Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 90000 грн. та суму судових витрат у розмірі 900 грн. Позов обґрунтований тим, що 01.08.2014 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого позивач надав у борг відповідачу 90000 грн., а відповідач зобовязався повернути отриману позику 01.08.2015 р. Відповідач зобовязань щодо повернення боргу не виконує, на звернення позивача повернути позичену суму відповідає відмовою. Враховуючи, що відповідач добровільно не повертає суму боргу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, за наявними у справі документами. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що він отримав копію позову [PERSON], однак на теперішній час не має можливості повернути суму боргу в звязку з тим, що він має тимчасові заробітки, а робота є нестабільною, та просив розглядати справу без його участі. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 01 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 90000 грн., а відповідач зобовязався повернути її 01.08.2015 р. В підтвердження укладення договору відповідач надав позивачу розписку, в якій зазначені сторони, їх паспортні дані, сума позики, дата повернення позики, дата видачі розписки та підпис відповідача (а.с.3). Позивач зазначає, що на час звернення до суду з позовними вимогами відповідач суму боргу не повернув. Крім того, на звернення позивача щодо повернення суми боргу, відповідає відмовою. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з викладених норм законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що договір позики між сторонами є укладеним, оскільки сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З поданої відповідачем заяви суд вбачає, що відповідач фактично визнав правомірність вимог позивача. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved