Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із вищезазначеним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул.Вишнева, б. 24, с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2013 року помер його батько [PERSON], а 10.05.2018 року померла мати [PERSON] Батькові [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Вишнева, б. 24, с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області, який складається з: А-1 житловий будинок; Б,В сарай; Г убиральня; Д літній душ; Е гараж; Пг погріб, І огорожа, 4-колодязь, що підтверджується технічним паспортом складеним 23 серпня 1989 року. Однак свідоцтво про право власності на житловий будинок втрачено. Крім того, батькові належало дві земельних ділянки, право власності на які після його смерті він оформив на своє імя. Стосовно будинку батько заповіту не склав. [PERSON] на момент його смерті постійно проживала разом з ним, про свою відмову від спадщини не заявляла, тобто фактично прийняла спадщину. Проте за життя документи на будинок переоформити не встигла. На даний час він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, постійно проживав разом з нею. Для оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на спадковий будинок на підставі рішення суду. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимогах наполягає. Від відповідача до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області просила суд справу розглядати за відсутності її представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження IV-ЕД №429038 від 20.05.1989 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД №358695 від 30.07.2013 року, виданого виконавчим комітетом Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, [PERSON] помер 29.07.2013 року у с.Бабичеве Троїцького району Луганської області (а.с.8). [PERSON] померла 10.05.2018 року у смт Троїцьке, Троїцького району, Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №520609 від 15.05.2018 року (а.с.9). Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку №24 на вул. Пролетарській (Вишневій) у с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області, в будинку були зареєстровані: [PERSON] (знятий з реєстрації 29.07.2013 року), [PERSON] (знята з реєстрації 15.05.2018 року), [PERSON] (знятий з реєстрації 25.09.2012 року) (а.с.10-12). Згідно копії довідки №1668 від 14.12.2018 року, виданої Виконавчим комітетом Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, [PERSON] на день смерті матері [PERSON], яка померла 10.05.2018 року, мешкали разом, вели спільне господарство без реєстрації за адресою: вул.Вишнева, б. 24, с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області (а.с.13). Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду на вул. Пролетарській (Вишневій), 24 у с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області, власником якого є [PERSON], будинок складається з А-1 житловий будинок; Б,В сарай; Г убиральня; Д літній душ; Е гараж; Пг погріб, І огорожа, 4-колодязь (а.с.14-17). Як вбачається з копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.02.2016 року, виданих в.о. державного нотаріуса Троїцької державної нотаріальної контори, [PERSON] набув право на спадщину після смерті [PERSON] на підставі заповіту від 19.06.2013 року у виді земельних ділянок (а.с.18-19). Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52889591, №52887572 від 09.02.2016 року, [PERSON] є власником земельних ділянок кадастровий номер 4425482500:15:001:0018 площею 4,6419 га та кадастровий номер 4425482500:15:001:0019 площею 4,6919 га (а.с.20-21). Згідно ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у позові обставин, позивачем до суду надано не було, клопотань про витребування доказів у процесі розгляду даної цивільної справи також не заявлялося. При цьому, відповідно до ст.ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесенні рішення відповідно до ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач посилається у позові на те, що не має можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, однак у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса, вчинена у встановленому законом порядку, про відмову у вчиненні нотаріальних дій саме з видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку за адресою: вул.Вишнева, б. 24, с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області, у звязку з чим викладені у позові обставини, за яких позивач не може оформити спадщину у нотаріальному порядку, не підтверджуються належними на те доказами. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами та земельну ділянку за адресою: вул.Вишнева, б. 24, с.Бабичеве, Троїцького району, Луганської області, однак документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами за вказаною вище адресою, взагалі відсутні в матеріалах справи. Позивачем клопотань про витребування доказів не заявлялось, у звязку з викладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі \~докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та\~не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed