Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом з тих підстав, що з початку 70-х рр. минулого сторіччя він проживає в [INFO], про що свідчить відповідна відмітка в його паспорті громадянина України. Ще в ті роки в с. Кострино в урочищі «Дідики» він збудував нежитлову господарську будівлю (склад) на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці, площею 0,1021 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. До цього часу він відкрито користується даною нерухомістю, однак не здійснив реєстрацію такої у встановленому законом порядку. 01.08.2016 року КП «Великоберезнянське РБТІ» було виготовлено технічний паспорт на вищевказану нежитлову будівлю (склад), загальною площею 29,5 м.кв., на його імя. За наведеного, просив визнати за ним право власності на цей обєкт нерухомого майна в порядку набувальної давності. У подальшому до початку розгляду справи по суті позивач подав письмову заяву про зміну підстав позову, в якій зазначив, що згадувану нерухомість він побудував на земельній ділянці, що перебуває у його власності, але не була відведена йому для такої мети. Тож існують всі правові підстави для визнання за ним права власності на обєкт самочинного будівництва. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій змінений позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Сільський голова Костринської сільської ради також у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій проти задоволення зміненого позову не заперечив. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення зміненого позову, в тому числі з підстав, передбачених ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що на початку 70-х рр. позивач без відповідних дозвільних документів побудував в урочищі «Дідики» в с. Кострино, Великоберезнянського району, самочинно спорудив нежитлову будівлю (склад), загальною площею 29,5 м.кв. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження - 2 - обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 61455908, сформованої 15.06.2016 року, за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1021 га, за кадастровим номером: 2120882400:06:001:0017, яка розташована в урочищі «Дідики» в с. Кострино, Великоберезнянського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 01.08.2016 року КП «Великоберезнянське РБТІ» на імя позивача виготовлено технічний паспорт на вищевказану нежитлову будівлю (склад), загальною площею 29,5 м.кв., в урочищі «Дідики» в с. Кострино, Великоберезнянського району. Ч.1 ст. 41 Конституції України встановлено, що\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач позов визнав. За нормами ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з тим, положення ч.ч. 3,5 ст. 376 ЦК України передбачають можливі правові способи визначення правового режиму самочинно спорудженого на земельній ділянці будинку, будівлі, споруди та інших об'єктів. Так, відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За наведеного, суд вважає, що змінені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки нежитлова будівля (склад) споруджена позивачем на земельній ділянці, яка в той час не була йому відведена, а на даний час передана у його приватну власність із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Крім того, даний обєкт нерухомого майна не порушує права та законні інтереси інших осіб і в позасудовому порядку вирішити даний спір неможливо. Тож наявні всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно. - 3 - На підставі викладеного,

Outcome: approved