Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 31 липня 2009 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 871. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Зазначає, що між ними постійно виникають сварки через те, що чоловік вживає алкоголь, не ночує вдома, скандалить, не реагує на її прохання налагодити сімейне життя. На час звернення з позовом до суду вони проживають окремо, відповідач не цікавиться її життям та життям дитини, не до помає їм матеріально. Збереження сімї і подальше спільне проживання вважає неможливим та буде суперечити її інтересам. Крім того, вказує, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не бере жодної участі у вихованні та утриманні їхньої дитини. В звязку з тим, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, їй важко самотужки утримувати дитину. Разом з тим, відповідач працює не офіційно, отримує нерегулярний мінливий дохід, інших осіб на утриманні в нього нема. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, однак подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодження позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31 липня 2009 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 871. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] свого обовязку утримувати неповнолітню доньку не виконує, дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В матеріалах справи відсутні дані про місце роботи відповідача, а тому, визначити його реальний дохід не можливо. Однак, дана обставина, на думку суду, не звільняє його від обовязку утримувати неповнолітню дитину, батьком якої він є. З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - 1500 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення [PERSON] повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоровя та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоровя та матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків на утриманні немає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. З відповідача слід стягнути в користь позивача 243 гривень 60 копійок судового збору, а також 243 гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Outcome: approved