Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 04.01.1991 року по 24.07.2017 року працював на ПАТ «Азот» на різних посадах. 24.07.2017 року внаслідок систематичних затримок у виплаті заробітної плати він був змушений звільнитись на підставі ст.38 КЗпП України. В день звільнення, тобто 24.07.2017 року ПАТ «Азот» виплатило йому заборгованість по заробітній платі за червень, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у банку в сумі 1189,53 грн. та 737,00 грн. було перераховано авансу за липень 2017 року. Однак повний розрахунок з виплати заборгованості по заробітній платі з позивачем так і не було проведено. Враховуючи викладене, 16.11.2017 року позивач звернувся з письмовою вимогою до підприємства про надання наступних документів: завірену належним чином копію наказу про звільнення від 21.04.2017 року №698; довідку з помісячним зазначенням відомостей про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати, а також щомісячні суми фактично утриманого ЄСВ та суми нарахованого, але не сплаченого ЄСВ з відповідним періодом проведення такого нарахування. Копію наказу про звільнення позивачем було отримано під час особистого прийому у відділ кадрів 27.11.2017 року. Довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату незважаючи на повторне звернення йому не видано. Оскільки відповідачем не було надано довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивач звернувся за відповідними відомостями до управління ПФУ в м.Черкаси та отримав зведену форму персоніфікованих даних ОК-5. Так, відповідно до персоніфікованих даних позивача, ПАТ «Азот» у липні 2017 року було нараховано до виплати суму в розмірі 18646,36 грн. Однак вказані кошти не було виплачено. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнення працівника роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати йому належним чином завірену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки форми ОК-5, що видана 30.11.2017 року, можна встановити, що за травень 2017 року позивачу було нараховано та виплачено 11669,35 грн., за червень 2017 року - 8453,09 грн. Тобто середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням складає - 503,06 грн. З дня його звільнення по день звернення до суду з заявою про стягнення заробітної плати минуло 150 днів. Таким чином сума компенсації за затримку виплати коштів складає 75459 грн. На підставі викладеного просить стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 18646,36 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.07.2017 року по 21.12.2017 року в сумі 75459,00 грн. з відрахуванням при виплаті всіх обов'язкових податків та платежів, а всього 94105,36 грн. 20.02.2018 року представник позивача [PERSON], по довіреності [PERSON] звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в які просить стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 22930,93 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.07.2017 року по 20.02.2018 року в сумі 74452,88 грн. з відрахуванням при виплаті всіх обов'язкових податків та платежів, а всього 97383,81 грн. На виконання вимог ст.278 ЦПК України відповідачем ПАТ «Азот» подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ПАТ «Азот» по довіреності Корж В.М. просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи в результаті їх повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Із копії трудової книжки [PERSON] ( серія [NUMBER]) та матеріалів справи вбачається, що позивач з 04.01.1991 року по 24.07.2017 року працював на ПАТ «Азот» (остання займана посада: механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах відділення пакування і складу комплексної бригади 2, ланки механізаторів цеху М-9 (з виробництва аміачної селітри)). 24.07.2017 року на підставі наказу №698-ВК від 21.07.2017 року звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення, тобто 24.07.2017 року ПАТ «Азот» виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі за червень, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у банку в сумі 1189,53 грн. та 737,00 грн. було перераховано авансу за липень 2017 року. Однак повний розрахунок з виплати заборгованості по заробітній платі з позивачем так і не було проведено. Ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» №132 від 14.02.2018 року про доходи позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платті станом на 09.02.2018 року складає: за лютий місяць - 3825,14 грн., березень - 5007,18 грн., квітень - 12865,52 грн., травень - 1233,09 грн., а всього 22930,93 грн., а тому вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поскільки з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то з відповідача слід стягнути кошти за затримку розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання про суму коштів за затримку розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Згідно довідки про доходи, виданої відповідачем № 133 від 14.02.2018 року середньоденний заробіток позивача складає 422 грн. 55 коп. Однак суд не погоджується з вказаним розміром середньоденного заробітку позивача, оскільки згідно даних зведеної форми персоніфікованих даних ОК-5, виданої [PERSON] управлінням Пенсійного фонду України в м.Черкаси Черкаської області середньоденний заробіток позивача складає 503,06 грн. (розмір заробітної плати за травень 2017 року становить 11669,35 грн., за червень 2017 року - 8453,09 грн.). Затримка розрахунку при звільненні становить 147 робочих днів ( з 25.07.2017 року по день постановлення рішення 20.02.2018 року - липень 2017 року - 5 днів, серпень 2017 року - 22 дні, вересень 2017 року - 21 день, жовтень 2017 року - 21 день, листопад - 22 дні, грудень 2017 року - 21день, січень 2018 року - 21 день, лютий 2018 року - 14 днів, а всього 211 днів). А тому сума, що підлягає до стягнення складає 40822 грн. 17 коп. (147 робочих днів х середньоденний заробіток в розмірі 503 грн. 06 коп. = 73949 грн. 82 коп.). Представник позивача [PERSON] по довіреності [PERSON] зазначає кількість прострочених днів - 148. А тому суд приходить до висновку, що в частині стягнення компенсації за затримку при звільненні в 1 робочий день слід відмовити. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи в сумі 73949 грн. 82 коп. з відрахуванням всіх обов'язкових платежів. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial