Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування 2/5 частин домоволодіння [ADDRESS] . Позов вмотивовано тим, що вона є власником спірного житла на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2005 року. Окрім позивача на даній жилій площі зареєстровані її дочки: [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , 1993 року народження . Однак в будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] , 1989 року народження , не проживає з квітня 2011 року, житло залишила добровільно, так як вирішила жити самостійно, її речей в квартирі немає. Факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою від 7.11.2018 року провадження у справі відкрито. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] , позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач повторно не з`явилась до судового засідання, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, її представника та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, позивач є власником 2/5 частин домоволодіння [ADDRESS] згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2005 року. Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації ОМР від 17.03.2005 року №301 житловому будинку [ADDRESS] присвоєно статус Домоволодіння, яке має дві квартири №№ 1,2. Згідно з Довідкою №654 , виданою 06.09.2018 року ОСОН «Люстдорф», за вказаною адресою зареєстровані позивач та зокрема, відповідач. Судом досліджено Акт від 10.09.2018р. складений сусідами по [ADDRESS] - [PERSON]., [PERSON] , [PERSON] , про те, що [PERSON] за даною адресою не проживає з листопада 2013 року /а.с.9/. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання відповідача в квартирі позивача з листопада 2013 року. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернулась до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. 391 та 405 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в ході судового розгляду справи судом достеменно встановлено, що відповідач з листопада 2013 року не проживає за вказаною адресою та її реєстрація в будинку позивача порушує право власності [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved