Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування його державної реєстрації, а саме просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 503906, що виданий Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 12 листопада 2001 року на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,82 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Велика Рублівка Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, й зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149, та скасувати його державну реєстрацію. Також просить залучити [PERSON] , в особі її опікуна - [PERSON] , до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача на підставі того, що [PERSON] є спадкоємицею після [PERSON] . Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача - адвокат Ткаченко С.В., надала до суду листа від 06.12.2019 року, в якому просить розгляд справи провести без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю (а.с 39). Представник відповідача - Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але надали до суду відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України, в якому просять суд провести судове засідання без участі їхнього представника зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі (а.с 41, 52). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , законний представник [PERSON] - опікун [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але надала до суду заяву від 06.12.2019 року , в якій просить розгляд справи провести без її участі, зазначивши що проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує (а.с 38). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-53), вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.01.2019 року Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.15). [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на підставі заповіту посвідченого Ковалевською сільською радою Котелевського району Полтавської області 02 лютого 2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3, після померлого [INFO] [PERSON] (а.с 19). [PERSON] є спадкоємицею за законом на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України після померлого [INFO] [PERSON] . Згідно довідки Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 29 січня 2019 року за № 128, на день смерті померлий [PERSON] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого [PERSON] підтверджується Постановою приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. за № 923/02-14 від 13.11.2019р. Таким чином, позивач прийняв спадщину після померлого [PERSON] у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний термін (а.с. 20-22). Факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого [PERSON] на підставі ч. 4 статті 1268 Цивільного кодексу України підтверджується копією рішення Котелевського районного суду Полтавської області по справі № 2-о-18/08 від 18 вересня 2008 року про визнання недієздатною [PERSON] (а.с. 16-17). До складу спадкового майна після померлого входять майнові права на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] (1/3 (одна третя) частка), [PERSON] (1/3 (одна третя) частка) та [PERSON] (1/3 (одна третя) частка), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 10 листопада 2003 року, зареєстроване відповідно до діючого на той момент законодавства 10.11.2003 року у Колективному підприємстві Полтавського бюро технічної інвентарізації «Інвентаризатор» 10.11.2003 року у реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 317 (а.с. 23); також земельну ділянку, площею 0,82 га, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території: с. Велика Рублівка Великорублівської сільської ради за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р1 № 503906, виданий Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 12.11.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149 (а.с. 14) та довідкою Великорублівської сільської ради № 1102 від 13.11.2019р. з якої вбачається адреса земельної ділянки (а.с 24). У зв`язку з тим, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , перебуває вцілому у приватній власності [PERSON] на підставі спірного державного акту, а житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] (1/3 (одна третя) частка), [PERSON] (1/3 (одна третя) частка) та [PERSON] (1/3 (одна третя) частка), що суперечить земельному законодавству, нотаріус відмовляє в оформленні спадкових прав на вказане майно (а.с 20-22). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх члені двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 19.11.2019 року № 1116, домоволодіння в [ADDRESS] , згідно погосподарської книги № 10, особовий рахунок 687, на 01.07.1990 року відноситься до типу господарств колгоспний двір, члени якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). За приписами ст. 30 ЗК України 1990 р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення; при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Тобто, земельна ділянка площею 0,82 га, що розташована в [ADDRESS] , передавалася у приватну власність померлого з порушеннями вимог ст.89 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а тому спірний державний акт на право приватної власності на землю є недійсними. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткові або спільної сумісної власності. Частиною 2 ст.158 ЗК України передбачено що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України «Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків». Згідно пп. б), г), д) ч.3 ст.152 ЗК України «Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав …; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при набуті права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, діє принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15. У зв`язку, з вищевикладеним, суд вважає що вказана земельна ділянка площею 0,82 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Велика Рублівка Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, й зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149, що в цілому належить [PERSON] була передана з порушенням вимог ст.120 Земельного кодексу України, оскільки житловий будинок перебуває у спільній власності в рівних частках. За таких обставин, та враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка яка надана у приватну власність [PERSON] виділена йому у порушення вимог ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України , тому державний акт є недійсним, а державна реєстрація підлягає скасуванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування його державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , законний представник [PERSON] - опікун [PERSON] , суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved