Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на квартиру посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка залишила заповіт, згідно з яким все своє майно, що буде належати їй на час смерті, заповіла своїй доньці [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2002 року, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 19,70 кв.м., житловою площею 11,70 кв.м. Відносно спадкового майна померлої [PERSON] , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.А. заведено спадкову справу. [INFO] [PERSON] померла. До приватного нотаріуса Іщенко А.А. по пошті надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак датована заява 14.03.2018 року, тобто після смерті [PERSON] 13.06.2018 року ним подано заяву до органів нотаріату і він як непрацездатний прийняв належну йому обов`язкову частку у спадковому майні, що означає прийняття усієї спадщини, оскільки згідно з п.3.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. 06.09.2018 року до приватного нотаріуса Іщенко А.В. надійшла заява відповідачки [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину [PERSON] у зв`язку з тим, що на час смерті бабусі вона була зареєстрована з нею за однією адресою. Відповідно до ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. На час смерті [PERSON] її донька [PERSON] була жива, вона померла пізніше, не встигши прийняти спадщину, тому відсутні підстави для спадкування відповідачкою майна [PERSON] за правом представлення. Відповідачка [PERSON] , маючи постійне місце проживання в Автономній Республіці Крим, з [PERSON] ніколи не проживала. На початку листопада 2016 року відповідачка приїхала до м. Чернівці з метою зареєструватися в квартирі [PERSON] . Після реєстрації, відповідачка прожила в квартирі приблизно два тижні і повернулася назад до Автономної Республіки Крим. 06.09.2018 року відповідачка знов приїхала до м. Чернівці для оформлення своїх прав на спадщину та подала заяву до нотаріуса, однак постановою нотаріуса від 14.09.2018 року їй відмовлено у прийнятті спадщини через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. 21.09.2018 року відповідачка поїхала до Автономної Республіки Крим. Відповідачка [PERSON] з померлою [PERSON] на час її смерті постійно не проживала, хоча і була зареєстрована в спірній квартирі. А тому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] як спадщину після його матері [PERSON] , а також стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у відзиві на позов. Не заперечував щодо задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частини квартири. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він друг позивача [PERSON] . Відповідачка [PERSON] хоча і була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , однак не проживала, оскільки фактично проживає в Автономній Республіці Крим. Він заходив до [PERSON] один раз на тиждень. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, свідка, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9) та копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2002 року (а.с.11), [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 19,70 кв.м., в тому числі житловою площею 11,70 кв.м. За життя [PERSON] заповіла все своє майно своїй доньці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 06.06.2006 року (а.с.10). 23.03.2018 року після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.12). [INFO] померла сестра позивача [PERSON] та мати відповідачки [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2018 року (а.с.14) та ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2018 року (а.с.68), якими встановлено факт смерті громадянки України [PERSON] , яка померла на тимчасово окупованій території України в м. Ялта Автономної Республіки Крим, у віці 64 роки, причина смерті: рак молочної залози, та копією свідоцтва про смерть (а.с.143). Як встановлено судом, після смерті [PERSON] її донька [PERSON] не встигла оформити спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). 13.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.120), однак постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на спадщину за законом на все майно у зв`язку з тим, що є спадкоємець за заповітом (а.с.23). Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Частиною 2 ст.1276 ЦК України передбачено, що право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. У зв`язку з тим, що мати відповідачки [PERSON] померла менш як через три місяці після смерті [PERSON] , то у відповідності до ч.2 ст.1276 ЦК України по спадковій трансмісії право на оформлення спадщини перейшло до відповідачки [PERSON] . 06.09.2018 року відповідачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.17), однак постановою нотаріуса від 14.09.2018 року їй відмовлено та роз`яснено про необхідність встановлення факту смерті [PERSON] , визначення кола спадкоємців та надання правоустановчих документів на спірну квартиру (а.с.22). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2019 року (а.с.87-90), яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2020 року (а.с.91-96), в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено у зв`язку з тим, що право [PERSON] на подання заяви про прийняття спадщини не порушено. Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з копії довідки КЖРЕП №4 від 24.01.2019 року (а.с.18), на день смерті [PERSON] разом з нею в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована онука [PERSON] . Вказаний факт не оспорюється і позивачем [PERSON] . Відповідно до ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до пунктів 3.21., 3.22. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. В разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання зі спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Тобто, саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №360/2312/16-ц. Таким чином, спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] на час смерті бабусі [PERSON] була зареєстрована за місцем відкриття спадщини разом із спадкодавцем, про відмову від прийняття спадщини не заявляла, а тому в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину і має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №760/4715/17. Відповідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом, позивач [PERSON] має право на 1/2 частину спадкового майна, оскільки вчасно звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , а тому необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як спадщину після смерті його матері [PERSON] . Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як спадщину після смерті його матері [PERSON] , задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1955,87 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial