Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із цивільним позовом, який згодом уточнив до ПАТ «Універсал Банк» у якому просить суд розірвати генеральний договір про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375 та додаткову угоду від 12 березня 2008 року № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375, які укладені між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON]; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь [PERSON] сплачені останнім платежі за спірним кредитним договором на відшкодування збитків, завданих розірванням кредитного договору у розмірі 31\~882,00 дол. США; стягнути із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму позики 260\~000,00 дол. США з розстрочкою платежів на 600 місяців. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами було укладено кредитний договір та договір іпотеки. Проте, після укладення цих договорів позивач звернув увагу на те, що банк вчинив значні порушення домовленостей між сторонами, зокрема, неправомірно завищив процентну ставку по кредиту в односторонньому порядку, не включив страхових платежів у графік погашення заборгованості, перші три щомісячні платежі по кредиту були використані банком для погашення відсотків, хоч згідно кредитного договору частина цих коштів повинна була спрямовуватись і на погашення основного боргу. Позивач звернувся із листом до відповідача з вимогою провести перерахунок щомісячних платежів по кредиту, проте у проведені такого було відмовлено, посилаючись на те, що нараховані платежі повністю відповідають умовам кредитного договору. Виявивши такі істотні порушення зі сторони банку та отримавши відмову у проведенні перерахунку щомісячних платежів позивач, сплативши перших 10 щомісячних платежів, відмовився здійснювати наступне погашення заборгованості, та звернувся до науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертного дослідження, а вже на підставі висновку експерта звернувся в суд для захисту своїх законних прав та інтересів як споживача кредитної продукції. Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити. Зазначив, що вже звертався із позовом про визнання недійсним спірного кредитного договору у Франківський районний суд м. Львова проте з іншим предметом та підставами позову, зокрема, у попередній позовній заяві позивач покликався на те, що спірний договір між сторонами було укладено під впливом обману та з порушенням чинного законодавства, оскільки кредитні кошти було надано в іноземній валюті, з цих підстав просив визнати договір недійсним, а у даному випадку просить розірвати кредитний договір у звязку із істотними порушеннями договірних зобовязань зі сторони банку. В судове засідання зявився представник відповідача [PERSON], позовні вимоги заперечив, у задоволенні позову просив відмовити та застосувати строк позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено у 2008 році, через 10 місяців позивачу стало відомо про порушення його прав, відтак ним пропущено трьохрічний строк для звернення до суду із захистом свого права та інтересу. Додатково зазначив, що позивач вже звертався з позовом із тим самим предметом і підставами у Франківський районний суд м. Львова. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL2375 та додаткову угоду № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами 12.03.2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого позивач передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме приміщення квартири №1А в будинку №13 по вул. Шевченка у м. Львів. Як вбачається із матеріалів справи, позивач отримав кредит у сумі 260\~000,00 дол. США, згідно кредитного договору від 12 березня 2008 року № BL2375, тобто умови договору в частині надання коштів позивачу виконані, що не заперечується позивачем. Частиною 7 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Крім того, слід зазначити, що згідно положеннями ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Приписами ж ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонено здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Із змісту оспорюваного договору про надання кредитних послуг (п.7.4) вбачається, що позичальник, до укладення ним цього договору був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у банку, попереджений банком про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе позичальник, йому надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості позичальника за кредитом та процентами за користування ним. Із графіку погашення кредиту, який є додатком до договору кредиту та з яким ознайомлений позивач, вбачається, які саме суми зобовязаний сплачувати позивач щомісяця. Відтак, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що внаслідок порушення іншою стороною договору, позивач значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Для встановлення обєктивних обставин у справі виникла потреба у застосуванні спеціальних знань, про що сторонам було розяснено у судових засіданнях, за допомогою яких можливо було б виявити факт порушення умов кредитного договору. Однак, з врахуванням того, що позивачем не було заявлено клопотання про проведення відповідної експертизи, суд не наділений повноваженнями самостійно призначати її проведення. З наведеного вище випливає висновок про те, що матеріалами справи не доведено порушення прав позивача. Однак, позивач, як на підстави для задоволення своїх позовних вимог, покликається на висновок №7977 економічного експертного дослідження по заяві [PERSON] складений 15.10.2012 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та на висновок №8195 судово-економічної експертизи по матеріалах цивільної справи №2-1042/11 складений 15.01.2015 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, однак зазначені висновки експертиз судом до уваги не беруться та не розцінюються як належні і допустимі докази, оскільки згідно ст.66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом, а у даному складі суду, як зазначено вище, жодних експертиз призначено не було, оскільки сторонами не було заявлено відповідних клопотань. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що позивачем всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин визначених ч.2 ст.651 ЦК України, не доведено факту введення банком його в оману щодо істотних умов кредитування, також не розяснено суду, чому позивач не звернувся до відповідного спеціаліста перед укладенням кредитного договору, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для розірвання кредитного договору та додаткової угоди до нього, які укладені між сторонами, а відтак підстави для стягнення грошових коштів також відсутні. Суд розцінює дії позивача щодо розірвання спірного договору та додаткової угоди до нього, а також щодо стягнення грошових коштів, як такі, що спрямовані для того, щоб оминути виконання взятих на себе перед банком зобовязань. Клопотання позивача [PERSON] про виклик до суду свідка [PERSON] судом залишено без задоволення, оскільки позивачем не доведено, що є обставини, які зазначений свідок у судовому засіданні може підтвердити чи спростувати, відтак із мотивів процесуальної економії у допиті свідка відмовлено. Клопотання про застосування строків позовної давності, яке заявив представник відповідача [PERSON], не підлягає задоволенню, оскільки позивач міг реально передбачати, що його права порушені лише після отримання висновку №7977 економічного експертного дослідження по заяві [PERSON] складений Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Зазначений висновок складено 15.10.2012 року, позов до суду подано 17.03.2015 року, тобто до спливу трьохрічного строку у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У вступній частині тексту рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.08.2015 року у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору та стягнення коштів було допущено помилку у анкетних даних представника відповідача, а саме, невірно зазначено прізвище «Куць», проте вірним є «Кузь».

Outcome: dismissed