Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати в сумі 615,83 гривень та середній заробіток за час затримки виплати всіх належних сум при звільненні в розмірі 44907,84 гривень. Позов мотивує тим, що позивач працював на посаді провідного інженера-електроніка у ДП «ЛНДРІ» до 31.05.2013 року. Однак, невиплачена компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати становить 615,83 гривень, яку просить стягнути у судовому порядку. Разом з тим, враховуючи, що відповідач провів повний розрахунок заборгованості лише 27.06.2014 року, також просить стягнути середній заробіток, який зігдно розрахунку становить 44907,84 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у запереченнях, при цьому додатково пояснив, що заборгованість перед позивачем утворилась не з вини відповідача, між тим така виплачена 27.06.2014 року по виконавчому провадженні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки, позивач працював у відповідача до 31.05.2013 року на посаді провідного інженера-електроніка. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Крім того, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати» передбачено виплату компенсації у разі затримки у разі затримки на один або більше місяців виплати заробітної плати. Так, згідно розрахунку позивача, якому суд надає віри, невиплачена компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати становить 615,83 гривень. В силу змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, проведений позивачем розрахунок середнього заробітку в сумі 44907,84 гривень не відповідає вимогам Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», зокрема згідно довідки №16 від 19.01.2015 року середній заробіток за 1 робочий день становить 32,16 гривень, а число робочих днів - 2 (2 робочих дні за березень 2013 року та 2 робочих дні за квітень 2013 року). Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2013 року по 27.06.2014 року повинен становити (26 х 32,16) 836,16 гривень. Постанова Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. Так, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Враховуючи вищенаведне, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 836,16 гривень та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати в сумі 615,83 гривень. З наведених міркувань та

Outcome: partial