Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що це житлове приміщення перебуває у її приватної власності. Відповідач є її колишнім чоловіком. Разом з нею в даній квартирі зареєстрована її дитина [PERSON] ([INFO]), а також відповідач. З відповідачем згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року шлюб розірвано. З лютого 2015 відповідач в квартирі не проживає та фактично проживає в іншому місті, а саме у м. Запоріжжя. Також не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири, а йогореєстрація в належній їй на праві власності квартирі не дозволяє їй розпоряджатись власністю на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням зареєструватися у фактичному місці проживання (м. Запоріжжя) та знятися з реєстру у її квартирі, але він відмовився. Комунальні служби, що надають їй послуги по утриманню квартири [NUMBER] у житловому будинку [NUMBER], в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців 3 особи з урахуванням не проживаючого в квартирі відповідача, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які вона маю сплатити таким службам за надані мені послуги. Вона не бажає оплачувати комунальні платежі за Відповідача, оскільки він не проживає в квартирі. В неї склалось скрутне матеріальне становище, на утриманні в неї знаходиться неповнолітня дитина, яка має інвалідність. Тому вона намагається зберегти та заощадити грошові кошти на оздоровлення дитини, а наявність реєстрації Відповідача в даній квартирі, змушує її сплачувати за нього комунальні послуги в той час коли він не користується та не проживає в квартирі вже понад півтора року. Факт не проживання відповідача понад півтора року підтверджують Акти про не проживання особи за місцем реєстрації від 23 березня, 08 червня та 03 серпня 2016 року в яких встановлено, що відповідач вже тривалий термін (з 01 березня 2015 року) не проживає в даному помешканні. В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка відповідачу направлялась за його зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, але повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі,за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Позивач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2004 року є власником квартири [NUMBER] у житловому будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Відповідач членом родини власника житлового приміщення не є оскільки шлюб між сторонами по справі розірваний. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Відповідно до ч.2 ст 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved