Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] Державної казначейської служби у м. Селидове, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового слідства і суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.04.2009 року прокуратурою Донецької області відносно нього було порушено кримінальну справу №180-471 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. Постановами органу досудового слідства від 21.04.2009 року, а потім від 15.06.2009 року позивача двічі відсторонювали від займаної посади, та постановами від 09.07.2009 року і від 24.12.2009 року двічі обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 року позивача визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями на два роки. Відповідно до ст.. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на два роки, з покладенням обовязків, передбачених п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 05.12.2011 року позивача звільнено з державної служби у звязку з засудженням за обвинувальним вироком суду на підставі наказу податкового органу від 05.12.2011 року №492-о. 21.06.2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано вирок суду першої інстанції від 15.04.2011 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року через істотні порушення норм КПК, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2013 року справу повернуто прокурору на додаткове розслідування через істотні порушення вимог КПК на стадії досудового розслідування, а також з необхідністю встановлення додаткових обставин у справі. Відповідно до р. 12 перехідних положень КПК України, 21.03.2013 року слідчий СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області зареєстрував в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження № 12013050410000585. 09.04.2014 року слідчий СВ Красноармійського МВ ГУМВС України закрив кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. Після спливу майже чотирьох місяців з моменту завершення провадження, 07.08.2014 року заступник прокурора Красноармійської міжрайонної прокуратури скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 09.04.2014 року з направленням справи для продовження досудового розслідування. Постановою від 18.08.2014 року слідчим закрито кримінальне провадження у звязку із набранням чинності закону, яким скасована відповідальність за діяння вчинене особою (декриміналізація). Протиправність дій слідчого з приводу порушення прав [PERSON] і тяганина досудового розслідування неодноразово були предметом оскарження слідчому судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області та вищестоящому прокурору. Постановою слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 03.05.2015 року закрито кримінальне провадження №12013050410000585 від 21.03.2013 року у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином, кримінальне провадження закрито за реабілітуючою підставою. Зазначені дії органів прокуратури та досудового розслідування вплинули на стан здоровя позивача, в результаті обстеження йому встановлено діагноз: прогресуюча стенокардія стабілізована у стенокардію напруги, серцеві хвороби. З приводу цього позивач проходив інтенсивне лікування в медичних закладах, яке потребувало значних витрат для діагностування хвороби, проведення певних досліджень, що також має негативний вплив на його моральний стан. Крім того, позивач пережив відчуття приниження під час обшуку житла, що проводився у нічній час 24.04.2009 року у присутності його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У звязку із незаконним відсторонення від посади, а потім звільненням, позивач вважає, що порушено його право на труд, що включає можливість заробляти собі на життя, та в наслідок чого позивач позбавлений засобів існування протягом тривалого часу. Крім того, позивач посилався на те, що в наслідок зазначених дій постраждала його ділова репутація та його багаторічний авторитет. Вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування і суду з приводу кримінального переслідування та безпідставного засудження йому спричинено моральну шкоду. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з державного бюджету шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн. Позивач [PERSON] допитаний у судовому засіданні відповідно до ст.. 62 ЦПК України підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись у їх обґрунтування на обставини, викладені у позові, просять задовольнити позов. Представник відповідачів [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Селидове Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України, [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та зазначала, що позов предявлено не до належного відповідача. Вважає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] Донецької області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 105270,00 грн., в іншій частині позовних вимог вважає, що вони задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне. 16.04.2009 року прокуратурою Донецької області відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу №180-471 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. Позивача двічі відсторонювали від займаної посади, що підтверджується копіями постанов прокуратури Донецької області від 21.04.2009 року, від 15.06.2009 року, та наказами Державної податкової адміністрації України №630-0 від 08.05.2009 року, №924-0 від 21.07.2009 року. (а.с. 10-13) Також відносно позивача двічі обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що підтверджується постановами від 09.07.2009 року та від 24.12.2009 року. (а.с. 22-23) З метою забезпечення цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків на підставі постанов старшого прокурора відділу прокуратури Донецької області від 24.04.2009 року та від 15.06.2009 року було накладено арешт на предмети та цінності обвинуваченого [PERSON] (а.с. 15-21) Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 року дії [PERSON] було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 367 КК України та засуджено із призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями на два роки. Відповідно до ст.. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на два роки, з покладенням обовязків, передбачених п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині вирішення цивільного позову та справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін. 05.12.2011 року позивача звільнено з державної служби у звязку з засудженням за обвинувальним вироком суду відповідно до п. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, про що свідчить наказ Державної податкової служби України від 05.12.2011 року №492-о. (а.с.14) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2012 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд через істотні порушення норм КПК. (а.с.24-27) В подальшому постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2013 року справу повернуто прокурору на додаткове розслідування через істотні порушення вимог КПК на стадії досудового слідства, які неможливо усунути в ході судового розгляду, а також у звязку з необхідністю встановлення додаткових обставин у справі. Міру запобіжного заході відносно [PERSON] залишено підписку про невиїзд. (а.с. 28-30) Відповідно до р. 12 перехідних положень КПК України, 21.03.2013 року слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження № 12013050410000585. (а.с. 31) Постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України [PERSON] від 09.04.2014 року кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. Скасовано постанови стосовно відсторонення [PERSON] від посади, накладення арешту та застосування запобіжного заходу. (а.с.32-37). Постановою заступника Красноармійського міжрайонного прокурора Ковальова С.В. від 07.08.2014 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 09.04.2014 року з направленням справи для продовження досудового розслідування. (а.с. 38) Постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України [PERSON] від 18.08.2014 року кримінальне провадження №12013050410000585 від 21.03.2013 року закрито у звязку із набранням чинності закону, яким скасована відповідальність за діяння вчинене особою (декриміналізація). (а.с. 41) Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.11.2014 року скасовано постанову слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України [PERSON] від 18.08.2014 року про закриття кримінального провадження №12013050410000585 від 21.03.2013 року, оскільки слідчим у порушення норм КПК України не визначено конкретні ознаки обєктивної та субєктивної сторони тих злочинів, які інкримінуються [PERSON], не усунено істотних порушень вимог процесуального закону, допущених на стадії досудового слідства, результати яких покладені в основу доведеності вини [PERSON], не встановлені додаткові обставини по справі, в т.ч. й правового режиму майно, реалізованого у рахунок погашення податкового боргу ДВАТ «Трест Красноармійськшахтобуд» щодо настання шкідливих наслідків. (а.с. 42-43) Крім того, Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2015 року слідчому СВ Красноармійського МВ ГУМВС України [PERSON] встановлено строк у два тижні для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12013050410000585 від 21.03.2013 року. (а.с. 44) Постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] від 03.05.2015 року кримінальне провадження №12013050410000585 від 21.03.2013 року закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином, кримінальне провадження закрито за реабілітуючою підставою. (а.с. 46-47) Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,\~ завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового\~\~слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,незаконного взяття і тримання під вартою,незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. За статтею 2 цього Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода (ст. 3 Закону). За ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними\~\~ діями органів дізнання, досудового\~\~ слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. п. 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового\~\~ слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства\~\~юстиції України,\~\~Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41,\~право\~\~на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Як зазначалось вище, постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] від 03.05.2015 року кримінальне провадження №12013050410000585 від 21.03.2013 року закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто кримінальне провадження закрито за реабілітуючою підставою. Відповідно до розяснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, суд вважає,\~що діями посадових осіб Красноармійського МВ УМВС України в Донецькій області та [PERSON] Донецької області з приводу кримінального переслідування [PERSON],\~яке виразилось у порушенні кримінальної справи відносно нього за\~ ч. 3 ст.\~364\~КК України, провадження за якою тривало майже 6 років та було закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення,\~позивачу була спричинена моральна шкода. У даному випадку з вини посадових осіб Красноармійського МВ УМВС України в Донецькій області та [PERSON] Донецької області були порушені конституційні права позивача на свободу,\~особливу недоторканість,\~недоторканість житла,право на працю. Як зазначав позивач та підтверджується наданими суду доказами, у звязку із порушенням кримінальної справи та слідчими діями відносно нього, у позивача погіршився стан здоровя та йому встановлено діагноз: прогресуюча стенокардія стабілізована у стенокардію напруги, серцеві хвороби. З приводу цього позивач проходив курси обстеження та інтенсивного лікування в медичних закладах,\~про що свідчать епікриз №2030, виписки з історії хвороби №2381, №12155, №12545. (а.с.64-67)\~ Також йому спричинено моральні страждання у звязку із незаконним відстороненням від посади, яке тривало майже 2 роки, та подальше звільнення з посади на підставі п. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, що позбавило позивача засобів існування протягом тривалого часу. Таким чином, в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження, що незаконними дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури завдано моральної втрати позивачу, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту пятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Саме такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15. Таким чином, суд вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що встановлений на час розгляду справи. Відповідно до статті 8 Закону України від 25.12.2015\~№\~928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено з 1 травня 2016 року мінімальну заробітну плату на рівні 1450 грн. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом з 16 квітня 2009 року по 03 травня 2015 року, тобто 72,6 місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 105270 грн. (мінімальна заробітна плата * кількість місяців). Разом з тим, виходячи з аналізу ст.. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який зазначає, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, суд враховуючи принцип розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, тривалість негативних наслідків для позивача, а також того, що позивач був звільнений з державної служби, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, на протязі тривалого часу - більше 6 років відносно нього проводилися процесуальні дії, в тому числі відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дій, що обмежували його права, приходить до переконання, що розмір моральної шкоди саме у сумі 150000,00 грн. є розумним та справедливим для відшкодування завданої йому моральної шкоди. Суд не бере до уваги посилання відповідачів [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Селидове Донецької області та Державної казначейської служби України на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, оскільки статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, в тому числі стягнення моральної шкоди, провадиться саме за рахунок коштів державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України\~встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Розглядаючи справу, суд визначає, що згідно з вимогами чинного цивільного законодавства України, шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу, яку у справі представляє єдиний належний відповідач - Державна казначейська служба України, що діє на підставі Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року. Крім того, саме п.п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, визначено, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, враховуючи положення\~ст.25 Бюджетного кодексу України, суд вважає стягнення повинно бути здійснено саме з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди. На підставі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, статей 11, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», пунктів 6, 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: partial