Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору підряду № 1203/07, укладеного 19 березня 2007 року між [PERSON] та суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] (далі - СПД [PERSON]) недійсним. В позовній заяві вказав, що оспорюваним договором порушені його майнові права та охоронювані законом інтереси на торговий павільйон по [ADDRESS] , оскільки саме він має правовстановчі документи на вказану будову, тому це дає йому право звернутися до суду з обраним ним способом захисту, а саме, визнанням договору підряду № 1203/07 від 19 березня 2007 року недійсним. Підставою позову вказав порушення СПД [PERSON] ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки згідно ст. ч. 3 ст. 837 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» останній повинен був на момент укладання договору отримали ліцензію на проведення вказаних в договорі робіт, серед яких монтаж сандвіч панелей та встановлення віконних одиниць. Крім того вказав, що оспорюваний правочин не відповідає ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки вважав, що він відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України є фіктивним з тих підстав, що у сторін даного договору відсутні фінансові документи, які можуть підтвердили факт оплати однією стороною (замовником) виконаних робіт другою стороною (підрядником); зазначений в правому верхньому куті кошторису до даного договору неіснуючий номер телефону на момент укладення договору. Про фіктивність оспорюваного правочину також свідчать незаконні дії [PERSON] щодо визнання за рішенням суду у 2010 році договору дарування грошей від 05.03.2007 року та встановлення вказаним рішенням суду факту оплати нею виконаних робіт на виконання договору підряду № 1203/07 від 19 березня 2007 року. У подальшому просив у якості застосування наслідків недійсності правочину стягнути з [PERSON] на його користь шкоду, а саме 40% її щомісячного доходу або прибутку, починаючи з травня 2007 року по теперішній час, що приблизно складає 250000 грн., оскільки згідно іншого договору, а саме договору про спільне будівництво та експлуатацію тимчасової споруди від 22.02.2007 року, укладеного між ним та його сином [PERSON] було передбачено, що [PERSON] зобов'язується сплачувати [PERSON] 40% доходу, отриманого при експлуатації торгового павільйону. Після уточнив позовні вимоги та просив у якості наслідків недійсності правочину застосувати не стягнення шкоди, а визнати договір підряду від 19.03.2007 року недійсним з моменту його укладення. Третя особа з самостійними позовними вимогами [PERSON] також звернулася до суду з позовом про визнання договору підряду № 1203/07, укладеного 19 березня 2007 року між [PERSON] та СПД [PERSON] недійсним з тих самих підстав, що й позивач [PERSON], зазначивши, що порушено речове право її чоловіка на збудований павільйон по [ADDRESS]. Додатково в позовній заяві вказала, що її чоловік, [PERSON], має альтернативні правовстановчі документи на зазначений павільйон та при його будівництві ніс фінансові витрати, які є її та чоловіка спільною сумісною власністю. В письмовій заяві також зазначила, що обставини, встановлені в рішенні Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.12.2010 року щодо визнання договору дарування грошей від 05.03.2007 року та встановлення вказаним рішенням суду факту оплати [PERSON] виконаних робіт на виконання договору підряду № 1203/07 від 19 березня 2007 року повинні бути заново встановлені в даному суді, оскільки вона не брала участі при розгляді справи, за результатами якої були встановлені ці обставини. Позивач [PERSON], який є також представником третьої особи з самостійними позовними вимогами у судовому засіданні підтримав як свої позовні вимоги так і третьої особи [PERSON], просив їх задовольнити на підставах, вказаних в позовних заявах та уточненнях до них. Як позивач та як представник третьої особи, суду додатково пояснив, що з 2006 року він займався будівництвом павільйону по [ADDRESS], а його невістка [PERSON] займалася оформленням документів на павільйон. Існував договір оренди земельної ділянки, на якій будувався павільйон, укладений з його сином [PERSON] та ТОВ ОКФ «Цитадель», але відповідачка [PERSON] його знищила, а у нього є альтернативні договори на будівництво павільйону. Офіційного дозволу ТОВ ОКФ «Цитадель» на будівництво павільйону ні йому, ні його сину не надавало, але директор ТОВ ОКФ «Цитадель» Орлов О.В. запропонував його невістці [PERSON] будівництво павільйону, а він особисто звертався до Орлова О.В. та його заступника із заявою про підключення електроенергії та водопостачання. Суду пояснив, що якби у СПД [PERSON] була ліцензія на виконання робіт, зазначених в договорі підряду № 1203/07 від 19 березня 2007 року, то можливо його права не були би порушені. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги як [PERSON], так і третьої особи з самостійними позовними вимогами, [PERSON], не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, про що надав письмові заперечення. Суду пояснив, що у [PERSON] є договір оренди площадки, на якій згідно оспорюваного договору, будувався торговий павільйон, на який у подальшому був виданий технічний паспорт. Припустив, що у СПД [PERSON] не було дозволу (ліцензії) на виконання будівельних робіт, вказаних в оспорюваному договорі підряду, але відсутність такого дозволу (ліцензії) само по собі не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки закон прямо не забороняє підприємствам, які не мають ліцензії укладати договори підряду і не передбачає недійсності договорів, укладених за таких умов. Наявність чи відсутність дозволу є етапом виконання договору, а не обов'язковою підставою, що обумовлює можливість укладання правочину. У разі якщо сторони оспорюваного правочину виконали вимоги ст. 203 ЦК України та виконали вимоги ст.638 ЦК України, то і відсутні законні підстави визнавати такий правочин недійсним. Спірний правочин, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі. Також, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки предметом даного договору було будівництво малої архітектурної форми, яка у 2007 році була побудована, а [PERSON] була сплачено за виконання цього договору кошти, претензій щодо невиконання умов оплати з боку СПД [PERSON] до [PERSON] не пред'являлося. Крім того, позивач та третя особа, звернулися до суду в той час як у них взагалі відсуне право на таке зварення, оскільки вони не були стороною у даному правочині. Сторонами у даному правочині були відповідачі, жодна із сторін правочину не заперечує дійсність укладеного договору підряду, його виконання чи не виконання. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір підряду, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Крім того, як вбачається позивач вважає саме себе власником майна, оскільки будівництво малої архітектурної форми нібито було здійснено за його грошові кошти. а не за кошти [PERSON], але права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій вона не є, тобто застосування правового механізму, встановленого статтею 215 ЦК України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Захист прав такої особи можливий шиком пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені статтею 387 ЦК України. Уявлення позивачів про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень їх прав та інтересів, не є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідач СПД Шаповало у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно телефонограми просив розглянути справу у його відсутність, оскільки знаходився за межами м. Маріуполя, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважав їх необґрунтованими. (а.с. 132) Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи з самостійними позовними вимогами, представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 березня 2007 року між [PERSON] та СПД [PERSON] було укладено договір підряду № 1203/07, предметом якого було будівництво торгового павільйону по [ADDRESS], також передбачена загальна сума договору - 20843 грн. згідно кошторису № 1203/07. (а.с.8-11) Відповідно до копії акту здачі-приймання виконаних робіт від 16.04.2007 року, будівельний об'єкт, а саме торговий павільйон із сендвіч-панелей по [ADDRESS], задовольняє умовам договору № 1203/07 від 19.03.2007 року, загальна сума передплати, яка перерахована за виконані роботи, складає 10000 грн., необхідно перерахувати ще 10843 грн. 50 коп., про що сторони договору підряду від 19.03.2007 року проставили свій підпис. (а.с.12) Даних про те, що СПД [PERSON] мав дозвіл (ліцензію) на виконання будівельних робіт, вказаних в договорі підряду від 19.03.2007 року, матеріали справи не містять. Згідно ч. 2 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. Згідно п. 30 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» № 1775-III від 01.06.2000 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як будівельна діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у встановлений законом або договором спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем та третьої особою з самостійними позовними вимогами не доведено, яким саме чином відсутність у СПД [PERSON] дозволу (ліцензії) на виконання будівельних робіт порушила їх права або інтереси. Між тим позивач, який в суді діяв також у якості представника третьої особи з самостійними позовними вимогами, суду пояснив, що якби у СПД [PERSON] була ліцензія на виконання робіт, зазначених в договорі підряду № 1203/07 від 19 березня 2007 року, то можливо його права не були би порушені, але в чому полягає порушення його права та права його дружини [PERSON] та їх інтересів, пояснити суду не зміг, та зазначив, що він має право на збудований торговий павільйон по [ADDRESS], оскільки у нього є також документи, які підтверджують будівництво спірного павільйону за його кошти, які є спільною сумісною власністю разом з [PERSON] Таким чином, суду не доведено, яким чином відсутність у СПД [PERSON] дозволу (ліцензії) на виконання будівельних робіт порушила права та інтереси позивачів, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо позивач та третя особа з самостійними позовними вимогами вважає, що торговий павільйон належить саме їм, вони мають право звернутися до суду з вендикаційним позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Надані позивачем та третьою особою з самостійними вимогами документи у якості письмових доказів належності їм спірного торгового павільйону не є належними доказами по даній справі відповідно до ст. 58 ЦПК України, у зв'язку із тим, що не містять інформації щодо предмету доказування, оскільки не стосуються заявлених ними правових підстав визнання договору підряду від 19.03.2007 року недійсним. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 грудня 2010 року по справі № 2-20222/10, яке набрало законної сили 10 січня 2011 року, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування грошових коштів від 05.03.2007 року дійсним, встановлено, що отримані [PERSON] кошти витрачено на будівництво торгівельного павільйону «[INFO]» по [ADDRESS]. (а.с. 111) Ствердження позивача та третьої особи з самостійними позовними вимогами у даному суді про те, що ці обставини суд повинен знову встановити, оскільки третя особа не брала участі у розгляді справи за вказаним вище рішенням суду, та відносно неї ці обставини встановлені не були, суд не бере до уваги, оскільки обставини, встановлені вищевказаним рішенням суду від 29.12.2010 року, стосуються лише позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] та третя особа [PERSON] участі у вказаних правовідносинах не приймала. Крім того, згідно письмових пояснень СПД [PERSON] до начальника Жовтневого РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області від 18.05.2011 року, він укладав 19.03.2007 року з [PERSON] договір підряду на будівництво торгового павільйону по [ADDRESS] біля центрального в'їзду в ринок «Застава» та ним були виконані роботи зазначені в договорі, а [PERSON] було повністю проведено розрахунок згідно договору. Оскільки [PERSON] втратила кошторис до договору, то він їй його розпечатав з бази даних комп'ютера, а оскільки розпечатав у 2010 році, то на кошторису вибився новий контактний телефон. (а.с. 48) На підтвердження реальності виконання договору підряду від 19.03.2007 року свідчить укладений 01.01.2007 року [PERSON] та ТОВ ОКФ «Цитадель» договір № 46 оренди площадки для розміщення тимчасової споруди площею 100 кв.м., розташованої на [ADDRESS] та отриманий 22.08.2007 року [PERSON] технічний паспорт на збудований торговий павільйон по [ADDRESS]. (а.с. 32-37, 57-58) Суд не приймає висновок судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 14.04.2011 року щодо визначення ринкової вартості торгового павільйону по [ADDRESS], оскільки вартість цього торгового павільйону визначена на дату оцінки, тобто на 14.04.2011 року, а не на час його побудови, та сторони договору підряду є вільними в умовах його укладання, а саме щодо визначення вартості його виконання. (а.с. 159-170) Дані про те, що з боку сторін оспорюваного договору підряду від 10.03.2007 року є претензії між собою щодо невиконання або неналежного виконання вказаного договору, в матеріалах справи відсутні та позивачем і третьою особою суду не доведені. У зв'язку із викладеним, суд вважає, що договір підряду від 19.03.2007 року був реальним та вчинений для створення правових наслідків. Таким чином позивачем та третьою особою з самостійними позовними вимогами не було доведено ті підстави, на яких вони просили визнати договір підряду № 1203/07 від 19.03.2007 року недійсним з моменту йоговчинення, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір з відповідачів не стягується. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 234, 837 ЦК України,

Outcome: dismissed