Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача заборговану суму позики у розмірі 21000 грн. 00 коп., посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступне : 15 січня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач зобовязався повернути позику у розмірі 43000 грн., з яких частину суми в розмірі 22 000 грн. до 01 березня 2013 року та 21000 грн. до кінця 2013 року. Згідно з рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2013 року(606/1239/13-ц), стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 22000 грн. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики підтверджено розпискою від 15 січня 2013 року, яку надав відповідач [PERSON] позивачеві [PERSON], згідно якої відповідач зобовязався повернути позику. Так як, відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у добровільному порядку заявлену позивачем суму заборгованості не сплатив. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити, стягнувши із [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 21000 грн. Стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] 487 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved