Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 червня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу кошти в сумі 272000,00 гривень, строком до 31 грудня 2012 року. Однак, у встановлений строк договором позики відповідач коштів не повернув, у зв'язку із чим останньому була надіслана вимога №01/30 від 30 жовтня 2013 року, щодо повернення боргу. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк вимоги щодо повернення боргу не виконав, тому просить позовні вимоги задоволити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову, просив такий задоволити. Однак, в подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2012 року сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач отримав у позивача кошти в сумі 272000,00 гривень, строком до 31 грудня 2012 року./а.с.4/. Однак, у встановлений строк відповідач коштів не повернув, у зв'язку із чим останньому була надіслана вимога №01/30 від 30 жовтня 2013 року, щодо повернення боргу./а.с.6/. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] суму позики не повернув. Як вбачається зі представленого рахунку, то відповідач [PERSON] заборгував позивачу [PERSON] кошти в сумі 272000,00 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 6746,00 грн./а.с.5/. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 272000,00 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 6746,00 грн. а також 2787,47 грн. сплачених судових витрат, що стверджується матеріалами справи. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 566,26 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved