Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору банківського карткового рахунку та стягнення коштів. Позивач мотивує позов тим, що в липні 2014 року він уклав з ПАТ «ПриватБанк» договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей банк емітував та видав [PERSON] банківську пластикову картку «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року. За умовами договору банк зобовязався здійснювати розпорядження позивача щодо перерахування, списання та видачі належних йому грошових коштів. З 24.06.2015 року без пояснення причин банк в односторонньому порядку відмовився виконувати електронні розпорядження [PERSON] щодо перерахування коштів по електронній системі «Приват-24», а також заблокував видачу належної йому готівки у гривнях через банкомати з його карткового рахунку. На звернення [PERSON] до банку з приводу зясування причин відмови в обслуговуванні рахунку, посадові особи банку пояснили, що такі дії вчинені з метою перевірки легітимності здійснюваних клієнтом фінансових операцій. Однак, жодних дій щодо перевірки чи зясування у [PERSON] легальності його фінансових операцій, банк не здійснив, і до цього часу не повідомив про причини відмови обслуговування банківського рахунку. Станом на 24.06.2015 року і до цього часу на банківському рахунку позивача знаходиться 594844,50 грн., якими він не має можливості розпоряджатися. 08.09.2015 року [PERSON] направив на адресу банку заяву про розірвання договору банківського рахунку та вимогу про повернення належних йому грошових коштів. Вказану вимогу банк отримав 10.09.2015 року, однак жодної відповіді не надав, порушення не усунув. При цьому, позивач вказав, що на момент звернення з позовом до суду, відносно нього жодних кримінальних чи адміністративних проваджень з приводу підстав та порядку здійснення фінансових операцій правоохоронними органами не порушувалось, ухвал та постанов про арешт коштів судом чи виконавчою службою не приймалося, підстави для застосування положень ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» відсутні. Позивач вважає, що банк порушив взяті на себе зобовязання і повинен повернути йому безпідставно заблоковані на рахунку кошти в сумі 594844,50 грн. Крім того, [PERSON] бажає стягнути з відповідача: пеню в розмірі 59484,45 грн. з розрахунку 0,1% за день прострочення, але не більше 10% від суми, у видачі якої неправомірно відмовили; інфляційні збитки в сумі 2776,64 грн.; 3% річних в сумі 5329,15 грн за період з 24.06.2015 року по 12.10.2015 року. Враховуючи викладене, позивач прохає суд розірвати договір банківського карткового рахунку за кредитною пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399, стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 662434,74 грн. Позивач в судове засідання не зявився. Представник позивача направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає. Крім іншого, прохає стягнути з відповідача 10000 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача, ПАТ «ПриватБанк» - [PERSON] в судове засідання 09 березня 2016 року не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. При цьому, зазначив, що проти позовних вимог заперечує. В попередніх судових засіданнях та письмових запереченнях вказав, що банком було призупинено здійснення операцій з використання платіжної картки, держателем якої є позивач, на тій підставі, що останній використовує платіжну картку як засіб допуску до відкритого на його імя рахунку з порушенням умов договору, а саме: для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій». Утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем забороняється в силу п.7 ч.3 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Пунктом 7.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року передбачено, що забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, повязаних із здійсненням підприємницької діяльності. В ході аналізу фінансової діяльності позивача банком було встановлено його причетність до участі в фінансовій піраміді «Меркурій» шляхом використання платіжної картки, як доступу до відкритого в банку рахунку, для здійснення операцій по прийманню грошових коштів від інших осіб та їх перерахуванню з метою одержання прибутку, що є ознаками підприємницької діяльності. В даному випадку банк скористався своїм правом призупинити розрахунки за карткою до усунення зазначеного порушення. Також вказав, що відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України підставою для розірвання договору є істотне порушення його умов. В цьому випадку банк діє правомірно, а тому підстави для розірвання договору відсутні. На запитання головуючого представник банку пояснив, що до спеціально уповноваженого органу з приводу зупинення фінансових операцій за рахунком позивача не звертався, а лише повідомили про даний випадок поліцію. Крім того, представник банку не зміг пояснити з яких підстав було зроблено висновок, що товариство «Меркурій» є фінансовою пірамідою і використовується позивачем для легалізації коштів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що в липні 2014 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей банк емітував та видав [PERSON] банківську пластикову картку MasterCard «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року. Станом на 17.11.2015 року на вказаному рахунку знаходяться кошти в сумі 594 844 гривень 50 копійок. /а.с. 26/ Однак розпоряджатися коштами на власному банківському рахунку [PERSON] не може. При намаганнях здійснити будь-які операції з переказу особистих коштів, система безготівкових платежів видає інформацію про те, що рахунок заблоковано, що підтверджується відповідними скріншотами зображення інтерфейсу банківської програми безготівкових платежів. /а.с.24, 25/ Позивач зазначає, що після того як дізнався про призупинення здійснення операцій він 24.06.2015 року звернувся до відповідача про розірвання договору та повернення коштів з його рахунку, однак відповідна усна заява не була прийнята відповідачем. В звязку з цим 08.09.2015 року [PERSON] поштою направив на адресу банку письмову заяву про розірвання договору банківського рахунку та вимогу про повернення належних йому грошових коштів. Вказану вимогу банк отримав 10.09.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також визнано в судовому засіданні представник банку. Листом від 22.01.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20150914/430 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його вимог. При цьому зазначив, що відповідно до норми ст.64 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ч.ч.1,2 ст.9 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк має право витребувати у клієнта інформацію, необхідну для його ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта. Відповідачем запропоновано надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на його рахунок за період з 01.01.2015 року по 24.06.2015 року. За відсутності таких відомостей правові підстави для задоволення його вимог відсутні. Дослідивши подані сторонами докази, суд погоджується з доводами позивача, що такі дії банку є неправомірними. Згідно з ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Згідно зі ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно зі ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. За п.20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, від 12.11.2003 року № 492, зареєстрованої в МЮ України 17.12.2003 року № 1172/8493, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності). Таким чином, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути за заявою клієнта закритий в будь-який час в порядку, передбаченому вказаними нормами. Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Посилання відповідача на те, що в цьому випадку слід дотримуватися вимог ч.2 ст.651 ЦК України і встановлювати істотність порушення договору другою стороною є помилковим. Нормами, на які посилається відповідач, в обґрунтування своїх дій щодо відмови в обслуговуванні рахунку, а також закритті карткового рахунку та повернення коштів передбачено, що банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати клієнта відповідно до вимог законодавства України (ст.64 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»). Згідно з ч.7 ст.9 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» субєкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобовязані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким субєктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. З метою встановлення кінцевого бенефіціарного власника (контролера) субєкт первинного фінансового моніторингу витребовує у клієнта - юридичної особи інформацію та/або документи, що підтверджують наявність структури власності такого клієнта. Реквізити банку, в якому відкрито рахунок клієнту, номер поточного рахунка, місце проживання або місце перебування фізичної особи - резидента України (місце проживання або місце тимчасового перебування фізичної особи - нерезидента в Україні), відомості про виконавчий орган, а також інша інформація, необхідна для вивчення клієнта, встановлюються субєктом первинного фінансового моніторингу на підставі офіційних документів та/або інформації, одержаної від клієнта (представника клієнта) та засвідченої ним, а також з інших джерел, якщо така інформація є публічною (відкритою). За ч.1 ст.10 цього ж Закону субєкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Тобто з метою ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта банк має право витребувати у клієнта необхідну інформацію. Ненадання такої інформації є підставою для відмови в проведенні фінансової операції. Ідентифікуючою інформацією є інформація про прізвище, імя та (за наявності) по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство, тощо. Верифікація клієнта полягає у встановлення (підтвердження) субєктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним (ст.1 Закону). Вивчення клієнта це процес отримання субєктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації щодо фінансового стану клієнта та змісту його діяльності; проведення оцінки фінансового стану клієнта; визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або повязаних з ними осіб; зясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (усіх даних щодо адреси місця проживання (перебування): назва країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номера будівлі (корпусу), номера квартири) (ст.5 Закону) Разом із тим, відповідач витребував у позивача інформацію щодо походження грошових коштів, які надійшли на його рахунок за період з 01.01.2015 року по 24.06.2015 року. Така інформація не є ідентифікуючою, такою що направлена на верифікацію клієнта, його вивчення. Відтак, вказані в листі від 22.01.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20150914/430 доводи відповідача є непереконливими. Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» субєкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобовязаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, повязаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) субєктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки субєкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до пяти робочих днів, про що зобовязаний негайно повідомити субєкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем було виконано вимоги закону щодо звернення до відповідного органу в порядку, встановленому ст.17 Закону. Матеріали справи також не містять відомості, що кошти на рахунок позивача надійшли злочинним шляхом, а тому суд приходить до висновку, що картка позивача була заблокована незаконно. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні ВССУ від 27.01.2016 року у справі 6-31821ск15. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неналежного звернення до нього позивача про закриття рахунку. Так, п.20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, від 12.11.2003 року № 492, зареєстрованої в МЮ України 17.12.2003 року № 1172/8493, не обмежує позивача в праві звернутися до банку щодо закриття рахунку шляхом направлення йому заяви поштою з зазначенням всіх необхідних реквізитів. Посилання банку на неможливість у такому випадку ідентифікувати особу, яка подала заяву, є неспроможними, оскільки як вбачається з листа-відповіді банку проблем з ідентифікацією позивача у нього не виникло. Крім того, в такому випадку банк не був позбавлений права запросити позивача для його верифікації та закрити рахунок в день отримання ним заяви позивача. Відповідно до п.20.6. цієї Інструкції банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. Відповідачем не надано доказів того, що після отримання ним 10.09.2015 року заяви позивача за його рахунком залишилися незавершені операції, а тому суд приходить до висновку про те, що саме 10.09.2015 року банк був зобовязаний повернути позивачу його кошти, тобто з цієї дати у відповідача виникло грошове зобовязання перед позивачем щодо повернення йому 594 844 грн 50 коп. Посилання позивача на те, що з відповідною заявою він звернувся 24.06.2015 року нічим не підтверджені. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1.24 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Відповідно до п. 32.2. вказаного Закону у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Отже, за прострочення грошового зобовязання за період з 11.09.2015 року по 12.10.2015 року (32 дні) відповідач повинен виплатити позивачу: - 3% річних в сумі 1 564 грн 52 коп. (594 844 грн 50 коп. х 0,03 х 32/365), - сума збитків від інфляції за вказаний період складає 13 681 грн 42 коп. Однак враховуючи межі позовних вимог задоволенню підлягає сума, заявлена позивачем, 2 776 грн 64 коп. - пеню в сумі 19 035 грн 02 коп. (594 844 грн 50 коп. х 32 х 0,1/100), Суд не знаходить підстав для нарахування пені з 24.06.2015 року, оскільки позивач не надав належні та допустимі докази того, що ним банку надавалися розпорядження на переказ коштів з цієї дати. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України. Разом із тим, суд не знаходить підстав для стягнення витрат на правову допомогу. Так, відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Натомість, представник позивача не надав жодних підтверджень витрат на правову допомогу, понесених позивачем, та їх розрахунку.

Outcome: partial