Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до [PERSON] в якій просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 84 000 грн., суму пені у розмірі 143640 грн., суму пені у розмірі 128520 грн., суму пені у розмірі 35280 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 21 серпня 2019 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу грошову суму у розмірі 109000 грн. Відповідач зобов`язався виконати грошові зобов`язання до 31 серпня 2019 року. Вказані обставини підтверджується договором позики, підписаного сторонами. Частину позики у розмірі 25 000 грн відповідачем було повернуто. У вказаний у договорі термін відповідачем частину грошових коштів у розмірі 84\~000 грн повернуто не було. Тому, позивач просить стягнути із [PERSON] грошові кошти у розмірі 84 000 грн., суму пені у розмірі 143640 грн., суму пені у розмірі 128520 грн., суму пені у розмірі 35280 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження з призначенням судового засідання на 24 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј частини квартири [ADDRESS] . У судове засідання 24 лютого 2020 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв. Судове засідання відкладено на 26 травня 2020 року. У судове засідання 26 травня 2020 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв. Судове засідання відкладено на 30 липня 2020 року. У судове засідання 30 липня 2020 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв. Судове засідання відкладено на 02 листопада 2020 року. Судове засідання 02 листопада 2020 року відкладено на 20 січня 2021 року, з підстав знаходження судді на лікарняному. У судове засідання 20 січня 2021 року з`явився представник позивача та відповідач. Представник відповідача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, які викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині стягнення заборгованості у розмірі 84000 грн. та вимоги щодо стягнення пені у розмірі 57960 грн, пояснивши, що у зв`язку з існуванням матеріальних труднощів, він не зміг повернути кошти у вказаний в розписці строк. Судове засідання відкладено на 01 березня 2021 року. У судове засідання 01 березня 2021 року з`явився представник позивача та відповідач. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї докази, оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку представника позивача та відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 109000 грн., зі строком повернення до 31 серпня 2019 року. Вказані кошти були отримані відповідачем, що підтверджується договором позики від 21 серпня 2019 року підписаною власноручно [PERSON] . Договором позики від 21 серпня 2019 року також передбачено, що за несвоєчасне повернення суми позики, [PERSON] зобов`язується виплачувати пеню в розмірі 1 % від позиченої суми. На даний час грошові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] не виконано. Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що в результаті укладення договору позики 19 серпня 2019 року, між сторонами сторонами склалися правовідносини в щодо зобов`язання [PERSON] виконати перед [PERSON] взяті на себе грошові зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено,що відповідачем повернуто [PERSON] частину позики у розмірі 25 000 грн. На підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 84000 грн. Щодо вимог про стягнення суми пені у розмірі 57960 грн за період з 01 вересня 2019 року по 08 листопада 2019 року, суми пені у розмірі 85680 грн за період з 09 листопада 2019 року по 18 лютого 2020 року, суми пені у розмірі 128520 грн за період з 19 лютого 2020 року по 31 серпня 2020 року, та суми пені у розмірі 35280 грн за період з 21 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року. Відповідно до\~ст.\~536\~ЦК України\~\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог с. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передаи кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Договором позики від 21 серпня 2019 року також передбачено, що за несвоєчасне повернення суми позики, [PERSON] зобов`язується виплачувати пеню в розмірі 1 % від позиченої суми. Враховуючи те, що [PERSON] на день звернення до суду з позовною заявою грошове зобов`язання за договором позики від 21 серпня 2019 року не виконане, то суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму пені за період з 01 вересня 2019 року по 08 листопада 2019 року у розмірі 57960 грн. Вимоги щодо стягнення суми пені у розмірі 85680 грн за період з 09 листопада 2019 року по 18 лютого 2020 року, суми пені у розмірі 128520 грн за період з 19 лютого 2020 року по 31 серпня 2020 року, та суми пені у розмірі 35280 грн за період з 21 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди. При вирішенні даного питання суд керується\~\~ст.23 ЦК України, де зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п.3 та 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю фізичних осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку. Згідно роз`ясень, викладених у п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~(із змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст. 81 ЦПК). Позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду виходячи з того, що вона перенесла моральні страждання, які пов`язані із неповерненням коштів відповідачем, однак позивачем не доведено розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., а також не надано доказів, які б це підтверджували.. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовний вимог в частині стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного, та

Outcome: partial