Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відповідача - ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД», де третьою особою на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову є [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначав те, що 18.02.2018 року по вул. Чернівецька, 10-а, на автодорозі Е85 сполученням Новоселиця-Чернівці, в с. Магала Новоселицького району Чернівецької області за участю т/з Volvo FH д/н [NUMBER] 8677 ВМ з причепом марки Krone SD д/н [NUMBER] та транспортного засобу Volvo XC 90 д/н іноземної реєстрації ОС АО 633. В даній ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказує, що постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04.04.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та піддано адміністративному стягненню. Також вказує, що відповідальність водія т/з Volvo FH д/н [NUMBER] з причепом марки Krone SD д/н [NUMBER] була застрахована у СГ «ТАС». Звертає увагу суду на те, що ним була проведена товарознавча експертиза та відповідно до експертного товарознавчого звіту № 633, а також Акту огляду від 18.02.2018 року, вартість відновлення та ремонту легкового автомобілю марки Volvo XC 90 д/н іноземної реєстрації ОС АО 633 складає 540244 грн. Позивачем було подано звернення до страхової компанії СГ «ТАС», про виплату страхового відшкодування у розмірі встановлених лімітів, що складає 100000 грн., таким чином понесені позивачем у результаті ДТП збитки складають 440244,96 грн. Позивач зазначає, що 16.07.2018 року на адресу Відповідача було направлено претензію з метою врегулювання спору мирним шляхом, разом з тим, оскільки відповідач ухиляється від обов`язку відшкодувати шкоду, просить суд стягнути з відповідача на їх корить відкошування збитків (майнову шкоду) в розмірі 440244,96 грн. та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилались на постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області № 720/303/18 як встановлену обставину наявності вини 3-ї особи [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову оскільки згідно висновку експерта, в даній ДТП вбачається можливість позивача [PERSON] уникнути зіткнення. Експерт Князь В.І. у судовому засіданні вказав, що ним проводилась експертиза відповідно до ухвали суду та надав вичерпні відповіді на поставлені питання, вказав, що вихідні дані брались лише з тих, які наявні в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та експерта, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04.04.2018 року № 720/303/18 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та піддано адміністративному стягненню. Згідно до висновку товарознавчої експертизи та відповідно до експертного товарознавчого звіту № 633, а також Акту огляду від 18.02.2018 року, вартість відновлення та ремонту легкового автомобілю марки Volvo XC 90 д/н іноземної реєстрації ОС АО 633 складає 540244 грн. (6-18) Також судом встановлено, що 16.07.2018 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено претензію з метою врегулювання спору мирним шляхом, яку ним було отримано 19.07.2019 року. (а.с. 19) Згідно висновку експерта № 367-А від 30.09.2019 року водію автомобіля Volvo XC 90 номерний знак ОС АО 633, водію [PERSON] в даній дорожньо-транспортній обстановці, необхідно було діяти у відповідності до вимог пунктів 12.3 ПДР, зміст яких описано у дослідницькій частині вказаного висновку. В даній дорожньо-транспортній обстановці, при заданому механізмі ДТП та параметрах руху учасників даної пригоди, водій [PERSON] мав технічну можливість, своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля Volvo XC90, аж до повної зупинки останнього, запобігти зіткненню із автомобілем Volvo FH, з моменту виникнення небезпеки для руху вказаного у вихідних даних, із-за причин вказаних у дослідницькій частині. В даній дорожньо-транспортній обстановці, при заданому механізмі ДТП та параметрах руху учасників даної пригоди, водій [PERSON] з момент виникнення небезпеки для руху не застосував гальмування керованого ним автомобіля, при якому він мав би технічну можливість уникнути зіткнення, то в його діях вбачається невідповідність вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП. (а.с. 195-202) Суд вважає, що висновок експерта у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України належним, допустимим і достовірним доказом, оскільки експертиза проведена на підставі ухвали суду, експерту були надані всі матеріали справи, що стосуються пошкоджень автомобіля позивача, а тому, цей висновок експерта відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 129 Конституції України - основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як передбачено ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В силу вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, відповідно до дослідженого в суді висновку експерта № 367-А від 30.09.2019 року та показів експерта Князь В.І., пояснення якого було заслухано в судовому засіданні вбачається, що водію [PERSON] в даній дорожньо-транспортній обстановці, необхідно було діяти у відповідності до вимог пунктів 12.3 ПДР. Водій [PERSON] мав технічну можливість, своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля Volvo XC90, аж до повної зупинки останнього, запобігти зіткненню із автомобілем Volvo FH, з моменту виникнення небезпеки для руху. Крім того, водій [PERSON] з момент виникнення небезпеки для руху не застосував гальмування керованого ним автомобіля, при якому він мав би технічну можливість уникнути зіткнення, в його діях вбачається невідповідність вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, що в свою чергу спростовує посилання позивача, стосовно настання данної дорожньо-транспортної пригоди саме з вини 3-ї особи [PERSON] , який керував автомобілем Volvo FH д/н [NUMBER] з причепом марки Krone SD д/н [NUMBER] . За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи висновок експерта № 367-А від 30.09.2019 року та пояснення експерта дані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - необхідно відмовити. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 187, 386, 396, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 141, 258-259, 268, 273, 280-284, 354-356 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed