Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 186492,60 гривень боргу за договором позики, з яких 113715 гривень боргу,61406,10 гривень відсотків за користування коштами, 11371,50 гривень штрафу та судові витрати. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 16 листопада 2015 року відповідачка позичила у нього кошти в сумі 4500 доларів США при умові повернення боргу до 31 березня 2016 року . Вказана домовленість була зафіксована письмовим договором . Однак, кошти по даний час відповідачка не повернула, що змусило його звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення в газеті « Житомирщина » від 20 грудня 2016 року та відповідає вимогам ст.74 ч.ч.5,9 ЦПК України. При таких обставинах суд вважає необхідним розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, визнавши причину неявки неповажною. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє вимоги позивача повністю , виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає , що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей. Законодавець визначив , що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2ст.1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625цього Кодексу (ч.1ст.1050 ЦК України). За змістом ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою , оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Судом встановлено, що 16 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка [PERSON] отримала позику в сумі 4500 доларів США строком до 31 березня 2016 року. З п.4.1 вказаного договору (а.с.15) вбачається, що, підписавши договір, сторони ствердили передачу коштів позичальнику. Договір позики підписано сторонами. Крім того, [PERSON] власноручно написала боргову розписку (а.с.16), в якій підтвердила факт отримання коштів у вказаній сумі та написання розписки без будь-якого тиску. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним способом на території України (ч.1ст.192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2ст.192 ЦК України), а саме :ст..193,ч.4ст.654 ЦК України, Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 Закону України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ч.1ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З пункту 1.1 договору позики вбачається, що грошовими коштами за цим договором є долари Сполучених Штатів Америки. Отже, сторони домовилися про отримання позики в доларах та визначили порядок повернення коштів у випадку порушення строку, встановленого п. 4.6, 4.7 Договору. Пунктом 5.3 вказаного Договору позики передбачено, що при порушенні позичальником строку повернення позики вказаного в п.3.1 цього Договору він повинен додатково сплатити позикодавцю штраф у сумі 10% від суми позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не виконала умови договору позики, не повернула кошти в сумі 4500 доларів США та відсотки в сумі 9%, а також штраф відповідно до вимог п.5.3 Договору в строк до 31 березня 2016 року, внаслідок чого позивач [PERSON] у травні 2016 року звернувся до суду з даним позовом. Пленум Верховного Суду України в пункті 14 постанови №14 «Про судове рішення у цивільній справі » роз'яснив, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 22.06.2016 року (день подачі уточнюючого позову) офіційний курс НБУ долара США до гривні складав 25,27 гривень = 1 долару США. Відповідно до п. 2.2 щомісячний розмір процентів за користування коштами за цим договором складає 9% від розміру позики. Таким чином , до стягнення підлягають : -основна сума боргу 4500 доларів США, що еквівалентно 113715,00 гривень; -сума відсотків за користування коштами 2430 доларів США, що еквівалентно 61406,10 гривень; -штраф 4500 доларів США х10%=450 доларів США, що еквівалентно 11371,50 гривень. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатив судовий збір в сумі 1864,93 гривні, за оголошення в газету « Житомирщина» 360 гривень , що й підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved