Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним як спадкоємцем за законом право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Садова, б. 46, та на земельну ділянку площею 4,01 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали [PERSON], померлому 27.02.2007 року, та [PERSON], померлій 01.01.2015 року, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на частку спадкового житлового будинку з надвірними спорудами на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 7 ( 2011- 2015 роках) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, тобто по 1/4 частині належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Садова, б. 46, що також підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.09.2015 року за № 706. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2014 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27.02.2007 року, було визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Садова, б. 46, та зареєстрованого в Єдиному реєстрі речових прав, що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 24625000 від 23.07.2014 року. Крім цього, як було встановлено судом [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,01 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 492028 від 04.02.2003 року, виданого на підставі рішення 21 сесії ХХІІІ скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 12 жовтня 2001 року № 156, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-09-105. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 099821 від 03.03.2007 року, виданого [PERSON] сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 27.02.2007 року. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул.Садова, б. 46. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя спадкодавець заповіту не залишав. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 379983 від 06.05.1977 року, виданим Приморським відділом РАЦСу м. Одеси; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД № 361547 від 15.06.1977 року, виданим Приморським відділом РАЦСу м. Одеси. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.09.2015 року за № 706, тобто вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 398229 від 05.01.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 01.01.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Садова, б. 46, з яких 1/8 частину вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав, а 1/4 частина належала їй згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 7 (2011-2015р.). До складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], також відноситься земельна ділянка площею 4,01 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 492028 від 04.02.2003 року. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) № 39333580 від 12.01.2015 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД № 361547 від 15.06.1977 року, виданим Приморським відділом РАЦСу м. Одеси. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.09.2015 року за № 575, тобто вважається, таким що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, нормами діючого Цивільного кодексу України не передбачена можливість одночасного існування права спільної сумісної спільної часткової власності на один обєкт нерухомості. Окрім цього, за умов існування одночасно права спільної сумісної власності та спільної часткової власності на будинок позбавить позивача можливості реєстрації права власності на спадковий будинок. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] як спадкоємцем за законом право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Садова, б. 46, та на земельну ділянку площею 4,01 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved