Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення - офіс з добудовою загальною площею 80,4 кв.м., що знаходиться в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та складається з: офісного приміщення, площею 10,6 кв.м, коридору, площею 7,2 кв.м., санвузла, площею 2,5 кв.м., коридору, площею 11,8 кв.м., коридору, площею 5,4 кв.м., офісного приміщення, площею 11,6 кв.м., офісного приміщення, площею 7,3 кв.м, офісного приміщення, площею 12,0 кв.м, офісного приміщення, площею 12,0 кв.м. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування від 25.07.2012р., реєстраційний номер 991. Набуте право власності позивач зареєструвала у встановленому законом порядку в КП «Бердичівське МБТІ». Дана квартира, загальною площею 43,5 кв.м., розташована на першому поверсі 2-х поверхового будинку та складалася з 2-х житлових кімнат - № 5, площею 11,1 кв.м. та № 6, площею 17,6 кв.м., кухні, площею 6,0 кв.м., коридору, площею 6,3 кв.м., вбудованої шафи, площею 1,4 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м. Згідно рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 14.05.2013р. за №184 позивачу було надано дозвіл на реконструкцію вказаної квартири під офіс з добудовою. Пунктом 3 вказаного рішення визначено, що виконання будівельних робіт має здійснюватись після виготовлення проектної документації та оформлення права користування земельною ділянкою. На виконання зазначеного позивачем було замовлено та отримано проектну документацію, містобудівні умови і обмеження. Право користування земельною ділянкою оформлено шляхом укладення 25.07.2013р. договору сервітутного землекористування, реєстраційний №48. Згідно п.1 Договору сервітутного землекористування цільове призначення земельної ділянки - комерційне використання. Пунктом 2 договору №48 визначено площу переданої у користування земельної ділянки -115 кв.м., за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER]. Згідно рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 12.12.2013р. за №510 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Позивачем було подано декларацію про початок будівельних робіт. Однак, у реєстрації декларації їй було відмовлено, так як право користування земельною ділянкою надано за договором сервітуту, а не оренди. Позивач мала здійснити добудову до належної їй квартири, зайнявши частину прибудинкової території. В свою чергу, присвоєння кадастрового номеру відбувається при державній реєстрації земельної ділянки, для чого, в свою чергу, ця ділянка має бути сформована. Таким чином, предметом договору оренди землі може бути лише окремо сформована земельна ділянка, виділення якої законодавець не визначає за можливе у зв'язку з особливим статусом прибудинкової території. Враховуючи викладене, укласти договір оренди земельної ділянки, наявність якого згідно відмови у реєстрації декларації про початок будівельних робіт визнана обов'язковою, неможливо у зв'язку з визначенням способу користування земельною ділянкою за договором сервітуту, що в свою чергу становить перешкоду у прийнятті реконструйованого та добудованого об'єктів в експлуатацію та оформлення на них права власності належним чином. Позивач отримала дозвіл на реконструкцію квартири під офіс, на її замовлення було виготовлено відповідний проект, згідно якого і здійснено роботи з реконструкції. На даний час будівництво добудови до вказаної реконструйованої квартири завершено. У судове засідання позивач та її представник на підставі довіреності від 13.12.2011 року [PERSON] не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити з наведених в позові підстав. Представник відповідача на підставі довіренсоті від 03.01.2014 року Хаустович С.С. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі в зв'язку з перебуванням на іншому судовому засіданні, просив суд розглянути дану справу в межах чинного законодавства. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6)реєстрація права власності на об'єкт містобудування. У відповідності до положень ч.ч.3,6 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проекти будівництва об'єктів І-ІІІ категорії складності не підлягають обов'язковій експертизі, а проектна документація не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами. Згідно п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт (щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорії складності). Набуття права користування вказаною земельною ділянкою за договором оренди є неможливим, виходячи з наступного. Згідно п.а) ч.2 ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, чинного на момент вирішення питання про передачу земельної ділянки у користування позивача, та п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження земельними ділянками в межах населених пунктів здійснювала міська рада. Відповідно до пп.14.1.205 ст.14 Податкового кодексу України прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Згідно ч.ч.1-3 ст.42 Земельного Кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Таким чином, у вказаному законодавчому акті чітко визначено, що право постійного користування прибудинковою територією і право власності на таку не може належати певному власнику квартири у багатоквартирному будинку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ч.1 ст.15 даний Закон визначає істотні умови договору, до яких, зокрема, належить об'єкт оренди - кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки. Згідно ч. 2 даної статті відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. В свою чергу, кадастровий номер земельної ділянки, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч.1,2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Один з таких випадків визначений ч.5 ст.319 Цивільного кодексу України, згідно якої власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.2 ст.383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст.152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Щодо правомірності здійснення добудови, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.4 ст.357 Цивільного кодексу України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. за №461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-III категорії складності проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. В декларації, форма якої визначена у додатку №1 до вказаного Порядку, зазначається інформація про дозвільні документи (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання будівельних робіт, інші документи у разі їх наявності), про проекту документацію та інше. Як наслідок, відсутність документів, що передують проведенню реконструкції та здійснення добудови (в даному випадку, декларації про початок будівельних робіт), обумовлюють неможливість введення в експлуатацію вищевказаних об'єктів відповідно до вказаного Порядку. Згідно ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved