Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, зменшивши позовні вимоги в березні 2020 року, про набуття права власності на новостворене рухоме майно до відповідача Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, посилаючись на те, що він 17.03.2003 року, в рахунок оплати праці (по договору), отримав два тракторні напівпричепи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна» с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області, а саме: напівпричіп тракторний 1 ПТС-2, 1998 року випуску, заводський номер Б/Н та напівпричіп тракторний 1 ПТС-2, 1999 року випуску, заводський номер Б/Н. Вказує, що він придбав у приватного підприємця [PERSON] окремі запчастини та шляхом проведення ремонтних і малярних робіт, а саме: фарбування причепів, заміни окремих зношених деталей на нові запчастини, заміни гумових коліс, відремонтував два тракторні напівпричепи, вони набули відповідного стану та стали можливими для використання за призначенням. Зазначає, що він 24.12.2019 року звернувся з письмовими заявами до відповідача про реєстрацію відремонтованих ним двох напівпричепів, однак відповідач відмовив йому у зв`язку з відсутністю свідоцтва про реєстрацію з відміткою про зняття напівпричепів з обліку попереднім власником та документів, що підтверджують право власності. Позивач стверджує, що відповідач також надав йому дві довідки від 24.12.2019 року, в яких зазначено, що спірні напівпричепи в Єдиному реєстрі для ведення автоматичного обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніти, інших механізмів не значаться. Вказує, що він не може використовувати придбані і відремонтовані ним тракторні напівпричепи за призначенням. На основі викладеного, позивач просить суд визнати його власником тракторних напівпричепів марки 1 ПТС-2, 1998 року випуску, без заводського номеру та 1 ПТС-2, 1999 року випуску, без заводського номеру. Ухвалою судді від 30 січня 2020 року\~ провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області про набуття права власності на новостворене рухоме майно відкрито. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Негрич С.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що відсутні докази про те, що напівпричепи були зняті з первинної реєстрації. Зазначив, що в нього є певні сумніви з приводу справжності накладної, однак клопотання про призначення експертизи заявляти не бажає. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 17.03.2003 року, в рахунок оплати праці (по договору), отримав два тракторні напівпричепи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна» с.Шилівці Хотинського району Чернівецької області, а саме: напівпричіп тракторний 1 ПТС-2, 1998 року випуску, без заводського номеру та напівпричіп тракторний 1 ПТС-2, 1999 року випуску, без заводського номеру, що підтверджується накладною №248 від 17.03.2003 року (а.с.16). Суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що в нього є певні сумніви з приводу справжності накладної, є безпідставним, оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження таких доводів представником відповідача не надано. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні відмовився від заявлення клопотання про призначення по справі судової експертизи. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, у зв`язку з чим, на думку суду, будь-які дії третіх осіб, що обмежують повноту використання власником наданих йому законом повноважень володіння, користування і розпорядження приналежним йому майном є неправомірними. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №694 від 08.07.2009 року «Про затвердження Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів», та згідно з п.2 зазначеного вище Порядку, реєстрація та зняття з обліку машин проводиться державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства та функції із здійснення реєстрації та обліку машин, державного нагляду (контролю) в частині експлуатації та технічного стану машин, функції із здійснення сертифікації насіння і садивного матеріалу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, здійснення державного контролю за якістю зерна та продуктів його переробки; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності; здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування покладено на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів,\~функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів - на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України №667 від 02.09.2015 року із внесеними змінами, Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи. В даному випадку через Головне управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області. Згідно з ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, а також особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Як встановлено судом, позивач придбав у приватного підприємця [PERSON] окремі запчастини до напівпричепів, що підтверджується накладними від 12.04.2016 року та від 14.09.2015 року (а.с.17-18), за допомогою яких відремонтував два тракторні напівпричепи для використання за призначенням. З моменту створення, тракторні напівпричепи знаходяться у володінні та користуванні позивача [PERSON] . Відповідно до довідок Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області №24.10-5742-19 від 23.12.2019 року та №24.10-5743-19 від 23.12.2019 року (а.с.14-15), напівпричіп тракторний 1 ПТС-2, 1998 року випуску, без заводського номеру та напівпричіп тракторний 1 ПТС-2, 1999 року випуску, без заводського номеру в Єдиному реєстрі для ведення автоматичного обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів не значаться. Суд вважає, що оскільки спірні напівпричепи перебувають у фактичному володінні та користуванні позивача на достатніх правових підставах, зокрема отримані ним в рахунок оплати праці по договору, інший спосіб захисту права позивача відсутній, а тому необхідно визнати позивача власником тракторних напівпричепів, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені заперечення. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved