Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивував наступним. З 05.09.1996 року по 15.11.2010 роки позивач працював на посадах машиніста підземних установок, електрослюсаря підземного на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». 23.04.2010р. при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, у результаті виробничої травми він отримав закритий осколковий перелом на межі середньої треті й нижньої треті правої великої гомілкової кості зі зміщенням. Рвана рана вуха справа. 26.10.2010р. висновком обласного центру медико-соціальних експертиз м. Донецьк йому первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності по травмі від 23.04.2010р., друга група інвалідності. Після встановлення стійкої втрати працездатності позивач 15.11.2010 року звільнений через невідповідність займаній посаді за станом здоров`я. 31.10.2010р. під час повторного огляду на МСЕК встановлено позивачу 60% втрати працездатності, третя група інвалідності. 07.11.2013р. під час наступного огляду на МСЕК встановлено 20% втрати працездатності, 13.12.2016 20% втрати працездатності, 12.12.2019 25% втрати працездатності. З 14.11.2013 р. по теперішній час продовжує працювати ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на посаді електрослюсаря підземного. Наслідки виробничих травм призвели до каліцтва другої групи. Змусили позивача залишитись без роботи на тривалий час, витрачати велику кількість коштів на лікування, огляди, відновлення. Хвороби приводять до тяжких фізичних і моральних страждань, порушились нормальні життєві зв`язки, життєва діяльність позивача обмежена. Все це приводить до фізичних, моральних страждань та дискомфорту. Тому, з принципу розумності, справедливості та сорозмірності моральної шкоди, враховуючи глибину моральних страждань у зв`язку з отриманими травмами на виробництві просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 70 000,00 грн.. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 19.06.2020р. відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, у яких просив врахувати узагальнену судову практику Вищого спеціалізованого суду України в аналогічних справах, де зазначено, що судами визначається в середньому розмір моральної шкоди відповідно відсотків втрати працездатності, у тому числі при 30% - 9000,00 грн, при 80% - 24000,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Представник відповідача - Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», у судове засідання не з`явився, у запереченнях просив провести розгляд справи за відсутності представника управління. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 05.09.1996 року по 15.11.2010 роки позивач працював на посадах машиніста підземних установок, електрослюсаря підземного на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», що підтверджено трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с.4-5). 23.04.2010р. при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, у результаті виробничої травми він отримав закритий осколковий перелом на межі середньої треті й нижньої треті правої великої гомілкової кості зі зміщенням. Рвана рана вуха справа, що підтверджено актом №29 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.6) 26.10.2010р. висновком обласного центру медико-соціальних експертиз м. Донецьк позивачу первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності по травмі від 23.04.2010р., друга група інвалідності (а.с.7) Після встановлення стійкої втрати працездатності позивач 15.11.2010 року звільнений через невідповідність займаній посаді за станом здоров`я. 31.10.2010р. під час повторного огляду на МСЕК встановлено позивачу 60% втрати працездатності, третя група інвалідності. 07.11.2013р. під час наступного огляду на МСЕК встановлено 20% втрати працездатності, 13.12.2016 20% втрати працездатності, 12.12.2019 25% втрати працездатності (а.с.8-12). З 14.11.2013 р. по теперішній час продовжує працювати ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на посаді електрослюсаря підземного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життяі здоров`япрацівників,повної відповідальності роботодавця за створення належних,безпечних іздорових умовпраці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.. За приписами ч. 1, 2, 4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Так, згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже зазначена норма містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином статті 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також враховує, що право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. З огляду на наведене вище, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди та конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, судом враховано, що захворювання, спричиняють позивачу тяжкі фізичні і моральні страждання, порушує нормальні життєві зв`язки. Також суд бере до уваги, що внаслідок отриманих в 2010 році травм позивач отримав первинно 70% втрати працездатності, другу групу інвалідності, трудове каліцтво, був звільнений відповідачем з займаної посади за станом здоров`я та тривалий час не працював. Наразі, за мінуванням майже 10 років, ступень втрати професійної працездатності [PERSON] складає 25%, отже з огляду на важкі наслідки на момент отримання травм, захворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 70000 грн. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, необхідно стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 70 000 грн. Відповідно до частини 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п/п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved