Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 20.10.2015 між нею та ПАТ «Платинум Банк» був укладений кредитний договір згідно якого позивач отримала кредит в розмірі 9 478 грн. 76 коп., на період з 20.10.2015 по 07.11.2019. Додатком до Договору був графік платежів, із вказанням сум та періодів, згідно яких вона повинна була виплачувати кредит. Позивач зазначає, що дотримувалась умов договору і вчасно вносила кошти на рахунок банку. На початку 2017 року ПАТ «Платинум банк» став банкрутом і платежі по кредиту перестали приймати. На той час у позивача залишилась незначна заборгованість в сумі 700 грн. В лютому місяці 2017 року правонаступником банку позивачу було надано банківські реквізити на які вона повинна була перерахувати залишок боргу, на що вона повністю сплатила всю необхідну суму.З того часу позивач вважала, що зобов`язання перед банком виконані і кредит погашений. В другій половині квітня 2020 поштою нею отримано конверт від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. в якому знаходились документи про відкриття відносно позивача виконавчого провадження. Згідно отриманих документів вбачалось, що приватним виконавцем Клименком Р.В. на підставі виконавчого напису № 2936 від 10.03.2020 р. виданого приватними нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., 15.04.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 61841189 про стягнення з позивача 11 488 грн. 45 коп. на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження позивачу надійшла постанова приватного виконавця «Про арешт коштів боржника». Цією постановою виконавець наклав арешт на кошти які вона отримує як пенсію у зв`язку із своєю інвалідністю, позивач вважає, що нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням вимог законодавства України. Таких доказів матеріали справи не містять, виконавчий напис вчинено щодо стягнення заборгованості за період понад встановленого законом строку, а тому слід виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено з порушенням вимог законодавства України. Таким чином просить суд визнати таким, що не підлягає виконано виконавчий напис та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої [PERSON] просить провести розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Судові витрати просить стягнути з відповідача (а.с. 89 ). Представник відповідача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» до судового засідання повторно не з`явились, хоча про місце дату та час неодноразово повідомлялись заздалегідь та належним чином. Відзиву на позовну заяву чи будь-яких клопотань на адресу суду не надали (а.с. 55, 77). Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог (на стороні відповідача) приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. до судового засідання також не з`явився, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином. (а.с. 78-79). На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши заяву позивача та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, 19.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області видано виконавчий напис (а.с. 28) про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 11 488,45 грн. Заявою про примусове виконання рішення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» просить у приватного виконавця Клименка Р.В. (а.с. 23) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2936 від 10.03.2020 виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення заборгованості з боржника, яким [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» у розмірі 11488,45 ГРН. Також просять накласти арешт на грошові кошти та банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості, а у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення.Постановою приватного виконавця Клименка Р.В. серії ВП № 61841189 від 15.04.2020 (а.с. 11) відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 11488,45 грн. Постановою від 15.04.2020 (а.с. 13) накладено арешт на грошові кошти та кошти, що відкриті на рахунках у боржника, позивача у справі, [PERSON] .. Відповіддю ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 06.05.2020 (а.с. 18) [PERSON] повідомлено про те, що арешт її карткового рахунку було здійснено приватним виконавцем Клименком Р.В. на підставі виконавчого напису № 2936 виданого 10.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс`заборгованості в розмірі 11488,45 грн. Відповідно до довідки серії 12 ААБ № 635519 [PERSON] являється інвалідом 3 групи загальної групи захворювання (а.с. 38). Інвалідність встановлено на строк до 01.01.2022. Судом акцентується увага, що з ТОВ «ФК«Сіті фінанс» неодноразово витребувано докази на підтвердження існування заборгованості [PERSON] перед останнім. Однак, така ухвала залишена відповідачем без реагування, доказів на спростування позовних вимог відповідачем суду не надано (а.с. 55, 77). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно п.п. 2.1 п.2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Оскільки позивач заперечує проти суми боргу, мотивуючи тим, що сплатила борг, а сторона відповідача ігнорує пропозицію суду спростувати позицію позивача, таким чином існують обгрунтованні підстави вважати, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про нотаріат», яким не передбачено звернення боржника із заявою про застосування позовної давності. Згідно п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України в спростування доводів позовної заяви про відсутність доказів безспірності суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі 2936 від 10.03.2020. Суд зазначає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Тому, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved