Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про те, що 03 травня 2012 року по договору купівлі-продажу він придбав автомобіль марки «ВАЗ-21150», д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску за 3700 доларів США у [PERSON], про що свідчить розписка від 03 травня 2012 року, яка складена в присутності двох свідків. Автомобіль був пошкоджений, а тому він зробив ремонт ще на 1000 доларів США. 06 липня 2012 державна виконавча служба Уманського міськрайонного управління юстиції вилучила у нього цей автомобіль, зіславшись на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2012 року про забезпечення позову до вирішення справи по суті і віддала на зберігання цей автомобіль [PERSON], який в позові вказав, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю з його колишньою дружиною. Коли він почав з'ясовувати у продавця автомобіля де він його придбав, підтвердив, що є законним покупцем, оскільки 22 листопада 2011 року купив автомобіль у власника [PERSON], про що свідчить розписка від 22 листопада 2011 року, підписана в присутності двох свідків. На цей час [PERSON] передала також і технічний паспорт, в якому вказано, що вона була власником цього автомобіля, який придбала в автосалоні в 2006 році по кредиту. Кредит сплачувала самостійно, використовувала автомобіль як власник, але її колишній чоловік [PERSON] забрав у неї цей автомобіль і без неї почав використовувати і пошкодив його. Тоді вона звернулася до Уманського відділення міліції в листопаді 2011 року. Співробітники міліції вилучили у незаконного володільця [PERSON] вищевказаний автомобіль і передали власнику [PERSON], яка терміново його і продала [PERSON] за 25000 гривень, а він, покористувавшись, продав по дорученню йому. [PERSON] надала йому документи, з яких вбачається, що відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 19 листопада 2004 року, вона розлучилася з [PERSON]. Спочатку проживали разом до 2006 року, а потім розподіливши без суду між собою майно, стали проживати окремо. Кожен окремо вів своє господарство, а тому вона самостійно взяла кредит в банку «Аваль» і придбала автомобіль ВАЗ-21150, про що свідчить облікова картка приватного ТЗ, де в графі «власник транспортного засобу» значиться [PERSON] Відповідно до наданих нею квитанцій про сплату кредиту за автомобіль, у всіх квитанціях підтверджено її ім'я про виплату кредиту. Згідно довідки «Райффайзен Банк Аваль» станом на 09 лютого 2012 року [PERSON] повністю сплатила кредит за проданий нею автомобіль. Не дивлячись на строк давності, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розподіл майна і включив в список спільного сумісного майна вищевказаний автомобіль, який і був забраний у нього виконавчою службою. Відповідно до обставин по справі, [PERSON] не може претендувати на цей автомобіль, так як він не довів і не надав ніяких доказів, крім голослівних заяв про спільне ведення господарства бувшим подружжям, що автомобіль належить йому на праві власності, за нього він не сплачував кредиту. Ніякого письмового договору між бувшим подружжям не було укладено, автомобіль був придбаний за кошти [PERSON] про що було відомо [PERSON] Просить виключити автомобіль марки ВАЗ-21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску із списку спільно набутого майна подружжям. Визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ-21150, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на спільне майно, у якому зазначив про те, що 22 липня 1995 року було укладено шлюб з [PERSON] 26.06.1999 року від цього шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] року рішенням Уманського міськрайонного суд їх шлюб було розірвано, однак в РАЦС вказане рішення він не реєстрував і свідоцтва про розірвання шлюбу не отримував. Припинені в листопаді 2004 року шлюбні стосунки були відновлені в серпні 2005 року. вони знову зійшлись і спільно проживали, як подружжя, в квартирі [ADDRESS] до серпня 2011 року. 23 серпня 2006 року ними було придбано автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER], який було набуто ними за кредитним договором з Уманською філією «Райффайзен Банк Аваль», який був оформлений на відповідача [PERSON] однак, враховуючи невеликий розмір заробітної плати відповідача, фактично оплату кредиту здійснював він до 2010 року, включно. Підтвердженням спільного придбання автомобіля сторонами є банківські квитанції на оплату коштів по кредиту, з підписом платника [PERSON], приміткою в технічному паспорті автомобіля ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER] про належність позивачу права на керування цим автомобілем[PERSON] з 2006 року по 2011 рік, а також фактом їх спільного проживання в квартирі [ADDRESS] до жовтня 2011 року. так як на той час вони проживали спільно, кредитний договором з банком було укладено відповідачем, автомобіль також було зареєстровано на неї. Факт їх спільного проживання однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], ведення домашнього господарства, спільного набуття майна, підтверджується даними про реєстрацію місця проживання в паспорті особи позивача до жовтня 2011 року, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ці ж свідки можуть підтвердити, що вони з відповідачем в цей період були пов'язані спільним побутом, сімейним бюджетом, взаємними зобов'язаннями, як подружжя щодо виховання дитини. Враховуючи те, що з 2006 року по жовтень 2011 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю в належній їм квартирі [ADDRESS] м. Умань, вели спільне господарство, виховували сина, то вважає, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю, оскільки набуте в період спільного проживання. Тому вважає за необхідне пред'явити цей позов. Вартість вказаного майна становить 43390 гривень 53 копійки, відповідно до висновку спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області від 26.10.2011 року, тому вартість 1/2 частини цього майна становить 21696 гривень. Просить постановити рішення суду, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину майна - автомобіля ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER]. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач, він же третя особа із самостійними вимогами [PERSON] в судовому засіданні в повному об'ємі підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що придбав спірний автомобіль у [PERSON] за 3700 доларів США, про що останній написав розписку після отримання коштів. Оскільки придбаний транспортний засіб був пошкоджений після дорожньо- транспортної пригоди, він вимушений був витрати свої кошти також і на ремонт автомобіля. Але через певний час до нього приїхали працівники міліції з відповідачем [PERSON]. та забрали автомобіль, посилаючись при цьому на ухвалу Уманського міськрайонного суду про накладення арешту по справі про розподіл спільного майна подружжя. Вважає, що колишня дружина позивача є одноосібним власником автомобіля, оскільки сама за власні кошти купувала його в кредит, потім продала його [PERSON], у якого він, в свою чергу, придбав автомобіль. На його думку він є законним власником автомобіля, а тому за захистом своїх інтересів вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Просить суд його позовні вимоги задоволити в повному об'ємі. Позов [PERSON] не визнає, вважає його безпідставним та документально не підтвердженим. Просить суд відмовити у його задоволенні. Відповідач, він же позивач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просить відмовити у його задоволенні. Свої позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та просить його позов задоволити в повному об'ємі. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] в чудовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Пояснив, що між назвою позову та заявленими позовним вимогами є істотна розбіжність, що позбавляє можливості чітко визначити предмет позову. Наявна розбіжність між назвою та предметом позовних вимог не обґрунтована нормами процесуального закону та не містить посилань на норми матеріального права. Позивачем не зазначено жодної норми права відповідно до якої може бути задоволено вимогу про виключення автомобіля зі списку спільно набутого майна подружжя і яке він має відношення до цього майна і чим це підтверджено. Позивачем не надано акту опису майна, ні списку із якого має бути виключений цей автомобіль. В підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] посилається лише на розписки [PERSON] від 22.11.2011 року та [PERSON] від 03.05.2012 року, однак власником спірного автомобіля на цей час є [PERSON], що підтверджується записом у технічному паспорті. [PERSON] не надано доказів передачі майна та його перереєстрації у МРЕВ, а вищевказані розписки є лише, у відповідності до вимог ст. 334 ЦК України, фактом передачі та отримання коштів певними особами. Просить відмовити у задоволенні первісного позову. Вимоги позову [PERSON] підтримує в повному об'ємі та пояснив, що 22 липня 1995 року між його довірителем та [PERSON] було укладено шлюб, в якому [INFO] року народився [PERSON]. Вищевказаний шлюб в 2004 році було розірвано в судовому порядку, але в серпні 2005 року подружжям шлюбні стосунки були відновлені і вони знову почали спільне проживання до серпня 2011 року. 23 серпня 2006 року подружжям було придбано у кредит автомобіль, який оформлено було на дружину, але кошти за нього сплачував саме його довіритель, так як дружина останнього не могла оплачувати кредит через свою невелику заробітну плату. Підтвердженням цього є банківські квитанції з підписом [PERSON], примітка в технічному паспорті щодо права останнього керувати автомобілем, а також фактом спільного проживання в квартирі [ADDRESS] м. Умань. На його думку, ухилення [PERSON] від надання підписів для проведення експертизи, також є її фактичним визнанням, що насправді автомобіль належить його довірителю. Просить суд позов [PERSON] задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, зазначила, що кредит на отримання автомобіля погашала за власні кошти і [PERSON] не має ніякого відношення до придбання та права власності на вказаний автомобіль. Просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2006 році придбала в кредит автомобіль, який 22 листопада 2011 року продала [PERSON] Зустрівшись з ним, передала йому технічні документи на автомобіль, отримала від нього гроші, про що склала розписку. Вважає, що [PERSON] не має ніякого відношення до цього автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що познайомився з позивачем під час укладення з ним договору купівлі-продажу автомобіля. Право власності на цей автомобіль він набув також шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу. Оглянувши автомобіль, погодився на його придбання, передав гроші [PERSON], яка віддала йому технічний паспорт та ключі. Аналогічними діями він передав у власність цей же автомобіль позивачу [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю [PERSON], а [PERSON] - її колишній зять, шлюб між ними було розірвано у 2004 році. Автомобіль ВАЗ 15 її дочка придбала у 2006 році, після розірвання шлюбу і на той час між ними уже були повністю припинені будь-які стосунки. У 2005 році вона продала належну їй земельну ділянку, а кошти віддала своїм дочкам. Саме вказана сума була матеріальною допомогою при купівлі [PERSON] спірного автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживала по сусідству з сім'єю [PERSON]. У той період, коли [PERSON] придбала автомобіль, [PERSON] приходив лише поспілкуватися з дитиною. Частіше автомобілем користувалася [PERSON], а [PERSON] користувався автомобілем лише в інтересах дитини. Зі слів [PERSON] їй відомо, що згідно документів автомобіль належить [PERSON], але вона особисто не бачила цих документів. Також саме зі слів [PERSON], остання придбала автомобіль за власні кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] і має з ним тісні стосунки та постійно спілкуються. Він проживав з [PERSON] однією сім'єю до 2011 року. Одружилися вони у 1995 році, в 2004 році розлучилися, а знову зійшлися у березні 2005 року. Спочатку вони проживали по [ADDRESS], потім у батьків по [ADDRESS], а з 2003 року у придбаній квартирі по [ADDRESS]. Її брат оплачував комунальні послуги. У 2006 році сторони по справі придбали автомобіль в кредит. Кредит було оформлено на ім'я [PERSON], оскільки у неї була можливість отримати довідку про доходи, що допомогло при отриманні кредиту, але кошти за кредит сплачував [PERSON], який працював у м. Києві вахтовим методом і мав більший дохід. Декілька раз при погашенні братом щомісячної суми кредиту вона була присутня. У 2010 році брат їй сказав, що повністю розрахувався по кредиту. [PERSON] користувався цим автомобілем до 2011 року. У вересні 2011 року [PERSON] разом з сином приїхав до них, потім від'їхав, але повернувся уже пішки, оскільки автомобіль було вилучено працівниками ДАІ. Усі документи на автомобіль залишилися у [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON]. знайомий давно, ще до одруження останнього. Коли [PERSON] одружився з [PERSON] вони спочатку проживали по вулиці Постишева, потім по вулиці Суворова, а потім по [ADDRESS]. Вісім років вони з [PERSON]. разом працювали в м. Києві і йому відомо, що [PERSON] купив автомобіль, уклавши кредитний договір. Відомо, що договір було укладено між банком та [PERSON], оскільки саме вона змогла отримати довідку про доходи, оскільки була офіційно працевлаштована. У якому банку було отримано кредит не знає, але йому відомо, що [PERSON] кошти на погашення кредиту сплачував у відділенні банку «Аваль» в м. Києві, оскільки він іноді був при цьому присутнім. Також відомо, що працівниками ДАІ спірний автомобіль було вилучено у 2011 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сином. Коли син одружився з [PERSON] вони спочатку проживали у них, а потім окремо. Через певний час у подружжя народився син і увесь час [PERSON] утримував свою сім'ю. В подальшому, з метою покращення житлових умов, сім'я сина придбала трьохкімнатну квартиру і протягом року, на час проведення ремонту у цій квартирі, вони жили у них. Кошти на ремонт давав [PERSON], оскільки влаштувався на роботу в м. Київ. [PERSON] перебувала у декретній відпустці. Вони допомогли сину придбати меблі у квартиру. У 2004 році сім'я сина розпалася, але у 2005 році вони знову зійшлися і відновили спільне проживання. Після відновлення стосунків з [PERSON], син вирішив придбати автомобіль в кредит, для цього необхідно було надати довідку про доходи, яку змогла оформити лише невістка, тому і було укладено кредитний договір між [PERSON] і банком. Усі кошти по погашенню зазначеного кредиту сплачував [PERSON], лише один раз син через знайомих передав кошти невістці, яка і здійснила щомісячний платіж в банку. Точної суми щомісячного платежу не знає, але приблизно це була 1000 гривень, можливо більше. [PERSON] постійно користувався цим автомобілем і при ньому завжди були документи на автомобіль. Після розлучення [PERSON] обманним шляхом забрала вказаний автомобіль собі, а саме попросила [PERSON] відвезти сина до перукарні, куди підійшли її знайомі у міліцейській формі та забрали автомобіль, оскільки згідно документів він не належить [PERSON] Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, вислухавши свідків та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виключення з опису майна по забезпеченню позову, визнання права власності на майно необхідно відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON], третя особа із самостійними вимогами на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності на спільне майно підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою, яка містить різні по суті предмети розгляду в назві і резолютивній частині позову, що не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.119 ЦПК. Так, в назві позову вказано про виключення майна з опису по забезпеченню позову. Однак в резолютивній частині позовних вимог вказано іншу вимогу - виключення майна зі списку спільно набутого майна подружжя і визнання за позивачем права власності на майно - автомобіль. В наданих позивачем доказах не зазначеного будь-яких списків ні опису майна, ні списку спільно набутого майна подружжя. В ході розгляду справи позивач про будь-які списки не зазначав і клопотань про надання доказів на підтвердження існування списків не заявляв. В судовому засіданні позивач своїх вимог не уточнив, не надав обґрунтування змісту позовних вимог та доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог. Оскільки право визначення вимоги, згідно ч.1 ст.11 ЦПК, належить позивачу, який свої вимоги не конкретизував та в законному порядку не довів, то суд вважає такі позовні вимоги недоведеними відповідно до вимог ст.60 ЦПК. З цих підстав не може бути задоволена вимога назви позову [PERSON] про виключення з опису майна по забезпеченню позову і резолютивна частина позову щодо виключення автомобіля марки ВАЗ -21150 д.н.[NUMBER], 2006р. випуску з списку спільно набутого майна подружжям. На підтвердження обґрунтованості іншої вимоги щодо визнання права власності на автомобіль згідно до договору купівлі продажу автомобіля ВАЗ -21150 д.н.[NUMBER] [PERSON] вказує на розписку від 03.05.2012р., згідно до якої він купив у [PERSON] даний автомобіль та пояснення останнього про купівлю цього автомобіля у [PERSON], яка передала йому технічний паспорт на даний автомобіль. Як вбачається із пояснення сторін [PERSON] і [PERSON] щодо обставин придбання автомобіля, то автомобіль ВАЗ-21150 д.н.[NUMBER] було набуто в 2006 році шляхом отримання кредиту в [PERSON] в Уманському відділенню «Райффайзен банк Аваль», що підтверджується особливою відміткою в технічному паспорті вищевказаного автомобіля «Кредит «Аваль» ВМД 00000011/6/609545 від 15.08.2006р. та банківськими квитанціями згідно листа Уманського відділення «Райффайзен банк Аваль» від 16.04.2013р. №Р1-03-00-02/09 від 16.04.2013р. Відповідно до ст. 655 ЦК право продажу товару належить продавцю. Стаття 658 ЦК України вказує, що право продажу товару належить власнику товару. Зазначені позивачем [PERSON]. обставини про спільне проживання з [PERSON] в одній квартирі [ADDRESS] в період з серпня 2005 року по серпень 2011р., підтверджується даними про місце реєстрації в паспорті особи [PERSON] та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили обставини спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з серпня 2005 по серпень 2011р. Також зазначені свідки підтвердили спільне ведення сторонами домашнього господарства, піклування та виховання сина [PERSON] обома батьками в зазначений період часу, спільне набуття майна для сімейних потреб (в тому числі і спірного автомобіля), спільне користування обома сторонами автомобілем ВАЗ-21150 д.н.[NUMBER] протягом тривалого періоду (з 2006р. по 2011р.) для потреб сім'ї. Свідки підтвердили наявність відмітки в технічному паспорті автомобіля [NUMBER] від 23.08.2006р. про право [PERSON] на управління цим автомобілем. Оцінюючи покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сукупності із іншими письмовими доказами суд приходить до висновку про доведеність фактів спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в період з серпня 2005р. по серпень 2011р. Покази свідків [PERSON] і [PERSON], які заперечили спільне проживання сторін після розірвання шлюбу в 2005 році, суд оцінює критично як такі, що не знайшли свого підтвердження і не узгоджуються з іншими фактичними даними про обставини спільного проживання сторін встановлених судом. Суд погоджується з доводами заяви від 17.03.2014р. представника позивача [PERSON] про недоведеність відповідачем [PERSON] обставин її підпису на платіжних квитанціях на чому вона наполягала, наданих Уманським відділенням «Райффайзен банк Аваль» згідно до листа банку від 16.04.2013р. №Р1-03-00-02/09 від 16.04.2013р. та приймає до уваги, що [PERSON] здійснив усі необхідні дії направлені на доведення факту належності підпису на банківських квитанціях саме йому, клопотав суд про витребування з банку зазначених квитанцій і проведення почеркознавчої експертизи. Тому, слід вважати, що позивачем було вжито усі передбачені законом дії направлені на доведенні факту належності підпису на платіжних квитанціях банку саме йому. Суд враховує, що відповідач [PERSON] тривалий час з 24.10.2013р. по 26.03.2014р. ухилялась від явки до суду, знаючи про призначення ухвалою суду 24.10.2013р. почеркознавчої експертизи та необхідність надання зразків свого почерку. Всупереч вимогам ухвали суду та вижитим судом заходам до належного проведення експертизи, не надала їх до суду на підтвердження своїх заперечень і не виконала свого обов'язку щодо надання доказів згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України. Наведене дає підстави застосувати положення ч.1 ст. 146 ЦПК України, відповідно до якого, у разі ухилення особи яка бере участь у справі подати експертам необхідні матеріали і документи суд може визнати факт для з'ясування якого призначалась експертиза. Отже, надані Уманським відділенням «Райффайзен банк Аваль» на 35 аркушах платіжні квитанції про оплату банківського кредиту в період з 11.01.2008р. по 19.01.2010р., згідно до листа банку від 16.04.2013р. №Р1-03-00-02/09 від 16.04.2013р., крім квитанцій №47 від 30.10.2009р. на 597,00 грн., №48 від 30.10.2009р. на 403.00 грн., суд вважає такими, що підтверджують факт оплати [PERSON]. банківського кредиту від 15.08.2006р. на придбання спірного автомобіля ВАЗ-21150 д.н. [NUMBER]. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доведеність позивачем [PERSON]. факту набуття у власність автомобіля ВАЗ-21150 д.н. [NUMBER] за спільні кошти. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. З цих підстав суд визнає, що автомобіль ВАЗ-21150 д.н.[NUMBER]. є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] згідно до ч. 1 ст. 74 СК України, а відтак [PERSON] належить право власності на ? частини автомобіля ВАЗ-21150 д.н. [NUMBER]. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх спввласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстраціїї, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. З огляду на зазначені положення закону посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що [PERSON] розпорядилась автомобілем, як законний власник, оскільки автомобіль був зареєстрований на неї, не відповідає вимогам ст.317 ЦК України та ч.2 ст.369 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів право на вичнення яких має особа яку він представляє. Позивач [PERSON] хоча і посилається в позові на продаж автомобіля по дорученню, однак не вказує ким і коли воно видано, від яких саме осіб видано довіренність, чи належить воно їм та чи уповноважені ці особи розпоряджатись даним майном, а тому така підстава в позові належним чином не обгрунтвана і не підтверджена належними доказами. Крім того, позивач [PERSON] не довів наявність у [PERSON] права на самостійне відчуження автомобіля, не надав суду доказів про дотримання [PERSON] гр. [PERSON], який видав розписку [PERSON], про підтвердження прав власності і легітимного відчуження ними автомобіля згідно до вимог ст.ст. 238, 240, 317, 369, 655, 658 ЦК України. Виходячи з наведених положень закону та ст.10, ст.60 ЦПК України, згідно до яких позивач зобов'язаний довести і надати суду докази, що він в законний спосіб придбав та оформив право власності на автомобіль суд приходить до висновку, що у нього не виникло право вимоги про визнання права власності на вказаний автомобіль. З цих підстав в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на автомобіль марки ВАЗ-21150 д.н. [NUMBER], 2006р. випуску необхідно відмовити.

Outcome: approved