Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року по 25 січня 2011 року. В шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що з відповідачем проживають окремо, син перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню дитини, не бере участі в матеріальному забезпеченні та вихованні. Зазначає, що вона не має можливості самостійно забезпечити дитині належний рівень матеріального забезпечення, оскільки на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною від теперішнього шлюбу. Відповідач офіційно не працевлаштований, стабільного доходу немає. Крім того, вказує на те, що 18.07.2011 року за результатами розгляду поданої нею, в наказному провадженні заяви, Луцьким міськрайонним судом Волинської області був винесений судовий наказ № 2-н-1126/11 про стягнення з боржника - [PERSON], на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.06.2011 року та до досягнення дитино повноліття. Однак, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2017 року, даний судовий наказ скасовано за заявою відповідача [PERSON] Крім того, вважає, що виникла заборгованість по сплаті аліментів, оскільки надала суду достатні докази того, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. На підставі наведеного, просить, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього (неповнолітнього) сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі - 1200 грн. щомісячно, починаючи з з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього (неповнолітнього) сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн., щомісячно, за три останні роки до дня подачі позовної заяви, таким чином стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 28800 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у них, просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково - відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 600 грн. на місяць. Зазначив, що працює неофіційно та отримує дохід в середньому 2500-3000 грн. на місяць. В частині стягнення заборгованості по несплаті аліментів позов не визнає. Так, після розірвання шлюбу з позивачкою у 2011 році він продовжував надавати своєму сину матеріальну допомогу, але розписок з колишньої дружини не брав, тому довести дану обставину не може. Про наявність судового наказу № 2-н-1126/11 про стягнення з нього аліментів, він дізнався лише у січні 2017 року та 15.02.2017 року даний судовий наказ було скасовано. Вважає, що позивач не надала жодних доказів того, що вона вживала заходи щодо стягнення з нього аліментів та не могла їх одержати у зв'язку їх його ухиленням від їх сплати. Також, зазначає, що сам бажає допомагати своєму сину, однак на даний час, теж опинився у важкому моральному та матеріальному становищі, оскільки допомагає своїм непрацездатним батькам, які є пенсіонерами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16.09.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2011 року розірвано (а.с. 12-13) Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області (а.с. 11). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач свого обов'язку утримувати неповнолітнього сина в добровільному порядку не виконує. Неповнолітній [PERSON] є здоровим, самостійних доходів не має. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що малолітній син проживає з матір'ю - позивачкою [PERSON], батько дитини - відповідач [PERSON] офіційно не працює, отримує нерегулярний заробіток (доход), то суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, на обліку у лікарнях не перебуває, є працездатним. Доказів, про те, що на утриманні у відповідача перебувають непрацездатні батьки він суду не надав, а тому дані доводи, суд не бере до уваги. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, відповідач є працездатним і доказів, які б підтверджували неможливість працевлаштування, в судовому засіданні також не здобуто. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а саме з 01.05.2017 року для дітей віком від 6 до 18 років розмір прожиткового мінімуму становить 1777 гривень. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обов'язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина в розмірі - 900 грн. щомісячно, що буде відповідати половині прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], суд вважає такими, що підлягають до часткового задоволення, оскільки, позивачем та її представником ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні належним чином не обґрунтована потреба в отриманні аліментів у розмірі 1200 грн. з відповідача та не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів 13 березня 2017 року. Таким чином аліменти на користь позивача на утримання дитини підлягають стягненню починаючи з дня звернення до суду (13.03.2017 року) та до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за останні три роки в розмірі 800 грн. щомісячно, що в загальному становить - 28800 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з ч. 2 ст. 59 СК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналіз вищенаведених положень закону дає можливість зробити висновок про те, що стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліментів не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2017 року судовий наказ № 2-н-1126/11 від 18.07.2011 року, виданий за заявою [PERSON] про стягнення аліментів з боржника [PERSON] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття - скасовано (а.с. 19). Судовий наказ № 2-н-1126/11 від 18.07.2011 року був пред'явлений позивачкою до органів державної виконавчої служби, на його підставі було відкрито виконавче провадження. Тобто суд вважає доведеним, що позивачкою вживалися заходи щодо одержання аліментів. Проте, ані позивачкою, ані її представником не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не могла отримати аліменти у зв'язку з ухиленням відповідача [PERSON] від їх сплати. Так, позивачкою та її представником доводи відповідача про те, що про наявність судового наказу № 2-н-1126/11 від 18.07.2011 року він дізнався лише у січні 2017 року не спростовані, як і не спростовані доводи відповідача про те, що повідомлення від державного виконавця він не отримував. Таким чином, вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час позивачем та її представником не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому їх задоволенні слід відмовити. Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі 640 грн. на користь держави підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. На підставі ст.ст.179-183, 191 СК України,

Outcome: partial