Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (в подальшому уточненим) до відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - [PERSON], про стягнення 38444,28 грн. страхового відшкодування, 2383,55 грн. інфляційних втрат і 2750,10 грн. пені. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.11.2013р. [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки Дачія Логан 1.6, д.н.з. [NUMBER], рухаючись по пр. Злуки у м. Тернополі, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував за її зміною, здійснив зіткнення з автомобілем марки Ауді А6 д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29.04.2014р. у вищезгаданій ДТП визнано винним [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом ВАТ НАСК «Оранта». 19.11.2013р. [PERSON] повідомив відповідача про ДТП. В травні 2014р. позивач подав відповідачу документи щодо страхового відшкодування. Відповідачем зроблено розрахунок страхового відшкодування, з урахуванням зносу деталей та франшизи, яке складає 38444,28 грн. 04.06.2014р. відповідач повернув позивачу документи не виплативши страхового відшкодування. Звернення позивача залишаються без реагування відповідача. А відтак, позивач просить суд стягнути вказане страхове відшкодування з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і пеню за період з 14.08.2014р. по 24.11.2014р. В судовому засіданні позивач та його представник уточнений позов підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих усних поясненнях. Представник відповідача проти позову заперечив, надав суду письмове заперечення, письмові та усні пояснення суть яких зводиться до того, що спору про виплату страхового відшкодування немає, проте останнє не виплачене позивачу у зв'язку із тимчасовими фінансовими труднощами страхової компанії. Також вважає, що позивач не довів належними доказами розмір матеріальної шкоди. Окрім того, посилається на те, що до даних правовідносин не може бути застосована ч. 2 статті 625 ЦК України, зокрема стягнення із страховика інфляційних втрат не передбачено законодавством. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 29.04.2014р. по справі №607/1890/14-к, [PERSON] 17.11.2013р. перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки Дачія Логан 1.6, д.н.з. [NUMBER], рухаючись по пр. Злуки у м. Тернополі, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував за її зміною, порушивши вимоги пунктів 1.5., ч. 1, 2.3(б), 9.4, 10.1. Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки Ауді А6 д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною ухвалою кримінальне провадження щодо обвинувачення [PERSON] за ч. 1 статті286 КК України закрито на підставі статті 46 КК України, у зв'язку із примиренням винного з потерпілими. Цивільна-правова відповідальність страхувальника [PERSON], який керував забезпеченим транспортним засобом марки Dacia Logan д.н.з.. [NUMBER], станом на 17.11.2013 року була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», що вбачається із поліса №АС/7541047 від 22 жовтня 2013 року. Строк дії з 26.10.2013р. по 25.10.2014р. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн. [PERSON] 19.11.2013р. подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ВАТ НАСК «Оранта», що підтверджується заявою від 19.11.2013р., вх. №206 та не заперечується представником відповідача. 13.05.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування. 22.05.2014р. ТОВ «Гарант-Асістанс» складено розрахунок страхового відшкодування [PERSON] (на основі ремонтної калькуляції від 26.12.2013р.) погоджений ВАТ НАСК «Оранта», відповідно до якого сума страхового відшкодування з врахуванням зносу деталей, що замінюються та франшизи за полісом (510,00 грн.) складає 38444,28 грн. Також 22.05.2014р. страховик НАСК «Оранта» в особі генерального директора Шевченка В.В., затвердив страховий акт №ОЦВ-13-15131/1, зокрема, про наступне: страхувальник (він же винна особа) - [PERSON]; фактично наявні документи - повідомлення про настання страхового випадку, заява страхувальника про виплату страхового відшкодування, довідка компетентних органів, постанова суду, копія договору страхування, акт огляду пошкодженого ТЗ, звіт ДЕРЦ НАСК «Оранта», розрахунок суми страхового відшкодування; дата отримання останнього документа - 13.05.2014р.; сума страхового відшкодування - 38444,28 грн., банківські реквізити (АТ «Райффайзен Банк Аваль») та паспортні дані одержувача страхового відшкодування [PERSON] 19.08.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання йому відповіді щодо причин невиплати йому страхового відшкодування. Листом від 24.09.2014р. за №09-02-09/17872 відповідач у відповідь на звернення позивача повідомив, що згідно страхового акту №ОЦВ-13-15131/1 НАСК «Оранта» та відповідно до поданої позивачем заяви про страхове відшкодування, страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 38444,28 грн. на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль». Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля AUDI A6, 1997р.в., д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвала суду про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Як вбачається з ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 29.04.2014р. по справі №607/1890/14-к, внаслідок винних [PERSON] 17.11.2013р. у м. Тернополі сталась ДТП за участю автомобіля Dacia Logan д.н.з.. [NUMBER], який належить [PERSON] та автомобіля AUDI A6, д.н.з. [NUMBER]. У зв'язку із цим, транспортний засіб AUDI A6, д.н.з. [NUMBER], належний позивачу (як вбачається із свідоцтва про реєстрацію ТЗ), зазнав механічних пошкоджень, що також не заперечується сторонами. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] застраховано у відповідача. Із страхового акту від 22.05.2014р. також випливає, що викладені обставини були предметом перевірки відповідними посадовими особами відповідача. В результаті перевірки на основі зібраних матеріалів відповідач прийшов до висновку про необхідність виплати страхового відшкодування в сумі 38444,28 грн. на користь позивача. Дана обставина також підтверджується листом відповідача №09-02-09/17872 від 24.09.2014р. Відповідно до ч. 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Водночас, станом на дату подання позовної заяви до суду і на час прийняття рішення (не заперечується представником відповідача), страхова виплата проведена не була, що є порушенням прав позивача, як особи, яка має право на отримання відшкодування. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (як і в будь-якій іншій формі) відповідач не приймав. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, на переконання суду, є доведеною та підлягає стягненню в розмірі 38444,28 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 2750,10 грн. пені. Відповідно до статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 90 днів, як максимальний строк, передбачений ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з дня отримання відповідачем (13.05.2014р.) заяви позивача про страхове відшкодування минуло 13.08.2014р. Позивач просить стягнути пеню за період з 14.08.2014р. по 24.11.2014р. При цьому, береться до уваги, що подвійна облікова ставка НБУ в період з 14.08.2014р. по 12.11.2014р. була 25% (91 день), а в період з 13.11.2014р. по 24.11.2014р. - 28% (12 днів). Таким чином, з урахуванням того, що суд не може вийти за межі позовних вимог, суд прийшов до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2750,08 грн. = (38444,28 грн. х 25% / 365 днів х 91 день) + (38444,28 грн. х 28% / 365 днів х 12 днів). Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика. За таких обставин, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 2383,55 грн. = (38444,28 грн. х 1,062) - 38444,28 грн., де 1,062 - сукупний індекс інфляції за період з 14.08.2014р. по 24.11.2014р. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 435,78 грн.

Outcome: approved