Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» ВП «шахта «ім. О.Г.Стаханова» про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з отриманим професійним захворюванням на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.03.1981 р. він був прийнятий електрослюсарем підземним 3 р. на шахту «Центральна», яка на даний час внаслідок реорганізацій входить до складу ДП «Красноармійськвугілля» у якості відокремленого підрозділу без права юридичної особи. В подальшому на шахті «Центральна» він також займав інші підземні професії, такі як гірничий робітник очисного вибою та машиніст підземних установок. Під час роботи за вказаними професіями він підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат), параметри яких перевищували допустимі величини. Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії № 421940 від 12 грудня 2013 р. йому встановлено професійний характер захворювання. Місцем впливу небезпечних виробничих чинників визначено ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля». Стаж роботи в шкідливих умовах праці становить 32 роки. Під час медичного огляду проведеного Державною установою «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» йому встановлений діагноз: Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. Встановлено професійний характер захворювання - захворювання професійне, встановлено вперше. Позивачу протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища. По даному факту на підприємстві складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.02.2014 р. Він вимушений періодично декілька разів проходити лікування, що підтверджується епікризами історії хвороби. А це вимагає великих витрат. 31.03.2014 року обласна МСЕК встановила йому первинно 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. У зв'язку з цим до Димитровського відділу ФССНВВ були здані документи для призначення та виплати йому одноразової допомоги та щомісячного регресу, а моральна шкода при цьому не призначалась та не виплачувалась незважаючи на те, що він отримав моральні страждання з моменту захворювання і до теперішнього часу. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи вище викладене позивач вважає, що з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на його користь слід стягнути 50 000 грн. як відшкодування моральної шкоди, отриманої травми та професійним захворюванням на виробництві. До судового засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволені позовних вимог. Представник відповідача - ДП «Красноармійськвугілля» до судового засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги не визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.1981 р. [PERSON] був прийнятий електрослюсарем підземним 3 р. на шахту «Центральна», яка на даний час внаслідок реорганізацій входить до складу ДП «Красноармійськвугілля» у якості відокремленого підрозділу без права юридичної особи. В подальшому на шахті «Центральна» [PERSON] також займав інші підземні професії, такі як гірничий робітник очисного вибою та машиніст підземних установок. Під час роботи за вказаними професіями [PERSON] підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат), параметри яких перевищували допустимі величини. (а. с. 6-7). Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії № 421940 від 12 грудня 2013 р. йому встановлено професійний характер захворювання. Місцем впливу небезпечних виробничих чинників визначено ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля». Стаж роботи в шкідливих умовах праці становить 32 роки. Під час медичного огляду проведеного Державною установою «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» [PERSON] встановлений діагноз: Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. Встановлено професійний характер захворювання - захворювання професійне, встановлено вперше. Позивачу протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища. По даному факту на підприємстві складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.02.2014 р. (а. с. 8-9) Судом встановлено, що [PERSON] вимушений періодично декілька разів проходити лікування, що підтверджується епікризами історії хвороби. А це вимагає великих витрат. (а. с. 10-11). 31.03.2014 року обласна МСЕК встановила [PERSON] первинно 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. (а. с. 12). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв ` язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 30% втрати професійної працездатності. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач [PERSON] отримав професійне захворювання і при цьому мала місце протиправність дій відповідача Відокремленного підрозділі «шахта ім. О.Г.Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», пов'язаних з порушенням Закону України «Про охорону праці», «Правил безпеки у вугільних шахтах», що стало причиною нещасного випадку. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року із змінами від 25 травня 2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрєс, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням на виробництві втрачена на 30 %. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) грн. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоров'я, пов'язаного з травмою на виробництві, то заперечення відповідача являються необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору - в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: partial