Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми банківського вкладу. Мотивує заявлені вимоги тим, що 10.07.2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву № 300131/81903/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», відповідно до умов якого він передав банку гроші в сумі 16800 доларів США згідно квитанції № 22 від 10.07.2014 року, а пунктом 5 даного договору передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного пунктом 1 цього договору-заяви або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу. Посилається на те , щ згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Зазначає, що 14.08.2014 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому вкладу в сумі 16800 доларів США, однак вклад до даного часу не повернуто; у вересні 2014 року він отримав лист-відповідь (відмову) з проханням уточнити розмір коштів належних до виплати. Вважає таку відповідь відмовою у поверненні депозиту, так як сума вкладу визначена умовами договору, є конкретною і не вимагає будь-якого уточнення, а тому, просить стягнути з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь суму банківського вкладу за договором-заявою № 300131/81903/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 10.07.2014 року в сумі 16800 доларів США. Позивач [PERSON] який був повідомлений про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України в судове засідання не з»явився, захист своїх інтересів доручив представляти за угодою про надання правової допомоги представнику [PERSON], від якого до суду поступила письмова заява про розгляд справи у відсутність як позивача так і його, як представника, заявлені позовні вимоги останніми підтримано в повному обсязі, які просять задовольнити. Відповідач, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в судове засідання представником відповідача не надано. Суд, виходячи з наведеного та вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якою передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів, відсутності згоди позивача на заочний розгляд справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача ПАТ «Банк Фінанси і Кредит». Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом належними і допустимим доказами по справі установлено, що 10 липня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 300131/81903/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», відповідно до умов якого він передав банку гроші в сумі 16800 доларів США згідно квитанції № 22 від 10.07.2014 року, а пунктом 5 даного договору передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного пунктом 1 цього договору-заяви або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу (а.с. 4). Згідно квитанції № 22 від 10.07. 2014 року [PERSON] вніс на відповідний рахунок грошові кошти (вклад) в сумі 16800 доларів США, еквівалентних по курсу НБУ - 196488,45 грн. (а.с. 5). Крім наведеного, судом встановлено, що до закінчення строку дії договору, 14.08.2014 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовою заявою про дострокове розірвання договору та повернення йому вкладу в сумі 16800 доларів США (а.с.6), на яку у вересні 2014 року отримав лист-відповідь з проханням уточнити розмір коштів належних до виплати (а.с.7), а відповіді щодо повернення суми вкладу так і не отримав. До даного часу відповідачем вклад позивачу не повернуто, доказів про повернення позивачу [PERSON] суми 16800 доларів США відповідачем суду не надано. Згідно вимог ст. 1058 ч. 1 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1060 КК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відносно цих вимог закону суд вважає, що оскільки відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не повернув позивачу [PERSON] депозитний вклад, користується його коштами. Таким чином, відповідач - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» своєю відмовою у поверненні банківського вкладу порушив вимоги ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 Цивільного кодексу України, які не допускають обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Це відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України підлягає обовязковому застосуванню судами при розгляді аналогічних позовів. Крім того, відповідач не надав доказів (копій видаткових касових документів), які б підтверджували, що сума вкладу за договором від 10.07. 2014р. було достроково отримано позивачем. Також відповідачем не надано доказів, що позивач надавав будь-якій іншій особі довіреність на отримання вкладу за депозитним договором. Окрім того, відповідач не заперечує перебування в договірних правовідносинах з позивачем та отримання ним банківських вкладів внесених позивачем та не наводить суду жодного доказу, яким би спростував доводи позивача. Заперечень проти позову [PERSON] від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, грунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» слід стягнути на користь позивача - [PERSON] суму банківського вкладу, за договором-заявою №300131/81903/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 10 липня 2014 року кошти в сумі 16800 (шістнадцять тисяч вісімсот) доларів США, еквівалентних по курсу НБУ, станом на 10.07. 2014 року - 196488,45 грн. Відповідно до умов депозитних договорів, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України. Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, позивач, при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved