Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в особі Верховної Ради України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він з 01.09.2002р. працював у Верховній Раді України на посаді помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] На підставі розпорядження Краматорського міського голови від 20 серпня 2002р. №200-к позивача було закріплено за Краматорською міською радою для фінансового та кадрового обслуговування. 11.12.2012р. закінчились повноваження народного депутата України [PERSON] і розпорядженням Краматорського міського голови від 11.12.2012р. №431-к позивача [PERSON] було звільнено з посади. Разом з тим, заробітна плата за грудень 2012р. та компенсація за невикористану відпустку виплачені не були. Протягом майже року позивач звертався до відповідача з вимогою погасити наявну заборгованість по заробітній платі, але вона була виплачена лише 29.11.2013р. В зв»язку з порушенням відповідачем законодаства про працю, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2012р. по 28.11.2013р. в розмірі 74187 грн. 52 коп. В судове засідання позивач не з»явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача - Верховної Ради України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] з 01.09.2002р. працював помічником-консультантом народного депутата України [PERSON] На підставі розпорядження Краматорського міського голови від 20 серпня 2002р. №200-к позивача було прийнято на роботу помічним-консультантом народного депутата України [PERSON] з 01.09.2002р. з посадовим окладом 650 грн. на місяць (а.с.5). 11.12.2012р. закінчились повноваження народного депутата України [PERSON] і розпорядженням Краматорського міського голови від 11.12.2012р. №431-к позивача [PERSON] було звільнено з посади (а.с.6). В день звільнення з позивачем не було проведено відповідного розрахунку. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). 29.11.2013р., як зазначає позивач, відповідні кошти для виплати заробітної плати за грудень 2012р. були перераховані до Краматорської міської ради, разом тим, відповідно до вимог закону, відповідач зобов»язаний виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 28.11.2013р. становить 74187 грн. 52 коп. Статтею 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995р. визначено правовий статус, умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України. Отже, враховуючи положення ст.3.1 Положення та ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», роботодавцем по відношенню до помічника-консультанта є народний депутат України, який самостійно здійснює підбір помічників-консультантів, розподіляє обов»язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів в межах загального фонду, який встановлюється Постановою Верховної Ради України для оплати праці помічників-консультантів. Відповідно до п.4 ст.1.1 Положення, помічники-консультанти народного депутата України перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата України прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - до секретаріатів міських рад. Обгрунтовуючи вимоги позову, заявленого до Верховної Ради України, позивач [PERSON] зазначає, що він працював в Верховній Раді України і тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні необхідно стягнути саме з визначеного ним відповідача у спорі. Разом з тим, Верховна Рада України є представницьким органом державної влади, який відповідно до ч.1 ст.76 Конституції України складають чотириста п»ятдесят народних депутатів України - громадян України, обраних на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на чотири роки. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] не був народним депутатом України шостого скликання, а отже не перебував у трудових відносинах з Верховною Радою України. Крім того, правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, кадрове, фінансово-господарське, матеріально-технічне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Верховної Ради України, народних депутатів України здійснює Апарат Верховної Ради України, відповідно до Положення про Апарат Верховної Ради України, затверджене Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25. 08.2011р. №769. Апарат Верховної Ради України є юридичною особою, має печатку та здійснює з державного бюджету України фінансування діяльності Верховної Ради України. З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивач [PERSON] у трудових відносинах з Верховною Радою України не перебував, бюджетні асигнування призначені на оплату праці працівників-консультантів надаються народному депутату України у вигляді відповідного фонду, фінансування діяльності Верховної Ради України здійснюється Апаратом Верховної Ради України, який є окремою юридичною особою, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які заявлені до Верховної Ради України, яка не є особою, яка має відповідати за позовом. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed