Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з 12.12.1989 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з протилежними поглядами на шлюб та сім`ю, внаслідок чого вони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, майже не спілкуються. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою. Відзиву, а також будь-яких заяв щодо судового розгляду не подавала. Суд завчасно та у відповідні строки визначені ЦПК України направив відповідачці всі необхідні позовні матеріали із зазначенням можливості надати суду відзиву в яких та може викласти свої пояснення, аргументи, міркування щодо позовних вимог разом із відповідними доказами. Проте, відповідачка таким своїм правом не скористалася, чому суд надає свою оцінку та вимушений розглядати справу без позиції останньої до вимог позивача в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12.12.1989 року між [PERSON] та [PERSON] Суходольською міською радою м. Краснодона Ворошиловградської області був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 256. Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Причиною розпаду сім`ї сторін стали протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох із подружжя. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved