Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» про стягнення заробітної плати посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2019 року встановлений факт трудових відносин позивача з філією «Східна» Концерну «Військторгсервіс» та роботи на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерн «Військторгсервіс» в період з 01 січня 2018 року по теперішній час , поновлено на посаді начальника дільниці № 3 за адресою м. Полтава вул. 1100-річчя Полтави, 14А/22. На час звернення до суду, відповідачем рішення суду не виконане. Просить стягнути з відповідача на його користь недоплачену середню заробітну плату за період з 01.01.2018 року по 30.11.2018 року та не виплачену середню заробітну плату, обраховану за період з 01.12.2018 року по 29.05.2020 року, 3% річних за невиконання зобов`язань на суму 240 843 грн. Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода , яка полягає у неотриманні протягом певного періоду позивачем коштів, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї. Враховуючи розмір заборгованості,тривалість порушених прав позивача, виходячи з принципу об`єктивності, засад розумності, справедливості моральну шкоду оцінює в 25 000 грн., яку просить стягнути. Позивачем понесені судові витратив сумі 42 840 грн. 80 коп.. які просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачем Філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» ухвала суду про відкриття провадження отримана 27 липня 2019 року. У визначений строк від відповідача не надійшов відзив на позов. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 18.11.2019 року рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі № 552/3667/19 за позовом [PERSON] до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс», філії «Військторгсервіс» Концерну « Військторгсервіс» про встановлення факту перебування у трудових відносинах позовні вимоги задоволено. Встановлений факт трудових відносин [PERSON] з філією «Східна» Концерн «Військторгсервіс» та роботи на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерн «Військторгсервіс» за адресою м. Полтава вул. 1100-річчя Полтави, 14А/22 в період з 01.01.2018 року по теперешній час. Зобов`язано начальника філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу на посаду начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» з 01.01.2018 року.Поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерн «Військторгсервіс» за адресою м. Полтава вул. 1100-річчя Полтави, 14А/22. Постановою від 17.03.2020 року Полтавського апеляційного суду рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2019 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили. Згідно ч.4,5 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Приймаючи до уваги встановлені рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року по цивільній справі № 552/3667/19 обставини, тому при розгляді даної справи, суд виходить з наступного вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення недоплаченої заробітної плати Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Згідно зі ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч. 1 ст. 94 КЗпП України і ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно висновку № 2 експертного економічного дослідження за заявою від 13.05.2020 року встановлений розрахунок розміру недоплаченої середньої заробітної плати за період з 01.01.2018 року по 30.11.2018 року та невиплаченої середньої заробітної плати, обрахованої відповідно ст. 235 КЗпП за період з 01.12.2018 року по 29.05.2020 року начальнику дільниці № 3 філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» [PERSON] та 3% річних за невиконання грошових зобов`язань з урахуванням рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2019 року та даних Головного управління статистики у Харківській області за 2018-2020 роки» в сумі 240 843, з яких 7219 грн. 3% річних обрахованих за період з 01.01.2018 року по 30.05.2020 року. За період з січня по грудень включно 2018 року розмір середньої заробітної плати склав 82 820 грн., за період з січня по грудень включно 2019 року - 178 306 грн, а всього 261 126 грн. Таким чином, недоплачена середня заробітна плата за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року та невиплачена середня заробітна плата за період з 01 грудня 2018 року по 29 травня 2020 року складає 233 626 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи приписи ст. 430 ЦПК України 11 441 грн. 13 коп. підлягає негайному виконанню ( 261 126 грн. : 24 міс.). Що стосується стягнення 3% річних за невиконання грошових зобов`язань в сумі 7 217 грн., то суд враховує наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13 ц. Таким чином вимога позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати недоплаченого середнього заробітку та невиплаченої середньої зарозбітної плати є безпідставною . Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положення постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р.№4 зазначають, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. При цьому наявність вини як умови відшкодування моральної шкоди стаття 237-1КЗпП України не передбачає. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.08.2020 року у справі № 127/163575/19 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо нього, він втратив нормальний життєвий зв`язок, зазнав душевних страждань, так як не виплата йому заробітної плати суттєвим чином вплинула на його життя, що потребувало від нього додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що [PERSON] неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у невиплаті заробітної плати тривалий час, що призвело до душевних та моральних страждань, необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення нормальних життєвих зв`язків. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення і його наслідків для позивача, тривалість його страждань і переживань, беззаперечної зміни його життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з Філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» на користь [PERSON] слід стягнути 1 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивач посилався на долучені до матеріалів справи копії Договору про надання правової допомоги, розрахунок вартості послуг адвоката в сумі 22 000 грн. Вартість за проведення економічного дослідження та надання висновку економічного дослідження за заявою [PERSON] , склала 20 000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судових збір у сумі 840,80 грн. на користь позивача.

Outcome: partial