Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], який в наступному уточнила, та просить визнати за нею право особистої приватної власності на домоволодіння, а саме: глинобитний, обкладений цеглою житловий будинок загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м, літню кухню, погріб, гараж, два сарая, теплицю, паркани і замощення за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що з 19.07.2008 вона знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Інгулецького райсуду м. Кривого Рогу від 13.12.2016 було розірвано. Під час шлюбу, а саме 11.09.2009 нею було куплено спірне домоволодіння у [PERSON] за 81864 грн. За обоюдною домовленістю між сторонами договору купівлі-продажу домоволодіння було придбане в обмін на належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Вони з продавцем будинку домовилися, що вона купує у [PERSON] вищевказане домоволодіння, а належну їй однокімнатну квартиру в неї купує його мати [PERSON] Фактично купівля-продаж ані будинку, ані квартири не відбувалася, оскільки ніхто і нікому гроші не віддавав, вони по факту здійснили обмін житлом, хоча оформили домовленності договорами купівлі-продажу. Квартиру за адресою: [ADDRESS] вона купила, ще перебуваючи у попередньому шлюбі з [PERSON] за особисті кошти, тому після розірвання першого шлюбу квартира залишилася за нею і вона мешкала в ній разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Оскільки в квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина, і для продажу квартири їй було необхідно отримати відповідне рішення виконкому, договір купівлі-продажу домоволодіння було укладено раніше, ніж купівлі-продажу квартири, тільки після того, як вона документально підтвердил а, що має інше житло, а саме будинок по [ADDRESS]. Враховуючи, що вона фактично обміняла належну їй на праві власності квартиру на домоволодіння, вважає, що вказане домоволодіння є її особистою приватною власністю. Зазначила, що відповідач матеріальних витрат при купівлі домоволодіння не мав, спільних з відповідачем коштів на придбання домоволодіння вони не витрачали, трудової участі у придбанні домоволодіння відповідач не приймав, але після розірвання шлюбу він вимагає грошової компенсації за будинок, чим порушує її майнові права, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, з відповідною заявою. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, але в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання уточненого позову /а.с. 105/. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві. Зазначила, що судові витрати, в тому числі і по сплаті послуг експерта бере на себе, та з відповідача просить не стягувати. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин суд оголосив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. 19.07.2008 між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13.12.2016, що набрало законної сили 26.12.2016, розірвано. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб та копією зазначеного рішення суду /а.с.21-22/. Відповідно до договору купівлі-продажу ВМІ № 959068 від 11.09.2009 [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купила домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. та зареєстроване в реєстрі за № 3701 /а.с. 5-6,8/. Спірне домоволодіння зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до договору купівлі-продажу ВМО № 873411 від 06.11.2009, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С., зареєстрованому в реєстрі за № 3074, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с. 18-19/. Копією договору купівлі-продажу АЕР № 404930 від 06.03.2002, зареєстрованому в реєстрі за № 1380, посвідченого Державним нотаріусом П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М. підтверджується право власності позивача на квартиру за адресою: [ADDRESS], яку вона придбала на прізвище «[PERSON]», перебуваючи у шлюбі з [PERSON], який розірвано 26.09.2002, що підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.23/. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою власністю дружини, чоловіка є майно, зокрема набуте нею, ним до шлюбу. За змістом п.3 ч.1 цієї статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. При розгляді 16 грудня 2015 року Судовою палатою у цивільних справах ВСУ справи №6-2641цс15 про поділ майна подружжя було підтверджено правову позицію щодо незастосування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в шлюбі. Цією правовою позицією визначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Надані відповідачем договори купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та квартири за адресою [ADDRESS] підтверджують факт придбання позивачем спірного домоволодіння за кошти, отримані від продажу належній їй на праві власності квартири, придбаної до укладення шлюбу з відповідачем у справі, тобто за кошти, які належали одному з подружжя (в даному випадку - позивачу) особисто. Таким чином, суд вважає встановленим, що спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., до складу якого також входить літня кухня, погріб, гараж, два сараї, теплиця, паркани і замощення, є особистою власністю позивача, а тому заявлені нею позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що уточнені позовні вимоги відповідач визнав. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Згідно висновку судового експерта № 50-17 від 11.10.2017 ринкова вартість спірного домоволодіння з господарчими будівлями на час звернення позивача до суду становить 251711,00 грн. Саме з цієї суми позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2517,11 грн. Оскільки позивач при уточненні позову відмовилася від стягнення судових витрат з відповідача, їх розподіл судом не проводиться, та вони покладаються на позивача.

Outcome: approved