Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 12,4 кв., та однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною 33,6 кв.м., житловою площею 17,4 кв., визнавши за ним право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 12,4 кв. 3/4 частині цієї квартири, посилаючись на ст.60,69,70 СК України. Позовні вимоги вмотивовані тим, що квартири набуті під час шлюбу, та іншого житла у позивача не існує. Відповідач у відзиві на позов заперечувала проти його задоволення, вважає їх особистою власністю, оскільки начебто придбала їх за кредитні кошти. Позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач у засідання не прибула, повідомлялася належним чином про час та місце його проведення. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. червня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. Під час перебування сторін у шлюбі сторонами були придбані: На підставі договору купівлі продажу від 8 грудня 2017р. однокімнатна квартира [ADDRESS] , квартира загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., На підставі договору купівлі продажу від 12 серпня 2015 року однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м. Відповідачка є титульним власником квартир. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року цей шлюб розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання поділу квартир не вирішувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільно сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, вказані квартири, на підставі ст.60 та 63 СК України, є об`єктом спільної власності позивача та відповідача у рівних частках, і позивач має право на їх поділ. Оскільки позивач просить виділити йому квартиру меншої площі і не ставить питання грошової компенсації, то при такому варіанті поділу квартир суд не вбачає порушення прав відповідача, а отже позов підлягає задоволенню. Щодо доводів відповідачки, суд зазначає, що у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України вона не довела тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх заперечень, тому суд їх не приймає до уваги. На підставі викладеного,

Outcome: approved