Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, що був зареєстрований 20 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 132. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 20 жовтня 2006 року вони з [PERSON] перебувають у зареєстрованого шлюбі, від якого у них [INFO] народився син - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди та відсутність спільних інтересів. З січня 2019 року подружжя припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Будь - яке налагодження сімейних стосунків на думку позивача неможливе. Після розірвання шлюбу син буде проживати з позивачем. Ухвалою від 24 квітня 2019 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрите провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою постановленою 27 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 3388/19-вх від 15.05.2019 року, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, просить слухати справу за її відсутності, у разі неявки відповідача по справі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку,строк для примирення просила не надавати (а.с.21). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 16). Згідно з даними поштових відділень судові повістки з викликом повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.28,43,45,47). У судове засідання, що було призначено на 27 вересня 2019 року [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України від 12 вересня 2019 року(https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/ 781191/) (а.с.49). Згідно частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подала. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2006 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області було зроблено актовий запис за № 132 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 08 листопада 2007 року (а. с. 10). Судом було встановлено, що подружжя сімейно - шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, кожен живе самостійним життям, на поступки примирення сторони не згодні. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Таким чином, можливість припинення браку на підставі волевиявлення кожного з подружжя являється проявом принципу свободи браку і рівності подружжя. Оскільки вступ до браку здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України - особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] , про що зазначила у своєму позові. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір, який дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осібвстановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (абзацу 2 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону країни «Про судовий збір»). З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, що підтверджено квитанцією № 0.0.125522121.1 від 31.01.2019, виданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved