Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 107000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне: 31 грудня 2016 року біля 14 годин 15 хвилин інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Харкова ГУНП у Харківській області [PERSON] в районі будинку № 55 по вул. Петра Григоренка у м. Харкові зупинив автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] В одному екіпажі із інспектором Загіровим Е.Р. також перебував виконуючий обов'язки заступника командира роти лейтенант поліції [PERSON] Через нетривалий час з невідомих причин (ймовірно його викликав [PERSON]) до місця зупинки також під'їхав [PERSON], який представився патрульним поліцейським як «фахівець у галузі права згідно ст. 271 КУпАП», при цьому не надавши жодних документів, які б підтверджували його договірні взаємовідносини з [PERSON] При спілкуванні з позивачем, [PERSON] ображав останнього, принижував його честь, гідність, погрожував йому фізичною розправою, принижував його репутацію перед підлеглими. При цьому він здійснював відеозапис цього «спілкування» на відеозаписуючий пристрій. Також позивач зазначив, що відповідач на сайті в мережі Інтернет «youtube.com» на «своєму» каналі під назвою [INFO] (електронна адреса: [ADDRESS]) розмістив, тобто оприлюднив необмеженому колу осіб (станом на 19.29 - 03.02.2017 р. - 82801 перегляд), відео, на якому він 31.12.2016 р. ображає, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, погрожує останньому, кричить на позивача, вказує, що тому треба робити, виконуючи свої обов'язки (відео додається до позову на електронному носії інформації). Також таке саме відео [PERSON] розмістив і на своїй особистій сторінці у соціальній мережі ВКонтакті (електронна адреса: [INFO]. де станом на 14.25 03.02.2017 р. - 942 перегляди), яке до теперішнього часу знаходиться у вільному доступі для всіх користувачів мережі Інтернет (скріншот зі сторінки Відповідача, на якій мається фото Позивача та образливі коментарі у бік Позивача додається до позову). Також позивачем надана стенограма образливих та інших слів, яка полягає у наступному: (суд приводить мовою оригіналу, яка визначена у позову, щоб уникнути розбіжностей) «0.02 - ты просто уср.лся; 0.08-0.11 - встретимся в суде, мы тебя так жахнем, что ты потом раму свою не соберешь; 0.13 - да, я тебе угрожаю процессуально; 21 - тебе не то, что угрожать надо, тебе не то, что угрожать надо, тебе надо отсюда уходить; 24 - понимаешь, тебе тупо надо отсюда уходить, ты не знаєш ни ПДД, ни законов, ты не знаєш них..ра; - т.е. мне надо было приехать, потратить свое время 31 числа, да, чтобы тебя вжарить, чтобы ты бл..ть, понял, что этот знак не соответствует ДСТУ, да?; 1.18 - все, ты можеш быть свободен, иди в машину садись и жди, сейчас приедет «мониторинг»; - Вас?, а водитель, ну я там ладно, хрен с ним, я матюкаюсь там, плохой такой, хер..вый; меня бомбануло, как я признался, а водитель чем тебе не понравился, подожди ?; 2.53 - удостоверение предъявите свое, инспектор; нет, нельзя, предъявите удостоверение ; 3.07 - [PERSON], інспектор УПП в м. Харкові, дійсно до 23.08.2020 г.; ни х..ра себе вам служить до 2020 года; я б такой бы шо вчерашним днем бы вас уволил; 3.51 - Какой конкретно знак?; 3.57 - Какой знак Вы вменяли водителю ? Я у вас спрашиваю - вы остановили; 5.56 - [PERSON] меня зовут; 7.32 - Давай, придурок, бл., ты придурок, просто придурок, я тебе говорю, 7.34 - Давай, сними форму, форму сними и я тебя ударю, я тебя ударю, я тебе серьезно говорю; я тебе таких подсрачников надаю, сними форму и я тебе надаю подсрачников, я тебе серьезно говорю; 7.55 - Шо ты гривой своей машеш, шо ты гривой машеш, учи, бл..ть, правила, учи правила дорожного движения элементарные, элементарные, понимаешь; - А как с тобой не нервничать, как с тобой не нервничать, они у меня всегда полопаються, я на тебя смотрю, бл.ть, они у меня лопаються; 8.30 - Не обещаю (после слов патрульного - командира роты «выражайтесь культурно»), у вас есть все основания составить на меня 173-ю, если вы считаете нужным, ваше решение, вы можете по 22 меня письменно предупредить; 09.24 - Я могу сказать так: «Я повел себя ровно настолько правильно, как требовала того ситуация. В момент, когда я подошел и сказал, назвал себя, что меня зовут [PERSON]: 10.31 «До того, как Я начал кричать ?» - після слів позивача «Ну вы кричали, много тут рассказывали», тобто відповідач підтверджує, що кричав на позивача; 10.33 - Я матюкался, я вам предлагал даже 173 на меня составить, а абсолютно не против, я дам вам документы - можете составить; 11.20 - Я могу сказать тебе, что ты просто уср.лся, вот и все.. Хочешь, хочешь составь постановление на него, хочешь я ж тебе говорю: встретимся в суде, мы тебя так жахнем, что ты потом раму свою не соберешь, это раз; 11.35 - Я тебе угрожаю процесуально, совершенно верно - судом угрожаю тебе; 11.40 - Почему? да тебе не то, что угрожать надо, не то, что угрожать надо, понимаешь, тебе тупо надо отсюда уходить, ты не знаєш ни ПДД, ни законов, ты не знаєш них..ра, бери и учи; - Я ж говорю, сними форму - дам тебе подсрачников - нормально все будет; - Как физическая расправа?, після питання позивача: «Вы мне угрожаете физической расправой?» Там инспектора уже будут смотреть, классифицировать - поджопник это физическая расправа?; - Ты ж не думай, что Ты такой модный парень... Ты не думай, понимаешь, я Тебе не дам этого делать. Просто и физически и морально не дам тебе этого сделать. Плохо, что ты вообще сюда пришел служить. Мне лично, мне, могу констатировать, не нужен такой хлам, как ты, понимаешь; 13.49 - я надеюсь, что они никого не погубят до конца этого вечера; - «Езжай - увольняйся» позивачу, іншому патрульному - «Ты еще ладно - иди служи - подчитай чуть-чуть и учи и служи». Знову позивачу - А Ты увольняйся езжай. Увольняйся, потому шо я тебе говорю - встретит тебя намного жестче человек, чем я, понимаешь, он тебе точно надает подсрачников, понимаешь, у тебя нога, с..ка, буде через рот торчать; 14.23 - все, свободны; - свободен, давай, не нервничайте, ой, не нервируйте меня; 14.44 - смотрите, потратил я кучу времени, за это время мог бы денег заработать, понимаете, кого-то раздеть за углом там или еще что-то; 15.08 - ну накипело, понимаете, давайте я сегодня это сделаю, выговорюсь, виматюкаюсь, а в следующем году я обещаю, что, может быть, я буду вести себя как паинька. Також позивач зазначив, що у відповідача відсутня юридична освіта, однак він представився патрульним поліцейським саме «як особа, яка надає правову допомогу», але таким на являвся. Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» та на ст.. 23 ЦК України позивач вказує, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що він був ображений та принижений в присутності підлеглих, змушений був виправдовуватись перед ними, в тому числі, чому не міг «утихомирити» відповідача, коли той його принижував, що і вбачається з відео. Між підлеглими позивача «пішли» розмови, що він нібито дуже «зам'який» для посади заступника командира роти, на якій [PERSON] зараз проходить службу як виконуючий обов'язки та на яку його можуть офіційно призначити, оскільки на час подання позову позивач успішно проходить відбір, тестування, медичний, інші огляди для призначення на вищевказану керівну посаду. Все це однозначно погіршило його ділову репутацію як в колективі, так і у суспільному житті, бо відео відповідач розмістив для перегляду невизначеним колом осіб. З питаннями щодо образ з боку відповідача до позивача звертались також його друзі, родичі, знайомі (які не є співробітниками поліції), після чого він був змушений пояснювати свою поведінку при спілкуванні з відповідачем, відчуваючи при цьому моральні страждання, душевний та психологічний дискомфорт. В свою чергу, [PERSON] є освіченою, вихованою, культурною, адекватною, патріотичною та справедливою людиною. З 31 березня 2014 року був призваний за мобілізацією, він майже рік відслужив в армії; тобто, на відміну від відповідача, позивач виконав свій конституційний обов'язок із захисту Батьківщини. Звільнившись із військової служби, [PERSON] вдало «пройшов» конкурс до патрульної поліції міста Харкова, де зараз і несе службу. Позивач має вищу економічну освіту (у 2004 р. закінчив Харківський державний економічний університет). На даний час позивач є слухачем 2-го курсу Харківського національного педагогічного університету ім.. Г.С. Сковороди за спеціальністю «Правознавство». [PERSON] перебуває у шлюбі, має двох неповнолітніх дітей, не вживає алкоголь, не палить, відвідує тренажерний зал, займається спортом (бойові мистецтва, зимові види тощо), займається самоосвітою, багато читає. Тому, відповідно позову, на відміну від [PERSON] є елітою Нашого суспільства. Саме такі, як [PERSON], а не такі, як [PERSON], забезпечують законність і розвиток Нашої держави та суспільства. Все вище перелічене та відсутність іншіх, ніж цивільних правових підстав, змусило позивача звернутись до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27.12.2016 року, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Також у судовому засіданні представник позивача зазначив, що згідно діючого законодавства, коли набрав чинності новий Кримінальний кодекс України, стаття образа та наклеп були декриміналізовані, в КУпАП також відсутня можливість захистити свої права, честь і гідність та ділову репутацію з боку фізичної особи яка здійснює владні повноваження, тому іншої реальної законної можливості як отримати відшкодування моральної шкоди ніж звернутися в порядку цивільного судочинства у [PERSON] не було. Згідно приписів ст. ст. 7, 12 Загальної Декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Також, посилаючись на ст.. 17 Закону України «Про поліцію» зазначив, що поліцейський є такою ж людиною як і інші люди. Його честь, гідність та ділова репутація охороняється Конституцією України та міжнародним Законодаством. Представник позивача також зазначив, що в діях відповідача, 31 грудня 2016 року, відстуні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КК України, оскільки свої образи та нецензурні висловлоювання відповідач адресував [PERSON] як фізичної особи, «спілкування» відбувалось не у громадському місці (не було скупчення людей та громадські заходи не проводились), на проїжджій частині, далеко від тротуарів, сторонніх осіб не було; спокій громадян порушено не було. Також, позивач до відповідача не пред'являв будь яких вимог, розпоряджень, ніяких документів відносно відповідача позивачем також не складалось, та умисел відповідача був направлений виключно на нанесення образ, пригнічення честі, гідності та ділової репутації позивача як фізичної особи, як просто людини, а відповідач не виражав злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського як представника Держави. Також, представник позивача вказав на відсутність у діях відповідача складу кримінального правопорушення. Крім цього, представник відповідача просив суд винесту окрему ухвалу суду та направити її до Служби безпеки України, оскільки на каналах Ютуб, відповідач та інші особи, викладують негативну інформацію щодо робітників поліції, рекламу, в тому числі рекламу юридичних та фізичних осіб країни агресора, заробляють на цьому гроші. Представник позивача вважає, що в їх діях є окреми ознаки адміністративних та кримінальних правопорушень, але встанвити це може тільки Служба Безпеки України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.05.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON], у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача є надуманими, безпідставними і не ґрунтуються на нормах права. Також відповідач пояснив, що позивачем не надано жодного належного доказу, що саме [PERSON] є власником каналу інтернет - сайта [INFO] та сторінки в соціальній мережі «ВКонтакте» на інтернет сторінках яких розміщена оспорювана інформація. У позовній заяві представником позивача на власний розсуд був визначений відповідач [PERSON], як особа, яка розмістила відео, жодний документ або висновок експертизи, що вказував би на правильність думки, не був долучений. Крім цього, як вбачається з позову, [PERSON] звернувся до суду як фізична особа, а не як суб'єкт владних повноважень. З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача оскаржує публікацію та відеозапис на якому міститься інформація, зібрана під час виконання позивачем службових обов'язків. Будь - якої інформації щодо особистого життя позивача в зазначених публікаціях не наведено, а отже [PERSON] в даній цивільній справі має статус суб'єкта владних повноважень зі всіма додатковими обмеженнями, що покладаються на таку категорію позивачів, що звертаються до суду. Відповідач зазначає, що є журналістом друкованого видання «Безпечне Місто» та [PERSON] мав право заявити вимогу про спростування, на його думку, недостовірної інформації, проте, така вимога не заявлена у цивільній справі та до друкованого видання не надходила. Вважає, що [PERSON] не цікавить спростування даної інформації, а є мета домогтися відшкодування моральної шкоди, яка є незаконною та антиконституційною. Відповідач також зазначив, що 31 грудня 2016 року, він приїхав на місце зупинки транспортного засобу водія [PERSON] та спілкувався з робітниками поліції, в тому числі і з позивачем по справі, відносно їх неправомірних дій щодо зупинки транспортного засобу. Оскільки, розташований у тому місці знак, який забороняє проїзд транспортних засобів не відповідає вимогам діючого Законодавства України. Як зазначив відповідач, робітники поліції погодились з його запереченнями і тому водій [PERSON] був відпущений, на нього не було складено ніякого протоколу та він не був попереджений про недопустимість порушення Правил дорожнього руху України. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні наполягав, що він спілкувався саме з представником влади - в.о. заступника командира роти лейтенантом поліції [PERSON], а не з фізичною особою [PERSON], якого до 31 грудня 2016 року ніколи не знав та не бачив. У судовому засіданні були допитані свідки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 31.12.2016 року ним по вул. П. Григоренка в м. Харкові, був зупинений автомобіль «Хьонде Аccent», під керуванням водія [PERSON] за порушення Правил дорожнього руху. Разом з ним в екіпажі був і [PERSON] Водій автомобілю не «йшов на контакт» та викликав свого знайомого [PERSON], який відрекомендував себе як «фахівець в області права». Далі, в ході спілкування, [PERSON] почав ображати [PERSON], на що останній не зміг йому відповісти. Після даного конфлікту у свідка змінилось ставлення до [PERSON], оскільки він не зміг направити ситуацію в потрібне русло та винести відповідний документ. [PERSON] перешкоджав виконанню свідком [PERSON] його службових обов'язків. Протокол на [PERSON] не складався, оскільки було встановлено, що дорожній знак стоїть без дотримання державних норм, було зроблено усне зауваження за ст. 22 КУпАП. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 31.12.2016 року виконував службові обов'язки, коли отримав виклик, що між поліцейськими та громадянами виник конфлікт по вул. П. Григоренка в м. Харкові. Прибувши на місце був присутній при спілкуванні [PERSON] та [PERSON] та чув, як [PERSON] ображав [PERSON] та казав, що викладе відео в мережу Інтернет та заробить на цьому гроші. Через деякий час конфлікт було вичерпано. Однак відношення до [PERSON] змінилось, оскільки він є виконуючим обов'язки заступника командира роти, міг вести себе більш жорсткіше та не давати себе ображати. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 31.12.2016 року був особисто присутній при конфлікті [PERSON], та [PERSON] Під час конфлікту [PERSON] ображав [PERSON], на що останній не міг відповісти та припинити конфлікт. Після даної події до [PERSON] змінилось ставлення колег на роботі, його репутація була підірвана та кар'єра пішла до низу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 31.12.2016 року, він виїхав на перехрестя вул. П. Григоренка з пр. Героїв Сталінграду в м. Харкові, де висів дорожній знак «Кирпич». Його зупинили працівники поліції, які почали вимагати документи для складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення. Вони спілкувались, він пояснював поліцейським, що знак стоїть без дотримання державних норм, але поліцейські його не слухали, та почали, як він зрозумів складати протокол. Далі, він зателефонував знайомому, який в свою чергу зателефонував [PERSON], розповів ситуацію, яка склалась та попрохав його приїхати. Коли [PERSON] приїхав, [PERSON] вів себе агресивно, неадекватно, а [PERSON] все йому нормально пояснював. Він не вважає, що [PERSON] ображав [PERSON], оскільки була лише розмова на підвищеному тоні та [PERSON] відстоював права та не дав складати протокол про адміністративне правопорушення, про складення якого наполягав [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Способи судового захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Предметом судового розгляду є захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи [PERSON] Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» вибір способу захисту особистого немайного права, зокрема права на повагу гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Судовим розглядом встановлено, що 31 грудня 2016 року біля 14 годині 15 хвили інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Харкова ГУНП у Харківської області [PERSON] в районі будинку № 55 по вул. Петра Григоренко у м. Харкові був зупинений автомобіль Honda Accent, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок порушення останнім п. 3.21 Правил дорожнього руху «в'їзд заборонено». Разом з інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Харкова ГУНП у Харківської області [PERSON], також знаходився виконуючий обов'язки заступника командира роти лейтенант поліції [PERSON], який виконував функцію по охороні правопорядку, та знаходвся при виконанні своїх службових обов'язків. Через деякий час на місте зупинки транспортного засобу приїхав відповідач по справі - [PERSON], який представився представником водія [PERSON] за усною домовленістю. Суд зазначає, що відповдіно до вимог ст. ст. 270, 271 КУпАП [PERSON] не був ні представником водія [PERSON], ні адвокатом, тому не мав можливості здійснювати представництво за законом водія [PERSON] під час зупинки його автомобіля робітниками поліції. У судовому засіданні вивчалось відео, яке було надано позивачем в якості доказу по справі, та на якому знайшло своє відображення «спілкування» лейтенанта поліції [PERSON], інспекторів поліції [PERSON], [PERSON], [PERSON] та водія [PERSON], відповідача [PERSON] Зазначене «спілкування» відбувалось напроти супермаркету, у денний час добі, та як вбачається з відео поряд постійно проходили люди, які звертали увагу на конфлікт, який відбувається. У судовому засіданні встановлено, що ніхто з прохожих опитаний не був. Посилання позивача на той факт, що він взагалі не бачив інших людей поруч, спростовується оглянутим відео, яке було надане позивачем по справі. Під час подій, які є предметом судового розгляду, [PERSON] дійсно висловлювався нецензурною лайкою на адресу лейтенанта поліції [PERSON] та інших поліцейських, також принизливр висловлювався на їх адресу, та перешкоджав робітникам поліції виконувати свою роботу. При цьому суд зазначає, що посилання представника позивача на той факт, що позивач по справі в цей час спілкувався з відповідачем саме як фізична особа, та в свою чергу відповідач спілкувався з позивачем ні як с представником влади - інспектором поліції, а як з фізичною особою, не знайшло свого підтвердження та спростовується оглянутим відео. Так, з відео вбачається, що відповідач по справі неоднаразово звертався до позивача, називаючи останнього як «інспектор», вимагав у нього представиться та показати службове посвідчення, що [PERSON] і зробив, пред'явив [PERSON] посвідчення поліцейського. Крім того, позивач у своїх позовних вимогах також вказує, що дії відповідача підкреслюють умисність порушень законодавства, є проявом неповаги до Держави та можуть суттєво погіршити стан законності, пригноблюючи співробітників правоохоронних та інших органів, та відволікаючи їх від виконання прямих обов'язків. Позивач у позовних вимогах зазначає, що відповідач свідомо провокує співробітників поліції, він і не приховує цього, він робить все для того, щоб вивести поліцейських із рівноваги і спровокувати їх на незаконні дії. А після цього, відповідач розміщує «ролики» у мережі Інтернет, чим провокує глядачів цих відео на агресію; ніби «пропонує» ним не виконувати законні вимоги поліцейських. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно з ч. 1, 6, 7 ст.. 62 Закону України «Про національну поліцію» - поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов'язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону. Згідно з ст.. 23 Закону України «Про національну поліцію» одними з основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживання заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; Звертаючись до суду як фізична особа, позивач постійно посилається на той факт, що він є робітником поліції та поведінка і висловлювання відповідача порушили та принизили його честь, достоїнство та погіршили ділову репутацію, знизився кар'єрний ріст. Але, при цьому зазначає, що спілкувався з [PERSON] саме як фізична особа, а не як представник влади, хоча згідно його пояснень та пояснень свідків, в цей час находився при виконанні своїх обов'язків як поліцейського, у форменному одягу та виконував функції про охороні правопорядку. Суд, не надаючи оцінку діям відповідача [PERSON] 31 грудня 2016 року, під час «спілкування» з позивачем, вважає за необхідне зазначити, що дійсно вбачаються ознаки адміністративного правопорушення в діях відповідача [PERSON] 31 грудня 2016 року під час «спілкування» з поліцейськими [PERSON] та [PERSON], передбачені ст.. 173, 185 КУпАП, які виражалися в неповазі до поліцейских та їх зневаги, висловлюваннями погроз фізичної расправи, висловлювання у публічному місці брутальною лайкою, та перешкоджанню виконанню поліцейськими своїх службових обов'язків. Суд погоджується, що вказані висловлювання відповідача принижують гідність робітника поліції та не можуть залишатися безкарними. Але суд, не погоджується з твердженнями представника позивача про те, що Законодавством України не передбачена можливість захисту робітників поліції від свавілля осіб, які перешкоджають виконувати останнім їх професійні функції. Оскільки, відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» виконуючий обов'язки заступника командира роти лейтенант поліції [PERSON], у ситуації яка склалася, уповноважений Державою на виконання забезпечення порядку та законності, у разі порушення його прав, при виконання службових обов'язків, для припинення принизливих образ, непокори законним вимогам поліцейського, прийнятті належні міри реагування, у тому числі складанні адміністративного протоколу на винну особу. Посилання представника позивача на постанову Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2017 року, яка не набрала законної сили, як на преюдицію, суд вважає помилковим, оскільки як вбачаєится зі змісту постанови обставини справи є зовсім іншими, протокол про адміністративне правопорушення був складений без зазначеня обставин по справі. Так, Европейський суд з прав людитни по справі «Яновський проти Польщі» прийняв рішення, в якому визнав рішення національних судів Польщі про визнання винним особи у заподіянні образи муніципальним охоронцям, яких він під час інценденту на площі назвав «Дурнями» та недоумками». Особу було засуджено до кримінальної відповідальності. Також суж зазначив, що межі прийнятої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж стосовно приватних осіб. Однак не можна стверджувати, що державні службовці свідомо і такою ж мірою, як це роблять політики, зважують кожне слово і вчинок, які будуть прискіпливо вивчатися. Одже, коли доходить до критики їхніх дій, вона не може бути такою самою, як по відношенню до політиків. Крім того, для успішного виконання своїх обов'язків державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах збереження належного порядку, а отже, це може викликати необхідностю захисту їх під час виконання службових обов'язків від образливих і прикрих словесних нападок. І тому Суд прийшов до висновку, що з огляду на поставлену законну мету, підстави, на яких було засуджено заявника, були відповідними. Таким чином, посилання представника відповідача на неможливість притягення позивача до відполвідальності за образи та погрози робітнику поліції, крім цівільного захисту, є неспроможними. Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачем не був доведений факт поширення вищевказаної інформації в мережі Інтернет. Під час розгляду справи оглянуте відео було відсутне у мережі Інтернет. Посилання представника позивача на скріншоти, які ні ким не завірені та не посвідчені, та на пояснення свідків про їх проглянуто відео в мережі Інтернет не можуть вважатися, відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК У України належними. Також, позивачем не надані докази про належність сайту «Хозяин двора» саме відповідачу. Крім того, позивачем зазначено, згідно позовних вимог, що розповсюджена інформація є негативною, оскільки порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Суд зазначає, що Законодавство України розмежовує інформацію фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, якими, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних данних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути тлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорі, сатири. Оціночні судження не підлягають спростування та доведенню їх правдивості (ст. 30 Закону України «Про інформацію»). У судовому засіданні позивачем не доведено розповсюдження фактичної інформації. Позивач є публічною особою, а публічна особа повинна бути готова до критики, оскільки межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою. Частина 1 статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Таким чином, у Конституції ніде не йдеться про винятки щодо «негативної» інформації. У пункті 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено: «Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів». Крім того, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не забороняє обговорення та поширення інформації, навіть якщо виникають серйозні сумніви щодо її вірогідності (п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини «Салов проти України»). Таким чином, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що відео з негативною інформацією, яке оглядалось у судовому засіданні, було поширено саме відповідачем та з метою приниження честі та гідності позивача. Враховуючі вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Також, представником по справі було заявлено клопотання про винесення окремої ухвали щодо вчинення правопорушень, які містять окреми ознаки кримінальної та адміністративних правопорушеня, з боку відповідача, який на думку представника позивача є членом структурної організації, яка призиває не виконувати Законодавство України та законні вимоги робітників поліції, та тим самим розвалюють діючу систему влади, нічого не надаючи взамін. Всі ці дії, на думку предаствника позивача, робляться з метою наживи. Крім того, у своїх відео вищевказані особи оприлюднюють рекламу, у тому числі країни агресора, на чому також заробляють гроші. Всі ці обставини повинна перевирити Служба Безпеки України, та надати їм відповідно оцінку. Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. За змістом ст.. 211 ЦПК України окрема ухвала суду має бути обґрунтованою і вмотивованою. Вона може бути винесена тільки на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли вчиненню злочину або іншого правопорушення. Обставини, які належать до причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, підлягають всебічному, повному та об'єктивному дослідженню в судовому засіданні. За необхідності суд має заслухати показання осіб, дії або бездіяльність яких сприяли вчиненню злочину, витребувати додаткові матеріали, призначити експертизу або здійснити інші процесуальні дії. В окремій ухвалі (постанові) суд повинен указати, в чому конкретно полягають встановлені порушення закону, які саме права громадян порушено, або зазначити причини й умови, що сприяли вчиненню порушення. У судовому засіданні предметом судового розгляду було тільки відео, яке було надано позивачем по справі, та розповсюдження якого відповідачем не доведено у судовому засіданні. Інше відео, про яке говорив представник позивача у сужовому засіданні оглянуто не було, клопотання з боку позивача про виклик свідків, витребування інформації до суду не надходило. Крім того, суд зазначає, що у разі якщо позивачу або представнику стало відомо про скоєння адміністративного або кримінального правопорушень, вони, мають право на звернення до правоохоронних органів для перевірення зазначеної інформації. У зв'язку з наведеним, судом не вбачається пістав для постановлення окремої ухвали.

Outcome: dismissed