Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2013 року вона та відповідач ПП Войтенко уклали договір № 1709, за яким продавець бере на себе зобовязання продати та доставити їй раму металопластикову розміром 3200Х1740, здійснити доставку товару за адресою : [ADDRESS]. Після повного розрахунку за договором продавець доставив раму та за окремим договором її встановив. П.5.3 договору продавець встановив гарантійний термін 5 років. Через деякий час вона виявила недоліки поставленого товару, а саме ущільнювач, який притискає склопакет до рами, повилазив з-під штапику, порушилась герметичність рами та скріплення склопакету до рами. Відразу звернулась до відповідача з вимогою про складання акту виявлення недоліків. Відповідач погодився усунути недоліки, але акт виявлення недоліків не склав, фактично недоліки не усунув. В квітні 2014 року вона звернулась зі скаргою до управління підприємництва та споживчого ринку Сумської міської ради зі скаргою на відповідача, за наслідком розгляду скарги їй повідомим, що відповідач зобовязався усунути недоліки до 17.06.2014 року. Вартість ремонту встановленої рами становить 5500 грн. Також діями відповідача їй булла заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні її спокою та спокою її родини, був порушений нормальний уклад її життя. Вважає, що 3000 грн. моральної шкоди буде достатньою компенсацією за шкоду, заподіяну відповідачем. Просить стягнути з приватного підприємця [PERSON] на її користь завдані збитки в сумі 5500, 00 грн. та моральну шкоду в сум 3000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~В письмовій заяві позивач підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити, справу слухати у її відсутність. \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» , про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, 17 вересня 2013 року між [PERSON] як споживачем та ПП Войтенко [PERSON] як виконавцем, було укладено договір № 1709 на продаж та доставку рами металопластикової профіля Steko с/ 4-16-4 5-т створчата 3200Х1740, ціна товару та його доставки становить 3000, 00 грн., строком виконання 21 робочий день, гарантійний термін (а.с. 7). На виконання п. 3.2.2 договору [PERSON] було сплачено грошову суму в розмірі 900,00 грн., тобто 30% вартості товару (а.с. 8 - копія договору ), що підтверджується також відповідним записом в п. 3.2 договорі. В строки, зазначені в п. 4.1. договору, відповідач зобов'язувався передати позивачу товар (п. 4.1. договору). П. 4.2 передбачено, що у разі виявлення недоліків (в тому числі і неукомплектованість) товару , сторони укладають двосторонній Акт виявлення недоліків. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 849 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Згідно п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно пунктів 4,6 статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», потерпілий - споживач або користувач, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції. Шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Частиною 1 статті 5 вказаного Закону встановлено, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг. Згідно статті 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», потерпілий повинен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Потерпілий має право вимагати від виробника надання документації на продукцію, внаслідок дефекту в якій завдано шкоду, в обсязі, необхідному для доведення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Від проведення судової товарознавчої експертизи для визначення розміру суми збитків, завданих відповідачем, позивач [PERSON] відмовилась. Позивачем не доведено ні наявність дефекту товару, визначеного частиною 1 статті 5 ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», ні наявність дефекту визначеного пунктом 6 статті 1 вказаного Закону, ані наявність вини відповідача у завданні шкоди, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., суд вважає, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, оскільки вказана вимога нерозривно повязана із обставинами, на які позивач посилається в обґрунтування завданих збитків. Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Отже, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed