Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні Дороги України», яким просить стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31413,72 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він був прийнятий на роботу до філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» механіком з якої 06 жовтня 2020 року звільнився за власним бажанням. На день розрахунку відповідач не виплатив йому заробітну плату. Рішенням Новобузького районного суду від 21.10.2020 року з ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» стягнуто на його користь заборгованість з виплати заробітної плати. Грошові кошти ним не отримано до цього часу. Таким чином вважає, що відповідачем порушено його трудові права, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 06 жовтня 2020 року до 06 квітня 2021 року в розмірі 31413,72 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подав. При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15,16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] позивача [PERSON] , 06.10.2020 року було звільнено із посади сторожа Філії «Новобузький райавтодор» згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 5). Згідно довідки №10 від 23.03.2021 року виданої [PERSON] Філією «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор», заборгованість по заробітній платі з квітня місяця по грудень місяць 2019 року становить 22666,32 грн., з лютого місяця по серпень місяць 2020 року становить 22737,94 грн., всього заборгованість за 2019-2020 року становить 45404,26 грн. (а.с. 6). Відповідно до довідки №11 від 23.03.2021 року виданої Філією «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор», [PERSON] , заробітна плата з квітня місяця по вересень місяць 2020 року складає 24583,28 грн. (а.с. 7). Середня заробітна плата складає 5235,63 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст. 117 цього Кодексу визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позицій Верховного Суду України, висловленій у справі №6-788цс16, відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, вимоги статей 47, 116 ЦПК України щодо виплати всіх належних позивачу від підприємства ДП «Миколаївський облавтодор» сум, відповідач не виконав і своєчасно з позивачем не розрахувався. Відтак, факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, зокрема довідкою Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» про наявність такої заборгованості. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31413,72 грн. Крім того, зважаючи на те, що позивача, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору за подачу вимог про стягнення заробітної плати, такі витрати, які складають у розмірі 908,00 грн., належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved