Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаною позовною заявою до [PERSON], у якій з урахуваннях поданих ним 23 серпня, 6, 22 листопада 2017 року письмових пояснень, заяв про збільшення, уточнення та зміну позовних вимог просить визначити порядок користування квартирою №81 у будинку №32 по вул. Братська у м. Олександрія Кіровоградської області житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 59,3 кв.м, таким чином: [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 14,2 кв.м., [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 10,2 кв.м. і вбудовану шафу площею 0,3 кв.м., залишити у спільному користуванні кімнату площею 18,2 кв.м., коридор площею 7,9 кв.м., кухню площею 5,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати, які він поніс на оплату комунальних послуг у розмірі 3549,27 грн і судові витрати, які складаються з транспортних витрат, повязаних з явкою позивача до суду у сумі 760 грн 38 коп і витрат на правову допомогу у сумі 1500 грн. Також позивач просить розподілити між ним і відповідачем оплату (особові рахунки по оплаті) витрат по утриманню зазначеної вище квартири, а саме централізованого опалення КП Теплокомуненерго і утримання житлових будинків КП Житлогосп, закріпивши за позивачем один особовий рахунок на площу 32 кв.м. і за відповідачем другий на площу 28,3 кв.м. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що зазначена квартира належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності, кожному із співвласників належить 1/2 частина. Позивач вказує, що він не проживає у цій квартирі, оскільки працює у м. Києві, відповідач також не проживає у ній. [PERSON] не виконує свого обовязку щодо сплати комунальних послуг відповідно до її частки у праві власності на квартиру, а також не бере участі в її утриманні. Оскільки особові рахунки на оплату комунальних послуг оформлені на [PERSON] як одного із співвласників, а відповідач не бажала брати участь в утриманні квартири, він оплачував їх самостійно. Відповідач відмовилась компенсувати ці витрати, у звязку з чим між сторонами виникли неприязні стосунки, вони перестали спілкуватися, у них немає взаємної згоди щодо здійснення права спільної часткової власності, тому неможливо у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном. За час проживання у квартирі відповідач користувався кімнатою площею 10,5 м.кв., позивач проживає у прохідній кімнаті площею 18,2 м.кв., кімната площею 14.2 м.кв. після смерті батька використовувалася як склад. Тому позивач просить вставити новий порядок користування квартирою, згідно якого залишити прохідну кімнату у спільному користуванні, позивачу виділити у користування кімнату площею 14.2 м.кв.. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з урахуванням усіх наступних змін та уточнень, просив їх задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилася, клопотань про розгляд справи за її відсутності та заперечень проти позову до суду не надходило, про причину неявки суд не повідомила. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, були повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомили. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи згідно ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача і дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд вставновив, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності. Частка кожного із співвласників складає 1/2. Це підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 березня 1993 року, відповідно до якого зазначена квартира у рівних частках у порядку приватизації передана у власність [PERSON] та членам його сімї [PERSON] і [PERSON]. Частку, яка належала [PERSON] після її смерті успадкував [PERSON]. Це підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину від 13 вересня 2007 року. Після смерті [PERSON] його частку у праві власності на квартиру успадкували у рівних частках [PERSON] і [PERSON]. Співвласники квартири [PERSON] і [PERSON] не досягли домовленості з приводу порядку використання зазначеної квартири. Це підтверджується поясненнями позивача. Суд також враховує пояснення позивача про те, що за час проживання у квартирі відповідач користувалась кімнатою площею 10,5 м.кв., а позивач проживає у прохідній кімнаті площею 18,2 м.кв., кімната площею 14.2 після смерті батька використовувалася як склад. Ці пояснення позивача не спростовуються жодним іншим доказом у справі, підстав для сумнівів у їх достовірності у суду немає. Розглядаючи обґрунтованість позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, суд застосовує норми ст.358 ЦПК України і правову позицію, викладену постанові ВСУ від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Отже, враховуючи викладені норми права, а також встановлені у справі обставини, зокрема, частки сторін у праві власності на квартиру, звичний для сторін у минулому порядок користування, наявність між сторонами спору щодо порядку користування і запропонований позивачем варіант порядку користування житлом, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про встановлення порядку користування квартирою у запропонованому позивачем варіанті. Таким чином, [PERSON] слід виділити у користування житлову кімнату площею 14,2 кв.м., [PERSON] слід виділити у користування житлову кімнату площею 10,2 кв.м. і вбудовану шафу площею 0,3 кв.м., у спільному користуванні слід залишити кімнату площею 18,2 кв.м., коридор площею 7,9 кв.м., кухню площею 5,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м. Незначне відхилення від розміру ідеальних часток, які належать співвласникам, яке має місце при такому варіанті порядку користування, з огляду на зазначені вище норми права і правову позицію ВСУ не порушить права відповідача [PERSON]. оскільки воно зумовлене особливостями планування квартири і відповідач і раніше користувалася кімнатою, площею 10,2 м.кв. Окрім цього суд встановив, що договори на оплату комунальних послуг укладені позивачем [PERSON] Це підтверджується відповідними договорами з постачальними організаціями, які були укладені позивачем, розрахунковими книжками на плату житлово-комунальних послуг. Відповідні особові рахунки відкриті на імя [PERSON] [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), а також є інвалідом 3 групи і має право на пільги, вставнолені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Це підтверджується відповідними посвідченнями, наданими суду позивачем. Відповідно до наданих позивачем довідок про розмір платежів за послуги КП Житлогосп, за послуги теплопостачання і газопостачання нараховуються з урахуванням 100% пільги, яку має [PERSON] У період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року [PERSON] сплатив за надання послуг теплопостачання 567 гривень. Це підтверджується копіями розрахункової книжки і відповідних квитанцій. У період з червня 2014 року по червень 2015 року [PERSON] сплатив за надання послуг електрозвязку 338 гривень. Це підтверджується копіями розрахункової книжки і відповідних квитанцій. Плата за послуги електрозвязку нарахована і сплачена без урахування пільг. У період з квітня 2014 року по червень 2015 року [PERSON] сплатив за надання послуг теплопостачання 567 гривень. Це підтверджується копіями розрахункової книжки і відповідних квитанцій. У період з квітня 2014 року по червень 2015 року [PERSON] сплатив за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 738 гривень. Це підтверджується копіями розрахункової книжки і відповідних квитанцій. Відповідач [PERSON], будучи співвласником квартири, не брала участі в оплаті комунальних послух у зазначені періоди. Це підтверджується поясненнями позивача [PERSON], які узгоджуються з усіма іншими доказами у справі, підстав для сумнівів у їх достовірності у суду немає. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає доведеним те, що відповідач [PERSON] порушила свій обовязок брати участь в утриманні квартири відповідно до належної їй частки. Тому позовні вимоги про стягнення з неї на користь позивача витрат на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до частки відповідача у праві власності на квартиру і з урахуванням передбачених ст. 509, ч.2 ст. 625 ЦК України індексу інфляції та трьох відсотків річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про поділ особових рахунків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Так, матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] до відповідних КП Житлогосп і КП Теплокрмуненерго із заявою про розділ особового рахунку між співвласниками квартири, а також відмови вказаної організації у цьому. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що питання щодо розділу особового рахунку у спірній квартирі можливо вирішити у позасудовому порядку, звернення до суду із вказаною позовною вимогою є передчасним. Крім того, враховуючи, що питання стосовно розділу особового рахунку може вплинути на права та обов'язки КП Житлогосп і КП Теплокрмуненерго, то вирішення вказаного питання на даний момент є неможливим, оскільки зазначені підприємства не залучені до участі у справі як відповідачі, а позивач після відповідного розяснення суду відмовився заявити клопотання про залучення цих підприємств як співвідповідачів. Також відповідно до ст. 79, 85, 88 ЦПК України з відповідача на корист позивача підлягають стягненню стягнути судові витрати, які складаються з витрат позивача, пов'язаних з явкою до суду, у сумі 760 грн 38 коп Вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав належних доказів таких витрат. Наявність таких доказів в іншій цивільній справі, на що посилається позивач, відповідно до ст. 79, 85, 88 ЦПК України не може бути врахована при розподілі судових витрат у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial