Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і остаточно уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], [INFO], є його донькою. 14.11.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Іосебом. Від шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Донька [PERSON] померла 09.09.2017 року. Діти на даний час проживають з ним та його дружиною [PERSON]. Відповідач [PERSON] Іосеб разом з дружиною та дітьми не проживав з 2015 року, на даний час мешкає у Києві, не приймає участі у вихованні дітей, матеріально їх не забезпечує, не цікавиться їх здоровям, навчанням, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. А тому суд просить позбавити відповідача [PERSON] Іосеба батьківський прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2500 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в письмовій заяві позов підтримав, просить слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] Іосеб про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради в письмовій заяві позов підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. 10.10.2017 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 07 листопада 2017 року. Слухання справи відкладалося із за відсутності даних про належне повідомлення відповідача і його неявку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого: Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). 14.11.2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Іосебом, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Від шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5-7). [PERSON] померла 09.09.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Діти на даний час проживають з позивачем [PERSON] та його дружиною [PERSON] за адресою: м. Суми вул. Шишкарівська, буд.№2 кв.№ 13. Відповідач [PERSON] Іосеб разом з дружиною та дітьми не проживав з 2015 року, на даний час мешкає у Києві, не приймає участі у вихованні дітей, матеріально їх не забезпечує, не цікавиться їх здоровям, навчанням, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідач [PERSON] Іосеб не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.13). Служба у справах дітей Сумської міської ради надала суду висновок, відповідно до якого вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] Іосеба відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402\~зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, найважливіший обов»язок матері і батька це обов»язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено\~ст. 150 СК України. В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 pоку, вказано: «Держави-учасники зобов»язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно положень вказаної\~Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської\~Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Разом з тим, відповідач, як батько дітей самоусунувся від виховання дітей та нехтує батьківськими обов»язками: не турбується про дітей, не цікавиться їх особистим життям, здоров»ям та вихованням, не надає матеріальної допомоги, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей\~12,\~15 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання обов»язків по вихованню дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться ними взагалі, повністю втратив зв»язок з дітьми, а тому діючи в інтересах малолітніх дітей, його необхідно позбавити батьківських прав. Ст. 164 ч.1 п. 2 СК України\~вказує, що батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.\~\~ Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] Іосеба на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 2500 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 1409 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved