Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості. Вимоги позову мотивує тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.08.2005 року по 26.02.2010 року . [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач подала до суду позов про стягнення аліментів з нього на утримання дитини. На підставі рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. [PERSON] неодноразово заявляла позивачу про те, що дитина не від нього, але він буде сплачувати аліменти. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства і 15.04.2011 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області задовольнив його позов та виключив дані про нього як батька з актового запису про народження дитини - [PERSON] , [INFO] . Зазначене рішення суду позивач надав до Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Сумській області, так як вважав, що це є підставою для припинення стягнення аліментів. Однак стягнення аліментів припинено не було, про що [PERSON] дізнався з Єдиного реєстру боржників. У зв`язку з вище вказаним, у жовтні 2019 року позивач звернувся до виконавчої служби, де дізнався, рішення суду про стягнення аліментів не скасовано, а тому виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2019 року складає 67 612, 24 грн. Зважаючи на вище викладене, позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості, оскільки він не є батьком дитини та відомості про нього з актового запису були виключені рішення суду від 15.04.2011 року, а тому у нього відсутній обов`язок на утримання дитини - [PERSON] . 27.04.2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було надано строк для подання заяв по суті. Кореспонденція направлена відповідачу повернулася з відміткою «за закінчення строку зберігання. У зв`язку з чим, ухвалою суду від 09.07.2020 року було здійснено перехід від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення. У судове засідання сторони не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином, про причини не явки не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову з наступних підстав. Позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.08.2005 року по 26.02.2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач подала до суду позов про стягнення аліментів з нього на утримання дитини, що підтверджується рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.03.2010 року у справі №2-299/10(а.с.11). На підставі рішення був виданий виконавчий лист(а.с.7), на підставі якого було відкрито виконавче провадження, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2010 року(а.с.9). [PERSON] звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства і 15.04.2011 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі №2025/2-45/11 задоволено позов та виключено дані про [PERSON] як батька з актового запису про народження дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Зазначене рішення суду позивач надав до Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Сумській області, так як вважав, що це є підставою для припинення стягнення аліментів. Однак стягнення аліментів припинено не було, про що [PERSON] дізнався з Єдиного реєстру боржників(а.с.8). У зв`язку з вище вказаним, у жовтні 2019 року позивач звернувся до виконавчої служби, де дізнався, рішення суду про стягнення аліментів не скасовано, а тому виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2019 року складає 67 612, 24 грн.(а.с.10). Зважаючи на вище викладене, позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості, оскільки він не є батьком дитини та відомості про нього з актового запису були виключені рішення суду від 15.04.2011 року, а тому у нього відсутній обов`язок на утримання дитини - [PERSON] . Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Разом з тим, ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи вище викладене, зважаючи на наявні у справі матеріали, з урахування того, що рішенням суду встановлено, що [PERSON] не є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved