Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення моральної шкоди у зв'язку з отриманими професійним захворюванням та виробничою травмою, в обґрунтування якого вказав, що він з 07.02.1986 року по 08.05.1996 року та з 07.09.2009 року по 10.09.2013 року перебував у трудових відносинах з шахтою ім.Г.М.Димитрова виробничого об'єднання «Красноармійськвугілля», правонаступником якого є ДП «Красноармійськвугілля», працюючи на різних посадах, у тому числі у якості гроз п'ятого розряду з повним робочим днем під землею. 02.08.2010 року, працюючи в другу зміну, при виконанні наряду по вивантаженню домкрату у нього була травмована ліва рука, у зв'язку з чим підприємством були складені акти про нещасний випадок за формами Н-1 № 11 та Н-5 № 11. У Димитровській центральній міській лікарні йому було встановлено діагноз: відкритий перелом нігтьової фаланги третього пальця лівої кісті та забита рана з відривом нігтьової пластини четвертого пальця лівої кисті. За висновком МСЕК від 22.10.2010 року по даній травмі йому було встановлено 5% втрати професійної працездатності з рекомендаціями медикаментозного лікування. Також в умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом він має стаж роботи майже 28 років. В результаті тривалої роботи в шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею за висновком лікарсько-експертної комісії Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань від 07.08.2013 року йому встановлено професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, помірним м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, у зв'язку з чим підприємством було видано акт за формою П-4 від 09.09.2013 року. За висновком МСЕК від 06.11.2014 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності за наслідками професійного захворювання та 5% втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва, а за сукупністю - 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з рекомендаціями медикаментозного та санаторно-курортного лікування, також йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах, у вимушеній робочій позі. 10.09.2013 року його було звільнено з підприємства за станом здоров'я. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитрові йому виплачена одноразова допомога та сплачуються щомісячні страхові виплати. Моральна шкода йому не призначалася та не виплачувалася. Проте внаслідок зазначеної виробничої травми та професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яку він відчуває до теперішнього часу. Погіршення стану його здоров'я у вигляді загального недомагання, слабкості, болі у спині при незначних навантаженнях та обмежений рух лівої кисті стало причиною звернення його до лікарів. У зв'язку з чим йому часто призначалися курси лікування, яки він проходив без будь-якого поліпшення його здоров'я як в стаціонарному, так і в амбулаторному режимі. Пальці лівої руки повністю не виконують функції захвату, а постійні болі у спині вказують на те, що він не може вже працювати та обмежують його у професійній працездатності. Отримана виробнича травма та професійне захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя та негативно впливає на його душевний стан. для організації його життя та негативно впливає на його душевний стан. Знаходження протягом довгого часу за межами свого дому суттєво негативно змінило його звичайний життєвий уклад, сімейно-побутові відносини, у тому числі з близькими та родичами. Проблеми зі здоров'ям викликають у нього сильні фізичні страждання, зумовлені своїми особливостями, психологічний дискомфорт та значне порушення душевної рівноваги, яке виразилося в почуттях постійного відчуття турботливості, тривозі, роздратованості, почуттях страху, пригноблювання, порушення сну. Він вимушений постійно купувати ліки та звертатися до лікарів, став замкнутий. Втрата роботи, якою він пишався та заробляв собі на життя і утримував сім'ю, його дуже пригнічує. Внаслідок травми та захворювання йому встановлено третю групу інвалідності, він відчуває постійний біль в спині та руці, через що не може в повному обсязі, як господар, поратися по господарству, вимушений звертатися за допомогою до інших осіб. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 500000 грн., виходячи із тривалості та глибини моральних страждань, чисельних негативних наслідків для нього, з фактичного значного погіршення стану здоров'я, а також ступені втрати працездатності. Тому позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди визначену ним суму. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в присутності його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» Лакіза Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що комісією про розслідування нещасного випадку з позивачем від 02.08.2010 року встановлено, що [PERSON] допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці» та п.1.11 Інструкції про охорону праці, безпечному виконанню робіт і поведінки у шахті гроз, інших осіб, які б допустили порушення норм законодавства з охороні праці, не встановлено. Отримане позивачем ушкодження внаслідок травми відповідно до висновку ВКК не відноситься до тяжких виробничих травм. Після травми позивач продовжував працювати гроз і утримувати сім'ю. На момент встановлення профзахворювання позивач досяг повного пенсійного віку для чоловіків, зайнятих повний робочий день на підземних роботах - 50 років. На пенсію позивач був звільнений з шахти Стаханова 26.07.2009 року. Вважає, що підприємством не порушені законні права позивача, тому відсутня вина підприємства у спричиненні шкоди. Доказів спричинення моральної шкоди позивач не надав. Також на 2015 рік Державним бюджетом не передбачено бюджетне фінансування заробітних плат вугільної промисловості. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 07.02.1986 року по 08.05.1996 року та з 07.09.2009 року по 10.09.2013 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Крсноармійськвугілля», працюючи з 07.09.2009 року гірничим робітником очисного забою п'ятого розряду з повним робочим днем у шахті, звільнившись з підприємства за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копіями записів з трудової книжки позивача (а.с.6-9). Також з трудової книжки позивача вбачається, що у період з 22.09.1997 року по 26.07.2009 року [PERSON] працював на підземних роботах на шахті Стаханова, що також є відокремленим підрозділом ДП «Красноармійськвугілля», звільнившись з цієї шахти у зв'язку з уходом на пенсію за віком (а.с.8). 02.08.2010 року о 17.30 годині при виконанні трудових обов'язків з позивачем трапився нещасний випадок, в наслідок якого він отримав відкритий перелом нігтьової фаланги третього пальця лівої кісті, забиту рана з відривом нігтьової пластини четвертого пальця лівої кисті. За даним фактом було проведено розслідування, про що видано акт за формою Н-5 від 03.08.2010 року, та складено акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 03.08.2010 року № 11 (а.с.13-14, 15-16). З тексту актів вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є його особиста необережність (а.с.14, 16). Через отриману у шахті 02.08.2010 року травму [PERSON] з 02.08.2010 року по 20.08.2010 року перебував на амбулаторному лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні у травматолога, про що свідчить виписка з амбулаторної карти позивача (а.с.47). За висновком обласної МСЕК від 22.10.2010 року позивачу вперше за наслідками виробничої травми від 02.08.2010 року встановлено 5% втрати професійної працездатності до 01.11.2011 року (а.с.17). Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем позивачу [PERSON] був встановлений діагноз: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, помірним м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, захворювання професійне, вперше. у зв'язку з чим відповідачем складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.09.2013 року за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району, що підтверджується самим актом, медичним висновком та повідомленням комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» (далі за текстом ОКЛП) від 07.08.2013 року, інформаційною довідкою про робочі місця, характер виробництва, об'ємах виконання робіт та режим праці [PERSON] від 11.06.2013 року, санітарно-гігієнічною характеристикою про умови праці позивача від 26.07.2013 року та актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 17.06.2013 року, виданими Красноармійським міськрайонним управлінням Головного управління держсанепідемслужби у Донецькій області, виробничою характеристикою. У п.п.16, 17 акту від 09.09.2013 року зазначено, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий період роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислової важкістю праці, маса вантажу, який підіймався, у складі бригади складала від 350 кг до 400 кг, перенос риштаків на відстань 200-300 м (а.с.10-12, 26, 30, 35-36, 37-40, 41, 43, 46). Згідно довідці до акту огляду МСЕК від 28.10.2013 року [PERSON] вперше за наслідками професійного захворювання на один рік встановлено 40% втрати професійної працездатності та за сукупністю із раніше встановленими 5% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва за травмою 02.08.2010 року, позивачу встановлено 45 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних метеоумовах, у вимушеній робочій позі, може працювати слюсарем на поверхні, вахтером, диспетчером, йому рекомендовано нагляд та лікування у невропатолога, стаціонарне та медикаментозне лікування. Згідно довідці до акту огляду МСЕК від 06.11.2014 року [PERSON] повторно за наслідками професійного захворювання безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності та за сукупністю із раніше встановленими 5% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва за травмою 02.08.2010 року, позивачу встановлено 55 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності (а.с.18). Через професійне захворювання [PERSON] з 22.04.2013 року по 30.04.2013 року, з 30.07.2013 року по 08.08.2013 року, з 30.07.2013 року по 08.08.2013 року, з 05.09.2013 року по 09.09.2013 року , з 14.02.2014 року по 24.02.2014 року, з 26.06.2014 року по 07.07.2014 року лікувався як амбулаторно, так і в умовах стаціонару у неврологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні та в ОКЛП. Цими медичними установами позивачу рекомендовано динамічне спостереження та лікування у невропатолога, курси реабілітаційного лікування з прийомом медичних препаратів, носіння фіксувального корсету, санаторно-курортне лікування (а.с.19, 20, 22, 23-25, 34, 44). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» в редакції від 21.11.2002 року відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманою виробничою травмою позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 22.10.2010 року, за професійним захворюванням - 28.10.2013 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми або професійного захворювання таку шкоду позивачу повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов'язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов'язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку та професійного захворювання. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми та професійного захворювання, а наведені висновки МСЭК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоров,ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв,язку між ушкодженням здоров'я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Як зазначено вище, [PERSON] неодноразово звертався за допомогою до медичних установ через отриману травму та професійне захворювання. В історіях його хвороб та записах з амбулаторної карти зафіксовано скарги на болі в поперековому відділенні хребта, які посилюються при ходьбі, заніміння ноги, невиконання повністю пальцями лівої кісті функції захвату. Ушкодження на виробництві здоров'я вимагає від позивача продовження лікування, обмежило виконувати йому фізичну працю. Наведене свідчить про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманих на виробництві профзахворювання та травми, через що порушилися його нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров'я, розмір і безстроковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 50 років втратив 45% своєї працездатності, яка через рік збільшилася до 55%, що свідчить про погіршення стану його здоров'я, він не може виконувати тяжку фізичну працю, якою він заробляв собі та своїй сім'ї на життя, визнаний інвалідом третьої групи, через стан здоров'я звільнився з роботи і по теперішній час не працює, йому рекомендовано продовжувати лікування. Отримані позивачем вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення техніки безпеки праці при отриманні травми, існування у позивача до погіршення здоров'я іншого джерела доходу у вигляді пенсії, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 17000 грн., які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial