Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якій просив: - шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06.12.2013 року, розірвати. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 06.12.2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], подружнє життя не склалося, з жовтня 2017 року разом не проживають, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім'я перестала існувати через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, на примирення не згоден. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини разом з ним у зв'язку з тим, що син мешкає разом з ним. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.01.2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 15 лютого 2019 р. о 09-00 годині. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, судові витрати залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Не заперечувала щоб їх малолітній син [PERSON], 2014 р.н. й надалі проживав з позивачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Представник 3-ої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Парнюк І.В. пояснила, що між батьками дитини досягнуто згоди щодо місця проживання дитини разом з батьком, який створив всі необхідні умови, жодних перешкод для проживання малолітнього сина з батьком немає. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що відділом ДРАЦС по м. Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актовий запис за №433 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане 06 грудня 2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 27.05.2014 року. Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають з жовтня 2017 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суперечки щодо розподілу спільного майна подружжя у сторін на даний час не має. Суд приймає до уваги те, що позивач позов про розірвання шлюбу підтримав, а відповідач визнала позов і не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Від спільного шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н, який проживає разом з позивачем. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько,які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення»не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, малолітній [PERSON] з жовтня 2017 року проживає разом з батьком [PERSON] При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] працює на ТОВ «Лубенський молочний завод», має стабільну заробітну плату, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Згідно акту участі батьків [PERSON] у вихованні дитини, складеного працівниками Лубенського дошкільного навчального закладу № 3 «Смородинка», з жовтня 2017 року вихованням дитини займається батько, допомагають дідусь та бабуся, вони систематично вчасно приводять і забирають дитину, регулярно вносять плату за харчування [PERSON], забезпечують його всім необхідним для проведення повноцінного освітнього процесу, беруть активну участь в суспільному житті групи. Як убачається з акту обстеження умов проживання родини, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради, дитина забезпечена усім необхідним для життя і розвитку. Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідач не заперечує проти залишення дитини проживати разом з батьком, позивачем по справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] за місцем його проживання буде відповідати його інтересам, позбавить його стресової ситуації, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання його батька [PERSON] Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати позивач просив не стягувати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved