Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові вказала, що 25.01.2018 року у приміщенні\~ Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області вона дізналась про те, що 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №11987 про стягнення з неї заборгованість на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 18682,30 грн. та витрати за вчинення нотаріального напису в розмірі 1800,00 грн.. 10.01.2018 року головним державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає виконавчий напис незаконним, необґрунтованим, вчиненим з грубим порушенням норм законодавства та таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх доводів, позивач вказує на те, що у неї відсутня інформація про те, чи дотримано відповідачем вимоги щодо подачі документів на підтвердження безспірності вимог. Як вбачається з копій документів, наданих нотаріусом, виконавчий напис було вчинено на підставі наступних документів: заяви стягувана № б/н від 30.08.2017 р. про вчинення виконавчого напису, копії заяви позичальника від 16.05.2007 р, розрахунку суми заборгованості станом на 31.07.2017 р, письмової вимоги про усунення порушень без доказів її отримання боржником. Вона вважає, що нотаріус не мав приймати вказані документи в якості передбачених пп. б п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки: замість оригіналу кредитного договору - стягувач надав копію заяви позичальника, замість засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості - стягувач надав розрахунок заборгованості, підготовлений представником банку що є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувана та не відображає правової підстави для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Крім того, позивач вказує, що стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса проводиться за період з 16.05.2007 року по 31.07.2017 року, тобто, за період в 10 календарних років, що є порушенням встановленого законом трирічного строку з дня виникнення права вимоги. При цьому з доданого розрахунку заборгованості вбачається, що поточна заборгованість за тілом кредиту виникла в березні 2008 року. Тобто, у відповідача виникло право на стягнення заборгованості за кредитним договором\~ з березня 2008 року. Із заявою\~ про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише в серпні 2017 року, тобто після спливу\~ трирічного строку із дня\~ виникнення права вимоги. Позивач прохає визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 17 листопада 2017 року, реєстровий номер №11987, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2007 року у сумі 18 682 грн. 30 коп., витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 1800 грн., а всього в сумі 20 482 грн. 30 коп., таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, [PERSON] надала суду письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив. Третя особа по справі приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав суду листа з проханням розглядати справу за його відсутності. Третя особа по справі Лубенський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив. Зясувавши обставини справи, дослідивши\~ наявні докази, суд вважає, що позов\~ підлягає задоволенню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року\~ № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Судом встановлено, що 17.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського\~ міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №11987, відповідно до якого з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16.05.2007 року станом на 31.07.2017 року в розмірі 18 682,30 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2185,09 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 14425,09 грн.; заборгованість з комісії та пені у розмірі 706,30 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 865,82 грн. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом складає 1 800 гривень. На підставі вищевказаного виконавчого напису у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 10.01.2018 року відкрито виконавче провадження. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус [PERSON] не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON], а також суми штрафних санкцій та процентів, пеня, комісія, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. В матеріалах справи мається розрахунок заборгованості по Кредитному договору, який проведено ПАТ КБ «Приватбанк» одноособово без урахування думки та позиції боржника щодо наявності грошового зобовязання [PERSON] по тілу кредиту, процентах, пені, комісії та штрафних санкцій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості та не обґрунтовано період стягнення заборгованості, який перевищує встановлений для вчинення виконавчого напису. При цьому, суд враховує розяснення викладені в постанові Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року\~ №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження. Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім достовірності документів, наданих стягувачем нотаріусу, ПАТ КБ «ПриватБанк» є належними відповідачем по справі. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до частин 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до розрахунку суми судових витрат, наданих адвокатом згідно договору №2 від 26.01.2018 року про надання правової допомоги позивачем було сплачено 2000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору, 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved