Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що між сторонами 01.02.2017 року був укладений договір нежитлового приміщення - кафе-бар «Пума», яке розташоване на першому поверсі приміщення по вул. Д.Нечая, 15 в м. Вінниці без підвалу та мансардного поверху, загальною площею 219,6 м.кв. Зазначене приміщення належить позивачу на праві приватної власності, згідно з реєстраційним посвідченням ВБТІ від 12.04.2007 року. Строк оренди приміщення визначався на три роки з 01.02.2017 року по 01.02.2020 року. Відповідно до умов договору, відповідач [PERSON] був зобов'язаний використовувати дане приміщення за призначенням, додержуватись правил користування приміщенням та прибудинковими територіями, своєчасно вносити орендну плату, розмір якої згідно з п. 2.1. договору оренди складає суму еквівалентну 200 доларам США, що за курсом НБУ становить 5200,00 грн. щомісячно. Згідно з п. 3.1. договору орендна плата вноситься не пізніше 25-го числа поточного місяця. При спробі позивача потрапити у наведене вище приміщення, йому було відмовлено. Пізніше позивачем було встановлено, що відповідач самовільно та на свій розсуд без письмового погодження з позивачем проводив ремонтні роботи, чим порушив п. 4.7. договору оренди. Відповідач пообіцяв, що почне платити, та все відновить, але систематично не виконував умови договору. Позивач [PERSON] звернувся із заявою до Лівобережного ВГ ВВП ГУНП у Вінницькі області-за №8674 від 08.04.2017 року щодо протиправних дій відповідача [PERSON] з приводу пошкодження та вивезення обладнання, належного позивачу з вказаного приміщення в невідомому напрямку без погодження з ним. Позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією від 29.03.2017 року, в якій пропонувалось розірвати договір оренди приміщення, на яку відповідач не відреагував. Прохання сплатити суму заборгованості у розмірі еквівалентному 1000,00 доларів США, тобто 26000,00 грн. - відповідач ігнорує. Відповідно до висновку спеціаліста TOB «Подільський Експертний Центр» №1-м.з. від 29.05.2017 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт, що включає вартість матеріалів, станом на дату проведених дослідження становить 94323,00 грн. У своєму позові позивач [PERSON] також зазначає, що такими діями відповідач [PERSON] спричинив йому також моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., оскільки завдав йому фізичних, душевних та психічних страждань. Оскільки відповідач взятих на себе обов'язків за умовами вказаного договору не виконує, орендну плату не сплачував протягом трьох місяців, заподіяв шкоду позивачу внаслідок проведення самовільних ремонтних робіт, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив: розірвати достроково укладений між сторонами 01.02.2017 року договір оренди нежитлового приміщення кафе-бар «Пума», розташованого за адресою: [ADDRESS]; стягнути на його користь з відповідача суму коштів в розмірі 200000,00 грн. з яких: 94323,00 грн. - за пошкодження приміщення, згідно висновку спеціаліста від 29.05.2017р.; 1000 тис. доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 26300,00 грн. - заборгованість за оренду приміщення; 2400,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 63200,00 грн. - сума штрафу пені; 10000,00 грн. - моральна шкода. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, моральної шкоди та упущеної вигоди, мотивуючи тим, що з 23.01.2017 року між сторонами був укладений усний договір оренди зазначеного нежитлового приміщення, а з 01.02.2017 договір був оформлений у письмовій формі та підписаний сторонами. На вимогу позивача-відповідача [PERSON], [PERSON] оплатив за два місяці 400,00 доларів США та 8000,00 гривень за оренду приміщення. Через незадовільний стан внутрішніх приміщень об'єкту оренди, за пропозицією [PERSON], [PERSON] розпочав ремонт, що складався з придбання будівельних матеріалів, залучення робочих до виконання будівельно-оздоблювальних робіт, тощо. При цьому сторони погодили, що вартість понесених [PERSON] витрат буде врахована в оплату оренди приміщення в подальший період з квітня 2017 року. [PERSON] було проведено ремонт системи опалення, затрати складали 5000,00 грн. За погодженням з відповідачем [PERSON], будівельною фірмою, яку найняв [PERSON], були виконані ремонтні роботи покрівлі будівлі, на що останній витратив 12000,00 грн. На прокладення та заміну електрокабелю було витрачено 10000,00 грн. На ремонт системи водопостачання та каналізації витрачено 15000,00 грн. На проведення ремонту всередині приміщення витрачено 73000,00 грн. та на роботи і матеріали по оздобленню приміщення [PERSON] було витрачено ще 15000,00 грн. За усіма роботами відповідач [PERSON] спостерігав особисто. Всі виконувані роботи контролював та узгоджував. Після того як більшість робіт була виконана, [PERSON] почав вимагати від [PERSON] підписання змін до умов договору, а саме: до пункту, відповідно до якого всі, внесені [PERSON] поліпшення та благоустрій орендованого приміщення безоплатно повинні перейти у власність [PERSON] [PERSON] від цієї пропозиції відмовився і [PERSON] заявив, що розриває договір найму в односторонньому порядку. При цьому він відмовився від пропозиції добровільно відшкодувати [PERSON] понесені ним витрати на ремонт та поліпшення приміщення. [PERSON] звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайські дії [PERSON] і за його заявою було відкрите кримінальне провадження. Щоб спонукати [PERSON] відмовитись від скарг та заяв до правоохоронних органів [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання договору та відшкодування заподіяної шкоди. На думку [PERSON], відповідач за зустрічним позовом [PERSON], розірванням договору з 29.03.2017 року в односторонньому порядку та погрозами і безпідставними звинуваченнями, примусив його залишити орендоване приміщення, чим заподіяв йому збитки в якості упущеної вигоди в сумі розміром 22000,00 грн. Як стверджує [PERSON], своїми протиправними діями [PERSON], спричинив йому душевні страждання, оскільки безпідставно обвинуватив його у крадіжці майна, погрожував йому, чим завдав йому моральної шкоди, розмір якої становить 20000,00 грн. Тому, вважаючи свої права порушеними, [PERSON] пред'явив до [PERSON] зустрічний позов та просив суд стягнути з останнього на свою користь 148000,00 грн. заподіяної матеріальної шкоди, яка складається з: 18000,00 грн. - оплати за оренду приміщення; 5000,00 грн. - ремонт системи опалення; 12000,00 грн. - ремонтні роботи покрівлі будівлі; 10000,00 грн. - прокладення та заміна електрокабелю; 15000,00 грн. - ремонт системи водопостачання та каналізації; 73000,00 грн. - проведення ремонту всередині приміщення; 15000,00 грн. - роботи і матеріали по оздобленню приміщення. Крім того, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь 12000,00 грн. упущеної вигоди та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. Додатково суду пояснили, що приміщення кафе було у нормальному робочому стані коли сторони домовились про його оренду. Дозвіл [PERSON] дійсно надавався, але для здійснення оздоблювальних робіт, а не на капітальний ремонт приміщення, оскільки у цьому потреби не було. Перед здачею вказаного приміщення кафе в оренду, воно було відремонтовано [PERSON] за допомогою родичів та знайомих, що було викликано замоканням стелі та часткової її руйнації через пошкодження покрівлі. Представник позивача [PERSON] пояснила, що нотаріальне посвідчення договору оренди не було необхідності робити, оскільки текст договору складала вона особисто та договір укладався строком на один рік. Акти передачі приміщення кафе до договору оренди мав підписати відповідач [PERSON] та повернути взамін першого договору. Кошти [PERSON] сплачував два рази до 25.02.2017 року та до 25.03.2017 року по 4300,00 грн. на загальну суму 8600,00 грн. - податок за землю та 8000,00 грн. за електропостачання сплатив наперед. Коштів за оренду приміщення він не сплачував. Тому в березні 2017 року позивач приїхав у кафе «Пума» щоб [PERSON] сплатив хоч якісь кошти та побачив, що кафе у поганому стані, а саме була побита плитка, все обірване, рукомийник побитий, столів всіх на місці не було, люстра побита. [PERSON] пообіцяв, що гроші віддасть до 30-го числа. В квітні 2017 року в кафе позивач не зміг потрапити, оскільки все було замкнуто і ключів [PERSON] не віддав. У приміщення кафе потрапили через магазин, який розташований у тій же будівлі. Після побаченого викликали поліцію та написали заяву про зникнення речей та майна з приміщення кафе. Деякі речі [PERSON] після виклику поліції повернув, зокрема картини. Оскільки з правоохоронних органів надійшла відповідь про те, що між сторонами вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та рекомендація звернутись для вирішення спірного питання до суду, позивач вимушений був подати позов до [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково суду пояснила, що договір оренди нежитлового приміщення, хоча він і був укладений у письмовому вигляді, не можна вважати укладеним, оскільки сторонами не було дотримано всіх необхідних для цього вимог законодавства, зокрема він не був нотаріально посвідчений та державна його реєстрація не проводилась. Позивач [PERSON] не надав відповідних доказів щодо належності йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, а саме кафе «Пума» станом на момент підписання договору, але стверджував, що такі документи у нього є. Письмовий договір оренди був підписаний сторонами і у подальшому повинен був бути нотаріально посвідчений та зареєстрований, так як сторони мали намір укласти його строком на три роки. Акт прийому-передачі приміщення, який має бути невід'ємною частиною договору оренди, так і не був оформлений та підписаний сторонами, а тому не можна вважати передачею вказаного нежитлового приміщення допуск [PERSON] відповідача [PERSON] у приміщення для здійснення оздоблювальних робіт цього приміщення та приведення його у відповідний стан для подальшої оренди, як і було обумовлено сторонами в усному порядку. Тому підписання договору оренди у простій письмовій формі для відповідача [PERSON] було підставою для початку оздоблювальних декоративних робіт у приміщенні кафе. У подальшому сторони повинні були договір оформити належним чином. [PERSON] мав наміри розташувати у цьому приміщенні заклад громадського харчування, але для цього необхідним було привести приміщення у відповідний стан, оскільки приміщення мало ряд недоліків, які необхідно було усунути. [PERSON] дозволив [PERSON] проводити необхідні для цього роботи та не заперечував проти цього та врахувати витрати на оздоблення приміщення у рахунок сплати орендної плати. Під час здійснення оздоблювальних робіт приміщення кафе [PERSON] зі своєю дружиною - [PERSON] неодноразово навідувався у приміщення кафе для отримання коштів від [PERSON], зокрема на оплату податку за землю та рахунків за комунальні послуги. При цьому жодного разу не висловив заперечень з приводу оздоблення приміщення. [PERSON], на виконання умов договору оренди приміщення, сплатив [PERSON] кошти за два місяці 400.00 доларів США та 8000,00 грн. за оренду приміщення. Через деякий час [PERSON] став вимагати оформити договір нотаріально, але вже на інших умовах, а саме щоб всі поліпшення, зроблені відповідачем [PERSON] у зазначеному приміщенні, перейшли до нього та не зараховувались у рахунок орендної плати. Відповідач [PERSON] на це не погоджувався та був вимушений зупинити оздоблювальні роботи, наполягав на нотаріальному оформленні договору на умовах, які були погоджені між сторонами раніше. Після безпідставного звернення [PERSON] до правоохоронних органів з надуманих підстав про те, що [PERSON] вчинив крадіжку його майна з приміщення кафе, останній дійшов висновку про неможливість укладення договору оренди, припинив всі роботи у приміщенні та привів приміщення у попередній стан, знявши усі зроблені ним елементи декоративного оздоблення приміщення, які можливо було зняти без його пошкодження. Крім того, був вимушений звернутися із заявою до правоохоронних органів на неправомірні дії [PERSON], оскільки ніяких речей він не викрадав, частина майна була складена у приміщенні кафе, а інше майно забрав син позивача - [PERSON] за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS], що і було встановлено працівниками поліції під час здійснення перевірки за його заявою до поліції. Оскільки позивач [PERSON] пред'явив до нього позов про відшкодування шкоди, якої він не завдавав - не бив плитку, не обдирав стін тощо [PERSON] пред'явив до [PERSON] зустрічний позов, так як вважає, що неправомірними діями останнього йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та матеріали ЖЕО №8674 від 08.04.2017 року, ЖЕО №9423 від 15.04.2017 року, суд дійшов висновку про те, що у задоволені первісного та зустрічного позовів слід відмовити з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що сторонами 01.02.2017 року був підписаний договір нежитлового приміщення - кафе-бар «Пума», яке розташоване на першому поверсі приміщення по [ADDRESS] без підвалу та мансардного поверху, загальною площею 219,6 м.кв. Строк оренди приміщення визначався п. 7.1. договору на три роки, а саме з 01.02.2017 року по 01.02.2020 року (а.с. 9-10). Сторонами визнані та не заперечуються ті обставини, що вказаний договір нотаріально не був посвідчений та його державна реєстрація не проводилась. Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 794 ЦК України передбачено, що право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення майнової та моральної шкоди, позивач [PERSON] зазначив обставини пошкодження нежитлового приміщення - кафе «Пума» відповідачем [PERSON], зокрема щодо здійснення останнім поліпшень та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні без його дозволу, що призвело до його пошкодження та втрати ним попереднього стану після того, як відповідач залишив приміщення знявши усі зроблені ним поліпшення. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на висновок спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» №1-м.з. від 29.05.2017 року виготовлений на підставі його звернення та яким визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт, що включає вартість матеріалів, станом на дату проведення досліджень та становить 94323,00 грн. (а.с. 11-16). Крім того, позивач стверджує, що відповідачем було пошкоджено його обладнання та вивезено у невідомому напрямку. З наведеними обставинами заподіяння майнової шкоди позивач пов'язує завдану йому моральну шкоду. Розмір якої він визначив у сумі еквівалентний 10000,00 грн. У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з відповідними змінами та доповненнями), містяться роз'яснення про те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. На підставі аналізу наведених вище правових норм, та враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди вказаного нежитлового приміщення та щодо стягнення заборгованості за оренду приміщення не підлягають задоволенню, оскільки вказаний договір не був укладений між сторонами і не створює прав та обов'язків для сторін. Також суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність пред'явлених позивачем [PERSON] позовних вимог про стягнення з [PERSON] майнової та моральної шкоди, оскільки як вже зазначалось, сторонами не заперечувалась та визнавалась та обставина, що акт передачі нежитлового приміщення, в якому б був відображений стан приміщення станом на момент підписання договору оренди та допуску до приміщення [PERSON] перед початком здійснення ним оздоблювальних робіт з поліпшення вказаного приміщення, сторонами підписаний не був. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджуються лише ті обставини, що у вказаному приміщенні здійснювались ремонтні роботи коштами [PERSON] та його родичів та за допомогою вказаних свідків у період часу, який передував даті підписання договору. Показаннями свідка [PERSON] та поясненнями представників позивача підтверджується ті обставини, що [PERSON] надавав дозвіл на виконання оздоблювальних робіт [PERSON] у вказаному приміщенні, оскільки при неодноразовому відвідуванні [PERSON] приміщення кафе бачив які саме здійснюються роботи та не заперечував щодо їх проведення. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили своїми показаннями, що дійсно демонтували здійснені поліпшення у приміщенні кафе за розпорядженням [PERSON], без пошкоджень приміщення та майна, що у ньому знаходилось. Те, що не можливо було демонтувати без пошкодження, вони залишили, зокрема нанесену на стіни декоративну штукатурку та плитку. Матеріалми ЖЕО №8674 від 08.04.2017 року за зверненням [PERSON] до Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо прийняття мір до [PERSON] та ЖЕО №9423 від 15.04.2017 року за зверненням [PERSON] до Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо прийняття мір до [PERSON] спростовуються твердження позивача [PERSON] про наявність протиправних дій [PERSON] з приводу пошкодження майна та обладнання останнього. Зокрема, письмовими поясненнями від 08.04.2017 року [PERSON], що містяться у зазначених матеріалах, якими підтверджуються обставини вивезення ним частини майна з приміщення кафе «Пума» за місцем його проживання та перебування частини майна у зазначеному приміщенні кафе (картини, тюлі, люстри, двері тощо). Висновком спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» №1-м.з. від 29.05.2017 року, на якій посилається позивач [PERSON], не підтверджується наявність вини [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу, так само як і не підтверджується наявність будь-яких його неправомірних дій. Таким чином, суду не надано та судом не встановлено доказів щодо: наявності безпосереднього причинного зв'язку між будь-якими діями відповідача [PERSON] та завданою позивачу майновою та моральною шкодою; наявності неправомірних дій відповідача; наявності вини вказаної особи. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, моральної шкоди та упущеної вигоди також не підлягають до задоволення з огляду на такі підстави. Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що матеріальна та моральна шкода йому була завдана неправомірними діями [PERSON] через порушення ним зобов'язання, оскільки останній в односторонньому порядку розірвав підписаний між ними договір вказаного вище нежитлового приміщення з 29.03.2017 року, примусивши його залишити орендоване приміщення, після чого безпідставно звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що [PERSON] викрав у нього майно та пошкодив орендоване приміщення. Матеріальна шкода, як стверджує [PERSON], складається із суми коштів сплачених [PERSON] в рахунок оренди приміщення в розмірі 18000,00 грн. та суми коштів витрачених на здійснення ремонтних робіт в розмірі 130000,00 грн. Крім того, на думку [PERSON], через невиконання умов договору оренди [PERSON], останній заподіяв йому збитки в якості упущеної вигоди, розмір якої він визначив в сумі 22000,00 грн. Як вже було встановлено судом, договір оренди вказаного вище нежитлового приміщення між сторонами не був укладений, а тому не створює прав та обов'язків для сторін з приводу невиконання його умов, зокрема щодо застосування стягнення збитків у якості упущеної вигоди через невиконання умов договору. Крім того, судом не встановлено та суду не було надано жодних доказів щодо розрахунку розміру такої упущеної вигоди та не наведено обставин з яких відповідач [PERSON] виходив щодо його визначення. Судом було встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] сплатив кошти [PERSON] в розмірі 8000,00 грн. за спожиту електроенергію та 8600,00 грн. - в якості оплати податку на земельну ділянку, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення. Доказів щодо сплати [PERSON] позивачу [PERSON] коштів у розмірі 400 доларів США, так само як і доказів про сплату коштів на оплату орендної плати в розмірі 18000,00 грн. суду не було надано та судом не встановлено. Суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] щодо передачі коштів [PERSON] [PERSON] в оплату оренди, оскільки вказаний свідок лише підтвердив факт перерахунку коштів в приміщенні кафе сторонами в купюрах номіналом 100 та 200 грн. Інші обставини йому відомі зі слів [PERSON], зокрема щодо сплати вказаних коштів останнім в рахунок оплати за користування приміщенням кафе. Відповідно до ч. 2 ст. ст. 90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не допитувався в якості свідка, оскільки таких клопотань сторонами не заявлялось та судом вони не вирішувались. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Наданими відповідачем [PERSON] накладними, товарними та фіскальними чеками не підтверджуються обставини щодо придбання зазначених у них матеріалів та товарів безпосередньо [PERSON] та обставини їх використання в оздобленні та ремонті вказаного приміщення (а.с. 87-90). Сторонами також були визнані та не заперечувались обставини щодо здійснення [PERSON] ремонтних та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні, проте судом не встановлено та суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат відповідача [PERSON] у сумі розміром 130000,00 грн. Суд не бере до уваги надані [PERSON] громадсько-правові договори №1 від 07.01.2017 року та від 03.02.2017 року без номера (а.с. 116, 117) в якості доказів витрат [PERSON] на оплату проведених ремонтних та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні, укладених відповідно з [PERSON] та [PERSON] оскільки в них зазначені обставини щодо доручення виконання робіт та здійснення розрахунку за їх виконання до 04.06.2017 року та відповідно - до серпня 2017 року. Свідок [PERSON] підтвердив ту обставину, що розрахунок з ним не був проведений у повному обсязі станом на час розгляду даної справи. Свідок [PERSON] підтвердив ту обставину, що [PERSON] проводив розрахунок з ним частинами, проте у якому розмірі повідомити не зміг з посиланням на те, що він точно не пам'ятає. Як вже було зазначено вище, моральна шкода, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Суду не надано та судом не встановлено доказів щодо наявності неправомірних дій [PERSON] та наявності вини останнього з приводу спричинення [PERSON] як майнової так і моральної шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] майнової та моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовані відповідно до ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2017 року та від 04.10.2017 року про накладення арештів на майно, що належить сторонам в межах позовних вимог підлягають скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed