Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позов про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що працював в період з 04.10.2000 року в ш. «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») (надалі Відповідач) по професії підземним прохідником, машиністом бурильної установки. 20.05.2012 року - звільнений з підприємства за власним бажанням. Медичним висновком лікарсько - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому встановлено професійне захворювання за основним діагнозом: радикулопатія полісегментарна попереково крижова і шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико динамічними порушеннями, стійким больовим і мязові тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, першого - другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, першого ступеню та лівого колінного суглобу, першого ступеню. Висновком медико соціально експертною комісією йому первинно в 2011 році встановлено 30% втрати професійної працездатності, встановлено інвалідність 3 групи, при наступному переогляді, відповідно довідки (АВ № 0037988) від 03.02.2014 року підтверджено 30% втрати професійної працездатності, наступне переосвідчення 01.02.2016 року. Як наслідок, вказує, що погіршення стану здоровя відзначає, коли почав звертатися з приводу загострення бронхіту з 2003 року, в наступному в 2012 році був взятий на диспансерний облік, в звязку з погіршенням стану здоровя, весь час сподівався, що це короткочасне погіршення і лікування дасть можливість видужати, але відбувалася тенденція погіршення в стані здоровя і на теперішній час його турбують болі та обмеження рухів в поперековому та шийному відділах хребта з іррадіацією в обидві ноги, частіше на теперішній час в ліву, відчуває оніміння лівого стегна та підошовних поверхонь обох стоп більше зліва, непокоїть посилення болю при фізичному навантаженні і ході, непокоїть пекучий біль в між лопатковій ділянці, оніміння в руках і кистях, біль в плечових, ліктьових суглобах, в лівому колінному суглобі, турбує відчуття невпевненості рухів в ногах, має утруднену ходу. Скаржиться, що в звязку з болями в попереку не має можливості тривалий час ходити, сидіти, відчуває гострі болі в тазовому відділі. Швидко втомлюється, болі в суглобах непокоять при зміні погоди, весь час почувається хворою людиною, перестав отримувати задоволення від життя. В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь з Відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» 275 000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. В судовому засіданні представник Позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги. Зазначив, що в звязку з отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності, встановлення інвалідності, у Позивача виникли негативні фізіологічні зміни в організмі, зазнає фізичного болю та щоденних моральних страждань. Як наслідок, позбавлений нормального життя, негативні зміни вимагають від нього додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоровя. Просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з Відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 275\~000, 00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник Відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала. Зазначила, що Позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про небезпечні умови праці в яких працював, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також в обґрунтування своєї позиції представник вказав, що положення ст. 237-1 КЗпП України, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і, які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя [PERSON], пропрацював з 23.05.1995 по 02.10.2000 р.р. в ВАТ «Суха Балка», в період з 04.10.2000 року в ш. «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») (надалі Відповідач) по професії підземним прохідником, машиністом бурильної установки. 20.05.2012 року - звільнений з підприємства за власним бажанням. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 3, який складений 31.01.2011 року, комісією у складі представників адміністрації ш. «Октябрська», інституту промислової медицини, страхового експерту ФСС, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких Позивач захворів, а саме період роботи в ш. «Октябрська» в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу маса піднімання та переміщення вантажу вручну 35 54 кг при нормі до 30 кг; робоча поза незручна з нахилом тулуба до 30%/більше 30% - 51.2/0% тривалості зміни при допустимому 25%; нахили корпусу вимушені більше 30% - 134 разів за зміну при допустимих до 100. В пункті 19 Акту вказано, конкретних винних осіб, які допустили порушення норм законодавства, а саме керівництво ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ш. «Октябрська» та ВАТ «Суха Балка». Висновком медико соціально експертною комісією [PERSON] первинно в 2011 році встановлено 30% втрати професійної працездатності, встановлено інвалідність 3 групи, при наступному переогляді, відповідно довідки (АВ № 0037988) від 03.02.2014 року підтверджено 30% втрати професійної працездатності, переосвідчення 01.02.2016 року. Противопоказана - важка праця, вимушена поза, переохолодження. Відповідно медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Інституту промислової медицини та в КЗ 11 й та 16 й міській лікарні м. Кривого Рогу. Медичним висновком лікарсько - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому встановлено професійне захворювання за основним діагнозом: радикулопатія полісегментарна попереково крижова і шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико динамічними порушеннями, стійким больовим і мязові тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, першого - другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, першого ступеню та лівого колінного суглобу, першого ступеню. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: лікування та спостереження лікарів за місцем мешкання, прийом медикаментів (протизапальних препаратів), щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії профілакторії в теплу пору року, пульмонологічного профілю). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди, виникли в 2011 році, тобто з моменту встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними. Суд вважає, що в даному випадку саме Відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вже самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві Відповідача, йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійними захворюваннями, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного \~звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати саме Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. За таких обставин, вимоги Позивачки до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивачу була заподіяна шкода, він захворів, в наступному отримав професійне захворювання, втратив професійну працездатність в розмірі 30 відсотків, в звязку з негативними фізіологічними змінами являється інвалідом 3 групи, у Позивача виникли незворотні зміни в організмі, тому для нього це є щоденні нервові потрясіння, які не потребують доказів, для підтримання свого стану здоровя, вимушений постійно лікуватися, бути не вдома, що також спричиняє йому моральні страждання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода [PERSON] підлягає часткової компенсації. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 18000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо Позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved