Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 12.03.2018 року по 03.03.2020 року він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті, машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розрядку з повним робочим днем у шахті. 03.03.2020\~року його\~було звільнено\~за ч.1\~ст.38\~Кодексу законів\~про працю\~України за\~власним бажанням.\~При звільненні\~відповідач своєчасно\~не провів\~з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. На його письмове звернення від 26.05.2020 року з вимогою провести з ним повний розрахунок та надати довідки про розмір належних йому при звільненні сум та про розмір його середньоденної заробітної плати, але відповідач не відреагував. За його підрахунками на час звернення до суду заборгованість відповідача по заробітній платі перед ним складає 82083,72 грн., з яких за жовтень 2019 7380,00 грн., за листопад 2019 25500,00 грн., за грудень 2019 11507,73 грн., за січень 2020 7532,22 грн. час простою, за лютий 2020 7532,22 грн., за березень разом із компенсацією за невикористані відпустки 22631,55 грн. За його підрахунками його середньоденна заробітна плата становить 881,14 грн. (37007,73 грн. зарплата за грудень та листопад 2019 р. / 42 роб.дн.). Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 26.05.2020 року по 26.08.2020року, розмір якого становить 52724,10 грн. із розрахунку: 881,14 грн. х 65 робочих днів затримки розрахунку. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 82083,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26.05.2020 року по 26.08.2020року, розмір якого становить 52724,10 грн., а також судові витрати. 07.10.2020 року позивачем до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він зазначив, що 18.09.2020 року відповідачем йому була надано відзив та довідку про розмір заборгованості по заробітній платі та до суду надано довідку про розмір його середньоденної заробітної плати. Згідно довідки відповідача розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед ним складає 76774,31 грн. за період з листопада 2019 року по березень 2020 року включно. На його письмове звернення від 26.05.2020 року, пред`явленого за допомогою поштового зв`язку з вимогою провести з ним повний розрахунок та надати довідки про розмір належних йому при звільненні сум та про розмір його середньоденної заробітної плати, відповідач не відреагував. Згідно довідки відповідача його середньоденна заробітна плата становить 1144,65 грн. Повний розрахунок з ним відповідач не провів. Таким чином відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за час затримки при звільненні з моменту пред`явлення вимоги за допомогою поштового зв`язку, а саме з 26.05.2020 року по 15.10.2020 року у розмірі 114465,00 грн., із розрахунку 1144,65 грн. х 100 робочих днів затримки розрахунку. Враховуючи, що відповідачем не був проведений з ним повний розрахунок при звільненні, відповідно до положень ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 15.10.2020 року в розмірі 114465,00 грн. та провести повний розрахунок при звільненні, сплативши йому заробітну плату у розмірі 76774,31 грн. Крім того, оскільки ним доплачено судовий збір у зв`язку зі збільшенням розміру позовних вимог у сумі 303,85 грн, просить стягнути на його користь судові витрати у сумі 1144,65 грн. (а.с.49). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути без участі представника та надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 03.03.2020 року у день звільнення позивач не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до відповідача не звертався, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Проте, в день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Позовну заяву відповідач отримав 28.08.2020 року, що підтверджується відміткою про отримання вхідної кореспонденції на судові повістці про виклик до суду від 25.08.2020 року. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України наступає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №682/3060/16-ц, а також в постанові Верховного Суду України у справі 235/1605/19. Таким чином відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум настає за умови наявності вини відповідача. Оскільки працівник в день звільнення не працював, то, враховуючи положення ч.1 ст.116 КЗпП України виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим вимоги про розрахунок. Проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що наведені у відзові відповідача аргументи визнає частково та частково з ними погоджується, а саме щодо розміру заборгованості відповідача перед ним на момент звільнення у сумі 76774,31 грн. та розміру середньоденної заробітної плати 1144,65 грн. Щодо інших обставин вважає доводи викладені у відзиві необґрунтованими та безпідставними. Так, дійсно в день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок та не сплатив належні йому при звільненні суми, а саме заборгованість із заробітної плати. У зв`язку з тим, що в день звільнення він не працював, після звільнення він звернувся до відповідача з вимогою про виплату належних йому сум та надання відповідних довідок, яка була пред`явлена відповідачу за допомогою поштового зв`язку. На його звернення від 26.05.2020 про проведення з ним повного розрахунку та надання довідки про розмір належних йому сум при звільненні та про розмір його середньоденної заробітної плати відповідач не відреагував. З урахування вищевикладеного та на підставі вимог діючого законодавства, яке не ставить в залежність право працівника на своєчасне отримання заробітної плати та розрахунку при звільненні від обставин виникнення заборгованості, роботодавець повинен сплатити йому заборгованість та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Просить відхилити мотиви та заперечення відповідача, задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 12.08.2018 року по 03.03.2020 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працював у якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті, машиніста гірничих виїмкових машин підземним 6 розрядку з повним робочим днем у шахті, був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 5-6). В день звільнення позивач не працював, що підтверджується заявою позивача про надання частини щорічної відпустки 03.03.2020 та визнається сторонами у відзиві та відповіді на відзив (а.с.19, 30-33, 35, 46). 26 травня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву про проведення з ним повного розрахунку у зв`язку зі звільненням, що підтверджується описом цінного листа з повідомленням та накладною Укрпошти №8532301065591 (а.с.7). Згідно довідок відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 11.09.2020 року складає: за листопад 2019 року 24172,36 грн., за грудень 2019 року 10157,73 грн., за січень 2020 року 7532,22 грн., за лютий 2020 року 12280,45 грн., за березень 2020 року 22631,55 грн., що разом становить 76774,31 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1144,65 грн. (а.с.21-22, 23, 37-38, 39). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, яка станом на\~11.09.2020\~року складає\~76774,31\~грн. Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими для суду першої інстанції, визначено, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). Судом встановлено, що в день звільнення позивач не працював, 26.05.2020 він здав на пошту заяву з вимогою до відповідача про проведення з ним повного розрахунку, 19.08.2020 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачем не надано суду доказів про те, що його заява з вимогою до відповідача про проведення з ним повного розрахунку була отримана відповідачем чи відповідач відмовився від отримання цієї заяви, тобто, що відповідачу стало відомо про цю вимогу позивача. Враховуючи,\~що відповідач\~отримав копію\~позовної заяви\~з ухвалою\~суду про\~відкриття провадження\~у справі\~28.08.2020\~(а.с.29)\~та визнає\~це у\~відзиві на\~позовну заяву,\~тому відповідно\~до ст.ст.116,\~117\~КЗпП України\~та постанови\~Верховного Суду\~у складі\~Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 27.01.2020\~року по\~справі №\~682/3060/16-ц,\~суд вважає,\~що позивач\~згідно заявлених\~позовних вимог\~має право\~на отримання\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 28.08.2020\~по 15.10.2020\~в сумі\~38918,10\~грн.,\~виходячи із\~розрахунку:\~1144,65\~грн.\~х 34\~робочі дні\~за період\~з 28.08.2020\~по 15.10.2020. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України,\~оскільки позивачем\~при зверненні\~до суду\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 1144,65\~грн.\~за позовні\~вимоги про\~стягнення середнього\~заробітку за\~затримку розрахунку\~при звільненні станом на\~дату подання\~заяви про\~збільшення позовних\~вимог,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню понесені\~ним судові\~витрати зі\~сплати судового\~збору пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~при звільненні\~в сумі\~389,18\~грн. (38918,10 грн. х 1144,65 грн. : 114465,00 грн. = 389,18 грн.). Крім того,\~оскільки судом\~стягнуто з\~відповідача на\~користь позивача\~115692,41\~грн.,\~з яких\~76774,31\~грн.\~-\~заборгованість по\~заробітній платі\~(позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору при\~подачі позову\~до суду)\~та 38918,10\~грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial