Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності, в обгрунтування якого вказав, що він придбав у відповідачів за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру загальною площею 41,3 кв.м, в тому числі житловою 26,6 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4/15-477, виданого 21.10.1998 року Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України м.Димитрова, зареєстрованого у БТІ м.Димитрова 06.03.2000 року в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 9, за яку сплатив 1000 грн. Даний договір було оформлено регіональною товарною біржею «Юго-Восток» м.Димитров 26.12.2000 року, реєстраційний номер 714. 26.01.2001 року вказана квартира була зареєстрована за ним у БТІ м.Димитрова. В січні 2015 року при зверненні до приватного нотаріуса м.Димитрова він дізнався, що не може розпорядитися вказаною квартирою, оскільки договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на біржі, є недійсним, що він підлягає нотаріальному посвідченню, і не є правовстановлюючим документом. Укладаючи цей договір на регіональній біржі, він був впевнений, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення, адже про це було вказано в п.11 договору з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу». При укладенні спірного договору він здійснив всі умови, необхідні для його укладання, на даний час відповідачі продовжують ухилятися від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи це відсутністю необхідних для цього документів. Оскільки обидві сторони договору виконали усі його умови, при цьому права жодної із сторін порушені не були, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений між ним та відповідачами дійсним та визнати за ним право власності на придбану за цим договором квартиру. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та про наполяганні на своїх позовних вимогах. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду також не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, [PERSON] письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 26.12.2000 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якої відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали, а позивач [PERSON] купив квартиру, що складається з двох жилих кімнат, загальною площею 41,5 кв.м, в тому числі житловою 26,6 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], за одну тисячу гривень. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 26.12.2000 року за реєстраційним № 714, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на квартиру (а.с.10, 12-13). Ця квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4/15-477, виданого 21.10.1998 року Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України м.Димитрова, зареєстрованого у БТІ м.Димитров в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 9 від 06.03.2000 року (а.с.10). 26.01.2001 року вказана квартира зареєстрована за позивачем [PERSON] у Димитровському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 9 стор. 147 (а.с.11). З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу будинку, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.10). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вищенаведене та те, що угода купівлі-продажу зазначеної квартири не була нотаріально посвідчена через реєстрацію її на Товарній біржі, що є порушенням зазначеної норми закону, про що позивач дізналася у січні 2015 році, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки відповідачі відмовляються від вчинення цієї дії, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47, 71, 153, 203, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved