Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про скасування наказу про звільнення №774вк від 12 липня 2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, вказавши на підтвердження своїх доводів, що у період з 19.03.2018 року по 12.07.2018 року він знаходився у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» і працював на зазначеному підприємстві на посаді начальника дільниці підземного з повним робочим днем у шахті. Відповідно до наказу №774вк від 12.07.2018 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків на підставі п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України. Вважає вказане звільнення незаконним, так як відсутні будь-які особливі та значимі порушення трудових обов`язків з його боку, відповідно й підстави для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з підприємства були відсутні. Також зазначає, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення. Також позивач просить поновити строк на звернення до суду із зазначеним позовом, визнавши таку причину пропуску як загострення хронічних захворювань та необхідність термінового працевлаштування - поважними. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить поновити строк звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, як такий, що пропущений з поважних причин, скасувати наказ від 12.07.2018 р. №774вк про його звільнення, поновити його на посаді начальника дільниці підготовчих робіт №1, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн., яку обґрунтовує в судовому засіданні моральними стражданнями, завданими втратою з вини підприємства роботи і ця сума включає кошти, витрачені на лікування. Ухвалою суду від 31.08.2018 року було відкрито провадження по справі і призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні. 25.10.2018 року до суду надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач позов вважає необґрунтованим і просить в його задоволенні відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію, зазначає, що звільнення проведено відповідно до вимог ст.ст. 147, 147-1 , 148, 149 КЗпП України, підставою для прийняття рішення про звільнення були порушення на дільниці ПР-1, що допущені 06.07.2018р. та 09.07.2018р. та неодноразові порушення умов трудового договору, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з наказами № 261 від 29.06.2018р., № 121-ОТ від 02.07.2018р., № 123-ОТ від 03.07.2018р. та № 282 від 10.07.2018р. Звільнення проведено з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено, попередня робота працівника тощо. Також відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Судом у якості свідків допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду від 17.10.2019 року у справі призначено почеркознавчу експертизу та до матеріалів справи долучено письмові докази. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просили задовольнити позов з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив відмовити повністю в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються КЗпП України. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] наказом №35вк від 19.03.2018р. прийнятий на роботу і призначений начальником дільниці підготовчих робіт №1. Наказом від 12.07.2018р. №774вк його звільнено з підприємства за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором за п.3 ст.40 КЗпП України. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.12 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.48 КЗпП України, основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Із записів трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що відповідно до запису №20, 22 березня 2018 року його прийнято на посаду начальника дільниці підземного з повним робочим днем у шахті. 12.07.2018 року до трудової книжки внесений запис №21 про звільнення позивача за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу №774вк від 12.07.2018р. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що стягнення може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. У відповідності до ч.3, 4 ст.149 Кодексу законів про працю України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З урахуванням цих норм суд зазначає, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання працівником з його провини покладених на нього трудових обов`язків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду. У п.22 вказаної постанови Пленумом Верховного Суду України роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП; чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень. Згідно ст.148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Отже, при звільненні працівника з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.40 КЗпП власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти грубого порушення чи систематичного невиконання працівником трудових обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, яку шкоду завдано внаслідок такого порушення. З матеріалів справи вбачається, що підставами для прийняття рішення про звільнення [PERSON] були неодноразові порушення умов трудового договору, за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з наказами №261 від 29.06.2018р., №121-ОТ від 02.07.2018р, №123-ОТ від 03.07.2018р. та №282 від 10.07.2018р., які позивачем не оскаржено. На час прийняття рішення ці накази є діючими. Аналізуючи зміст кожного з наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом встановлено: 1) Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №261 від 29.06.2018р. є не проведення без поважних причин Планово-попереджувальних робіт (ППР) на прохідницьких комбайнах дільниці ПР-1 за 29.05.2018., 30 05.2018р. та 01.06.2018р. Не проведення цих робіт (ППР) підтверджується книгою нарядів дільниці, пояснювальними записками ІТР дільниці ПР-1. Зазначені дії позивача є порушенням п. 2.19, 2.22, 2.46 Посадової інструкції начальника дільниці ПР-1. 02.06.2018 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення з цього приводу. Відповідно до письмових пояснень позивача від 02.06.2018р., він визнав свою провину. При розгляді зазначеного факту і вирішенні питання про можливе обрання виду дисциплінарного стягнення, адміністрацією не встановлено об`єктивних причин непроведення ППР в перші і другі зміни. Враховуючи, що зазначені дії могли призвести до передчасного виходу з ладу комбайнів (їх вузлів), невиконанню планових показників дільниці, порушення Правил безпеки та нещасних випадків на виробництві, адміністрацією підприємства було прийнято рішення про притягнення керівництва дільниці до дисциплінарної відповідальності - оголошення догани. 29.06.2018 року позивача було ознайомлено з зазначеним наказом, що він підтвердив підписом в наказі, однак відмовився зазначати дату ознайомлення, про що після ознайомлення було складено відповідний акт, про складання акту було повідомлено позивача. 2) Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №121-ОТ від 02.07.2018р. є неякісне проведення гірничих виробок, а саме порушення паспорту кріплення гірничих виробок. Зазначені порушення підтверджуються доповідною запискою головного інженеру шахти, приписами служби Охорони праці, поясненнями керівництва дільниці. Зазначені дії позивача є порушенням п. 2. 22 посадової інструкції начальника дільниці ПР-1. 15.06.2018 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення з цього приводу, однак позивач відмовився від надання письмових пояснень, про що було складено відповідний акт і повідомлено про це позивача. При розгляді зазначеного факту і вирішенні питання про можливе обрання виду дисциплінарного стягнення, адміністрацією не було встановлено об`єктивних причин порушення, були лише суб`єктивні, більш того, на зазначене порушення і необхідність його усунення неодноразово вказувалось ІТР дільниці, однак порушення були усунуті лише за після залучення керівників підприємства. Враховуючи, що зазначені порушення несли безпосередню загрозу працівникам дільниці, було прийнято рішення про притягнення керівництва дільниці до дисциплінарної відповідальності - оголошення догани. 03.07.2018 року позивача було ознайомлено з зазначеним наказом, однак позивач відмовився засвідчувати факт ознайомлення своїм підписом, про що після ознайомлення було складено відповідний акт, про складання акту було повідомлено позивача. 3) Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №123-ОТ від 03.07.2018р. є видання безпосередньо начальником дільниці ПР-1 [PERSON] наряду працівникам на доставку в порушення паспорту проведення та кріплення уклону №1. Зазначені порушення підтверджуються доповідною запискою заступника директора з охорони праці, даними книги нарядів дільниці, пояснювальними записками начальників зміни з виробництва та ОП, паспортом проведення та кріплення. Зазначені дії позивача є порушенням п. 2. 22, 2.46 Посадової інструкції начальника дільниці ПР-1. 29.06.2018 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення з цього приводу, та позивач вкотре відмовився від надання письмових пояснень, про що було складено відповідний акт і повідомлено про це позивача. Враховуючи, що зазначені порушення несли безпосередню загрозу життю та здоров`ю працівників дільниці, прийнято рішення про притягнення позивача як особи, яка безпосередньо видавала наряд, та начальника зміни виробничої служби та начальника зміни з охорони праці до дисциплінарної відповідальності - оголошення догани. 04.07.2018 року позивача було ознайомлено із зазначеним наказом, однак позивач відмовився засвідчувати факт ознайомлення своїм підписом. Про це після ознайомлення було складено відповідний акт, про складання акту було повідомлено позивача. 4) Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №282 від 10.07.2018р. є безпідставне списання у виробництво 83 одиниць товарно-матеріальних цінностей (надалі ТМЦ), які фактично використані не були і зберігались у підсобному приміщенні дільниці ПР-1. Зазначені дії створили умови щодо крадіжки зазначених ТМЦ. Тільки після втручання керівництва підприємства зазначені ТМЦ було передані до матеріального складу підприємства. Зазначені дії позивача є порушенням п. 2.31, 4.5, 4.27 Посадової інструкції начальника дільниці ПР-1. 14.06.2018 року позивачу було запропоновано надити письмові пояснення. В письмових поясненням від 14.06.2018 року він зазначив, що пояснень з цього приводу дати не може. Враховуючи кількість і вартість товарно-матеріальних цінностей, було прийнято рішення про притягнення керівництва дільниці до дисциплінарної відповідальності - оголошення догани. 11.07.2018 року позивача було ознайомлено з зазначеним наказом, про що після ознайомлення було складено відповідний акт, про складання акту було повідомлено позивача. 12 липня 2018 року на підприємстві проводилося засідання Комітету з безпеки праці. Окрім іншого, на засіданні комітету розглядалося питання порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, допущених на дільниці ПР-1 в червні-липні 2018 року. При розгляді зазначеного питання було заслухано доклад заступника директора з охорони праці [PERSON] та звіт начальника дільниці ПР-1 [PERSON] . Враховуючи, що 06.07.2018 року при обстеженні гірничих виробок дільниці ПР-1 було виявлено численні порушення Правил безпеки, ПТЄО, паспортів виконання робіт; 09.07.2018 року виявлено неповне виконання пилогазового режиму, 11.07.2018 року за зазначеними фактами [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення, однак він відмовився без пояснення причин, про що було складено відповідний акт; наявні раніше встановлені порушення, за які позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та після відповідного обговорення було прийнято рішення звільнити [PERSON] з підприємства за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України та видано наказ №774вк від 12.07.2018 року. В день звільнення позивача було ознайомлено з наказом про звільнення, що підтверджується його особистим підписом, видано копію наказу про звільнення, завіреного належним чином та видано трудову книжку. Вищезазначені обставини виявлення порушень трудових обов`язків та відмови від надання пояснень та підпису в наказах підтверджені письмовими доказами. Пояснення ж свідків [PERSON] , [PERSON] щодо звільнення [PERSON] керівницвом шахти суто з «особистих міркувань» суд сприймає критично, так як вони були товаришами по роботі, і їхні показання не підтверджують і не спростовують фактів, які встановлені судом і є предметом судового розгляду. Доводи позивача, що він не ознайомлений з його Посадовою інструкцією і це є підставою для скасування наказу про звільнення суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне: Відповідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі статті 29 КЗпП України вбачається, що під розписку до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний проінформувати працівника про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Позивач в судовому засіданні заперечив факт особистого підписання ним тексту Посадової інструкції. Просив призначити почеркознавчу експертизу для підтвердження, що підпис про ознайомлення з нею, зроблений від його імені, належить не йому. Дійсно, відповідно до висновку експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 2/22-68 від 06.12.2019р. судом встановлено, що рукописні записи « 22.03.2018 [PERSON] » в графі «С должностной инструкцией ознакомлен и получил» виконані не [PERSON] . Експерт не надав відповідь на запитання, чи виконаний зазначений запис під впливом «збиваючих» факторів. На таку позицію позивача суд зауважує, що слід розмежовувати поняття «ознайомлення» та «підписання» Посадової інструкції. Той факт, що [PERSON] «не підписував» оригінал цієї Інструкції, що встановлено вищенаведеним висновком експерта, ніяким чином не свідчить про те, що він з нею не ознайомлювався. До того ж, приступати до роботи і виконувати обов`язки начальника дільниці ПР-1 без ознайомлення посадової особи зі своїми безпосередніми трудовими обов`язками [PERSON] не мав права. На думку суду, вже сам по собі факт зайняття цієї посади [PERSON] зобов`язує знати всі свої права, обов`язки і повноваження. Попри доводи позивача, суд вважає доведеним факт ознайомлення позивача з Посадовою інструкцією, що підтверджується актом від 22.03.2018 р.; пояснювальними записками [PERSON] від 02.07.2018р., [PERSON] від 02.07.2018р., [PERSON] від 02.07.2018р., [PERSON] від 02.07.2018р. службовою запискою [PERSON] від 29.06.2018р.; показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що цю Інструкцію вручали [PERSON] для ознайомлення, але він не поставив спій підпис про ознайомлення із нею і що вона вільно доступна і знаходиться у сейфі в нарядній дільниці ПР-1; притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення Посадової інструкції начальника дільниці ПР-1 згідно наказів №261 від 29.06.2018р., №121-ОТ від 02.07.2018р., № 123-ОТ від 03.07.2018р., №282 від 10.07.2020 р., які він не оскаржив у встановленому Законом порядку. Згідно з роз`ясненнями п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з роз`ясненнями в п.23 цієї постанови Пленуму ВСУ, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. В розглядуваному спорі суд вбачає, що накази №261 від 29.06.2018р., №121-ОТ від 02.07.2018р., № 123-ОТ від 03.07.2018р., №282 від 10.07.2020 р. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення Посадової інструкції начальника дільниці ПР-1 позивачем не оскаржувались і не втратили юридичної сили на день звільнення [PERSON] з роботи, і з дня їх видання до дня видання оскарженого наказу підприємства про звільнення від 12.07.2018р. не минуло більше року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач допустив порушення трудових обов`язків після винесення йому повторних протягом короткого періоду часу доган за неналежне виконання посадових обов`язків як начальника дільниці ПР-1, а тому у роботодавця виникло право на звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Така позиція прямо викладена у постанові ВС від 12 лютого 2020 року справа №345/472/19. Висновок суду про систематичність невиконання працівником трудових обов`язків зроблено на підставі усталеної позиції ВС, викладеній у постановах від 07 травня 2020 року справа №333/1839/19, та від 26 лютого 2020 року справа №757/14922/17-ц. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поновлення на роботі є безпідставними. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, суд також відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed