Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноармійської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 24.01.2009 року померла бабуся позивача [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Луначарського, 210. Він як спадкоємець звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 24.01.2009 року, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Луначарського,210. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без їх участі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є онуком спадкодавця [PERSON] ( а. с. 7,8,64). 04.01.2008 року померла мати позивача [PERSON], що є донькою спадкодавці [PERSON] ( а. с. 6); а 24.01.2009 року померла [PERSON] ( а. с. 48). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Луначарського, 210. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після померлої [PERSON] у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою. З витребуваною з нотаріальної контори копії договору купівлі-продажу від 13.03.2003 року вбачається, що [PERSON] придбала житловий будинок, що розташований за адресою : м. Красноармійськ, вул. Луначарського, 210 ( а.с. 26). Згідно довідки комунального підприємства бюро технічної інвентаризації від 28.05.2015 року № 309/01-02 вищевказаний будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 13.03.2003 року реєстровий № 1050. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже, позивач по справі [PERSON], відповідно до ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надані докази, підтверджуючі належність спадкодавцю на праві власності вищезазначені об»єкти нерухомості, а саме : - нотаріально завірена копія договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований по вул. Луначарського, 210 в м. Красноармійську ( а. с. 26) - інформаційна довідка КП «БТІ» від 15.06.2015 року № 347/01-02, в якій зазначено, що до 01.01.2013 року житловий будинок, що розташований по вул. Луначарського, 210 в м. Красноармійську до 01.01.2013 року належав на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13..03.2003 року ( а. с. 38). - технічним паспортом на житловий будинок, розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Луначарського, 210 ( а. с. 11 -13). -звіт про оцінку майна, згідно якого ринкова вартість житлового будинку господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Луначарського, 210 в м. Красноармійську становить 65403,19 грн. ( а.с. 10). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України позивач у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON],проте свідоцтво про право на спадщину йому не видано, що потягло необхідність звернення до суду . Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, дослідивши матеріали\~\~справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначені норми права, а також обставини справи, суд приходить до висновку , що заявлені позивачкою позовні вимоги доведені належним чином вищевказаними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved