Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (надалі - Квартира). В 2010 році вона надала згоду на проживання у Квартирі онуку [PERSON] без реєстрації. На протязі останніх років відповідач [PERSON] став вести себе по відношенню до неї агресивно, зловживати наркотиками та спиртними напоями. Постійні сварки, дебоші, ініціатором яких є [PERSON], стали звичайною поведінкою відповідача. Вона неодноразово зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, але жодних результатів це не дало. Відповідач ніде не працює, веде паразитичний спосіб життя, приводить до Квартири по сторонніх осіб, які також ведуть себе агресивно. Позивач є інвалідом першої групи, їй 75 років, часто хворіє, а захистити її від знущання відповідача ніхто не може. [PERSON] не приймає участі в сплаті комунальних платежів, постійно викрадає в неї продукти харчування та інше. Своїми протиправними діями відповідач робить неможливим нормальне проживання. На підставі вищевикладеного, позивач просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Як убачається зі свідоцтва про право власності на житло № Ц-512 від 06.11.2007 р. (а.с. 7) та зі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.01.2014 року державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 4), [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № 13 від 11.08.2016 року, виданої головою правління ОСББ «Карнаватка 9» (а.с. 6), [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [INFO]. Крім неї зареєстрованими більше ніхто не значиться. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є онуком позивача та проживає разом з нею у вищевказаній Квартирі. Свідок [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою позивача. [PERSON] є онуком позивачки та вже давно, близько семи років, як проживає разом з [PERSON], до цього часу він мешкав в інтернаті. Як їй відомо, онук ніде не працює, комунальні платежі не сплачує. Між ними постійно виникають сварки, тому є необхідним виселити його з квартири позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її бабусею, а відповідач [PERSON] є її рідним братом. Бабуся та брат проживають разом за адресою: [ADDRESS]. При сумісному проживанні, [PERSON] не дає [PERSON] спокійно жити: вживає наркотичні речовини, постійно скандалить та підіймає руку. Натомість він ніде не працює, за квартиру не сплачує, тому його необхідно виселити. Судом приймаються в якості доказів пояснення свідків, оскільки вони також підтверджуються письмовими доказами, а саме: постановами Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2012 року (а.с. 16), від 15.06.2015 року (а.с. 18), від 04.08.2016 року (а.с. 21-22), згідно яких вбачається, що [PERSON] здійснював психологічне насилля у сімї відносно своєї бабусі [PERSON], за що визнавався винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав\~людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2\~ст.319 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 116 ЖК України, передбачено, якщо наймач,\~члени його сім'ї\~або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують\~жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній\~квартирі\~чи в одному\~будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Таким чином, враховуючи систематичне порушення відповідачем правил співжиття з позивачем, суд приходить до висновку, що перешкоди створені [PERSON] позбавляють позивача можливості належним чином користуватися та розпоряджатися належним на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно виселити відповідача з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому сума судового збору у розмірі 551,20 грн., також підлягає стягненню з Відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved