Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він, [PERSON], в період з 10.07.2015 року по 15.03.2017 року перебував на посаді директора Черкаської регіональної філії «Центру державного земельного кадастру». Згідно з наказом № 65-к від 15.03.2017 року він був звільнений з посади за власним бажанням. З 03.04.2017 року він став на облік до Канівського міськрайонного центру зайнятості, проте по даний час допомогу по безробіттю не отримував. У період з серпня 2016 року по березень 2017 року роботодавцем йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 34 269,95 грн., у тому числі компенсація за невикористану відпустку, що підтверджується довідкою ДП «Центр державного земельного кадастру» від 19.06.2017 року. Вважає, що такими діями роботодавця було порушено його трудові права, які захищено Законом. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2017 року по день проведення повного розрахунку становить 280,08 грн. за один робочий день. Через порушення відповідачем його трудових прав, що полягає у невиплаті заробітної плати на момент звільнення, він без законних на те підстав був позбавлений можливості отримати належні йому кошти, внаслідок чого він та його сім'я були поставлені в скрутне матеріальне становище. Крім того, оскільки заява була написана за власним бажанням, Канівський міськрайонний центр зайнятості, де він перебуває на обліку, починає проводити виплати допомоги по безробіттю через три місяці з моменту, коли особа стала на облік, тобто з 03.04.2017 року. Таким чином, на даний час, а це понад три місяці з моменту звільнення, він взагалі не мав коштів для існування. Що, безумовно, призвело до пригніченого стану, приниження людської гідності, душевних страждань та відчуття безвихідного становища. Вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його законних прав призвело до моральних страждань, які на його думку, дають підстави для стягнення з відповідача коштів у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 34 296,95 грн.; середній заробіток на весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2017 року по дату ухвалення рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 280,08 грн. за кожен робочий день затримки; моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, додав розрахунок заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який необхідно стягнути з відповідача в сумі 28848,24 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлялось про дату, час та місце розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи (а.с.22). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 10.07.2015 року [PERSON] працював у Черкаській регіональній філії «Центру ДЗК» на посаді директора, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.11). 15.03.2017 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 65-к від 15.03.2017 року (а.с.14). Згідно довідки Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 19.06.2017 року заборгованість по заробітній платі ЧРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» перед [PERSON] станом 01.04.2017 року становить 34 296,95 грн. (а.с.12). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від «Про оплату праці» 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, ст. 1 Законом України від «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. За змістом вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» заборгованості по заробітній платі в розмірі 34 296,95 грн. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 8 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Судом встановлено з розрахунку заборгованості позивача, який ніким не оспорений, тому рахується судом як належний, що середньоденна заробітна плата за останні два оплачувані місяці роботи [PERSON] становить: 280,08 грн. (5881,60 грн. - розмір заробітної плати х 2 = 11 763,20 грн.) / (з 15 січня 2017 року по 15 березня 2017 року 42 робочих дні). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в період з 15.03.2017 року (день звільнення) до 15.08.2017 року (день судового засідання), що підлягає стягненню з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь [PERSON] становить 280,08 грн. х 103 р.д. = 28848,24 грн., де 280,08 грн. середньоденна заробітна плата позивача, що передувала звільненню; 103 р.д. сумарна кількість робочих днів затримки розрахунку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що через невиконання ст. 116 КЗпП України відбулося порушення трудових прав позивача, внаслідок чого останній був тривалий час позбавлений можливості отримати належну йому заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд, що призвело до втрати нормальних зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та останній вимушений в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а тому суд, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, вважає за можливе вимогу щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити у заявленому розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 640,00 грн. та за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 640,00 грн., а разом 1280 грн.

Outcome: approved