Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні частиною житлового будинку та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24784071) позивач та її мати, [PERSON], є власниками частини житлового будинку в 43/100 частки, який знаходиться по [ADDRESS] (далі - Житловий будинок). Зазначена частина будинку складається з двох житлових кімнат, веранди та ґанку, які були виділені в натурі па підставі рішення Бердичівського міського народного суду від 21.01.1991 року. Відповідно до технічного паспорту та схематичного плану до нього вказаний житловий будинок складається з житлових кімнат: 1-3, площею 15,6 кв.м.; 1-7, площею 11,8 кв.м.; та приміщення 1-1; 1-2 веранда (кухня), площею 11,0 кв.м.; та 5,5 кв.м. та ганок. Починаючи з 1991 року по 2008 рік у зазначеному житловому будинку разом з відповідачами проживав батько позивача, [PERSON], який помер [INFO]. Позивач проживала в цей час разом зі своєю матір'ю [PERSON] на орендованих квартирах, у гуртожитках, родичів, шукаючи нормальних умов для існування, були змушені часто переїжджати. З 2008 року позивач знаходиться у шлюбі з [PERSON], зареєстрований 11.11.2008 році міським відділом РАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 667. Зі своїм чоловіком позивач вирішила повернутися до батьківської хати та розпочати там проживати, але не змогла скористатися своїм правом, оскільки дружина її покійного батька [PERSON] (Відповідач-1) вигнала її з подвір'я та не дозволила зайти до будинку. Ображені такою несправедливістю та не бажаючи створювати конфліктної ситуації, вони з чоловіком попросилися жити до своєї бабусі - [PERSON], яка проживає [ADDRESS], де і до теперішнього часу вони проживають. [INFO] у вказаному шлюбі народився син - [PERSON]. У зв'язку з народженням дитини знову постало питання умов проживання, оскільки позивач з чоловіком не хотіли створювати незручності своїм родичам, вони знову намагалися вселитися до житлового будинку, просили Відповідача-1 звільнити їх кімнати та надати їм можливість проживати в будинку. Проте, Відповідач-1 категорично відмовилась впускати їх до житлового будинку та вигнала з подвір'я. У 2012 році проблема з житлом для родини позивача стала ще більш актуальною так як підростав син подружжя, пара запланувала народження другої дитини. Зібравши всі документи на житловий будинок, позивач разом зі своїм чоловіком та мамою 27.06.2012 року знову намагалися потрапити до свого житлового будинку для проживання. Однак і цього разу Відповідач-1 разом зі своїм сином - [PERSON] (далі - Відповідач-2) не пустили їх в житловий будинок, штовхалися, сварилися, говорили в їх сторону образливі слова та показували непристойні жести. Після цих подій позивач була змушена звернутися до правоохоронних органів з заявою про неправомірні дії відповідачів. Листом за № 5928 від 02.07.2012 року позивача було повідомлено про те, що в порушенні кримінальної справи відмовлено, зазначені відносини мають цивільно-правовий характер та вирішуються в судовому порядку. На всі спроби розпочати з відповідачами діалог щодо вселення в житловий будинок та використання по праву належних позивачу кімнат вона кожного разу чує образливі слова та погрози, при намаганні потрапити до будинку її або виштовхують з подвір'я, або зачиняються у будинку, нікого не впускають, ключів від вхідних дверей до будинку та господарських споруд в позивача немає. На даний час позивач є інвалідом ІІ-ої групи, проживає разом з своїм чоловіком у родичів, виховує двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], іншого власного житла вони не мають. Відповідачі по справі без її дозволу займають належні їй приміщення та не бажають звільняти їх, незважаючи на численні прохання з її боку. Такі дії відповідачів, на думку позивача, порушують її право власності. Через неправомірні дії відповідачів позивач не може користуватись належними їй приміщеннями (жилими кімнатами) в будинку по [ADDRESS] на власний розсуд, тобто моє право власності є порушеним і підлягає поновленню. На підставі викладеного, позивач просить суд поновити її право власності, шляхом припинення користування відповідачами її власністю та повернення житлових приміщень в її користування, а також звільнити приміщення від належних їм речей. Також, позивач наголошує суду на те, що відповідними діями відповідачами було завдано позивачу моральної шкоди. Через їх протиправні дії відбулися негативні зміни в житті позивача та її сім'ї, в стосунках з оточуючими та близькими. Позивача було позбавлено можливості нормального спілкування з сусідами, односельчанами, оскільки маючи власне житло, вона вимушена проживати у знайомих або родичів. Кожного разу при запитанні знайомих чому вони не проживають у власному житловому будинку, який наразі займають відповідачі, вона не може надати відповіді, почуває себе пригніченою і ошуканою від такої несправедливості, постійно знервована, що відповідно погіршувало її стосунки з чоловіком. У зв'язку з діями відповідачів позивач не має можливості в повному обсязі використовувати свої права щодо господарювання в житловому будинку, облаштовувати подвір'я, натомість на всі спроби вселитися до житлового будинку постійно натикається на фізичний та психологічний супротив з боку відповідачів, постійно вислуховують від них образи та нецензурну лайку. Позивач чує постійні погрози щодо неї та її близьких. Тобто, маючи на утриманні двох малолітніх дітей та проживаючи не у власному житловому будинку, позивач спричиняє незручності та дискомфорт своїм родичам, хоча при цьому має повне право на власне житло, яким вона не може скористатися. Вказані дії відповідачів негативно впливають на життя позивача та життя її сім'ї в цілому. Вищевикладені обставини спричинили ряд негативних наслідків та моральні страждання для неї. Тому, завдану моральну шкоду вона оцінила в розмірі 3.000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) гривень, які позивач просить суд стягнути на її користь солідарно з відповідачів. Позивач та її представник за довіреністю від 16.07.2014 року [PERSON] в судове засідання з'явились, позовні вимоги повністю підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач-1, що є одночасно представником на підставі довіреності від 29.09.2014 року Відповідача-2, в судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнала частково, а саме в частині усунення перешкод в користуванні частиною житлового будинку, не заперечила, щоб позивач разом зі своєю сім'єю користувалися своєю частиною приміщень, однак проти стягнення завданої моральної шкоди заперечила, повідомила суду, що вона не чинила перешкод позивачу та її матері у користуванні її частиною приміщення, так як взагалі не знала про те, що є ще інші правовласники житлового будинку, ні про які рішення судів їй та Відповідачу-2 не було відомо, до неї ніхто не звертався з цього приводу, просила суд лише визначити, які саме частини приміщення потрібно звільнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її дочкою від її шлюбу з [PERSON], який помер [INFO]. Вона разом з позивачем є власниками частини житлового будинку в 43/100 частки, який знаходиться по [ADDRESS]. Зазначена частина будинку складається з двох житлових кімнат, веранди та ґанку, які були виділені в натурі па підставі рішення Бердичівського міського народного суду від 21.01.1991 року. На даний час позивач є інвалідом ІІ-ої групи, проживає разом з своїм чоловіком у родичів, виховує двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], іншого власного житла вони не мають. Пояснила, що до того часу як помер [PERSON], вона разом з позивачем не бажали вселятися у свою частину житлового будинку для того, щоб не створювати незручності йому та його новій сім'ї. Проте, вже після його смерті, на неодноразові спроби її та позивача вселитися до житлового будинку відповідачі постійно чинять їм перешкоди. Суд, заслухавши думку сторін, свідка [PERSON], представника позивача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши докази по справі, прийшов до висновку про наступне. Ч.1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.1 та ч.3 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Піхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 319 та 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Проте, виходячи зі змісту ч.7 вказаної статті, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стосовно статті 355 ЦК України то, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зважаючи на наведене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідачів на користь позивача завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про наступне. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та вимоги ст.1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із невиконанням рішення суду, позивач, звичайно, мав переживання і душевні страждання, також була змушена звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду, що тягло за собою як матеріальні, так і моральні затрати. Порушення прав позивача і зміна режиму його життя та життя його сім'ї, має також між собою причинний зв'язок. Проте, розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем в позові, не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу. Факт моральних втрат, щодо яких була б доцільною грошова компенсація в розмірі 3.000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) гривень солідарно з відповідачів є недоведеним позивачем. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку сторін, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 300,00 (триста гривень 00 копійок) гривень з відповідачів відповідатиме засадам розумності і справедливості. Частиною першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial