Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 835 грн.60 коп., обгрунтовуючи його тими обставинами, що Розпорядженням від 01 березня 2017 року №0103 його було прийнято на роботу до ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» верстатником широкого профілю 3-го розряду 02.03.2017 року. Позивач стверджує, що він працював в механіко-обробному цеху №2. У звязку із закінченням строку договору, його було звільнено з роботи 03.05.2017 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України відповідно до розпорядження №0305 від 03.05.2017 року. Позивач посилаючись на ст. 116 КЗпП України, стверджує, що в порушення вимог цієї статті, в день його звільнення відповідач не виплатив йому остаточний розрахунок та вважає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку. Позивач наголошує, що відповідач розрахувався з ним тільки 16 травня 2017 року, тобто відповідач повинен виплатити йому середньоденний заробіток за час затримки остаточного розрахунку. Позивач наголошує, що Завод працював у звязку із переносом святкових днів на інші з 10 травня, у звязку з чим відповідач повинен виплатити йому за затримку остаточного розрахунку середньоденний строк за пять робочих днів.Позивач зауважує, що на його звернення до відповідача про видачу довідки про середній заробіток, останній надав йому завірені належним чином розрахункові листки, за весь період його роботи на заводі за підписом головного бухгалтера заводу. Так, його середньоденний заробіток за 2 місяці, які передують даті звільнення (згідно Постанови КМУ), складає 20 грн. 89 коп. З 10 по 16 травня завод працював в повному режимі, тобто по 8 робочих годин. Таким чином відповідач повинен виплатити 835 грн. 60 коп. за час затримки остаточного розрахунку. (5 робочих днів х 8 годин робочого часу х 20 грн. 89 коп.). В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві , просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову з тих підстав, що хоча позивачеві не проведено остаточного розрахунку в день звільнення , але таке сталося не з вини підприємства, бо в зазначений позивачем період підприємство тільки но почало працювати на повну потужність, бо до цього часу було паралізовано роботу підприємтсва через арешти рахунків в рамках кримінальних проваджень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 2 липня 2014 на засіданні Судової палати у цивільних справах Верховним Судом України було переглянуто справу\~№ 6-76цс14 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. ВСУ дійшов висновку, що порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами ДВС, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником з виплати компенсації за невикористану відпустку в порівнянні з сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Таким чином, в зазначеній справі, позивачем доведено наявність підстав для заявлених позовних вимог, викладені позивачем фактичні обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, доведені наданими належними доказами ( копії : трудової книжки [PERSON]; розрахункового листа за квітень 2017 року ( нараховано 3317,63 грн.), март 2017 року ( нараховано 3345,73 грн.), травень 2017 року; платіжних відомостей № 64 за 15.05.2017 року ( до виплати 3317,63 грн.) та № 65 за 15.05.2017 (до виплати 542,49 грн.), жодним чином не спростовані відповідачем, а посилання представника відповідача на ті обставини, що так сталося не з вини підприємства, а у зв»язку з кримінальним провадженням та труднощами підприємтсва, безпідставні та не доводять відсутності вини відповідача у затримці остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, при цьому суд враховує рішення ВСУ по справі № 6-76цс14. Відповідно до вимог\~ст.. 88 ЦПК України\~, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у законодавчо визначеному розмірі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved