Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суду із вказаною позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Перша тернопільська державна нотаріальна контора. У ній просить визначити частку у майні, належну померлому на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 08 вересня 2016 року помер [PERSON] Бажаючи успадкувати належну йому частку квартири [ADDRESS], котра була набута [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації, вона звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку із тим, що за життя спадкодавця між ним та іншими співвласниками даної квартири не були визначені у встановленому законодавством порядку належні їм частки. Вважаючи, що усі члени сімї мають рівні частки у праві спільної сумісної власності вказаної квартири позивач просить суд визначити, що частка померлого у власності даної квартири становила 1/4. В судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі також у судове засідання не зявились, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. У цих заявах, кожен із них вказує, що позовні вимоги визнає. Представник Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що при прийнятті рішення покладається на думку суду. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке: частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 жовтня 1996 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації згідно розпорядження (наказу) від 07 жовтня 1996 року № 16966, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач є дружиною [PERSON] Вказане підтверджується відміткою у її паспорті громадянина України. 08 вересня 2016 року [PERSON] помер, що стверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 210939 від 08 вересня 2016 року, актовий запис № 1405, здійснений у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Позивач звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину зазначеної вище квартири, що залишилась після смерті [PERSON] Розглянувши подані документи державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у звязку з невизначеністю конкретного розміру часток кожного з співвласників у майні про що винесено відповідну постанову від 11 жовтня 2017 року № 3809/02-31. Згідно з ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, між співвласниками зазначеної квартири, як до часу смерті [PERSON] так і після неї, не укладалось угод щодо поділу майна, належного їм на праві спільної сумісної власності та не існує жодного рішення про такий поділ, а тому при визначенні часток слід виходити із засад рівності часток кожного із них. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, суд приходить до переконання, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становила 1/4 частину. У даному випадку судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачами суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити.

Outcome: approved