Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до Харківської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Харківська міська рада, Перша державна нотаріальна контора, в якій просив зняти заборону на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, що належить на праві приватної власності [PERSON] , та знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером: 6310136300:05:020:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1847073363101 за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що за номером запису про обтяження: 31899005, дата та час державної реєстрації 07.09.2007 14:26:40 Першою Харківською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу зареєстровано обтяження на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером: 6310136300:05:020:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1847073363101 щодо відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, та належить [PERSON] на праві приватної власності. Обтяження зареєстровано на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986. Наявність заборони на нерухоме майно порушує право власності позивача щодо вільного розпорядження належним останньому майном, зокрема, наявність обтяження на житловий будинок на земельній ділянці, яка знаходиться в його власності, перешкоджає відчуженню такого будинку. Представник Харківської обласної державної адміністрації просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету Харківського обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986 «Про знесення індивідуальних житлових будинків у зв`язку з відведенням земельних ділянок для державного будівництва» є таким, що прийнято у відповідності до норм законодавства (діючого на момент його прийняття), не скасоване у судовому порядку, недійсним не визнано, є чинним та підлягає виконанню. Зареєстрована Першою Харківською державною нотаріальною конторою заборона відчуження спірного майна не втратила свого призначення та не може бути скасована, так як рішення Облвиконкому № 35 від 22.01.1986, яке стало підставою для накладення обтяження, є чинним, а отже - підлягає виконанню. Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо виконання/невиконання рішення щодо виплати компенсації та надання житла позивачу у зв`язку із відселенням зі спірного будинку. Також Харківська обласна державна адміністрація просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності. У поясненнях Перша Харківська міська державна нотаріальна контора просить справу слухати за відсутності її представника та покладається на розсуд суду під час ухвалення рішення. [PERSON] помер [INFO] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 залучено [PERSON] як правонаступника позивача [PERSON] у справі № 638/8214/20 за позовом [PERSON] до Харківської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Харківська міська рада, Перша Харківська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна. Представник правонаступника позивача підтримав позовні вимоги на підставі доводів, викладених у позовній заяві, та зазначивши додатково у письмових поясненнях, що державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» знаходиться у стадії ліквідації, жодних виплат позивач не отримував. Викуп житлового будинку, власником якого на дату звернення з відповідним позовом був [PERSON] (наразі власником є спадкоємець позивача - [PERSON] ), для забезпечення суспільних потреб, пов`язаних з будівництвом не відбувся, відповідних рішень органів державної влади або органу місцевого самоврядування про такий викуп з підстав, що передбачають можливість примусового їх відчуження з мотивів суспільної необхідності до цього часу не прийнято, а рішення органів влади про знесення на користь забудовника та про виплату ДП «Харківський завод Електроапаратури» компенсації власникам будинків, які підлягають знесенню, до цього часу не реалізовані, та не будуть реалізовані у майбутньому у зв`язку з процедурою ліквідації ДП «ХЗЕА». Також представник правонаступника позивача посилався на те, що у рішенні Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986 не зазначено про необхідність внесення запису про обтяження нерухомого майна (житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) шляхом накладення заборони на нерухоме майно. Вказаним рішенням виконкому, на підставі якого державним нотаріусом внесено запис щодо заборони відчуження житлового будинку, дозволено виключно знесення житлових будинків, в тому числі, і будинку, який на праві власності належить правонаступнику позивача - [PERSON] . Відтак, жоден суб`єкт, в тому числі, і Перша Харківська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу, не наділені повноваженнями вносити записи про обтяження до Реєстрів. При цьому наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону щодо майна, належного правонаступнику позивачу (спадкоємцю [PERSON] ) на праві власності, за відсутності документів (відомостей) про підстави накладення заборони, не відповідає вимогам законодавства України, призводить до порушення прав позивача як власника нерухомого майна розпоряджатися своїм майном та перешкоджає відчуженню будинку. Щодо заяви про сплив строку позовної давності, представником правонаступника позивача зазначено, що [PERSON] набув право власності на нерухоме майно (будинок за адресою: [ADDRESS] ) лише 17.01.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Про наявність заборони відчуження [PERSON] дізнався після того, як у березні 2020 року ним було прийнято рішення відчужити належне на праві приватної власності нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером: 6310136300:05:020:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1847073363101). Для реалізації своїх намірів [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., який повідомив, що на нерухоме майно зареєстровано обтяження. Реєстрація обтяжень була здійснена у 2007 році на підставі рішення від 1986 року за відсутності позивача, про реєстрацію таких обтяжень [PERSON] не повідомлявся. Більше того, навіть не здогадувався про наявність таких обтяжень, оскільки запис про обтяження внесено через 21 рік після прийняття Виконавчим комітетом Харківської обласної ради народних депутатів рішення № 35 від 22.01.1986. Крім того, ані на момент державної реєстрації заборони відчуження, ані на теперішній час, законодавство України не передбачає обов`язку компетентних органів будь-яким чином повідомляти власника про такі реєстраційні дії (обтяження майна). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Представник відповідача Харківської обласної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала позицію, що викладена у відзиві на позов. Представник третьої особи Харківської міської ради заперечував проти задоволення позову, підтримав позицію представника відповідача - Харківської обласної державної адміністрації. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] , відповідно до наданих до матеріалів справи, свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. 26.08.2021 та зареєстрованих в реєстрі за реєстр. №№4275, 4278, є єдиним власником зазначеного у позові майна - житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці за кадастровим номером: 6310136300:05:020:0009, та на який Першою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986, 07.09.2007 о 14:26:40 за номером запису про обтяження: 31899005, зареєстровано обтяження щодо заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (архівний запис): 5622835). Як вбачається з матеріалів справи, за номером запису про обтяження: 31899005, дата та час державної реєстрації 07.09.2007 14:26:40 Першою Харківською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу зареєстровано обтяження (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (архівний запис): 5622835) на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером: 6310136300:05:020:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1847073363101 щодо заборони на нерухоме майно (заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями). Обтяження зареєстровано на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986. Відповідно до наявної у позивача та доданої до матеріалів справи копії рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986 «Про знесення індивідуальних житлових будинків у зв`язку з відведенням земельних ділянок для державного будівництва» вирішено затвердити рішення виконавчих комітетів Харківської, Куп`янської міських, Харківської, Балаклійської, Куп`янської районних Рад народних депутатів в частині, що стосується зносу індивідуальних житлових будинків згідно додатку. У додатку до вказаного рішення визначено перелік індивідуальних житлових будинків, які підлягають знесенню, зокрема: будинок за адресою: [ADDRESS] (підстава - рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів №433-3 від 25.12.1985). У відповідності до Указів Президента України від 14.04.1992 № 252 та від 24.07.1995 № 640/95 місцеві державні адміністрації є правонаступниками виконавчих комітетів відповідних Рад щодо їх зобов`язань, прав та обов`язків. Харківська обласна державна адміністрація утворена 01.08.1995 за наслідком ліквідації виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та його структурних підрозділів. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ст. 350 ЦК України викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, приватної власності для суспільних потреб чи їх примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності здійснюються в порядку, встановленому законом. У частині першій статті 351 ЦК України також передбачено, що право власності на житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження може бути припинене за згодою власника у разі викупу земельної ділянки, на якій вони розміщені, для суспільних потреб чи за рішенням суду в разі її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності з обов`язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Процедура реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (станом на 07.09.2007) регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 № 364/3657 (далі за текстом - Положення). Відповідно до п. 2.1, 2.2 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1-3) подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Водночас у рішенні Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986 не зазначено про необхідність внесення запису про обтяження нерухомого майна (житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) шляхом накладення заборони на нерухоме майно. Враховуючи, що у рішенні № 35 від 22.01.1986 не зазначено про необхідність накладення заборони відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , жоден суб`єкт, в тому числі, і Перша Харківська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу, не наділені повноваженнями вносити записи про обтяження до Реєстрів. При цьому наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону щодо майна, належного правонаступнику позивачу (спадкоємцю [PERSON] ) на праві власності, за відсутності документів (відомостей) про підстави накладення заборони, не відповідає вимогам законодавства України. Судом встановлено, що до матеріалів справи не надано документів, які підтверджують наявність передбачених законодавством підстав для накладення заборони відчуження нерухомого майна, а рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів № 35 від 22.01.1986, яке зазначено Першою Харківською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу як підстава для реєстрації відповідного обтяження, не містить обов`язку чи вказівки реєстрації будь-якого обтяження нерухомого майна. Відповідно до наказу № 277 від 03.09.2010 в.о. Генерального директора Національного космічного агентства України Бауліна С.О. прийнято рішення про ліквідацію Державного підприємства «Харківський завод «Елетроапаратури», для чого було створено ліквідаційну комісію. Головою комісії з припинення, відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є [PERSON] . До матеріалів справи долучено відповідь голови ліквідаційної комісії ДП «ХЗЕА» [PERSON] на адвокатський запит, в якому зазначено, що завод виселив тільки частину мешканців і сам підлягає ліквідації. Однак відселення мешканців за адресою: [ADDRESS] не здійснював. З вищенаведеного вбачається, що викуп житлового будинку за адресою: [ADDRESS] для забезпечення суспільних потреб, пов`язаних з будівництвом, не відбувся, відповідних рішень органів державної влади або органу місцевого самоврядування про такий викуп з підстав, що передбачають можливість примусового їх відчуження з мотивів суспільної необхідності до цього часу не прийнято, а рішення органів влади про знесення на користь забудовника та про виплату ДП «Харківський завод Електроапаратури» компенсації власникам будинків, які підлягають знесенню, до цього часу не реалізовані, та не будуть реалізовані у майбутньому у зв`язку з процедурою ліквідації ДП «ХЗЕА». Вищенаведене свідчить, що у цьому випадку збереження існуючого стану речей із обтяженням належного позивачу житлового будинку, за відсутності правових підстав такого обтяження, призводить до того, що законний власник зазначеного майна тривалий час (більше 14 років) не може ним розпоряджатися, що призводить до непропорційного обмеження конституційного права власності. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Виходячи із фактичних обставин справи, з урахуванням норм права, якими регулюються спірні відносини, у даному випадку збереження існуючого стану речей із обтяженням належного позивачу на праві власності житлового будинку не відповідає меті, з якою це обтяження було накладено - забезпечення забудови, яка виявилася відтермінованою на невизначений час, внаслідок чого власник тривалий час не взмозі розпоряджатися своїм приватним майном, що не відповідає принципу правової визначеності та належному врядуванню, що є обмеженням гарантованого Конституцією України права власності, яке також захищається нормами міжнародного права. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що встановлене 07.09.2007 року обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна обмежує права позивача як власника, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такої заборони та задоволення даного позову. Щодо спливу строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною четвертою статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України, зокрема у ч. 1 визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув право власності на нерухоме майно (будинок за адресою: [ADDRESS] ) у січні 2020 року (17.01.2020) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Про наявність заборони відчуження [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , дізнався після того, як останнім у березні 2020 року було прийнято рішення відчужити належне йому на праві приватної власності нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером: 6310136300:05:020:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1847073363101) шляхом продажу. Для реалізації своїх намірів [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., однак нотаріус повідомив, що на належне йому нерухоме майно зареєстровано обтяження. Посилання відповідача на те, що про наявність обтяження на нерухоме майно позивач міг дізнатися ще 07.09.2007 (дата державної реєстрації обтяження) є необгрунтованими, з огляду на наступне. Реєстрація обтяжень здійснена у 2007 році на підставі рішення від 1986 року за відсутності позивача, про реєстрацію таких обтяжень позивач не повідомлявся. Крім того, ані на момент державної реєстрації заборони відчуження, ані на теперішній час, законодавство України не передбачає обов`язку компетентних органів будь-яким чином повідомляти власника майна про реєстраційні дії, в тому числі, і про обтяження майна. Доказів зворотного відповідачем не надано, а зазначені вище посилання відповідача на обізнаність позивача про наявність обтяжень, починаючи з 2007 року, є його припущеннями. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що жодного повідомлення на адресу позивача про накладення на будинок спірного обтяження не надходило, законодавством його надіслання не передбачено. З огляду на наведене, власник нерухомого майна може невизначений час роками не бути обізнаним про наявність обтяжень, допоки не наступить суттєва умова, за якої він може про це дізнатись - потреба у вчиненні дій щодо такого майна та усунення перешкод в цьому. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] та його правонаступник [PERSON] про наявність вказаної заборони дізналися раніше січня 2020, тому, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, на день звернення позивача до суду трирічний строк позовної давності не сплив. Отже, відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України, а порушене право позивача підлягає захисту судом. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяжень, накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Враховуючи, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved