Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.10.2010 року, який було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.10.2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач повністю не проявляє уваги до сина, не займається його вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує сина матеріально, та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про нього, не проявляє інтересу до існування сина. Позивач же, зі свого боку будь-яких перешкод відповідачу щодо спілкування з сином не чинить, неодноразово намагалася сприяти контакту між відповідачем та сином для спілкування та участі батька у вихованні та розвитку дитини, але це не призвело до результату. Батько, [PERSON], відмовляється спілкуватися з дитиною та позивачем з питань виховання та утримання дитини. Крім того, зазначає, що у добровільному порядку відповідач не надає сину матеріальної допомоги та не утримує його. В судовому засіданні позивач, представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Управління служб, при винесенні рішення просив враховувати інтереси дитини, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час ті місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01.06.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стануГагарінського районного управління юстиції у м.Севастополі. З матеріалів позову вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.10.2014 року. Вказане рішення набуло законної сили. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір'ю - [PERSON]. Згідно акту обстеження умов проживання за місцем проживання [PERSON] встановлено задовільні умови проживання останнього, для дитини створені необхідні умови для проживання, фізичного та розумового розвитку. Квартира розташована у будинку, який підключено до усіх комунальних послуг. В квартирі чисто, прибрано, є необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено задовільні умови. Для дитини є окреме спальне місце, шафи для речей, іграшки, розвивальні ігри, книжки, сезонний одяг та взуття. За вказаною адресою також проживають дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON]. Позивач в позові зазначає, що відповідач повністю не проявляє уваги до сина, не займається його вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує сина матеріально, та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про нього, не проявляє інтересу до існування сина. Згідно листів №132 від 21.11.2016 року та від 08.06.2017 року, наданих завідувачем комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №222 Харківської міської ради», [PERSON], [INFO], відвідує комунальний заклад ««Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №222 Харківської міської ради» з 2014 року. За період відвідування [PERSON], його батько [PERSON] відповідно протоколів батьківських зборів у листах реєстрації зареєстрований не був. Вихованням дитини займається мати - [PERSON] та бабуся - [PERSON], які проживають з дитиною за адресою [ADDRESS]. Інші родичі за даною адресою не проживають та участі у вихованні дитини не приймають. Згідно листів №1443 від 30.11.2016 року та №765 від 09.06.2017 року, наданого головним лікарем КЗОЗ «ХМДП №23», [PERSON], [INFO] мешкає за адресою [ADDRESS] та перебуває під наглядом фахівців лікувального закладу з березня 2014 року. Вихованням хлопчика та забезпеченням йому належного догляду, в тому числі і під час хвороби, займається мати - [PERSON]. Амбулаторні прийоми лікаря-педіатра [PERSON] відвідує також у супроводі матері. Батько дитини, [PERSON], до лікувального закладу не звертався, станом здоров'я сина не цікавився. Згідно листа №09-07-1390 від 17.11.2016 року, наданого в.о. начальника Поштамту-ЦПЗ №1, перевіркою бази даних відділення поштового зв'язку Харків-23 за період з 11.11.2015 року по 01.ж11.2016 року поштові перекази на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] від [PERSON] в надходженні та виплаті не значаться. З листа №3516 від 09.06.2017 року вбачається, що військовою прокуратурою Одеського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Згідно висновку №439 від 25.07.2017 року, наданого Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах дитини, управління вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками стосовно свого сина та ухиляється від їх виконання по вихованню дитини, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Крім того, відповідно до ст.ст.3,155 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальний становище сторін, відсутність на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб. Розмір аліментів судом стягується в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., при цьому враховується, що матеріали справи не містять даних про наявність офіційного працевлаштування відповідача. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 3, 19, 141, 150, 155, 164, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved