Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Посилаючись на те, що [PERSON] є її рідною дочкою, а [PERSON] - її колишім зятем, вони, як батьки, свідомо ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню сина [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її донька [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року, який розірвано 12 червня 2003 року, від шлюбних відносин мають сина [PERSON]. З 2007 року матір [PERSON] проживає окремо від нього, де саме - їй не відомо, також їй не відомо, де проживає батько дитини. З часу розлучення відповідачів, дитина проживає у неї, як бабусі, й з цього ж часу відповідачі не цікавляться долею дитини, його здоров»ям, розвитком, який знаходиться на її індивідуальному утриманні й мешкає з нею, свідомо не приймають участі у його вихованні. Батьки [PERSON] є працезданими особами, проте матеріальної допомоги на утримання сина не надають, оскільки ведуть нездоровий й протизаконний образ життя: мама дитини - вжаває наркотичні речовини, батько - раніше засуджений. Байдуже ставлення відповідачів до своїх батьківських обов»язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Всупереч закону та моральним засадам суспільства, відповідачі жодного з покладеного законом на батьків обов»язків не виконують з 2003 року й нині не виконують: вони не спілкуються з дитиною, не проявляють до неї батьківської турботи, не цікавляться її долею, не відвідують, не турбуються про фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на виховання, тобто останні уцілому ігнорують факт споріднення з сином. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 09 липня 2015 року (а.с.28), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Зазначила, що відповідачі байдуже ставляться до долі своєї дитини і тому батьківські обов»язки їх пригнічують, при цьому вона жодних перешкод їх спілкуванню не чинить. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур»єр» № 216 від 18 листопада 2015 року (а.с. 56, 57, 62, 63). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. В судове засідання представник органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності третьої особи, підтримавши висновок органу опіки та піклування № 102-03/29 від 04.02.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітнього сина (а.с.77-79, 79). В судове засідання прокурор не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю згідно затвердженої процедури про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод дітей, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 16гн від 06 грудня 2014 року (а.с.43). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], є сином відповідачів - [PERSON] та [PERSON] (а.с.11, 12), які перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року, й який розірвано 12 червня 2003 року. З 2003 року, тобто після розірвання шлюбу, відповідачі та їх син проживають за різними адресами. Позивачка - є рідною бабусею [PERSON], а тому хлопчик проживає в її родині після того, як батьки його залишили, без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.72, 74), й за місцем реєстрації позивачки по територіальності він відвідує шкоду, має позитивну характеристику, високі досягнення у навчанні (а.с.73). Як вбачається із матеріалів справи, мама дитини [PERSON] в період з 04.06.2014 року по 04.10.2014 року проходила курс реабілітації від наркозалежних у Центрі реабілітації стаціонарного відділення закритого типу для нарко - та алко - залежних жінок, проте від повного курсу реабілітації вона відмовилась й самовільно залишила центр (а.с.16). Неповнолітній [PERSON] має слабкий стан злоров»я, перебуває на обліку лікарів, проте батьки дитини не займаються ним, на прийом до лікарів його приводить /супроводжує/ лише бабуся, що підтверджується довідкою лікувального закладу (а.с.69). Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як бабусю дитини. Батьки [PERSON] є працезданими особами, проте матеріальної допомоги на утримання сина не надають. Всупереч закону та моральним засадам суспільства, відповідачі жодного з покладеного законом на батьків обов»язків не виконують з 2003 року: вони не спілкуються з дитиною, не проявляють до нього батьківської турботи, не цікавляться його долею, не відвідують, не турбуються про фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на виховання, тобто останні уцілому ігнорують факт споріднення з сином. Позивачка жодних перешкод спілкуванню батьків з дитиною не чинить, а навпаки бажала б аби такі відносини між дитиною та її батьками відбувались. Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації надала до суду Висновок № 102-03/29 від 04.02.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітнього сина (а.с.77-79, 79). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою від 29 жовтня 2015 року, дитина проживає з позивачкою в чотирикімнатій квартирі з усіма побутовими зручностями; стосунки в сім»ї добрі та дружні (а.с. 74). Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачі добровільно відмовилися від батьківських прав та обов»язків щодо свого сина, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що вони з 2003 року свідомо ухиляються з підстав винної поведінки від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, спілкуванням з ним, прояву інтересу до його внутрішнього світу, створення умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх дитини доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачів та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved