Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягнуто за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2019 року на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, та просить стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в сумі по 1 500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 27.12.2003 року. Від шлюбу мають трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.12.2015 року шлюб з [PERSON] розірвано. Позивач зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2019 року стягнуто з нього аліменти на утримання дітей в сумі по 3 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Виплата щомісячно 9 000 грн. аліментів на сьогодні є недосяжним для нього. Середньомісячний дохід його складав близько 4 000 - 5 000 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи. Він працював найманим працівником у фізичної особи-підприємця, що було мінливим сезонним заробітком. Звертався він до служби зайнятості із наміром знайти роботу та отримати змогу забезпечувати своїх дітей та сплатити аліменти. Наразі пошук роботи триває. У власності він не має рухомого майна, в тому числі автомобіля, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання та однокімнатна квартира, його доходи є мінливими. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 32, 33). 05.03.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказує, що позивач надає недостовірну інформацію про відсутність роботи. Надана позивачем довідка про доходи видана його рідною сестрою ФОП [PERSON] , яка припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець. Відповідач за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, являється директором ТОВ «Ромрай-Онлайн» та учасником цього ж підприємства, тому отримує заробітну плату, також може отримувати дивіденди за рахунок прибутку товариства. Наявність такого працевлаштування директором товариства виключає наявність статусу безробітного або особи, яка шукає роботу. Позивач намагається уникнути виплати аліментів за рішенням суду, у 2020 році продав автомобіль з метою приховування рухомого майна, разом з тим з грудня 2020 року по сьогодні позивач в повсякденному житті використовує автомобіль Фольксваген Пасат, 2013 року випуску. З рекламного інтернет ресурсу стало відомо, що позивач являється власником бази відпочинку на узбережжі Азовського моря та пляжних котеджів в с. Кирилівка, тому його матеріальний стан, навпаки покращився (а.с. 58-64). 09.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач просить повністю задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що чинне законодавство не забороняє при здійсненні підприємницької діяльності використовувати найманий труд працівників, у тому числі родичів. Його доходи за три місяці підтверджуються копією форми звітності № д5 (річна). Про дійсне існування ТОВ «Ромрай-Онлайн» він дізнався лише під час розгляду цієї справи, оскільки усю діяльність цього підприємства контролював його батько [PERSON] , який помер у 2016 році. Підприємство не звітувало більше року, що підтверджується листом ДПС у Запорізькій області від 18.12.2020 року. Автомобіль ним був проданий з метою погашення заборгованості по аліментах. Власного автомобіля він не має, користується автомобілями, які бере у друзів. Доказів наявності у його власності бази відпочинку суду не надано. На базі відпочинку він сезонно працював адміністратором. 25.02.2020 року він одружився з [PERSON] . Відтепер на його утриманні є ще дві особи - дружина та її дитина від попереднього шлюбу, які потребують допомоги матеріального характеру (а.с 105, 106). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2021 року за заявою позивача проведення судового засідання 26.03.2021 року о 14 год. 00 хв. було призначено в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області (а.с. 50, 51). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просили позов задовольнити, надали пояснення викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У поданому відзиві на позов відповідач просить розглянути справу без її участі з урахуванням її заперечень на позовну заяву та наданих до відзиву доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2003 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2015 року (а.с. 9-9 зв.). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-25). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2019 року по справі № 755/12332/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання: доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття (тобто до[INFO]); сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття (тобто до [INFO] ) та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття (тобто до [INFO] ) (а.с. 10-12). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно норми ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Звертаючись із позовом до суду про зміну розміру аліментів позивач посилається на його матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, а саме зменшити стягнення аліментів із суми 3 000 грн. на 1 500 грн. на кожну дитину, вказуючи на те, що він не працевлаштований, має сезонні мінливі заробітки, розмір яких складав близько 4 000 - 5 000 грн. на місяць, сімейний стан його змінився, він уклав шлюб з [PERSON] , відтепер на його утриманні ще знаходиться дружина та малолітня дитина дружини; вважає, що у нього виникли, передбачені ст. 192 СК України підстави для зменшення присуджених з нього аліментів, оскільки не має можливості надавати аліменти у присудженому раніше розмірі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Аналізуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із вказаних норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. На доведення позовних вимог позивач надав: копію довідки від 17.08.2020 року № 11, у якій зазначено, що позивач [PERSON] працює у ФОП « [PERSON] » з 01.07.2020 року на посаді адміністратора з посадовим окладом 4 723,00 грн., заробітна плата за дві місяці склала 8 546,00 грн. (а.с. 8) та копію Звіту про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску по формі № Д5, відповідно якого з січня по березень 2020 року щомісячний дохід позивача становив 4 723 грн. (а.с. 109). Проте, до цих доказів, які не визнаються стороною відповідача, суд відноситься критично, оскільки на підтвердження факту щодо працевлаштування, періоду трудових відносин, отримання дійсних доходів, їх розміру позивачем не надано достовірних доказів, а саме вказаної інформації з відповідних державних органів, у тому числі органів податкової служби. За правилами частини 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач надала суду інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно якої позивач [PERSON] є керівником ТОВ «Ромрай-Онлайн», ідентифікаційний код ЄДРПОУ 37605361, а також засновником цього товариства (а.с. 65). Позивач при цьому заперечує обставини отримання ним заробітної плати, у тому числі доходів від вказаного підприємства, на підтвердження чого надав копію листа Головного управління ДПС у Запорізькій області ДПС України від 18.12.2020 року, у якому зазначено про те, що ТОВ «Ромрай-Онлайн» не звітує до контролюючого органу більше року та не сплачує податки (а.с. 108 зв.). При ухваленні рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей судом, серед іншого, було враховано, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Позивач суду пояснив, що він припинив підприємницьку діяльність. Проте жодних доказів на підтвердження факту припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] суду надано не було. Згідно приписів статей 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реєстрація шлюбу позивача з [PERSON] , яка має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 107, 107 зв.), також не є підставою для задоволення позову, оскільки позивач не являється батьком цієї дитини, дружина позивача є особою працездатного віку та будь яких документів щодо стану здоров`я останньої, які б доводили факт перебування на утриманні позивача його дружини матеріали справи не містять. Також не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів факт відчуження позивачем автомобіля. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів, передбачених ст.192 СК України, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів того, що з моменту винесення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed