Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 1 019 529,65 грн. за договором позики від 09.11.2006 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09.11.2006 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 30 000 дол. США, які [PERSON] зобов'язувався повернути до 09.11.2007 року, про що склав письмову розписку. Протягом тривалого часу відповідач боргу не повертав, лише 09.06.2015 року повернув частину боргу в сумі 300 доларів США. Решта сума заборгованості, відповідачем на даний час не повернута та він ухиляється від сплати боргу. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики утворилась заборгованість, яка на день звернення до суду становить 1 019 529,65 грн., з яких: основний борг - 29 700,00 доларів США, (що за офіційним курсом НБ України складає 774 605,70 грн.) та 244 923,95 грн - три відсотки річних від простроченої суми. З огляду на зазначене, просить стягнути з [PERSON] вказану суму боргу. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.06.2018 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 8). В підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що на даний час позивачу кошти за договором позики відповідачем так і не повернуті, тому просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце підготовчого судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не з'явився, при цьому від представника відповідача - адвоката [PERSON] поступило клопотання, в якому просить здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а вирішення спору відповідач покладає на розсуд суду. За таких обставин, оскільки відповідач вирішення спору покладає на розсуд суду, тобто фактично визнав позов, відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, 09.11.2006 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] 30000 доларів США та що відповідач зобов'язався повернути позивачу вказані кошти в термін до 09.11.2007 року. Наведені обставини підтверджуються письмовою розпискою відповідача [PERSON].(а.с.4), оригінал якої надала сторона позивача та яку оглянуто судом. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов'язання не виконав і коштів не повернув. Разом з тим, судом встановлено, що 09.06.2015 року [PERSON] повернув частину боргу в сумі 300 доларів США, що підтверджується долученою розпискою, при цьому, залишок основного боргу становить 29700 доларів США, що за офіційним курсом НБ України складає - 774 605,70 грн. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути три відсотки річних від простроченої суми за період часу з 09.11.2007 року по 29.05.2018 року, що згідно розрахунку здійсненого в позовній заяві становить 244 923,95 грн. (774 605,70 х 3% /365 днів х 3847), з таким розрахунком суд погоджується, оскільки він є коректним. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначається, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, а також те, що докази повернення позивачу коштів відповідачем за договором позики відсутні, як і відсутні докази неодержання відповідачем вказаних сум позики, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 29700,00 доларів США заборгованості за договором позики від 09.11.2006 року, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 774 605,70 грн. та 244 923,95 грн. - 3% річних від простроченої суми, а всього 1 019 529,65 грн.

Outcome: approved