Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом який в процесі розгляду справи уточнив, про визнання права власності на житловий будинку № 26 «А» по провулку Байрона у м. Харкові ,загальною площею 63,6 м. кв.; житловою 35, 9 м. кв., так як є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька - [PERSON], який помер 11 серпня 1972 року. На день смерті батька повивачу було 13 років, однак він проживав з спадкодавцем за однією адресою, та прийняв спадщину фактично. В обґрунтування позову зазначив, що в 1955 році батькові позивача - [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівлі житлового будинку. Згідно затвердженого проекту батьки побудували житловий будинок, здали його в експлуатацію, і будинку була привласнена поштова адреса: м. Харків, пров. Байрона, будинок 26-А. 11.08.1972 році [PERSON] - помер. На день смерті батька, позивачу було 13 років, мати - [PERSON] на день смерті батька була з ним розлучена. До нотаріальної контори до 2016 року ніхто з заявами про бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] не звертався. Правоустановчих документів, на вищевказаний житловий будинок не збереглося. Позивач звернувся до нотаріальної контори у 2016 році, так він вважається вступившим в спадщину фактично, так як з дитинства й по теперішній час зареєстрований за одною адресою з спадкодавцем - [PERSON] за адресою м. Харків , вул. Байрона , будинок 26-А та йому було роз'яснено, що потрібно звертатися з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги [PERSON], просила їх задовольнити та надала пояснення стосовно позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та пояснила, що вона мати позивача та колишня дружина померлого [PERSON] На спадщину вона претензій не має, в будинку не мешкає лише зареєстрована, тому просить визнати право власності на будинок за її сином позивачем по справі. Представник відповідача [PERSON] міської ради, до судового засідання не з*явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, пояснення по справі та заперечень на позов не надали. Бажання приймати участь у справі не виявили. Заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із\~ст. 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~\~ч.1\~ст. 11\~\~ЦПК України\~\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~\~участь у справі.\~ У судовому засіданні встановлено, що спірним є домоволодіння розташоване за адресою м. Харків, пров. Байрона, № 26 «А». Судом вивчалася інвентаризаційна справа на будинок розташований за адресою: м. Харків, пров. Байрона, № 26 «А», надана КП «ХМБТІ» [PERSON] міської ради 31.03.2017 р. (а.с. 108-167) з якої вбачається, що рішенням виконкому райради № 28/ІХ-1954 гр. [PERSON] та [PERSON] було виділено земельну ділянку по пров. Байрона, 26, на якому повинен бути побудований суміжний житловий будинок на дві самостійні квартири. Відповідно до типового договору від 28.09.1959 р. посвідченого нотаріусом Третьої [PERSON] Державної нотаріальної контори [PERSON] житлово будівельному колективу у складі [PERSON] та [PERSON] надано земельну ділянку на правах безстрокового користування для будівництва двоквартирного будинку № 26 по пров. Байрона.. Рішенням виконкому Орджонікідзевської райради депутатів трудящих ся від 05.09.1967 р. № 302 виділено ? частину домоволодіння, яке належить [PERSON] в самостійне домоволодіння присвоїв адресу по пров. Байрона, 26 з земельною ділянкою 496 кв.м. та виділено ? частину домоволодіння, яке належить [PERSON] [PERSON] в самостійне домоволодіння присвоїв адресу по пров. Байрона, 26-а з земельною ділянкою 496 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської райради народних депутатів від 18.04.1979 р. № 116/48 затверджено акт приймання індивідуальних домоволодінь, побудованих за проектом [PERSON] пров. Байрона, 26а (житлов.пл. 35,9 кв.м.) 16.05.1979 року Райжитлоуправлінням Фрунзенського району виконавчого комітету Фрунзенської районної ради депутатів трудящихся було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, згідно свідоцтва житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Харкові по пров. Байрона за № 26 «а» дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Орджонікідзевського районного ради депутатів трудящих № 302 від 05.09.1967 р. про виділ будинку зі складу домоволодіння, типового договору про надання житлово будівельного колективу в безтермінове користування земельної ділянки для будівництва житлового двоквартирного будинку від 28.ІХ-1959 р. Відповідно свідоцтва про народження ІІІ-ЯР № 925660 виданого Смоленським рай бюро ЗАГС м. Харкова від 18.03.1959 р. у батьків [PERSON] та [PERSON] 06.03.1959 року народився [PERSON] позивач по справі (а.с. 4). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу Орджонікідзевського р/б ЗАГС м. Харкова 20.06.1972 р. [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON], актовий запис 352. Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON]. (а.с.47). 11.08.1972 року помер [PERSON], актовий запис № 6560 (свідоцтво про смерть від 12.02.1973 року видане Жовтневим ЗАГС м. Харкова) (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння розташоване за адресою м. Харків, провулок Байрона, буд. № 26 «А». Позивач по справі [PERSON], [INFO] є сином померлого, що підтверджується наданими матеріалами справи. З паспорта [PERSON], [INFO] вбачається, що він дійсно зареєстрований за адресою [INFO] «А» з 26.11.1997 року (а.с. 53). Таким чином після смерті [PERSON] спадкоємцем всього належного йому майна є син померлого [PERSON], який11 листопада 2016 року звернувся до 12-ї ХДНК з заявою про прийняття спадщині після померлого батька та її оформленні, інші спадкоємці відсутні. 30.11.1973 року помер [PERSON], актовий запис № 9125 (свідоцтво про смерть видане повторно 24.06.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції) (а.с. 6). Відповідно до відповіді КП «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради від 08.09.2016 р. № 2501766 - згідно матеріалів інвентаризаційної справи реєстрацію права власності житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Байрона, 26-а у м. Харкові, станом на 31.12.2012 проведено Комунальним підприємством «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] (ч. м. р. н. не відомо), на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16.05.1979 Райжитлоуправлінням Фрунзенського району м. Харкова (а.с. 7). Постановою державного нотаріуса 12 ХДНК [PERSON] від 30.10.2016 р. громадянину [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO] «А», відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], [INFO], померлого 11 серпня 1972 року на нерухоме майно (а.с. 14). Згідно повідомлення Дванадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори від 13.12.2016 р. № 4166/01-16 - після померлого 11 серпня 1972 року [PERSON], що мешкав по вул. Роберта Ейдемана, буд. 2 «А», кв. 10 в м. Харкові, заведено спадкову справу № 544/2016, яка містить заяву від 11.07.2016 сина спадкодавця [PERSON], що мешкає за адресою: м. Харків, пров. Байрона, № 26 «А» про те, що спадщину після смерті батька прийняв за законом фактично, так як вступив в управління та володіння спадковим майном. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Відповідно до довідки Житлово експлуатаційної контори № 107 Московського районного житлового управління від 23.01.1975 р. № 58 - [PERSON] був зареєстрований тимчасово [ADDRESS] з 09.08.1972 року по 06.02.1973 р. (а.с. 43). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Харківської області [PERSON] обласної державної адміністрації від 24.03.2016 р. № 01-29/3-369 - в архівному фонді Підвідділи записів актів громадянського стану (ЗАГС) відділів внутрішніх справ міських виконавчих комітетів рад робітничих, селянських і червоноармійських депутатів Харківської області у книзі реєстрації актів громадянського стану по м. Харкову за 1932 рік є актовий запис № 1586 від 16 березня 1932 року про народження 07 березня 1932 року [PERSON], батько якого «Васильев Григорий Владимирович», 28 років, та мати «Иванова Надежда Петровна», 25 років, росіяни (у документі, текст російською мовою) (а.с. 44-45). Також, згідно повідомлення [PERSON] обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04.03.2016 р. № 546/01-20 - проведено перевірку наявності спадкової справи після померлого 11 серпня 1972 року гр. ВАСИЛЬЄВА (рус. мовою [PERSON]) [PERSON], який мешкав в [ADDRESS], за документами Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, Одинадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори, Дванадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори, Тринадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори. За наявними в архіві даними: по Третій [PERSON] державній нотаріальній конторі, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори за 1972-2000 роки; по Одинадцятій [PERSON] державній нотаріальній конторі, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Одинадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори за 1972-1994 роки; по Дванадцятій [PERSON] державній нотаріальній конторі (контора була створена в 1974 році), згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Дванадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори за 1972-1992 роки; по Тринадцятій [PERSON] державній нотаріальній конторі згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Тринадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори за 1973-1974 роки (строк існування контори). заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого 11.08.1972 року [PERSON], до нотаріальних контор не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 55). Судом вивчалася будинкова книга видана 18 лютого 1970 року для прописки громадян, що проживають в [INFO], яка підтверджує місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, що прийняли спадщину, де значиться зареєстрованим на час відкриття спадщини [PERSON] з 1972 року по 1977 р. та з 21.11.1997 р.по теперішній час, вбачається, що [PERSON] проживав постійно разом зі спадкодавцем, в Зв*язку з чим суд вважає доведеним, що спадкоємець [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого батька, [PERSON], але документально цього не підтвердив. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP. Відповідно до ст.. 100 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на той час) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно ст. 548 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно вимог ч. 1. ст. 549 цього кодексу дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На той час для виникнення права власності на спадщину обовязкової державної реєстрації права власності на нерухомість не було потрібно. Крім цього, нормами ЦК України (1963 р.), що діяв на той час, не вимагалось від спадкоємців обов'язкового отримання спадкоємцями свідоцтва про спадщину. Згідно вимог ч. 1. ст. 549 ЦК (1963 р.) дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд приймає зазначене позивачем за доказ, що [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку після померлого, так як вважав, що житловий будинок належить йому за законом та документального оформлення йому не потрібно та як вбачається з позовних вимог та матеріалів справи, [PERSON] дійсно фактично прийняв спадщину після батька [PERSON] шляхом прийняття майна, яке належало померлому, приймав участь у похованні батька. Суд вивчивши спадкову справу № 544/2016 заведену на підставі заяви [PERSON] щодо оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 11.08.1972 року батька [PERSON], як єдиний спадкоємець вбачає, що дійсно позивач належним чином звернувся до нотаріальної контори, але отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2016 року. Таким чином суд встановив, що позивач [PERSON] здійснила всі дії для належного оформлення спадку, дійсно фактично прийняв спадщину, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в зв*язку з чим, суд визнає за позивачем [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 11 серпня 1972 року, на житловий будинок № 26 «А» по провулку Байрона у м. Харкові, загальною площею 63,6 кв.м., житловою 35,9 кв.м. Оцінюючи в сукупності надані докази в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є мотивованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При розгляді справи по суті від сторони позивача надійшло клопотання про залишення судових витрат за позивачем та не стягувати їх з відповідачів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю та позивачка просить судові витрати віднести за її рахунок, тому судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved