Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником та мешканцем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта» від 17.02.2021р. № 244775165. Під час отримання вказаної довідки йому стало відомо, що на все його майно накладено арешт наступними постановами відповідача: постановою про арешт майна боржника б/н від 16.06.2009 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11.01.2011 року і постановою про арешт майна боржника б/н від 09.03.2011р. Також у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач дізнався про те, що постановою Заводського відділу ДВС про арешт коштів боржника від 01.11.2012 року ВП № 24930763 накладено арешт на його грошові кошти, що знаходяться на рахунках №№ [NUMBER] , [NUMBER] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, код 3090216697. Ознайомившись з інформацією у Єдиному реєстрі боржників, позивач дізнався про те, що станом на цей час відносно нього відсутні будь - які відкриті виконавчі провадження. Тому будь - які підстави для накладення арешту на його майно та грошові кошти відсутні. Після цього позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з його майна. Листом від 27.02.2021р. № 2369 відповідач повідомив позивачу про те, що у 2009 - 2014 р.р., відповідачем здійснювалось декілька виконавчих проваджень відносно позивача, але за всіма ними було винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам. Всі вказані виконавчі провадження були передані до архіву відповідача та відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017р. № 1829/5, п.п.9.10 - 9.15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (із змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2009р. № 2392/5, в зв`язку з закінченням строку зберігання знищені. Станом на цей час у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження відносно позивача як боржника. При цьому, відповідач зазначив, що на його погляд у нього відсутні підстави для припинення обтяжень майна позивача. В даному випадку арешт може бути знятий за рішенням суду. У зв`язку з викладеним, з метою захисту права власності на своє майно позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, за місцезнаходженням його нерухомого майна, з позовом про зняття арешту з його майна. Позов [PERSON] обґрунтовано тим, що, як повідомив у своєму листі відповідач, підстави накладення арешту на майно позивача, а саме: постанова про арешт майна боржника б/н від 16.06.2009 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11.01.2011 року, постанова про арешт майна боржника б/н від 09.03.2011р. і постанова про арешт коштів боржника від 01.11.2012 року ВП № 24930763, у відповідача відсутні, відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні. Таким чином, будь - які підстави для арешту майна позивача відсутні. В судове засідання представник Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не з`явилась надала відзив на позовну заяву [PERSON] , підписаний особою, яка не має повноважень на представництво інтересів відповідача в суді у даній справі. У відзиві зазначено, що у минулому на примусовому виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження №№ 21976397, 24930763, 21978950, 21983171, 23699768, 23699768 по примусовому виконанню наказів Господарського суду Дніпропетровської області № 6/547-08 від 26.02.2009р., № 20/367-09 від 30.11.2009р., № 20/190-08 від 23.03.2009р., № 6/545-08 від 26.02.2009р. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фараон», ТОВ «Грей-Дніпропетровськ», ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест», ТОВ «Реконд» заборгованості, виконавче провадження № 35234629 по примусовому виконанню постанови № 341220 від 15.10.2012р. ДАІ м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] штрафу, виконавчі провадження №№ 38358181, 45036688 по примусовому виконанню виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 415/585/12 від 20.05.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованості. Зазначені виконавчі документи згідно відповідних винесених державними виконавцями постанов були повернуті стягувачам. Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017р. № 1829/5, п.п.9.10 - 9.15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (із змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2009р. № 2392/5, всі вищезазначені виконавчі провадження знищені, в зв`язку з закінченням строку зберігання. Станом на цей час у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] . При цьому, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для зняття арешту з майна позивача, оскільки вони в даному випадку не передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Представник позивача в судове засідання не з`явився надав відповідь на відзив у якому висловив незгоду з міркуваннями і аргументами відповідача, а також звернув увагу суду на те, що відзив підписаний особою, яка не має повноважень на представництво інтересів відповідача у суді в цій справі, підписання відзиву на позовну заяву та посвідчення копій документів, надані нею документи (їх копії) вважає недопустимими доказами у справі, підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, просив задовольнити. 01.04.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання 25.06.2021 року ухвалою суду призначено справу до розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки сторони та їх представники не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що згідно з Інформаційною довідкою «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта» від 17.02.2021р. № 244775165 [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаної довідки на все майно позивача накладено арешт наступними постановами Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (нині - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)): постановою про арешт майна боржника б/н від 16.06.2009 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11.01.2011 року і постановою про арешт майна боржника б/н від 09.03.2011р. Також постановою Заводського відділу ДВС про арешт коштів боржника від 01.11.2012 року ВП № 24930763 накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містяться на рахунках №№ [NUMBER] , [NUMBER] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, код 3090216697. Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному реєстрі боржників, станом на цей час відносно позивача відкриті виконавчі провадження відсутні. Відповідно до листа відповідача від 27.02.2021р. № 2369 у минулому, у період 2009 - 2014 р.р., відповідачем здійснювалось декілька виконавчих проваджень відносно [PERSON] , але за всіма ними було винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам. Всі вказані виконавчі провадження були передані до архіву Заводського ВДВС та відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017р. № 1829/5, п.п.9.10 - 9.15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (із змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2009р. № 2392/5, в зв`язку з закінченням строку зберігання знищені. Станом на цей час у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження відносно позивача. Також у відповідача відсутні вищезазначені документи, якими накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: постанова про арешт майна боржника б/н від 16.06.2009 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11.01.2011 року, постанова про арешт майна боржника б/н від 09.03.2011р. і постанова про арешт коштів боржника від 01.11.2012 року ВП № 24930763. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч.2 вказаної статті зазначеного Закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене та те, що на даний час державний виконавець не має можливості зняти арешт з майна [PERSON] , так як виконавчі провадження знищені, арешт підлягає скасуванню.

Outcome: approved