Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить поновити його на посаді сторожа ПАТ «ПКІ Конвеєробудування» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що працював у ПАТ «ПКІ Конвеєробудування» на посаді сторожа ,свої обов'язки виконував сумлінно. 15.12.2014 р. його було ознайомлено із наказом про звільнення його з роботи у зв'язку із скороченням штатів . Окрім цього вручений наказ від 06.10.2014 р. про оголошення йому догани, про який він раніше не був повідомлений. Наказ про звільнення вважає незаконним, оскільки фактично ніякого скорочення штатів на підприємстві не було, його звільнення пов'язано із конфліктом із керівником підприємства, окрім цього при звільнення не враховано його переважне право на залишенні на роботі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному об'ємі та дали пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача та третя особа позовні вимоги заперечив та пояснив, що звільнення позивача із займаної посади відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства, жодних порушень не допущено, а тому у задоволенні позову просить відмовити. З'ясувавши обставини справи, заслухавши доводи сторін ,пояснення свідків , вивчивши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів. 14.10.2014 р. правлінням ПАТ «ПКІ Конвеєробудування» прийнято рішення №59 про скорочення посади сторожа з метою економії обігових коштів підприємства. . 14.10.2014 р. виданий наказ №43-к «Про скорочення штату працівників»,яким передбачалось скорочення посади сторожа та звільнення [PERSON] із займаної посади. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що таке скорочення було необхідним, оскільки на підприємстві кілька сторожів, графік роботи яким можна було поміняти без будь-яких виробничих втрат, а зекономлені від скорочення посади кошти використати для проведення обов'язкових щомісячних виплат заробітку іншим працівникам. Як ствердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] був ознайомлений із вказаним наказом,однак від підписів відмовився ,про що був складений акт від 14.10.2014 р. За поданням від 14.10.2014 р. голови правління ПАТ 19.11.2014 р. прийнято рішення профспілки про скорочення в штатному розписі ПАТ посади сторожа та дана згода на звільнення [PERSON] з посади сторожа. Свідок [PERSON] ствердив, що [PERSON] був присутній на засіданні профспілки і знав про наступне його звільнення у зв'язку із скороченням посади. При розгляді питання про скорочення посади сторожа розглядались всі кандидатури сторожів, однак прийнято рішення скоротити посаду [PERSON] та звільнити його з роботи, як такого ще нам жодного переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі, окрім цього прийнято було до уваги неодноразові порушення дисципліни з боку [PERSON] під час роботи. Відповідно до наказу №54-к від 12.12.2014 р. [PERSON] звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Мотивуючи свої вимоги щодо незаконності звільнення,позивач покликався на те, що у ПАТ працювало 4 сторожа, однак звільнений був він, хоча він мав переважне право на залишення на посаді. Таке твердження позивача непідтверджено у судовому засіданні. Із оглянутих судом особових карт працівників ПАТ -сторожів вбачається, що ,виходячи із освіти,стажу роботи та сімейного стану, у [PERSON], не було переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі. Окрім цього суд враховує і ту обставину, що наказом від 06.10.2014 р. до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення, наказ ним не оскаржувався. Також не відповідає дійсності твердження [PERSON] про недотримання при його звільненні положень ст. 49-2 КЗпП України. Зокрема, зазначає, що вже після його звільнення 15.12.2014 р. був прийнятий на роботу на посаду прибиральника [PERSON], а ця посада не була при звільненні запропонована йому. Представник відповідача ствердив, що [PERSON]. ,як інвалід був прийнятий на роботу на посаду,яка була введена на вимогу Центру зайнятості спеціально для інваліда, і така введена після звільнення позивача. У відповідності до змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 \\ з відповідними змінами та доповненнями\\ «Про практику розгляду трудових спорів» при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку \\перегрупування\\ працівників і перевести більш кваліфікованого працівника,посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду,звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось,суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки. Таким чином, з'ясувавши обставини по справі, суд прийшов до переконання, що жодних порушень чинного законодавства при звільненні [PERSON] допущено не було. Відтак, позовні вимоги суд вважає безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed