Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання іпотеки припиненою та зобов`язання вчинити дії. посилаючись на те, що 12.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №77.2/СЖ-411.07.2. 12.12.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ним, [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», був укладений договір поруки №77.2/СЖ-411.07.2 та договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильського Л.С., зареєстрованим в реєстрі за №5150, відповідно якому він. позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: 1) домоволодіння житловою площею 134,70 кв м, загальною площею 268,80 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку площею 0,120 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер: 3222755103:00:016:0061. Даним договором накладена заборона відчуження вказаної у договорі нерухомості, а також у відповідності до його умов позивач передав у банк правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06.11.2007 року на підставі рішення виконкому Макарівської селищної ради №135 від 25.10.2007 року. Право власності зареєстровано Макарівським бюро технічної інвентаризації Київської області 06.11.2007 року в електронному реєстрі прав власності нерухомого майна за реєстраційним №20881189 в книзі №22 номер запису 2805; Державний акт на право приватної власності на землю серія КВ №104262 від 05.08.2002 року, виданий Макарівською селищною радою народних депутатів Макарівського району Київської області на підставі рішення Макарівської селищної ради від 23.05.2002 року за №20-02-ХХІV та зроблено запис в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №739. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21.11.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.03.2015 року по справі №758/12162/13 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року по справі № 6-12851ск15 залишено без змін, - відмовлено у позові ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] та до нього, позивача про стягнення коштів за кредитним договором по причині пропуску банком строку позовної давності (абз. 8 ст. 3 вказаного рішення), порука визнана припиненою. Позивач вважає, що оскільки іпотека є похідною від основного зобов`язання, яке припинено, то і іпотека вважається припиненою, як наслідок, припиненню підлягають і обтяження нерухомого майна, а правовстановлюючі документи на нерухоме майно, передані банку на зберігання, підлягають поверненню власнику. Позивач просить: - визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договором від 12.12.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрованим в реєстрі за №5150; - припинити обтяження іпотекою зареєстроване у Державному реєстрі іпотек за №6214823 на домоволодіння, житловою площею 134,7, загальною площею 268,8 кв м за адресою: [ADDRESS]; та земельну ділянку площею 0,120 га з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222755103:00:016:0061. Зняти заборону відчуження зареєстровану у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №6214238 з домоволодіння, житловою площею 134,7, загальною площею 268,8 кв м за адресою: [ADDRESS] , та за N06214701 з земельної ділянки площею 0,120 га з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222755103:00:016:0061; - зобов`язати ПАТ «Родовід Банк» повернути правовстановлюючі документи на 1) домоволодіння житловою площею 134,70 кв м, загальною площею 268,80 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06.11.2007 року на підставі рішення виконкому Макарівської селищної ради №135 від 25.10.2007 року, та 2) земельну ділянку площею 0,120 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер: 3222755103:00:016:0061 - Державний акт на право приватної власності на землю серія КВ №104262 від 05.08.2002 року, виданий Макарівською селищною радою народних депутатів Макарівського району Київської області на підставі рішення Макарівської селищної ради від 23.05.2002 року за №20-02-ХХМ; - стягнути з ПАТ «Родовід Банк» (04136, місто Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, код ЄДРПОУ 14349442, к/р [NUMBER] в ГУ НБУ по м. Києву і Київській обл., МФО 321712) судовий збір в розмірі 1102.40 гривен. Представник позивача [PERSON] надав клопотання про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800104615984, в судове засідання не з`явився, причини не явки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час, місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0407033415101, в судове засідання не з`явився, причини не явки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав, в наданому відзові просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 12.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №77.2/СЖ-411.07.2 (а.с.27-30). 12.12.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» був укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильського Л.С., зареєстрованим в реєстрі за №5150, відповідно якому позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: 1) домоволодіння житловою площею 134,70 кв м, загальною площею 268,80 кв м, що знаходиться за адресою [ADDRESS], 2 ) земельну ділянку площею 0,120 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер: 3222755103:00:016:0061. Даним договором накладена заборона відчуження вказаної у договорі нерухомості, а також у відповідності до його умов позивач передав у банк правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06.11.2007 року на підставі рішення виконкому Макарівської селищної ради №135 від 25.10.2007 року. Право власності зареєстровано Макарівським бюро технічної інвентаризації Київської області 06.11.2007 року в електронному реєстрі прав власності нерухомого майна за реєстраційним №20881189 в книзі №22 номер запису 2805; Державний акт на право приватної власності на землю серія КВ №104262 від 05.08.2002 року, виданий Макарівською селищною радою народних депутатів Макарівського району Київської області на підставі рішення Макарівської селищної ради від 23.05.2002 року за №20-02-ХХІV та зроблено запис в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №739 (а.с.31-36). Згідно п.5.4.іпотечного договору від 12.12.2007 року, договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку позичальника з іпотекодержателем за основним зобов`язанням (а.с.62). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21.11.2014 року відмовлено у позові ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором по причині пропуску банком строку позовної давності, порука визнана припиненою (а.с.9-12). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.03.2015 року по справі №758/12162/13 та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року по справі №6-12851ск15, рішення Подільського районного суду міста Києва від 21.11.2014 року залишено без змін (а.с.13-22). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрована заборона на нерухоме майно, а саме: домоволодіння житловою площею 134,70 кв м, загальною площею 268,80 кв м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,120 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер: 3222755103:00:016:0061 (а.с.24-25). Згідно заяв від 15.07.2016 року, 03.11.2016 року позивач [PERSON] звертався до відповідача з заявою про зняття обтяжень на належне йому нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки та просив повернути правовстановлюючі документи на нерухомість, яка є предметом іпотеки (а.с.37-38, 41-43), в обґрунтування яких зазначив, що оскільки іпотека є похідною від основного зобов`язання, яке припинено, то і іпотека вважається припиненою, як наслідок, припиненню підлягають і обтяження нерухомого майна. Згідно відповідей від 15.08.2016 року та 22.11.2016 року відповідач зазначив, що повернути правовстановлюючі документи на іпотеку можливо у разі повного виконання зобов`язань за кредитними договорами (а.с.39-40, 44-45). При вирішенні спору суд виходить з положень ч.3 ст.1 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно вимог ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга ст. 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст.267 ЦК України. Згідно з приписами ст.267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах, ст.509 ЦК України, суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (ч.3 ст. 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч.5 ст.267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави, ч.1 ст.267 ЦК України, установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відповідно до приписів ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», як наслідок, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed