Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 2005 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь, на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1286 гривень щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач зазначила, що потребує додаткових витрат на лікування сина. У зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до зняття інвалідності. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала частково, просить суд стягнути аліменти у розмірі 643 гривні щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати у розмірі 400 гривень щомісячно до зняття інвалідності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подав заяву, про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує частково. Не заперечує щодо виплати аліментів у розмірі 643 гривні щомісячно до досягнення дитиною повноліття та додаткових витрат у розмірі 400 гривень щомісячно до зняття інвалідності. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.10.2005 року виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 727). Відповідно до свідоцтва про народження від 08.08.2006 року, [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 03.08.2012 року [PERSON] є дитиною інвалідом. Посвідчення видане на термін з 10.04.2009 року по 25.07.2024 рік. Судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею, що підтверджується довідкою № 1462 від 16.07.2014 року. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, встановлений ст. 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюються на правовідносини щодо обов'язків батьків по утриманню неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітньою дитиною та її батьком. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: partial