Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійні вимоги служба у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини. Посилається на те, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У вказаному шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Після розірвання їх шлюбу та на даний час їх син [PERSON], [INFO], проживає з відповідачем. Він не згоден з тим, щоб син проживав із відповідачем, оскільки остання не може забезпечити сина належним виховання та розвитком, не може забезпечити нормальних та безпечних для здоровя дитини умов проживання. Він має можливість забезпечити сина належними умовами проживання, освітою, добробутом, культурним розвитком тощо. За вказаних обставин просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з ним в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним, просив задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON], [INFO] В 2008 році їх шлюб було розірвано, з моменту розірвання шлюбу дитина проживає з мамою відповідачем по справі [PERSON] Остання била дитину, перешкоджала йому бачитися з дитиною та належним чином за нею не доглядала. В звязку із вказаним протягом останнього місяця дитина проживала із ним, відвідувала індивідуальні заняття. Додав, що їх спільний син має проблеми із здоровям. Під час спільного проживання з сином він про нього піклувався, останній 8 разів відвідував школу. Він цікавився його успіхами у навчанні, спорті та забезпечував його дозвілля. Зауважив, що він із 2001 року офіційно не працевлаштований, однак працює по найму, живе один. По місцю проживання характеризується позитивно, шкідливих звичок не має. Також вказав, що жодного разу за кордон не виїжджав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що 06.05.2005 року у сторін народилася спільна дитина [PERSON]. За рішенням суду від 29.07.2008 року шлюб між сторонами розірвано. 01.05.2009 року постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області відповідач, обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України та її звільнено від кримінальної відповідальності у звязку зі зміною обстановки. Останню було звинувачено в тому, що в період з 06.05.2006 по 2008 рік, діючи умисно, не виконувала покладених на неї законодавством обовязків по догляду за дитиною, а саме: не належним чином утримувала свою дитину, не слідкувала за її розумовим та психічним станом, гігієною, не забезпечувала нормальних побутових умов проживання, не створювала нормальних санітарних, побутових та інших умов розвитку дитини, неодноразово залишала дитину без нагляду. В 2010 році Заставнівським районним судом Чернівецької області було встановлено дні побачень із дитиною для баби та батька. Рішенням від 20.12.2011 року, коли [PERSON] виповнилося 6 років, у справі за позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів та місця спілкування дитини з батьком та бабою та їх участь у вихованні, вирішено визначити дні побачень без присутності матері та час для оздоровлення дитини з можливістю виїзду за межі Чернівецької області. Суд встановив, що позивачі не мають змоги повноцінно спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, оскільки відповідач часто змінює адреси квартир, в яких проживає, а [PERSON] перестав відвідувати ДНЗ. 23 січня 2014 року ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області було відмовлено у перегляді та скасуванні рішення суду, оскільки обставини на котрі посилалася [PERSON], не існували на час постановлення судового рішення, а тому не можуть визнаватись як нововиявлені. Також зазначив, що даючи висновок щодо визначення місця проживання дитини орган опіки та піклування виходив з того, що в позиції дитини щодо її місця проживання мають місце розбіжності, що є ознаки установчої поведінки дитини з боку дорослих. Орган вважає, що остаточний висновок щодо можливості розвязання спору вони прийняли, виходячи виключно із інтересів дитини та ставлення батьків до виконання своїх обовязків. Судові рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.03.2010 року, від 20.12.2011 року підтверджують ту обставину, що позивач, як і бабуся дитини [PERSON] не мали можливості повноцінно спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, оскільки відповідач часто змінює адреси квартир, в яких проживає, а [PERSON] перестав відвідувати дошкільний навчальний заклад. Визначивши порядок побачення із [PERSON] Заставнівський районний суд Чернівецької області у грудні 2011 року зобовязав відповідача [PERSON] здійснювати передачу дитини за місцем реєстрації дитини в с. Репужині Заставнівського району Чернівецької області по вул. Кобилянській 57. Відповідач не виконувала свого обовязку за рішенням суду передавати дитину батькові чи бабі. Самостійно відвідувати дитину за місцем її проживання позивач не має можливості, оскільки перешкодою в цьому є те, що позивач часто змінює адресу проживання. Позивач, знаючи про діагноз дитини та проблеми із здоровям сина приклав всіх своїх зусиль для того щоб реалізувати можливість дитини пройти санаторно - курортне лікування в лютому 2018 року, проте мати безпідставно цьому перешкодила, мотивуючи що буде перервано навчальний процес. Питання здоровя та благополуччя дитини завжди було важливим для позивача та бабусі. Звернення позивача до поліції з приводу невиконання відповідачкою своїх обовязків мало місце і в січні 2018 року. В результаті якого вона була попереджена за невиконання своїх батьківських обовязків. За вказаних обставин представник позивача вважає, що є всі підстави для задоволення позову оскільки позов обґрунтований, в звязку із чим просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Суду пояснила, що з 2008 року вона не перебуває у будь-яких стосунках із позивачем, хоча до 2008 рік перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі. В цьому шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона належним чином виконує батьківські обовязки, сину забезпечені хороші матеріально-побутові умови, він добре навчається у школі, займається спортом, його стан здоровя задовільний. Їх спільний син [PERSON] прихильний до неї та бажає проживати із нею. Вказує, що позивачем не наведено жодного доказу щодо наявності з її боку обставин, при яких їх спільний син не може проживати з нею. Також зауважила, що на сьогоднішній день вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком [PERSON], з яким проживає спільно. З ними також проживає їх спільна донька [PERSON], [INFO] Неповнолітній син [PERSON] вважає її, сестричку [PERSON] та вітчима [PERSON] сімєю. Крім того, син [PERSON] прихильно ставиться до свого батька [PERSON], бажає з ним спілкуватися і надалі, однак хоче жити з мамою. Зазначила, що вона завжди повідомляла позивача який садочок, а в подальшому яку школу відвідує їх син, однак він ніколи його не відвідував в цих закладах. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі у їх задоволенні просили відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 42-43). Так зазначили, що не існує виняткових обставин за яких дитина не може проживати разом з матір'ю. Остання проживає в зареєстрованому шлюбі, має іншу п'ятирічну дитину, яка є сестрою неповнолітнього [PERSON] Тобто дитина проживає в повноцінній сім'ї. Також відповідач офіційно працевлаштована та ще має неофіційний підзаробіток, поганих звичок не має. Нею створено всі необхідні умови для навчання та проживання сина, вона турбується про його стан здоров'я. Представник третьої особи служби у справах дітей Заставнівської РДА Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні вказала, що під час особистого спілкування з неповнолітнім [PERSON] з приводу його особистого бажання щодо місця проживання, то останній виявив бажання проживати із позивачем. Незважаючи на це вона підтримала висновок Заставнівської РДА Чернівецької області про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO], яким визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON], оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, врахувавши обставини на які посилається відповідач у відзиві, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає з огляду наступного . Відповідно до ст. 141, ст. 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч.\~1-3\~ст.\~157\~СК України\~питання виховання\~дитини вирішується\~батьками спільно,\~крім випадку,\~передбаченого частиною\~пятою цієї\~статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.ст. 8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] 11.08.2008 року шлюб між ними розірвано, що видно з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-МИ №023270 від 22.08.2008 року (а.с. 10). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-МИ №004744 (а.с. 8). На даний час малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з відповідачем, що підтверджується довідкою та актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 44-45). З вказаних документів вбачається, що житло має всі необхідні зручності. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови, є ліжко та іграшки, зроблено ремонт. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З довідки Репужинецької сільської ради №106 від 17.01.2018 року, довідки розрахунку про розмір заборгованості по сплаті аліментів №14.8-42/1736 від 07.03.2018 року, характеристики на [PERSON], висновку про стан здоровя [PERSON], акту матеріально- побутових умов проживання [PERSON] від 05.03.2018 року (а.с. 14-17, 24) вбачається, що останній здоровий, проте є інвалідом ІІІ групи; є власником домогосподарства в селі Репужинці по вул. Буковинській, 32; проживає один, в літній кухні, що складається з однієї житлової кімнати та коридору який розділений шторою, в одній половині є прихожа, інша половина облаштована під кухню де знаходиться великий холодильник з морозильною камерою, окрема морозильна камера, мікрохвильова піч, пральна машина, газова плита від балонного газу для приготування їжі. В кімнаті є спальний набір (двохспальне ліжко та шафа), на стіні коврик, підлога бетонна застелена лінолеумом, є компютер, плазмовий телевізор. Будинок опалюється пічкою на дровах, санітарний стан задовільний. Також вбачається, що на подвір'ї є ще один будинок, який не введений в експлуатацію. Позивач характеризується позитивно, здоровий за станом здоров'я, не працює, проте заборгованості по сплаті аліментів, які він сплачує на користь [PERSON] немає. З повідомлень служби у справах дітей Чернівецької ОДА та управління освіти Чернівецької міської ради вбачається, що на підставі звернення [PERSON] щодо невиконання батьківських обовязків [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] начальником служби у справах дітей ОДА проведено телефонну розмову з [PERSON] з приводу її обовязку обстежувати та забезпечувати лікування дитини в разі необхідності. Також видно, що позивачу відмовлено у поїздці з сином у дитячій спеціалізований клінічний санаторій «Хаджибей» з 02.02.2018 року по 28.02.2018 року з метою оздоровлення дитини, оскільки визначений період не підпадає під визначені рішенням суду терміни, а також через те, що про організацію поїздки матір дитини [PERSON] не була попереджена завчасно, що не сприяло позитивному вирішенню ситуації (а.с. 20-22). Наведене також вбачається з повідомлення департаменту охорони здоровя Чернівецької ОДА (а.с. 76). З характеристики на [PERSON], [INFO] від 15.01.2018 року (а.с. 19), копій медичних довідок про консультативний огляд офтальмолога (а.с. 47-50), повідомлень медичних установ (а.с. 82-84) наданих сторонами в якості письмових доказів на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO] навчається в 6-а класі Чернівецького багатопрофільного ліцею №4, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Має навчальні досягнення достатнього та високого рівня. Матір дитини приділяє належну увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори. Протягом 2016/2017 навчального року та І семестру 2017/2018 навчального року батько не відвідував ліцей, не цікавився успіхами та навчанням сина. [PERSON], [INFO] має проблеми із здоровям, а саме хворіє на збіжну оперову косоокість, далекозорість середнього ступеня. Повідомлення позивача з приводу того, що відповідач ухиляється від лікування сина (а.с. 82-83), згідно яких в інфекційне відділення ОДКЛ по направленню лікаря ШМД з діагнозом гострий ларинготрахеїт [PERSON] і мама самовільно покинула відділення та за порушення режиму виписана зі стаціонару, а також те, що матір не лікує проблеми із зором сина датовані відповідно 2009 та 2011 роком та спростовуються доказами відповідача (а.с. 47-50), згідно яких остання в січні 2018 року пройшла із сином медичне обстеження в клініці «Оптика Люксор» та купила йому лінзи. Також сторони не оспорювали ту обставину, що проблеми із зором у дитини це вроджена, а не набута вада, тобто вона не є наслідком будь-якого неналежного догляду за дитиною. Частинами 4, 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.12.2011 року, що набрало законної сили (а.с. 73-75) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (прізвище якої станом на 20.12.2011 року було [PERSON]) та зобов'язано останню не чинити перешкоди [PERSON], а також [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] та участі у його вихованні за місцем їх проживання. Також визначено спосіб та порядок спілкування [PERSON] та [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO] Постановою Заставнівського районного суду від [INFO] відповідача [PERSON] (прізвище якої станом на 01.04.2009 року було [PERSON]) звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 166 КК України в звязку із зміною обстановки (а.с. 79-80). Вказаною постановою суду встановлено, що матір [PERSON], [INFO] Гаврилюк ([PERSON]М.) приділяє дуже велику увагу вихованню дитини дбає про його фізичний та психічний розвиток. В дитячий садок хлопчик приходить чистий, охайний, доглянутий. Мати підтримує тісний звязок з педагогами, постійно цікавиться, чим дитина займається в садочку, була присутня на відкритих заняттях, батьківських зборах (а.с. 80). Також судом встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] проживає без реєстрації [ADDRESS] разом із сином [PERSON], [INFO], донькою [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з яким зареєструвала шлюб. Умови проживання задовільні, для виховання, розвитку та проживання дитини створено належні умови. Веде нормальний спосіб життя та належним чином доглядає за всіма своїми дітьми. Ознак наркопатології у неї не виявлено. Факти аморального способу життя та невиконання своїх батьківських обовязків [PERSON] не підтвердилися. Офіційно працює продавцем у ФОП [PERSON] згідно трудового договору від 01.06.2018 року. Наведене вбачається із довідки, акту обстеження умов проживання повідомлення служби у справах дітей Чернівецької міської ради, копії свідоцтва про шлюб серії І-МИ №147254 від 06.06.2018 року, довідки, копії трудового договору, сертифікату профілактичного наркологічного огляду (а.с. 44-46, 107-110). 11.01.2017 року та 02.05.2018 року за заявою позивача факультетом педагогіки, психології та соціальної роботи Чернівецького національного університету ім.. [PERSON], а також центром здоровя «Ювента» було проведено психологічне обстеження [PERSON] за результатами яких встановлено, що характерними та значними індивідуальними психологічними особливостями [PERSON]О на момент обстеження є психоемоційні прояви переживань тривоги, неспокою, напруги, амбівалентності у почуттях та висловлюваннях, що підпадають під високий рівень самоконтролю і мало проявляються мімічна чи вербально; особливості ставлення до батька та матері підсилені переживанням розлучення, що наразі, визначає напружене ставлення до протилежної статі, орієнтацію на оцінку з боку дорослого; простежується напружене і невизначене ставлення до себе при потенційно позитивних можливостях: впевненість, відкритість, контактність. Як наслідок, при бажанні спілкуватися, соціальні контакти досліджуваного обмежені. Негативні переживання стосовно подальшого проживання хлопчика можуть загрожувати його повторній травматизації і потребують психологічного супроводу. Також зазначено про страх мати неповну сім'ю (а.с. 85-92). 11.04.2018 року за заявою відповідача практичним психологом Чернівецького багатопрофільного ліцею №4 проведено психодіагностичне обстеження учня 6-А класу [PERSON] за результатами якого батько [PERSON] не завжди може дотримуватись своїх обовязків по відношенню до нього через постійні відїзди на заробітки. Батько є важливим для сина, при цьому непостійне спілкування з ним для [PERSON] не є критичним, оскільки в певній мірі досвід чоловічого спілкування хлопчик отримує від вітчима. Можна припустити, що це повязане з певною дистантністю та відсутністю взаємодії між батьком та дитиною. Мати навпаки, сприймається дитиною як джерело любові, підтримки, захисту. Хлопець і надалі прагне спілкуватися з рідним батьком. Але бажає жити разом із матірю [PERSON] (а.с. 51). Відповідно до довідки Чернівецького багатопрофільного ліцею №4 від 23.05.2018 року №185 (а.с. 95) [PERSON] дійсно навчається в даному закладі у 6-А класі та з 02.05.2018 року по 23.05.2018 року не відвідував навчальний заклад. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] одноособово без погодження із відповідачем звернувся до адміністрації навчального закладу Чернівецького багатопрофільного ліцею №4 із заявою про відрахування дитини, передачу його особистих документів та повідомив про поважність причин відсутності дитини на навчанні (а.с. 97, 98). З довідки Репужинецького навчально-виховного комплексу №26 від 02.05.2018 року (а.с. 94) видно, що [PERSON] буде навчатись у 6 класі даного закладу при наявності відповідних документів. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації від 08.06.2018 року №01-39/21-1011 (а.с. 113-114) [PERSON] був присутній на заняттях в школі в с.Репужинці всього три дні, до кінця навчального року дитина школу не відвідувала, батько контакту з адміністрацією уникав. Як вбачається з витягу з ЄРДР від 24.05.2018 року по даному факту зареєстровано кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст.166 КК України (а.с. 111). Зі змісту вищеквказаного висновку також вбачається, що зважаючи на розбіжності позиції дитини щодо свого місця проживання з одним із батьків, орган опіки та піклування припускає, що мають місце ознаки установчої поведінки до сина з боку дорослих, а тому остаточний висновок щодо розв'язання спору слід приймати, виходячи виключно з інтересів дитини та ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків. В кінцевому висовку зазначено, що доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] Свідок [PERSON] яка є матірю позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її син позивач [PERSON] хоче щоб його спільний з відповідачем син [PERSON] проживав разом із ним. Для цього в с. Репужинці по місцю проживання позивача створені всі необхідні для цього умови. Позивач [PERSON] алкоголем не зловживає, періодично (не більше ніж на 90 днів) виїжджає на заробітки в Російську Федерацію. Коли живе та перебуває в с. Репужинці, то працює по найму на будівництві, має нерегулярний дохід. Зазначила, що відповідач [PERSON] не давала позивачу брати участь у вихованні дитини, спілкуватися із ним, тому вони звертались до суду. Малолітній свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його батьки [PERSON] та [PERSON] розлучені. На даний час він проживає із татом [PERSON] в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області, в школу не ходить. До цього, він протягом 10 років жив з мамою в м. Чернівці, вчився в ліцеї. Під час спільного проживання із мамою, остання його била коли він не виконував домашнє завдання, погрожувала тим, що здасть в інтернат. Вказав, що зараз матір більше часу проводить із його меншою сестрою, тому він думає, що краще йому буде у тата. Також вказав, що у нього нормальні стосунки з маминим чоловіком [PERSON], а також що він дуже сумує за сестрою. Додав, що його бабуся [PERSON] живе окремо, однак приходить до них додому кожного дня. Пояснив, що любить маму, проте жити з нею не бажає. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16. Враховуючи встановлені обставини, а саме те, що відповідач [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, у неї створені всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього [PERSON] [INFO], при цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання [PERSON] 06.05.2005 р.н разом з матір'ю [PERSON] Такі виняткові обставин в судовому засіданні також не доведені позивачем та його представником належними та допустимими доказами. Твердження малолітнього [PERSON] щодо застосування до нього фізичного насильства з боку матері невірно розцінюється останням, оскільки такі поодинокі випадки носили виховний характер у зв'язку з невиконанням останнім своїх обов'язків пов'язаних з необхідністю виконання домашнього завдання. Жодних ризиків протиправного застосування відповідачем фізичного чи психологічного насильства по відношенню до дитини в судовому засіданні не встановлено, середовище проживання дитини з матір'ю є стабільним та безпечним. Сторонами також в судовому засіданні не запречувався той факт, що відповідач [PERSON] не чинить позивачу [PERSON] жодних перешкод в спілкуванні з їх малолітньою дитиною та виконує рішення суду в частині часу та періодичності таких побачень. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач намагався завести суд в оману з приводу того, що він не покидав жодного разу митну територію України. Разом з тим, свідок [PERSON] вказала, що останній періодично виїжджає до Російської Федерації у власних потребах, в тому числі на заробітки. Намагаючись приховати даний факт, позивач на думку суду діяв недобросовісно, оскільки не період перебування позивача за кордоном дитина [PERSON] буде позбавлена батьківського піклування та догляду з боку батька. Проживаючи з матір'ю остання зможе надати кращі матеріальні умови, кращі можливості для духовного та фізичного розвитку дитини, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини [PERSON] Крім того, дитина проживатиме в повноцінній сім'ї, з молодшою сестрою, з якого у останнього наявна психологічна прив'язаність та любов. Також суд вважає, що бажання дитини [PERSON]\~06.05.2005\~р.н проживати\~з батьком\~[PERSON],\~суперечить правам\~та інтересам\~дитини,\~визначеним Конвенцією\~про права\~дитини та\~Декларацією прав дитини. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, передбачені вищевказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю, а отже в задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням викладеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 157, 160, 161 СК України, ст. ст. 8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,

Outcome: dismissed