Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном стосовно автомобілем марки Subaru Legacy Outback, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № JF1ВР9LLА7G067945 універсал, тип ТЗ - легковий, реєстраційний № [NUMBER] (далі: спірний автомобіль). Вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про реєстрацію серії РСА № 641308, виданого МРЕВ-8 [PERSON] України в місті Києві 19 жовтня 2006 року, спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] Вказаний автомобіль був застрахований, під час експлуатації транспорту з ним стався страховий випадок, а саме загорання автомобіля. Страхова компанія здійснила [PERSON] страхові виплати в повному обсязі. 17 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі довіреності №2022 передав відповідачу [PERSON] право користування, розпорядження даним автомобілем. 24 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі довіреності №9213 передав позивачу спірний автомобіль, а також комплект ключів та правовстановлюючі документи на нього. Після укладання даного договору автомобіль перейшов у власність позивача. 15 березня 2017 року позивач звернувся до Територіального сервісного центру №5144 про перереєстрацію спірного автомобіля з [PERSON] на себе, де він був повідомлений, що на спірний автомобіль згідно постанови № - від 20.03.2012 року, вхідний №К-575 від 21.03.2012 року, за заявою [PERSON] був накладений арешт. Згідно до висновку Ізмаїльського відділу поліції від 27 березня 2017 року з сторонни позивача не виявлено жодного порушення. З 2008 року та на сьогоднішній день спірний автомобіль знаходиться у місті Ізмаїл у володінні [PERSON], тому він просить визнати за ним право власності за набувальної давністю. В судовому засіданні позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання викликалися належним чином через оголошення у пресі, але не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеними. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію серії РСА № 641308, виданого МРЕВ-8 [PERSON] України в місті Києві 19 жовтня 2006 року (а.с.6), спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] Вказаний автомобіль був застрахований, під час експлуатації транспорту з ним стався страховий випадок, а саме загорання автомобіля. Страхова компанія здійснила [PERSON] страхові виплати в повному обсязі, що підтверджується матеріалами перевірки ЖРЗПЗ № 2604 від 15 лютого 2012 року Деснянського управління поліції ГУНП у місті Києві. 17 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі довіреності №2022 передав відповідачу [PERSON] право користування, розпорядження спірним автомобілем (а.с.8). 24 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі довіреності №9213 передав позивачу спірний автомобіль, а також комплект ключів та правовстановлюючі документи на нього (а.с.9). Після укладання даного договору автомобіль перейшов у користування та розпорядження позивача. В березні 2017 року позивач звернувся до Територіального сервісного центру №5144 про перереєстрацію спірного автомобіля з [PERSON] на себе, де він був повідомлений, що на спірний автомобіль згідно постанови № - від 20.03.2012 року, вхідний №К-575 від 21.03.2012 року, за заявою [PERSON] був накладений арешт. Згідно до висновку Ізмаїльського відділу поліції від 27 березня 2017 року з сторонни позивача не виявлено жодного порушення (а.с.10). Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 13 вищезазначеної Постанови визначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно ст. ст. 328,334 ЦК України вважається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. А також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Як вже було зазначено вище, 24 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі довіреності №9213 передав позивачу спірний автомобіль, а також комплект ключів та правовстановлюючі документи на нього. Таким чином з 24 жовтня 2008 року і по сьогоднішній день спірний автомобіль знаходиться у відкритому та безперервному володінні позивача за його місцем проживання - в місті Ізмаїл. Цей факт також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів дослідчої перевірки №2604 від 15 лютого 2012 року з Деснянського УП ГУНП в місті Київ правоохоронними органами підтверджена правомірність переходу в користування і володіння позивача спірного автомобіля. Так, постановою від 29 червня 2012 року, яка є чинною, встановлено відсутність складу злочину в діях позивача чи будь-кого іншого по даним обставинам щодо передачі спірного автомобіля. Тобто, навіть з дати винесення зазначеної постанови 29 червня 2012 року позивач відкрито та безперервно володіє спірним автомобілемм більше п'яти років. Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів спірним автомобілем і понад дев'ять років продовжує відкрито, безперервно володіти спірним автомобілем існують законні підстави для визнання за позивачем права власності на цей автомобіль за набувальною давністю. Згідно інформації територіального сервісного центру №5144 на спірний автомобіль згідно постанови № - від 20 березня 2012 року, вхідний №К-575 від 21 березня 2012 року, за заявою [PERSON] був накладений арешт, про що внесена інформація в реєстр заборони на відчуження №46089811 від 20 січня 2015 року. Відповідно до норм ст.ст.386,391 ЦК України: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved