Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Вугледарського міського відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 07.01.2003 року, працюючи на ДП «Шахта ім.. М.С. Сургая», з ним стався нещасний випадок на виробництві, останній отримав трудове каліцтво, а 07.05.2003 року [PERSON] було вперше встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25% за наслідками трудового каліцтва від 07.01.2003 року. При черговому проходженні МСЕК 28.07.2009 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15% (безстроково) за наслідками трудового каліцтва від 07.01.2003 року. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача порушились нормальні життєві зв'язки, він має достатньо серйозні порушення здоров'я, його життєва діяльність обмежена, змінився звичайний спосіб життя. Враховуючи фізичний біль і психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя у зв'язку з спотвореним обличчям, а також необхідність подальшого відновного лікування, позивач просить стягнути з Вугледарського міського відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на його користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив суд відмовити в їх задоволенні. Зауважив, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є неналежним відповідачем в межах даної цивільної справи, оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» згідно з яким відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві здійснюється підприємством, незалежно від часу настання страхового випадку, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку здійснити таку виплату. В судовому засіданні судом неодноразово роз'яснювались позивачеві положення ст. 51 ЦПК України, щодо можливості здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем, однак [PERSON] наполягав на розгляді справи в тому складі сторін, які визначені в його позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.11.2000 року по 04.03.2004 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9-11). Згідно акту про нещасний випадок на виробництві №1, затверджений головою правління «Шахти Південнодонбаська №3» [PERSON] 09 січня 2003 року, 07.01.2003 року з [PERSON] стався нещасний випадок внаслідок якого отримав пошкодження здоров'я у вигляді відкритого перелому кісток носу зі зміщенням, рубцева деформація верхнього повіки лагофтальм правого ока (а.с. 2-3). Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 2-18 АВ №070295 від 07.05.2003 року [PERSON] первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності з 07.05.2003 року та 5 % первинно по патології ока, всього 25 % у зв'язку з професійною травмою 07.01.2003 року (а.с. 4). Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії 2-18 АВ №097801 від 13.07.2004 року [PERSON] повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним каліцтвом 07.01.2003 року (а.с. 5). Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ДОН-04 №061095 від19.07.2005 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним каліцтвом 07.01.2003 року (а.с. 6). Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ДОН-04 №043380 від 17.07.2007 року [PERSON] повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним каліцтвом 07.01.2003 року (а.с. 7). Як вбачається з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №037604 від 28.07.2009 року позивачу повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково, у зв'язку з професійним каліцтвом 07.01.2003 року (а.с. 8). Відповідно до витягу з історії хвороби№39511, виданої обласним офтальмологічним центром «Мікрохірургія ока», витягу з історії хвороби №432, виданого Лікувально-профілактичною установою Донецьке обласне клінічне медичне об'єднання, та інших медичних документів [PERSON] встановлено діагнози: рубцева деформація верхнього повіка лагофтальм правого ока, відкритий перелом кісток зі зміщенням, рвані рани на обличчі (а.с. 14-19). Згідно медичних висновків від 10.06.2005 року, виданих Обласною травматологічною лікарнею та Донецьким обласним клінічним територіальним медичним об'єднанням, [PERSON] внаслідок отриманою виробничої травми від 07.01.2003 року оперувався та лікувався в Обласній травматологічній лікарні (а.с. 20). Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, прийнятим відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року (далі - Закон від 23 вересня 1999 року). Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V (далі - Закон від 23 лютого 2007 року № 717-V), передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34). Законом від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року №77-VIII, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІV було викладено у новій редакції, який набрав набрав чинності з 01 січня 2015 року. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77- VIII) відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Зазначені положення ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77- VIII), а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 Цивільного кодексу України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року по цивільній справі №210/138/17. В судовому засіданні встановлено, що з позовом до Вугледарського міського відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодження здоров'я на виробництві, [PERSON] звернувся 31 липня 2018 року. З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІV в редакції, чинній з 25.07.2018 року. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин, у відповідності до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідальність за відшкодування моральної шкоди покладено на роботодавця і не передбачено можливості такого відшкодування Вугледарським міським відділенням управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, суд приходить до висновку, що Вугледарське міське відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є неналежним відповідачем в межах даної цивільної справи та відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову, а тому вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позву [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed