Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON]\~\~\~ звернувся\~ до суду з позовом до відповідачки\~ [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ «Кредобанк» про стягнення коштів. Посилається на те, що\~він в період з 22 квітня 2007 року по 26 травня 2015 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який рішенням Шевченківського районного суду від 26 травня 2015 року було розірвано. Вказує, що 30 грудня 2013 року між відповідачкою та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №00377N/2013 та відповідачка отримала кошти в розмірі 222360 грн. На забезпечення виконання даного кредитного договору між ним та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір поруки №00377N/2013 S-2. Також, 30 грудня 2013 року між ним, його матірю [PERSON], його батьком [PERSON], його братом [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS], що є власністю іпотекодавців згідно свідоцтва про право власності, виданого 12 березня 2004 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради. Зазначає, що з серпня 2015 року по березень 2018 року він почав сплачувати ануїтентні платежі, як поручитель за договором поруки, оскільки відповідачка йому усно повідомила, що сплачувати кредит не буде, жодного платежу за вказаний період остання не здійснила. Також він не отримував від відповідачки жодного повідомлення про те, що остання здійснила хоч якийсь платіж по кредитному договору. Так, в березні 2018 року, у звязку із необхідністю зняття арешту із предмету іпотеки, ним було повністю сплачено кредитну заборгованість на суму 60800 грн. 63 коп., а всього за період з серпня 2015 року по березень 2018 року ним як поручителем було сплачено кошти в сумі 254200 грн. 63 коп. Згідно п. 2.4 договору поруки, у випадку коли поручителем сплачено кредитору суму поруки за цим договором, до нього переходить право вимоги до боржника щодо відшкодування в розмірі виплаченої суми поруки та інших понесених витрат, повязаних з цим. Згідно ч.1,2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобовязання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином, вважає, що до нього як поручителя за договором поруки №00377N/2013 S-2 від 30 грудня 2013 року перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №00377N/2013 від 30 грудня 2013 року в розмірі сплачених ним платежів за період з серпня 2015 року по березень 2018 року в розмірі 254200 грн. 63 коп. А тому просить стягнути з відповідачки на його користь кошти в сумі 254200 грн. 63 коп. та судові витрати в сумі 2542 грн. 01 коп. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2018 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 17 квітня 2018 року представником відповідачки [PERSON] було надано суду відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на те, що під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачкою було придбано у власність нежитлову будівлю, а саме: магазин №27, який розташований в м. Чернівці, вул. Ю.Гагаріна, 19-в. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 травня 2017 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину даного магазину. Позивач у запереченні на позовну заяву про визначення розміру часток у спільному майні, підтвердив, що під час перебування у шлюбі із відповідачкою, ними було укладено договір купівлі-продажу з відстрочення платежу від 26 грудня 2012 року вказаного магазину. Одночасно, [PERSON] у своїх запереченнях вказав, що у звязку із тим, що фінансових коштів на оплату вартості цього приміщення не було, [PERSON] за його згоди уклала із ПАТ «Кредобанк» кредитний договір №00377N/2013 на суму 222360 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] в цей же день уклала договір іпотеки. Отже, позивач підтвердив, що вказані кошти були отримані подружжям для придбання вказаного приміщення магазину, яке згодом рішенням суду було розділено між подружжям. Таким чином дане приміщення було придбано за кредитні кошти. Також, із квитанцій від 01 вересня 2015 року, 01 жовтня 2015 року, 31 грудня 2015 року, 29 січня 2016 року на загальну суму 25300 грн., платником вказано [PERSON], а не [PERSON], як зазначає позивач у позові. Окрім того, [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі здійснювала погашення кредиту власними коштами отриманими за договором позики на поворотній основі, які були повернуті відповідачкою після розірвання шлюбу. Отже, [PERSON] не доведено, що сума в розмірі 254200 грн. 63 коп. була виплачена ним особисто, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. 25 квітня 2018 року представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому останній посилається на те, що починаючи з січня 2014 року по березень 2018 року всі оплати по погашенню кредитного договору здійснювались особисто [PERSON] Крім того, відповідачка не мала змоги повертати власними коштами борг по кредитному договору, оскільки власними коштами повертала частину боргу [PERSON] в розмірі 7500 Євро, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2017 року по справі №727/935/17. Твердження представника відповідачки щодо того, що кошти, отримані за кредитним договором, були використані в інтересах сім'ї, не підтверджене доказами. 25 травня 2018 року представником відповідачки було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому останній посилається на те, що позивачем не надано доказів в підтвердження здійснення оплати по погашенню кредиту за період з січня 2014 року по березень 2018 року. Зазначив, що оскільки готівку вносила відповідачка, то і відомості про неї як про платника вказуються працівником банку у квитанції. Те, що готівку вносила відповідачка також підтверджується випискою по особовим рахункам з 07 березня 2013 року по 02 березня 2018 року. Отже, позивачем не доведено, що сума в розмірі 254200 грн. 63 коп. була ним виплачена особисто, не доведено, що суму в розмірі 25300 грн., яка була сплачена [PERSON] протягом 2015-2016 років та сума 72000 грн., яку сплатила [PERSON] протягом 2014 року на погашення вказаного кредиту із власних коштів, отриманих за договорами позики, сплачував позивач, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог представник ПАТ «Кредобанк» в судове засідання не зявився. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представників сторін,\~ дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов\~ підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 квітня 2007 року перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2015 року було розірвано (т. 1. а.с.7). Під час шлюбу 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №00377N/2013 та видано [PERSON] кошти в розмірі 222360 грн. на строк до 28 грудня 2018 року (т. 1, а.с.8-11). Згідно п. 2.2 даного кредитного договору кредит видавався на наступні цілі: іпотека трьохкімнатної квартири, загальною площею 70,10 кв.м. (житловою площею 44,80 кв.м., згідно даних технічного паспорта), що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Нікітіна, 2/12, ринковою вартістю 523893 грн., заставною вартістю 445309 грн. 05 коп. Як встановлено судом, кошти отримані за вказаним кредитом не використовувались на придбання житла, вказаного в п. 2.2 договору. В забезпечення виконання даного кредитного договору 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір поруки №00377N/2013 S-2, згідно п. 1.1 якого, поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за кредитним договором №00377N/2013 від 30 грудня 2013 року, укладеним між боржником та кредитором (т. 1, а.с.12). 30 грудня 2013 року між [PERSON], його матірю [PERSON], його батьком [PERSON], його братом [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір іпотеки №00377N/2013 S-1, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS], що є власністю іпотекодавців згідно свідоцтва про право власності, виданого 12 березня 2004 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради (т.1, а.с.13-15). Однак, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі до 26 травня 2015 року і після цього часу позивачем, як поручителем за кредитним договором №00377N/2013 від 30 грудня 2013 року, проводилась сплата коштів до повного погашення кредиту. Із довідки ПАТ «Кредобанк» від 02 березня 2018 року вбачається, що до банку звертався [PERSON], який пояснив, що шлюб із [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2015 року було розірвано та, враховуючи ризики невиконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №00377N/2013 від 30 грудня 2013 року, було надано можливість [PERSON] як поручителю за даним кредитним договором, сплачувати кредитні зобовязання за вказаним кредитом. За період з 01 серпня 2015 року по 01 березня 2018 року включно [PERSON], як поручителем за договором поруки №00377N/2013 S-2 від 30 грудня 2013 року було сплачено на виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором кошти в загальній сумі 254200 грн. 63 коп. (т.1, а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2ст. 554\~ЦК України). Частиною 1, ч. 2\~ст. 556 ЦК України\~передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.\~\~До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Правовий аналіз норм частин першої та другої\~статті 556 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Однак в судовому засіданні встановлено, що позивачем та відповідачккою за кредитні кошти, отримані за вищевказаним кредитним договором, було придбано у власність нежитлову будівлю магазин №27, за адресою м.Чернівці, вул.Гагаріна, 19В відповідно до договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 26.12.2012 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.05.2017 р. за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі, а саме магазин №27, що знаходиться по вул. Юрія Гагаріна під №19В в м.Чернівці ( т.1, а.с.78-79). Під час розгляду справи відповідач подав заперечення, в яких зазначив , що під час перебування у шлюбі із позивачкою, ними було укладено договір купівлі-продажу з відстроченням платежу від 26.12.2012 року приміщення по адресі м.Чернівці, вул. Гагаріна, 19В. Також в запереченнях він вказував, що у звязку із тим, що фінансових коштів на оплату вартості цього приміщення не було, [PERSON] за його згоди уклала кредитний договір №00377N/2013 на суму 222360 грн. з ПАТ «Кредобанк». З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] в цей же день уклала договір іпотеки №000377. Тобто, сторонами кредитні кошти отримані подружжям в ПАТ «Кредобанк» на підставі кредитного договору №00377N/2013\~від 30\~грудня 2013\~року були використані в інтересах сім'ї, за ці кредитні кошти сторонами було придбано приміщення магазину, яке за рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.05.2017 року поділено між подружжям. Представник відповідачки не заперечував, що дійсно саме позивач [PERSON] здійснював погашення кредиту і не заперечував, що підпис в досліджених в судовому засіданні оригіналах квитанцій (т.2, а.с. 71-85, 90-96) належить саме позивачу. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги слід\~задовольнити частково,\~з відповідачки\~на користь\~позивача необхідно\~стягнути половину\~вартості сплачених\~ним коштів,\~як поручителем,\~ \~в рахунок\~погашення кредиту, в сумі 127100 (сто двадцять сім тисяч сто) гривень\~31 копійку. Відповідно до ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст.137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з\~ч.\~8\~ст.141\~ЦПК України\~розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у звязку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, представником відповідачки надано звіт про надані юридичні послуги згідно договору №160/17 від 17 квітня 2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №160/17/1 від 17.04.2018 р., відповідно до якого відповідачка сплатила АО «Поляк і партнери» 3536 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи розмір виконаних представником відповідачки [PERSON] робіт по наданню відповідачці [PERSON] правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1768 грн., враховуючи також, що рішенням суду позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, вважає, що з відповідачки належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі у розмірі 1271 гривень. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, ст.ст. 542, 544, 553, 554, 556, 557 ЦК України та

Outcome: partial