Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач із моменту народження не спілкується з дитиною, не проявляє батьківського піклування та турботи, не цікавиться станом здоров'я сина, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по її утриманню та вихованню. 17.02.2016 року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення, яким попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов»язків щодо виховання сина [PERSON]. Після набрання зазначеним рішенням законної сили, відповідач жодного разу не зробив спроби зв»язатись із сином, жодного разу не намагався поцікавитись життям та здоров»ям дитини. Не звертався органи опіки про встановлення графіку побачень, ставлення до виконання батьківських обов»язків щодо виховання сина [PERSON] не змінив. Також зазначила, що відповідач працює у кредитній спілці «Народна скарбниця» та із нього стягуються аліменти у розмірі 1000 гривень. Однак, у зв»язку із подорожчанням життя в Україні, а також те, що відповідач не має змоги працювати, коштів що стягуються із відповідача на утримання сина [PERSON] є недостатньо. Враховуючи наведені обставини просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], а також змінити розмір аліментів та стягувати із відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно. Позивач в судовому засіданні та її представник позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнаиа, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні його з дитиною, а тому він не має можливості з нею спілкуватись. Також зазначив, що протягом січня-лютого 2017 року відвідував неповнолітнього сина у ЗОШ №11, оскільки позивач не допускає його до нього. Зазначив, що надалі буде належним чином виконувати свої батьківські обов»язки щодо виховання та утримання свого неповнолітнього сина, піклуватись про нього та цікавитись його життям. У позові просить відмовити. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON], вказавши, що він не приймає участі у вихованні дитини. Тому, служба у справах неповнолітніх та дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2006 року, який на даний час розірвано (Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2010 року). Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] (Свідоцтво про народження [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції). Позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 травня 2010 року, яке набрало законної сили, вирішено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] (на даний час [PERSON]) аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого у неї народились двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 02.03.2013 року, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Як вбачається із довідки від 07.11.2016 року, виданої кредитною спілкою «Народна скарбниця», [PERSON] працює в зазначеній кредитній спілці та отримує щомісячно заробітну плату. Розпорядженням Борщівської районної державної адміністрації від 15 липня 2010 року №297 «Про визначення часу побачень [PERSON].», визначено час побачення [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], щосуботи та неділі з 16 год. до 18 год. та в день народження дитини в присутності матері. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки і піклування служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, у задоволенні позову відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов»язків щодо виховання сина [PERSON]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 квітня 2017 року №234, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Будучи допитані в якості свідка [PERSON], який є чоловіком позивачки, а також [PERSON], яка є вчителькою хореографії неповнолітнього [PERSON], у судовому засіданні зазначили, що відповідач [PERSON] протягом останнього періоду часу не приходив додому де проживає його неповнолітній син та не цікавився його життям та навчанням. Свідок [PERSON] зазначив, що неповнолітній [PERSON] не знає про існування свого природного батька [PERSON], оскільки позивач не повідомляла йому про це, щоб не травмувати дитину. Зазначені обставини підтверджені у судовому засіданні самим позивачем. Будучи допитані в якості свідка [PERSON], яка є дружиною відповідача та [PERSON], який є батьком позивачки, суду вказали, що у відповідача із позивачем тривалі неприязні стосунки, відповідач не відмовлявся брати участь у вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON], бажає в подальшому та бере участь у його вихованні та утриманні, однак позивач чинить перешкоди останньому у цьому, відтак відповідач не може виконувати свої батьківські обов»язки у повній мірі. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що протягом січня - лютого 2017 року цікавився своїм сином, відвідував його у ЗОШ №11, спілкувався із вчителями та сином, що підтверджено фотографіями наданими останнім. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При з»ясуванні фактів, з якими закон пов»язує позбавлення батьківських прав, виходячи з вимог ст.164 СК України, судом враховується вік дитини, те, що [PERSON] бажає брати участь у вихованні свого сина [PERSON] та виконанні свого батьківського обов»язку щодо нього, не має заборгованості по аліментах, своєчасно їх сплачує, негативне ставлення позивача до виконання такого обов»язку відповідачем, неприязні стосунки між батьками, суд вважає за можливе відмовити в позові та не позбавляти батьківських прав відповідача. При цьому, суд відкидає та не бере до уваги висновок служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки зазначеним органом не враховано те, що відповідач протягом січня-лютого 2017 року цікавився навчанням свого сина [PERSON], відвідував його у ЗОШ №11, а також неприязне ставлення позивача до спілкування та відвідування відповідача свого сина. Також суд зазначає, що з моменту попередження відповідача рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року про необхідність [PERSON] змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов»язків щодо виховання сина [PERSON], пройшов не значний час, відповідач на даний час почав цікавитись життям та вихованням свого сина. Також, суд вважає, що позов в частині збільшення розміру аліментів не підлягає до задоволення, оскільки у відповідача на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, а позивачем не доведено того, що матеріальне становище платника аліментів змінилось. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed