Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на її користь матеріальні збитки, заподіяні в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 77725,35 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн., судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 1077,25 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 20000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.05.2020 року о 16:49 у м. Харкові по узвозу Клочківському, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Mersedes ML 350 д.н.з. [NUMBER] , не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надала перевагу у русі автомобілю Ford Kuga, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталася ДТП та зазначені вище автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.06.2020 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Зазначає, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Ford Kuga д.н.з. [NUMBER] , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на праві приватної власності належить позивачу. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mersedes ML 350 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована ТДВ «Міжнародна страхова компанія» відповідно до полісу №ЕР-135280714 від 30.03.2020 року з терміном дії до 31.03.2021 року. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування ТДВ «Міжнародна страхова компанія» було сплачено позивачу страхове відшкодування в межах ліміту страхової відповідальності у розмірі 130000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8103 від 07.08.2020 року. Разом з цим відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10064 від 14.07.2020 року, проведеного Харківським Науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса, вартість (розмір) збитків складає 390029,56 грн. За проведення вказаного автотоварознавчого дослідження на користь ХНДІСЕ ім.Засл. проф.Бокаріуса сплачено 2745,79 грн. Згідно з договором комісії №7845/20/001327 від 16.07.2020 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО», між ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого належний на праві приватної власності позивачу автомобіль Ford Kuga, д.н.з. [NUMBER] , продано за 190000 гривень. Позивач зазначає, що вона також понесла витрати, пов`язані з оплатою послуг з евакуаціїї вказаного автомобілю у розмірі 850 грн., розборки його передньої частини. у сумі 1500 грн., а також передачею на відповідальне зберігання у сумі 2600 грн. Матеріальні збитки, понесені позивачем, складають 77725,35 грн, що включає прямі матеріальні збитки та витрати, пов`язані з проведенням оцінки розміру збитків у сумі 2745,79 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, значного погіршення стану її здоров`я, порушення звичного ритму життя та нормальних життєвих зв`язків. Також зазначає, що нею понесено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1077,25 грн. та витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 20000 грн. Відповідачем надано до суду письмові пояснення, згідно яких остання не погоджується з позовними вимогами та вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з тих підстав, що після ДТП нею [PERSON] , який керував транспортним засобом, було запропоновано сплатити у добровільному порядку 70 000 грн., від яких останній відмовився. Зазначає, що на письмову вимогу позивача у справі вона письмово повідомила про готовність сплатити грошові кошти у сумі 70 000 грн., але позивач ніяким чином не відреагувала на пропозицію, натомість звернулась з позовом до суду. Щодо завдання позивачу моральної шкоди, а також щодо розміру судових витрат заперечує. Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 10.11.2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення матеріального збитку у розмірі 77725, 35 грн., заперечував проти задоволення позовних вимог у частині моральної шкоди у зв`язку з її недоведеністю, а також заперечував щодо задоволення вимог в частині витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, за переконанням відповідача вони є завищеними. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи №638/6742/20, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 11.05.2021 року о 16 годині 40 хвилин у м.Харкові, майдан Свободи, буд.5 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля FORD KUGA державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.06.2020 року по справі №638/6742/20 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн на користь держави. Вказана постанова набрала законної сили 23.06.2020 року. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Ford Kuga, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно з висновком експертного атотоварознавчого дослідження №10064, проведеним судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса Єфременко В.В, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Kuga, державний номерний знак [NUMBER] становить 390029, 56 грн. Згідно з роздруківкою квитанції №2НН8-С9НК-88Р2-8МСВ від 01.06.2020 року [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 02.10.2019 року, було сплачено 2745,79 грн за проведення експертного дослідження №10064 на підставі рахунку №984 від 20.05.2020 року. Відповідно до копії квитанції №1104/20-1 ФОП [PERSON] сплачено 850 грн. за послуги з евакуації автомобіля. Згідно з копією квитанції №260520-1 за розбір передньої частини авто -вищевказаній фізичній особі-підприємцю було сплачено 1500 грн. Згідно з копією квитанції №160720-1 за послугу з відповідального зберігання авто було сплачено 2600 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення №8103 ТДВ «Міжнародна страхова компанія» 07.08.2021 року було здійснено виплату позивачу частини матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 130000,00 гривень. Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу, укладеним між ТОВ «Планета Плюс Авто», що діяло на підставі договору комісії №7845/20/001327 від 16.07.2020 року, та [PERSON] , автомобіль Ford Kuga, державний номерний знак [NUMBER] було передано у власність покупцю за 190000 грн. Оцінюючи отримані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно - процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно зі ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст.3, 5). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. П. 10.1 ст. 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: зокрема, внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності За змістом статті 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч.1 ст.990 ЦК України). Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, тощо. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-ІV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Враховуючи викладене, суд на підставі належних та допустимих доказів встановив той факт, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» 07.08.2021 року було здійснено виплату позивачу частини матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі ліміту страхової виплати - 130 000,00 гривень, що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування №ЕР-135280714 від 30.03.2020 року. Автомобіль в подальшому було реалізовано за 190000 грн. Позивачем було поненесено витрати, пов`язані з оплатою послуг з евакуаціїї автомобілю у розмірі 850 грн., розборки його передньої частини у сумі 1500 грн., передачею на відповідальне зберігання у сумі 2600 грн. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10064 від 14.07.2020 року, проведеного Харківським Науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса, вартість (розмір) збитків складає 390029,56 грн. За проведення вказаного автотоварознавчого дослідження на користь ХНДІСЕ ім.Засл. проф.Бокаріуса сплачено 2745,79 грн. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач звернулась до страховика та одержала страхове відшкодування в розмірі ліміту страхової виплати, однак який не в повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання, що виникло між сторонами у справі, вважається не припиненим, зазначена шкода відповідачем добровільно не відшкодована, при цьому у судовому засіданні представником відповідача визано позов у частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі, заявленій позивачем, розмір якої обгунтовується дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 77725, 35 грн, що розрахована наступним чином: 390029,56 грн (вартість матеріального збитку) - 130000 грн (сплачена позивачу сума страхового відшкодування) + 4950 грн (понесені позивачем витрати, пов`язані із евакуацією автомобіля, передачею його на відповідальне зберігання та розбором його передньої частини) + 2745,79 грн. (витрати на експертне дослідження) -190000 (кошти, отримані внаслідок продажу автомобіля). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З врахуванням доведеності вини відповідача у заподіянні позивачу майнової шкоди, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій [PERSON] , позивачу також завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останнього у своєму повсякденному житті. Внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача, позивач був вимушений витрачати свій вільний час на організацію усунення наслідків свого порушеного права і був обмежений в можливості проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно, а також зазнав негативних емоційних хвилювань, які виявились у переживаннях з приводу неможливості користування транспортним засобом, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни його звичного способу, що потребувало часу і матеріальних витрат та в свою чергу призвело до зайвих хвилювань. Виходячи із засад розумності та виваженості, з врахуванням тривалості часу моральних страждань, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, з врахуванням принципу справедливості, в конкретному випадку становить 5000 гривень, що на погляд суду є справедливою сатисфакцією позивачу спричинених відповідачем моральних страждань. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст атті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Стосовно вимог в частині стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд, враховуючи, що разом з позовною заявою позивачем було подано тільки орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, роз`яснює положення ч.8 ст.141 ЦПК України, що передбачає, що докази на підтвердження понесених сторонами витрат подаються протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 12, 14, 22, 395, 396, 979, 980, 990, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

Outcome: partial