Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Валківське АТП 16341», третя особа - [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 44714,09 грн різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром збитків, 5000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.09.2016 в м. Харкові по вул. Полтавський шлях, біля буд. № 99 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016 [PERSON] визнано винним у зазначеній ДТП. Позивач зазначає, що на момент ДТП [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ПрАТ «Валківське АТП 16341». Автомобіль KIA Sportage, р.н. [NUMBER], належить на праві власності позивачеві. Цивільно-правова відповідальність АТ «Валківське АТП 16341», як власника наземного транспортного засобу, застраховано за полісом АЕ/637055 від 23.12.2015 в ПАТ «СК «КРАЇНА». За вказаним полісом ліміт відповідальності ПАТ «СК «Крайна» на одного потерпілого складає 50000,00 грн, франшиза - 500,00 грн. [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «КРАЇНА» із заявою про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія виконала свої обов'язки в повному обсязі перед потерпілим, виплативши страхове відшкодування в розмірі 49500,00 грн. Проте, відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження № 934/16 від 15.11.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], складає 84915,86 грн, втрата товарної вартості автомобіля- 7798,23 грн. Вартість проведення такого дослідження становить 1500 грн. Тож, різниця між страховим відшкодуванням та фактичним розміром збитків складає 44714,09 грн. Окрім того, позивач зазначає, що внаслідок пошкодження майна йому завдано морально шкоду, оскільки із пошкодженням автомобіля порушився звичний устрій його сім'ї, з'явились незручності щодо пересування, що викликало фізичні та душевні страждання. Розмір нанесеної моральної шкоди [PERSON] оцінює в 5000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив задовольнити. Не наполягав на стягненні вартості дослідження в сумі 1500 грн., оскільки не надав підтвердження оплати автотоварознавчого звіту. Представник відповідача -Приватного акціонерного товариства «Валківське АТП 16341»в судове засідання не з'явився, про день , місце та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Третя особа- [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на час дорожно-транспортної пригоди 18.09.2016 він перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Валківське АТП 16341», де працював водієм. На теперішній час звільнився. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.07.2017 задоволено клопотання [PERSON] про забезпечення доказів та витребувано з Приватного акціонерного товариства «Валківське АТП 16341» інформацію щодо наявності трудових відносин між [PERSON], водієм автомобіля [NUMBER], та ПрАТ «Валківське АТП 16341» станом на 18.09.2016 (а.с. 41-42). 18.04.2018 ухвалою суду, за клопотанням відповідача, який не погодився з оцінкою вартості матеріальної шкоди, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу , провадження у справі зупинено.(а.с. 71-72). Ухвалою сулу від 23.11.2018 поновлено провадження у справі, оскільки 20.11.2018 до суду надійшло повідомлення Харківського НДІ судових експертиз ім.Засл.проф. М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку, у зв'язку з несплатою відповідачем її вартості (а.с. 118). Суд, вислухавши представника позивача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 18.09.2016 о 08-25 год., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БАЗ А079.23, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля KIA Sportage, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 31.10.2016, винним у вчиненні даній дорожньо-транспортній пригоді та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON].(а.с. 8). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача та третьої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина третьої особи [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає. Автомобіль KIA Sportage, державний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 9). Згідно Полісу № АЕ-6370355 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.12.2015 відповідальність власника автомобіляБАЗ А079.23 державний номер [NUMBER], що належить АТ «Валківське АТП 16341», була застрахована в ПАТ «СК «Країна». Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження № 934 від 15.11.2016, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля KIA Sportage, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого при ДТП 18.09.2016 становить 92714,09 грн (а.с. 87-116). За змістом ст.ст. 9, 22, 28, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до вимог ст. 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається з виписки банківського рахунку [PERSON], відповідачем ПАТ «СК «Країна»» , в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, сплатила на користь позивача грошову суму у розмірі 49 500 грн. з урахуванням ліміту відповідальності 50000 грн. та франшизи 500 грн.( а.с. 23). Різниця між фактичними витратами на відновлення транспортного засобу та розміром страхового відшкодування становить 43 214,09 грн. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У вчиненні ДТП є вина третьої особи [PERSON], який працював на той момент водієм в ПрАТ «Валківське АТП 16341» та виконував свої трудові обов'язки, що підтверджується постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а також копією трудової книжки та відповідних наказів Валківського АТП 16341 про прийняття на роботу та звільнення працівника (а.с. 8, 65, 66, 67). Враховуючи той факт, що [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з відповідачем та керував транспортним засобом БАЗ А079.23, номерний знак [NUMBER], в силу своїх трудових обов'язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна [PERSON] з вини третьої особи несе особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме відповідач ПрАТ «Валківське АТП 16341». За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України). Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Оскільки страхове відшкодування в сумі 49500 грн не покриває розміру спричиненої позивачеві майнової шкоди, згідно з вимогами цивільного законодавства України, з відповідача ПрАТ «Валківське АТП 16341» підлягає стягненню сума завданої майнової шкоди в розмірі 43214,09 грн. Позивач [PERSON] просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з ПрАТ «Валківське АТП 16341» у розмірі 5000 грн. В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначає, що така шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, втратою часу на отримання страхового відшкодування. Протягом тривалого часу він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, що викликало суттєві незручності та впливало на його психологічний стан, порушувало звичайний устрій його сім'ї, у ньогоз'явилось безсоння, головний біль, підвищений тиск, роздратованість. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 та п. 9 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON] було пошкоджено майно позивача, що є одною з підстав для стягнення моральної шкоди, та у зв'язку з чим позивач зазнав певних душевних страждань. З урахуванням вимог розумності , виваженості та справедливості розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., підлягає відшкодуванню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ПрАТ «Валківське АТП 16341» підлягає стягненню на користь [PERSON] судовій збір у розмірі 2240 грн., сплачений за дві майнові вимоги, шо підтверджується матеріалами справи (а.с. 2, 3). На підставі викладеного і

Outcome: approved