Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 2005 року він є власником квартири №[ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані та проживають: позивач з дружиною та малолітніми дітьми. В належній позивачу квартирі залишилась зареєстрованою і відповідач [PERSON], яка фактично в квартирі з часу реєстрації не проживала та не зявляється, оскільки вже тривалий час знаходиться за межами України. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації його права власності, оскільки він надмірно сплачує кошти за комунальні послуги. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вищезазначеним житлом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, мотивувала обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явилась, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомила. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надійшло. Заперечень проти позовних вимог до суду не надала. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири №[ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням від 23 березня 2005 року №6764 та посвідчуваних написів приватних нотаріусів за №800 від 05.07.2010 та №1557 від 09.09.2017. (а.с. 6) В даній квартирі згідно довідки від 17 жовтня 2017 року КП «Укржилкомфорт» зареєстрована з 12 квітня 2013 року відповідач [PERSON], яка є сестрою позивача. Допитана в судовому засіданні в якості свідка сусідка [PERSON] показала, що спілкується з сусідами з побутових питань. У сусідів вдома буває, відповідачку ніколи не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є також сусідкою позивача, показала, що на протязі всього спілкування з сусідами, відповідачку не зустрічала. Згідно актів від 30 березня 2016 року, 21 вересня 2017 року, складеними сусідами позивача, підписи яких засвідчені директором КП «Укржилкомфорт», [PERSON] з 12 квітня 2013 року в квартирі №[ADDRESS] не проживає. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зазначені повноваження є дискреційними повноваженнями органу реєстрації. Таким чином позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: partial