Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30.04.2020 року він був звільнений з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України. Відповідно до довідки відповідача № 62 від 26.01.2021 року, заборгованість із заробітної плати станом на дату видачі складала 138186,19 грн., в тому числі одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію 50084,75 грн. Відповідачем після видачі довідки було частково погашено заборгованість із заробітної плати, а саме 10.02.2021 року - 587,01 грн., 08.04.2021 року 18163,98 грн., що підтверджується копією виписки по його банківському рахунку. Залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі складає 69350,45 грн., по одноразовій допомозі у зв`язку з виходом на пенсію 50084,75 грн. Відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Відповідачем були порушені вимоги діючого законодавства щодо своєчасної виплати йому заробітної плати і з відповідача підлягає стягненню на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 69350,45 грн. Відповідно до п.12.15 «Галузевої угоди» працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства має право отримати одноразову допомогу, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Він має стаж роботи в вугільній галузі більше 20 років, йому відповідачем нарахована, однак не виплачена одноразова допомога в розмірі трьох середніх заробітків, що складає 50084,75 грн. Відповідач обґрунтовує невиплату одноразової допомоги недостатністю грошових коштів. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 69350,45 грн., невиплачену одноразову допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 50084,75 грн., а також сплачені ним судові витрати. Відповідач надав\~відзив на\~позов,\~в якому\~зазначив,\~що звільнення\~позивача за\~власним бажанням\~було здійснено\~у повній\~відповідності до\~норм чинного\~законодавства.\~Позивачу в\~якості сум,\~що підлягають\~при звільненні\~було нараховано:\~за 12.2019\~року заробітна\~плата після\~обов`язкових утримань\~становить 18234,10\~грн.,\~за 01.2020\~року заробітна\~плата після\~обов`язкових утримань\~становить 14405,67\~грн.,\~за 02.2020\~року заробітна\~плата після\~обов`язкових утримань\~становить 15201,94\~грн., за 03.2020\~року заробітна\~плата після\~обов`язкових утримань\~становить 8720,05\~грн.,\~за 04.2020\~року заробітна\~плата після\~обов`язкових утримань\~становить 81624,43\~грн.,\~у тому\~числі виплата\~на пенсію\~у сумі\~50084,75\~грн.,\~що разом\~становить 138186,19\~грн.\~ В\~день звільнення\~30.04.2020\~року позивач\~ не\~працював,\~з 25.04.2020\~року по\~30.04.2020\~року перебував\~на лікарняному,\~а 30.04.2020\~року отримав\~трудову книжку,\~але в\~бухгалтерію не\~звернувся з\~письмовою заявою\~про розрахунок\~з ним,\~з якими\~не звертався\~і в\~подальшому.\~В заяві\~про звільнення,\~наказі про\~звільнення \~вимоги про\~остаточний розрахунок\~теж немає. Вважають,\~що позивачем\~не доведено\~невиконання ними\~вимог ст..116\~КЗпП України,\~оскільки відсутні\~докази пред`явлення\~відповідачу вимоги\~про розрахунок\~у день\~звільнення та\~у зв`язку\~з тим,\~що він\~у день\~звільнення не\~працював. Враховуючи не\~пред`явлення такої\~вимоги позивачем\~до відповідача,\~вважають,\~що в\~даному випадку\~відсутній навіть\~сам предмет\~спору,\~а саме\~вина відповідача\~у нібито\~невиплаті належних\~працівникові сум. Таким чином, вважають, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію є безпідставними та не підлягають задоволенню. Просять відмовити у задоволенні позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 03.11.2014 року по 30.04.2020 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював на різних посадах з повним робочим днем у шахті, був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 12-27). Згідно довідки від 26.01.2021 року заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає: за грудень 2019 року 18234,10 грн., за січень 2020 року - 14405,67 грн., за лютий 2020 року 15201,94 грн., за березень 2020 року 81624,43 грн., в тому числі одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 50024,75 грн., а загалом 138186,19 грн., яка вказана після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.28). Згідно виписки АТ «КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] йому була перерахована заробітна плата 10.02.2021 року у сумі 587,01 грн., 08.04.2021 року 18164,94 грн (а.с.29-33). Згідно довідки про відмітки таб.№7890 [PERSON] , 30.04.2020 року позивач знаходився на лікарняному (а.с.43). Відповідно ч.1 ст.\~21\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ч.1\~ст.47\~КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 03.07.2001 року (з доповненнями та змінами), працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше, зокрема, для чоловіків при стажі роботи в галузі понад 20 років трьох середньомісячних заробітків. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати підприємства. Відповідно до п.3.2 вказаної Галузевої угоди, положення Угоди є обов`язковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх підприємств, що перебувають у сфері дії сторін, незалежно від форм власності та господарювання, а також під час розгляду трудових спорів. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до ст.18 КЗпП України, положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженими ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до ст.16 КЗпП України, умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом встановлено, що відповідачем позивачу при звільненні не були виплачені в повному обсязі кошти, належні йому від підприємства, в загальній сумі 119435,20\~грн. після обов`язкових утримань,\~із яких\~заборгованість по\~заробітній платі\~у сумі\~69350,45\~грн.\~та одноразова\~допомога при\~звільненні у\~зв`язку з\~виходом на\~пенсію у\~сумі 50084,75\~грн. Тому, оскільки відповідачем на теперішній час не виплачена позивачу заробітна плата в повному обсязі та одноразова допомога при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, ці суми підлягають примусовому стягненню з відповідача. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 908,00 грн. \~ \~Крім того,\~оскільки судом\~стягнуто з\~відповідача на\~користь позивача\~119435,20\~грн.,\~з яких\~69350,45\~грн.\~-\~заборгованість по\~заробітній платі\~(позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору при\~подачі позову\~до суду)\~та 50084,75\~грн. одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію, що складає ціну позову, та позивачем при поданні позовної заяви судовий збір сплачено частково у розмірі 908,00 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 286,35 грн. (1194,35 грн. 908,00 грн. = 286,35 грн.). На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.16, 18, 116, 117 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 03.07.2001 року,

Outcome: approved