Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління комунальної власності Міської ради м. Кропивницького, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визначення частки у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування позову вказав, що 23.07.2018 року він отримав постанову № 1706-02/31 Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 28.05.2001 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою за № 2-2049, після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] . В постанові зазначено, що його батьки, батько - [PERSON] та мати - [PERSON] при шлюбі, який був зареєстрований 16.02.1958 року набули право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок по [ADDRESS] . Після смерті батька, померлого [INFO] , з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись він (позивач) та [PERSON] . Вказує, що згідно будинкової книги, у будинку [ADDRESS] з 18.01.1968 року зареєстрована непрацездатна за віком дружина [PERSON] - [PERSON] , яка також прийняла спадщину. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на цілий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 14.12.2009 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради. Реєстрація у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку за [PERSON] відсутня. Право на прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , у свій час порушено [PERSON] та Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] [INFO] померла. Заповітом посвідченим 28.05.2001 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2048, після смерті [PERSON] заповіла все своє майно, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право будь де [PERSON] . За таких обставин, просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] і після смерті [PERSON] тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, визначити за [PERSON] 1/2 частку спільної сумісної власності подружжя з [PERSON] на цілий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , який зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.12.2018 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.01.2019 року за вх. № 733 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема відповідач вказала, що заповіт за № 2-2048 від 28.05.2001 року скасований на підставі заяви [PERSON] про скасування заповіту від 17.01.2013 року, № 3-10. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що підставою відмови був не пропуск строку позивачем для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачем взагалі не наведено обставин порушення його права, за захистом якого він звернувся до суду. Крім того, зазначила, що ще у 2013 році позивач при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщин після смерті батька, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тотожну такій, яку отримала його мати [PERSON] через відсутність за померлим зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності. Таким чином, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності для позивача розпочався в 2013 році, коли він вперше після смерті батька звернувся до нотаріуса і отримав постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій. Ухвалою суду від 03.06.2019 року у задоволенні заяви позивача про зупинення провадження у даній справі відмовлено, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 27.06.2019 року за вх. № 15908 до суду від представника управління комунальної власності Міської ради м. Кропивницького надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Нормами ст. ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.02.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.93) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 21.11.2012 року (а.с. 59). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1420/02-31 від 16.09.2013 року державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Биковим С.Є. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , через відсутність правовстановлюючого документа на ім`я [PERSON] на його частку у праві спільної сумісної власності подружжя, зареєстрованого у встановленому законом порядку. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись [PERSON]. та [PERSON] (а.с. 75). 28.05.2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К. за № 2-2048, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 8). 17.01.2012 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Усач Т.А. посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 3/10 заяву [PERSON] про скасування заповіту від 28.05.2011 року (а.с. 29). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 12.12.2017 року (а.с. 7). Відповідно до заповіту складеного [PERSON] 22.05.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори Биковим С.Є. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-112, остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с. 108). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1706/02/31 від 23.07.2018 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 28.05.2001 року після смерті його батька [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , через відсутність правовстановлюючого документа на ім`я [PERSON] на його частку у праві спільної сумісної власності подружжя, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У постанові вказано, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здіснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 в абзаці 6 п. 24 роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічне зазначено також в роз`ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В позовній заяві позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька - [PERSON] і після смерті матері - [PERSON] , проте, не вказує з яких причин він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також поважності таких причин, як передбачено чинним законодавством. Жодних доказів на підтвердження існування причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини позивачем не надано. За наведених обставин, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд встановив би наявність поважної причини, пов`язаної з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення дій щодо прийняття спадщини у визначені ст.1270 ЦК України строки, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Оскільки пред`явлена позивачем вимога про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає, то не підлягає задоволенню і позовна вимога про визначення за [PERSON] 1/2 частки спільної сумісної власності подружжя, оскільки є похідною від першої позовної вимоги та не підтверджена належними і допустимими доказами. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності судом відзначається наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, відсутність встановлення факту порушення, невизнання або оспорення права позивача виключає застосування у спорі положення законодавства про позовну давність, оскільки позовна давність у передбачених законом випадках застосовується судом лише у випадку обґрунтованості позовних вимог. Враховуючи недоведеність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] позовна давність заявлена відповідачем судом не застосовується.

Outcome: dismissed