Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що від шлюбу з відповідачем має спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити та має таку змогу. Вона працює продавцем, отримує заробітну плату у розмірі 1378 грн. на місяць, але не може забезпечити дитину всім необхідним, тому просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання вказаної дитини у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яку зобовязаний утримувати. Пояснив, що працює у структурі МНС України, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, тому згоден сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, від якого мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], що крім пояснень сторін, підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №400689, виданого 12 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони проживають окремо, неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач зобовязаний утримувати свою неповнолітню доньку, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд, виходячи з наявності у відповідача постійного доходу (заробітку) у вигляді заробітної плати, визнанні ним позову, вважає можливим позов позивача задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved