Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак разом не проживаються, шлюбних стосунків не підтримують. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги. Самостійно можливості утримувати дитину немає, так як на даний час перебуває в декретній відпустці. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, на даний проходить військову службу,є здоровим, працездатним чоловіком, має стабільний дохід, вважає, що можливість забезпечувати матеріально сина в нього є. окрім того, відповідач сплачує аліменти на утримання доньки від попереднього шлюбу. А тому, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вимоги позову підтримала в заявленому обсяз з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач згідний на стягнення з нього 1/4 частини заробітку, оскільки він уже сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу. Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 3-5). З матеріалів справи вбачається, що сторони з 21 червня 2013 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 625 (а.с. 7), однак разом не проживають, відповідач проживає окремо від дружини та сина. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову строкову службу у ВЧ №9971 на посаді військовослужбовця (а.с. 10), отримує стабільний дохід, аліменти слід стягувати у частці від його заробітку. З постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 18.07.2013 року (а.с.12) вбачається, що з відповідача стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, яка на даний час перебуває на обліку в Департаменті соцполітики, отримує соціальну допомогу при народженні дитини (а.с. 6) та відповідача, який отримує регулярний дохід, є працездатним чоловіком, однак має на своєму утриманні неповнолітню доньку від попереднього шлюбу. А тому, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення сином повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання.

Outcome: partial