Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Володимир-Волинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про звільнення від сплати аліментів, стягнення сплачених аліментів та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07 червня 2009 року уклав з відповідачем шлюб. [INFO] відповідач народила сина [PERSON] . 21 грудня 2009 року рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області у цивільній справі № 2-1459/09 з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи із 06 листопада 2009 року і до досягнення ним повноліття. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 15 листопада 2018 року змінено спосіб стягнення та розмір аліментів на 1/5 частину усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач усіма способами уникала можливим зустрічам батька з дитиною, а при випадкових зустрічах говорила, щоб позивач не підходив до сина, оскільки він не являється його рідним батьком. Вказані обставини стали підставою для його звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства. Під час розгляду вказаної справи за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/253 від 28 травня 2019 року підтвердилось, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 червня 2019 року виключено з актового запису № 410 від 09 жовтня 2009 року записи про позивача [PERSON] , як батька [PERSON] , [INFO] . На виконання вищевказаних рішень було видано виконавчі листи, на підставі яких Володимир-Волинським міжрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Волинській області відкриті виконавчі провадження та здійснюється утримання з нього аліментів. Позивач, посилаючись на вимоги ч.4 ст.273 ЦПК України, вважає, що факт того, що він не є батьком [PERSON] , свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів та має тягнути за собою звільнення його від сплати аліментів. Крім того позивач вважає, що відповідач недобросовісно отримала грошові кошти, оскільки мала інтимні стосунки з іншим чоловіком та приховувала це. Народивши у шлюбі дитину, не повідомила його про той факт, що він не є батьком дитини, а тому просить стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуті аліменти з врахуванням збільшених позовних вимог у розмірі 44107,96 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та судові витрати. Моральну шкоду обгрунтував тим, що поведінка відповідача завдала йому душевних хвилювань і страждань. Він важко пережив звістку про те, що [PERSON] не являється його сином. Йому важко було усвідомити та пояснювати рідним та іншим своїм дітям про те, що [PERSON] перестав бути його сином та рідним. Такі питання його постійно пригнічують. Ухвалою судді від 21 серпня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11 вересня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов визнала частково. Погодилась із можливістю припинення стягнення аліментів, однак просила відмовити у задоволенні решти позову, посилаючись на те, що стягнення аліментів відбувалось на підставі рішень суду, а відтак існувала правова підстава для їх стягнення. Крім того зазначила, що не мала жодного сумніву, що позивач був біологічним батьком сина [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судових засіданнях збільшені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач стверджував про те, що відчуває себе обманутим. До сих пір важко усвідомлює той факт, що протягом десяти років брав участь у вихованні сина, якого завжди вважав рідним. А тепер виявилось те, що відповідач протягом всього цього часу його обманювала та використовувала у власних інтересах. Представник позивача, посилаючись на копію обмінної карти пологового будинку стверджувала, що відповідач [INFO] народила дитину з терміном вагітності 40 тижнів, що при простому календарному підрахунку не може свідчити про те, що позивач міг бути батьком дитини, оскільки за його поясненнями інтимні відносини між сторонами виникли 14 січня 2009 року. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судових засіданнях позов визнали частково з підстав, вказаних у відзиві. Крім того заявили, що відповідач не обманювала позивача, навпаки останнього вважала батьком дитини. При розгляді справи про оспорювання батьківства також позов заперечувала, у судових засіданнях відмовлялась визнати той факт, що позивач [PERSON] не є батьком дитини. Зважаючи на положення ст.ст.1212 та 1215 ЦК України, просили відмовити в задоволенні позову в частині стягнення сплачених аліментів та моральної шкоди. Відповідач в судовому засіданні стверджувала про те, що завагітніла у новорічну ніч 2009 року, а батьком дитини вважала позивача. Від представника третьої особи: Володимир-Волинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [INFO] відповідач народила сина [PERSON] . Його батьком у свідоцтві про народження було зазначено позивача [PERSON] . Вказаний факт встановлений судовими рішеннями, копії яких містяться у справі, а також не заперечувався сторонами. У відповідності до копії обмінної картки пологового відділення лікарні відповідач [PERSON] у Володимир-Волинському пологовому відділенні [INFO] народила дитину з терміном вагітності 40 тижнів. Відтак за календарним підрахунком орієнтовною датою зачаття дитини є 24 грудня 2008 року. 21 грудня 2009 року рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області у цивільній справі № 2-1459/09 з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи із 06 листопада 2009 року і до досягнення ним повноліття. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 15 листопада 2018 року змінено спосіб стягнення та розмір аліментів на 1/5 частину усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби № 526 від 22 листопада 2019 року, [PERSON] сплатив аліменти в користь [PERSON] в період з 01 листопада 2009 року по 20 грудня 2018 року в загальній сумі 32843 гривень згідно виконавчого листа № 2-1459, а також в період лютого-травня 2019 року на загальну суму 7998, 63 гривень. Всього ним було сплачено 40841, 63 гривень. Довідкою ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» стверджується, що із заробітної плати позивача із січня 2018 року по червень 2019 року також проводились відрахування аліментів. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 червня 2019 року виключено з актового запису № 410 від 09 жовтня 2009 року Книги реєстрації актів про народження відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області записи про позивача [PERSON] , як батька [PERSON] , [INFO] . Вказаним рішенням також стверджується про те, що аналізуючи відносини між позивачем та відповідачем, ставлення відповідача до нього, як до батька дитини, у нього виникли сумніви щодо батьківства. На прохання позивача проведено експертне дослідження, яке показало, що його батьківство щодо дитини, сина [PERSON] , виключається. У відповідності до поданого відповідачем відзиву у вказаній справі про оспорювання батьківства від 12 березня 2019 року, вона позов заперечувала. Зазначала, що з моменту, коли перебувала у стосунках із колишнім чоловіком [PERSON] не мала жодних відносин з іншими чоловіками та не порушувала подружню вірність. Стверджувала, що позивач є рідним та кровним батьком [PERSON] . Вказана позиція відповідача у справі про оспорювання баківства також підтверджується дослідженим в судовому засіданні записом судового засідання у вказаній справі. Опитаний в судовому засіданні [PERSON] (батько відповідача) повідомив, що із слів дочки дізнався про те, що вона має хлопця, з яким почала зустрічатись 19 грудня 2008 року. Надалі, 14 січня 2009 року він познайомився із позивачем. Після народження сина позивач вважав його своїм. Вирішуючи питання щодо звільнення позивача від сплати аліментів на дитину до досягнення нею повноліття, суд виходить з такого. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 червня 2019 року виключено з актового запису № 410 від 09 жовтня 2009 року Книги реєстрації актів про народження відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області записи про позивача [PERSON] , як батька [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до ч.4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відомості про позивача як батька неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виключені із актового запису про її народження на підставі рішення суду, і таке рішення набрало законної сили, то позивач, не будучи біологічним батьком дитини, не має обов`язку щодо подальшої сплати аліментів на її утримання, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, обов`язковими умовами, з якими законодавець пов`язує виникнення зобов`язань про повернення аліментів, є відсутність правової підстави для їх набуття однією особою за рахунок іншої особи та недобросовісність набувача. Відсутність правової підстави означає, що кошти (майно), набуті або збережені особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені статтею 11 Цивільного кодексу України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач отримала від позивача аліменти на дитину в сумі 40841,63 грн. на підставі судових рішень, які набрали законної сили і на цей час не скасовані, а тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що ці грошові кошти є безпідставно набутим майном. Тобто ця норма матеріального права не регулює спірні правовідносини, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Разом з тим, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що її дії по відношенню до позивача були добросовісними. В будь-якому випадку суд вважає доведеним у справі те, що вона приховувала від позивача відносини з іншим чоловіком, від якого народила дитину, незалежно від того коли ці відносини були. Приховуючи вказаний факт від позивача протягом майже 10 років, вона створила передумови позивачу вважати себе біологічним батьком дитини, що в будь-якому випадку викликало у нього почуття любові до свого сина, відповідальності за його здоров`я, виховання, утримання. Натомість усвідомлення правди про те, що [PERSON] не є його рідним сином, викликало у позивача чергове відчуття розчарування та обману, а відтак і сильні моральні переживання, душевну травму та страждання. Саме цими душевними переживаннями позивач обґрунтовує заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач посилається на те, що він зазнав моральних страждань, через вказану поведінку відповідача, яка призвела до приниження його честі та гідності. Все це виражалось в тому, що відповідач, перебуваючи з ним у шлюбі, народила дитину від іншого чоловіка та весь цей час приховувала це від нього, вводила в оману протягом майже десяти років. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і що мають значення для правильного вирішення справи. Позивачем не надано суду жодного письмово чи іншого доказу на підтвердження своєї вимоги в частині завдання моральної шкоди на суму 20000 гривень. Однак, суд погоджується із доводами позивача про заподіяння йому недобросовісною поведінкою відповідача моральної шкоди, а відтак вважає справедливим частково задовольнити його позовні вимоги в цій частині. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial