Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Сімферопольської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору оренди земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] та є користувачем земельної ділянки, площею 755 кв.м, яка надана йому для обслуговування жилого дому та побутових споруд та приміщень. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками домоволодіння [ADDRESS], та були користувачами земельної ділянки, площею 156,3 кв.м. У грудні 2012р. позивач звернувся у землевпорядну організацію ПП «Візавір» для підготовки технічної документації із землеустрою по оформленню документів на земельну ділянку з наступною її передачею йому у власність. Однак, йому було відмовлено, та він дізнався, що рішенням 32 сесії 6 скликання Сімферопольської міської ради №312 від 29.12.2011 року відповідачам [PERSON] та [PERSON], які є його сусідами, надана в оренду земельна ділянка площею 0,0152 га по [ADDRESS] та укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років. Однак, відповідачам надано в оренду земельну ділянку, частка якої перебуває у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON], про що було постановлено судове рішення. Відповідачам надали частку ділянки, яка знаходиться під вікнами жилого будинку позивача, що перешкоджає у користуванні та обслуговані його жилого будинку, не відповідає проектно-кошторисної документації домоволодіння, порушує нормі ДБН, пожарні та санітарні правила. Крім того, цим зменшено під'їзд до його домоволодіння, що робить неможливим під'їзд до його домоволодіння швидкої допомоги та іншого транспорту. Позивач, вважаючи порушеними свої права власника та землекористувача, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним вищезазначене рішення Сімферопольської міської ради та укладений на його підставі договір оренди земельної ділянки з відповідачами [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники за довіреністю - [PERSON] та [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з вищезазначених підстав. Позивач у ході розгляду справи доповнив, що в силу віку має фізичні недоліки - поганий слух та зір. Відповідач [PERSON] дійсно зверталася до нього з приводу підписання документів, як пояснила, для оформлення Державного акту на свою земельну ділянку, оскільки необхідно було підписи суміжних землекористувачів. Усно завірила позивача, що він своїм підписом підтверджує відсутність спору між сусідами, що межі їх земельних ділянок визначені, як фактично визначені, все залишається, адже було рішення суду з цього приводу, де суд чітко визначив порядок користування сусідами земельною ділянкою. При цьому, крім такої згоди, інших документів йому не надавала. Він їй повірив, адже перенесення раніше визначених меж їх земельних ділянок, у тому числі, земель щодо загального користування, визначених раніше судом - не було. Більше ніхто до нього не приходив, нічого не запитував. І лише коли позивач сам вирішив отримати свій Державний акт на землю, дізнався, що, нібито, межі їх з відповідачами [PERSON] земельних ділянок перенесені, їм надали в оренду земельну ділянку загального користування, та ще впритул до його будинку, де загальний проїзд та прохід. Хоча, фактично, ніякого перенесення меж не було. Більш того, зважаючи на план переданої відповідачам земельної ділянки, вона знаходиться впритул до будинку позивача та на метр триває. Також, на цій земельній ділянці знаходься комунікації для обслуговування будинку, що взагалі перешкоджає можливості здачі її в оренду. Державні органи цього всього не перевірили, не проконтролювали, що призвело до порушення рішення суду, прав та інтересів позивача. Представник відповідача Сімферопольської міської ради за довіреністю - Дудко А.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, про дату час та місце розгляду сповіщались належним чином, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення справи розглядом також не заявляли. Вислухавши позивача та його представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] у 1996 році були співвласниками будинку [ADDRESS]. Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 10.06.1996 року, збільшено частку [PERSON] в будинку [ADDRESS] до 62/100 часток, частку [PERSON] зменшено до 38/100 часток будинку. Крім того, цим рішенням визначений порядок користування земельною ділянкою при даному будинку, у відповідності до висновку технічної експертизи від 05.02.1994 року та з урахуванням уточнень в процесі засідання суду. Так, виділено в індивідуальне користування [PERSON] земельні ділянки [NUMBER] та[NUMBER] з урахуванням забудови 156,3 кв.м. - ділянка [NUMBER] загальною площею 126,8 кв.м. (довжиною зі сторони вул. Руської 10,7 кв.м.), ділянку [NUMBER] площею 15 кв.м. (10х1,5м), ділянку під сараєм літ. «Б», зазначені на плані до висновку технічної експертизи від 05.02.1994 року в рожевий колір. Виділено в індивідуальне користування [PERSON] земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER] з урахуванням забудови 248,7 кв.м. (на схематичному плані окрашені в блакитний колір) - ділянка [NUMBER] площею 15,2 кв.м. (5,9х2,6) та ділянка [NUMBER] загальною площею 233,5 кв.м. При цьому, в загальному користуванні спів володільцям залишено ділянку [NUMBER], розміром 57 кв.м., зазначену на тому ж плані в жовтий колір. Залишено існуючі ворота в індивідуальній власності [PERSON] (а.с. 25-27). Дане рішення суду набрало законної сили. На підставі договору дарування частки будинку, засвідченого 14.06.2002 року нотаріально за реєстром №1805, укладеного між [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON], останні набули право власності в рівних частках на 38/100 часток вказаного будинку з відповідними частками надвірних побудов у [ADDRESS] Письмовою угодою від 08.08.2010 року, укладеною між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], затвердженою квартальним комітетом, сторони визначили, що [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти приватизації [PERSON] земельної ділянки, пофарбованої на прикладеному плані земельної ділянки по [ADDRESS] в жовтий колір, залишаючи за собою право користування зазначеною ділянкою згідно ст. 100 Земельного Кодексу України «Про встановлення земельних сервітутів». Не заперечують також в частині приватизації [PERSON] неприватизованої ділянки землі, що значиться за домоволодінням по [ADDRESS] З іншого боку, [PERSON] не заперечує в приватизації земельної ділянки [PERSON] і [PERSON], пофарбованого на прикладеному плані земельної ділянки в червоний колір, а також у наданні права [PERSON] і [PERSON] користування земельною ділянкою, пофарбованим на плані в жовтий колір (а.с.28 -29). Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 11.01.2011 року, право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON], припинено (а.с.23). Крім того, у подальшому, на підставі цього рішення, будинку [PERSON], як окремому об'єкту права власності, присвоєно іншу адресу: [ADDRESS] Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Рішенням 32 сесії VI скликання Сімферопольської міської ради АР Крим №312 від 29.12.2011 року відповідачам [PERSON] та [PERSON], які є фактично суміжними користувачами земельної ділянки з позивачем, в яких також були визначені судом ділянки загального користування, надана в оренду земельна ділянка площею 0,0152 га по [ADDRESS], та Сімферопольською міською радою укладено з [PERSON] відповідний договір оренди земельної ділянки 27.07.2012р., зареєстрованого управлінням Держкомзему у м. Сімферополі АР Крим, за №011010004000, строком на 49 років (а.с.84-90). Задовольняючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд виходить з того, що оскаржене рішення та договір оренди прямо порушують права позивача, як власника жилого будинку, а також його право, як користувача земельної ділянки, визнаного за ним рішенням суду. Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Підставою для прийняття рішення 32 сесії 6 скликання Сімферопольської ради №312 від 29.12.2011 року щодо передачі [PERSON], [PERSON] в оренду для обслуговування житлового будинку земельної ділянки, площею 0,0152 га, розташованої на [ADDRESS] строком на 49 років, стала технічна документація по землеустрою по оформленню правоустановчих документів на земельну ділянку в оренду строком на 49 років ПП «Візавір» (а.с.94). У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Частиною 2 статті 118 ЗК України передбачено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Приписами ч. 2 ст.37 ЦК України, ч. 2 ст. 120 ЗУ України, встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно із земельним законодавством України, у власність чи у користування можуть бути передані лише земельні ділянки вільні від прав третіх осіб на неї. Земельна ділянка, яка передана відповідачам, іншої конфігурації, ніж та, яка передбачена генеральним планом, рішенням Центрального райсуду від 10.06.1996р. та згодою від 08.08.2010р., якими було встановлено порядок користування земельною ділянкою співвласниками дома [ADDRESS]. Адже, як вбачається з плану орендованої земельної ділянки, відповідачам надано в оренду земельну ділянку, як знаходиться впритул до будинку [PERSON], більш того, згідно з угодою з [PERSON] від 08.08.2010р., вона ними взагалі була передана в індивідуальне користування [PERSON]. У пункті 3 рішення №312 від 29.12.2011 року Сімферопольська міська рада щодо передачі у оренду для обслуговування жилого будинку земельної ділянки, площею 0,0152 га, розташованої по [ADDRESS], строком на 49 років, відповідачам [PERSON], вказується «передати земельні ділянки у власність, оренду громадянам України для будівництва та обслуговування житлових будинків ...раніше надані в користування, по матеріалам інвентаризації та їх фактичному користуванню... і рішень судів про визнання права власності на будівлі…». У відповідності з ч.1 ст. 395 ЦК України, речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Як вбачається з Акту перенесення меж в натуру від 22.02.12р., який є невід'ємною частиною договору оренди, відсутні обмеження та сервітути на земельну ділянку, яка передається в оренду. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки частина земельної ділянки, яка передана в оренду відповідачам, перебувала в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON], згідно з рішенням суду, яке є чинним і досі. При прийняті Рішення №312, Сімферопольська міська рада не перевірила відповідність технічної документації, яку надало ПП «Візавір», фактичному порядку користуванням земельною ділянкою, який встановлено рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 10.06.1996р. Як пояснив позивач [PERSON], при складенні Акту перенесення меж в натуру, відповідачі [PERSON] ввели його в оману, запропонували підписати акт, запевнивши, що межи земельних ділянок відповідають існуючій технічній документації та сформованому порядку користування земельною ділянкою, розміри та місце розташування ділянок, межі - не змінюються. Зважаючи на його вік, поганий слух, зір та довіру відповідачам, позивач підписав документи, по-перше, знаючи, що ніяких перенесень меж в натуру ніхто не робив, ніхто до нього з цього приводу не звертався, представники державних органів до нього не приходили. По-друге, з планом перенесення меж земельної ділянки, який є невід'ємною частиною акту, його ніхто не ознайомлював та не надав. У відповідності до п.2.5 Договору оренди земельної ділянки, інші особливості об'єкту оренди, які можуть вплинути на орендні відносини: по земельній ділянці не проходять інженерні комунікації. Однак, як пояснив позивач, на ділянці загального користування на прибудинковій території, яка передана в оренду, знаходяться комунікації, які розташовані фактично під вікнами домоволодіння позивача: водопровід, газопровід, електропровід, і у зв'язку з чим, взагалі не можуть бути предметом оренди. Також, внаслідок прийняття рішення Сімферопольською міською радою щодо передання в оренду земельної ділянки, зменшено проїзд до домоволодіння позивача на метр, що взагалі робить неможливим під'їзд до будинку. Таким чином, Сімферопольська міська рада не перевірила відповідність розмірів та меж земельної ділянки, при перевірці розробки технічної документації не врахувала порядок користування спірною земельною ділянкою, який, крім рішення суду, також добровільно було погоджено між сторонами у справі 08.08.2010р., та затверджено головою квартального комітету №30 м. Сімферополя, а також відповідність конфігурації земельної ділянки матеріалам інвентаризації та фактичному користуванню. Своїм рішенням Сімферопольська міська рада при наданні земельної ділянки в оренду [PERSON], з вже встановленим судом порядком користування, а саме: ділянки загального користування [PERSON] та [PERSON], фактично позбавила позивача права на вільне користуванням будинком, спірною земельною ділянкою для обслуговування домоволодіння. Так, позивач позбавлений можливості підходу до свого будинку, здійснювати його ремонт, технічно обслуговувати, взагалі підходити до вікон. Положеннями ч.2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В порушення норм ст. 188, 189 Земельного кодексу України та ст. 60 ЗУ «Про землеустрій», щодо державного контролю за проведенням землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням вимог, встановлених цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель відповідно до повноважень, визначених законом. Однак, як встановлено судом, відповідними державними органами не здійснено належні заходи контролю за проведенням землеустрою під час передачі земельної ділянки у оренду. Тому, суд приходить до висновку, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, Сімферопольська міська рада неналежним чином провела перевірку наданих [PERSON] документів, не здійснила контроль за додержанням при цьому норм земельного законодавства, не перевірила фактів наявності встановлених обмежень на спірну земельну ділянку, що призвело до порушення права власності позивача, наданого йому рішенням суду права на користування земельною ділянкою. У відповідності до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як встановлено судом, рішення 32 сесії VI Сімферопольської міської ради №312 від 29.12.2011 року, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача, а тому, підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Одночасно, зважаючи на зазначену норму права, суд вважає некоректно заявленими позивачем вимоги щодо визнання рішення Сімферопольської міської ради недійсним, оскільки зазначене рішення є саме незаконним та підлягає скасуванню, і саме у такий спосіб підлягають захисту права порушені права та інтереси позивача. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, четвертою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки, спірний договір оренди укладений між Сімферопольською міською радою та [PERSON], [PERSON] на підставі та на виконання рішення 32 сесії Сімферопольської ради VI скликання №312 від 29.12.2011 року, то спірний договір оренди, у зв'язку з визнанням незаконним та скасуванням судом рішення Сімферопольської міської ради, підлягає визнанню недійсним. Таким чином, зважаючи на встановлені судом конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд стягує порівну з відповідачів на користь держави суму судового збору у справі у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 19, 41, 124 Конституції України, ст. 60 ЗУ «Про землеустрій», ст.ст. 16,18, 152, 188, 189 Земельного кодексу України, ст. ст. 37 , 203, 215, 395 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

Outcome: approved