 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не, встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зокрема, відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки під час судового розгляду було доведено те, що одностороній правочин у виді заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог 10 грудня 2013 року в частині зарахування заборгованості [PERSON] у розмірі 199 548,91грн. суперечить вимогам п4 ст. 602 ЦК України , а тому є недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: partial