Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 грудня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, про що було зроблено актовий запис №773. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Подружні стосунки між сторонами були припинені в літку 2011року через конфліктні ситуації, сварки. Спору щодо проживання дитини та про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. Малолітня дитина залишається жити з позивачем. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, просить розірвати шлюб. Представник позивача [PERSON]. в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки не повідомив, у наданій заяві просив справу слухати у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, надав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав: З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 24 грудня 2004 року між сторонами було укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, про що було зроблено актовий запис № 773. (а.с.4). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON] [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем не бажає, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Дитина залишається жити з позивачем, спору про поділ майна не має. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних, документально підтверджених, доказів про сплату позивачем витрат за послуги адвоката, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial