Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, набутого ними у шлюбі. В позовній заяві позивач вказала, що з 04 жовтня 2003 року по 16 липня 2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], під час якого разом придбали житловий будинок №56, розташований в с.Лисогірка по вул.Ільницького Кодимського району Одеської області. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем, але з огляду на придбання цього будинку у шлюбі, вважає його спільним майном подружжя. Після розірвання шлюбу добровільно поділити вказаний будинок вони не можуть, тому просила позов задовольнити та поділити зазначений спірний будинок між нею та відповідачем в ідеальних частках, виділивши кожному з них по 1/2 його частки, без визначення присуджених часток в натурі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22 лютого 2016 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки сторони добровільно не можуть поділити майно, яке набуте ними у шлюбі та є їх спільним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявленого позову не визнав та підтвердив, що дійсно з 04 жовтня 2003 року по 16 липня 2015 року він перебував у шлюбі з позивачем [PERSON] До шлюбу з позивачем на підставі рішення суду він отримав право відшкодування шкоди в сумі близько 10000 грн., завданої ушкодженнями його здоровя. На ці кошти у липні 2005 року він придбав спірний жилий будинок, який оформив на своє імя. Вважає цей будинок своїм особистим майном, право на яке позивач не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до такого висновку. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 04 жовтня 2003 року уклали шлюбі, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис про шлюб №6 від 04 жовтня 2013 року, свідоцтво про шлюб серії 1-ЕД №139487, видане 04 жовтня 2003 року Лисогірською сільською радою Кодимського району Одеської області. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний (справа №503/1094/15-ц). 28 липня 2005 року між відповідачем [PERSON] та продавцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №56, розташованого в с.Лисогірка по вулиці Ільницького Кодимського району Одеської області. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7914508 від 29 липня 2005 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №61173970 від 10 червня 2016 року. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таке ж положення міститься і в частині 3 статті 368 Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Водночас, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою власністю чоловіка чи дружини є майно, набуте нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року вказав, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу або набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Окрім цього, колегія суддів у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 12 жовтня 2016 року (справа №6-846цс16) вказала, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~\~норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Судом встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2003 року зі СТОВ «Промінь» та СТОВ «Лан» на користь відповідача [PERSON]М, стягнуто одноразову допомогу в сумі 1124 та 10300 грн. відповідно, як відшкодування завданої його здоровю шкоди та каліцтва під час виконання трудових обовязків. Зазначені кошти з огляду на їх походження та призначення визнаються судом особистою власністю відповідача [PERSON] Незважаючи на присудження цих коштів ще у жовтні 2003 року, фактично відшкодування було виплачене відповідачеві лише у 2005 році, що підтверджується наданими відповідачем листами державного виконавця, після чого ним на отримані кошти і був придбаний спірний будинок. За таких обставин, суд вважає, що придбане відповідачем [PERSON] хоча і в шлюбі, але за його власні кошти майно, є його особистою власністю і правовий режим спільного майна подружжя на нього не розповсюджується. У звязку з цим суд вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON]відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed