Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що в період з 30 березня 2007 року по 14 липня 2015 року він перебував з відповідачем в трудових відносинах, звільнився з роботи за власним бажанням. Відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі в сумі 7671 грн. 40 коп. Крім того, позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3000 гривень і моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що дійсно в період з 30 березня 2007 року по 14 липня 2015 року сторони перебували в трудових відносинах, що підтверджується записами в трудовій книжці. На день звільнення позивача [PERSON] з роботи відповідач заборгував 7671 гривню 40 копійок заробітної плати, що підтверджується довідкою. Таким чином, судом достовірно встановлено факт порушення відповідачем вимог, передбачених частиною 1 статті 116 КЗпП України, тому в частині стягнення заборгованості по заробітній платі вимоги позивача правомірні. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, на користь позивача слід присудити його середній заробіток за час від дня звільнення до дня звернення з позовом до суду. Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Заробітної плати позивача за травень червень 2015 року склала відповідно 1840 гривень 20 копійок і 1818 гривень 73 копійки, тому середня заробітна плата позивача складає: (1840,2 + 1818,73) : 2 = 1829 гривень 47 копійок. Позивач вимагає стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за два місяця виходячи з розміру 1500 гривень, тому вимоги позивача в цій частині не суперечать положенням абз. 3 п. 2 розділу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати і підлягають задоволенню. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом достовірно встановлено, що відповідач спричинив позивачеві моральну шкоду у вигляді втрати нормальних життєвих звязків, які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки відповідно до записів в трудовій книжці позивача, з 14 липня 2015 року позивач не працює та не має постійного доходу, заборгованість по виплаті заробітної плати складає значну суму, яка не виплачується тривалий час і не виплачена на день ухвалення судового рішення, тому, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 гривень, яка відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. Для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень, суд не вбачає законних підстав, оскільки в розпорядженні суду відсутні належні і допустимі докази, які підтверджують наявність моральної шкоди і такому розмірі.

Outcome: partial