Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом в якому зазначає, що у період з 21.11.1977 року по 11.08.1981 року працювала у відділі робочого постачання Центрального гірничо-збагачувального комбінату, та у період з 05.09.1984 року по 31.07.2004 року на Криворізькому Центральному гірничо-збагачувальному комбінаті ВАТ «ЦГЗК». Наказом від 29.07.2004 року за № 126к-792 була звільнена з роботи у зв'язку із виходом на пенсію. За висновком ВТЕК від 02.12.1996 року їй встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 5% у зв'язку із професійним захворюванням. В подальшому висновком ВТЕК від 16.12.1998 року підтверджена стійка втрата професійної працездатності у визначеному розмірі повторно з 01.12.1998 року до 01.12.2000 року. Також висновком ЛТЕК від 30.11.2000 року їй була підтверджена стійка втрата професійної працездатності на термін з 01.12.2000 року безстроково. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 18.11.1996 року № 23 були встановлені причини професійного захворювання. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнає впродовж багатьох років, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися її образ та якість життя, розмір моральної шкоди вона оцінює в розмірі 16000,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, справу просила розглянути за її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Руденко І.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, посилаючись на письмові заперечення в яких зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою професійної працездатності виникло у позивача у 2000 році на час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я передбачалось положеннями «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими Постановою КМУ від 23.06.1993 року за № 472. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат, розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період з 21.11.1977 року по 11.08.1981 року та з 05.09.1984 до 31.07.2004 року, часу звільнення у зв'язку із виходом на пенсію, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Криворізьким Державним Центральним гірничо-збагачувальним комбінатом, яке в подальшому перетворено на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.4-6) та не заперечувались сторонами під час розгляду справи. Згідно акту розслідування професійного захворювання (отруєння) № 23 від 18 листопада 1996 року, складеного на підприємстві Криворізький Державний Центральний гірничо-збагачувальний комбінат, проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання, (отруєння)- двосторонній кохлеарний неврит з легкою ступеню зниження слуху (глухота І ст.), встановленого Криворізьким науково-дослідним інститутом промислової медицини. Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий час ( 11 років і 9 місяців) працювала в умовах підвищеного рівня шуму на фабриці подріблення збагачувальній фабриці і фабриці огрудкування. Причиною професійного захворювання зазначено: дія на організм людини шуму. Рівень шуму на робочому місці машиніста конвейеру дільниці опалювання фабрики огрудкування при нормі 80 ДБА складає 82 ДБА, машиніста живильника фабрики подріблення при нормі 80 ДБА складає 89 ДБА, машиніста конвейера фабрики подріблення при нормі 80 ДБА складає 86 ДБА. (а.с.7-8). Відповідно до виписки з акту освідчення у ВТЕК від 02.12.1996 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 5% без визначення групи інвалідності з 25.11.1996 року по 01.12.1998 року. (а.с.9). Відповідно до виписки з акту освідчення у ВТЕК від 16.12.1998 року [PERSON] при повторному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 5% без визначення групи інвалідності з 01.12.1998 року по 01.11.2000 року. (а.с.9 зв. бік). Згідно витягу із акту огляду у ЛТЕК від 30.11.2000 року [PERSON] при повторному огляді визначено ступінь втрати професійної працездатності 5% без визначення групи інвалідності з 01.12.2000 року безстроково. (а.с.10). Згідно наказу по Центральному гірничозбагачувальному комбінату за № 763 від 30.12.1996 року [PERSON] призначено виплати відшкодування шкоди у розмірі 9,81 грн., із розрахунку 196,20 грн.х 5%:100. Виплату здійснювати з 25.11.1996 року по 01.12.1998 року. (а.с.11). Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 21.11.1977 по 11.08.1981 та з 05.09.1984 по 31.07.2004 [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем, отримала професійне захворювання. Висновком МСЕК від 02.12.1996 їй вперше було встановлено втрату 5% професійної працездатності, що підтверджено під час подальших оглядів. Висновком МСЕК від 30.11.2000 [PERSON] встановлено втрату 5% професійної працездатності безстроково. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з утратою 5% професійної працездатності виникло в [PERSON] у 1996 році. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання нею трудових обов'язків, заподіює їй моральні й фізичні страждання, які обмежують її можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із професійним захворюванням, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 3200,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] 5 % втрати працездатності, без встановлення групи інвалідності, стаж її роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2017 рік у 3200 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 16000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб із розрахунку 3200 грн. х 5. На підставі ст. 88 ЦПК України з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: approved