Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовними вимогами до відповідача, які в процесі розгляду справи уточнила, та просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], уродженця м.Борислава за межі України без згоди батька [PERSON]. Просить надати дозвіл на оформлення в органах та установах України, розташованих на території України консульських та посольських установах іноземних держав проїзних та будь-яких інших документів для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON],[INFO] за межі України без згоди батька [PERSON]. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані шляхом визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні нею, які в процесі розгляду справи зменшив, та просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], шляхом визначення наступних способів участі у спілкуванні та вихованні сина: систематичні побачення з сином кожної суботи та неділі: з 13 год. до 19 год. суботи та з 11 год до 19 год. неділі за місцем проживання сина; один раз в місяць, а саме в останній тиждень кожного місяця, побачення з сином за місцем проживання відповідача [PERSON], а саме з 13 год. суботи до 19 год. неділі;в день народження сина ([INFO] кожного року) з 10 год до 13 год побачення з сином за місцем проживання відповідача [PERSON]; в день народження відповідача [PERSON] ([INFO] кожного року) з 10 год. до 20 год. побачення з сином за місцем проживання відповідача [PERSON]; в день народження матері відповідача - [PERSON] ([INFO] кожного року) з 10 год. до 20 год. побачення з сином за місцем проживання матері відповідача [PERSON]; в день народження батька відповідача - [PERSON] ([INFO] кожного року) з 10 год. до 20 год. побачення з сином за місцем проживання батька відповідача [PERSON]; в дні державних свят, які визначені вихідними днями, з 10 год. до 13 год. побачення з сином за місцем проживання відповідача [PERSON]; в дні релігійних свят, які визначені вихідними днями, з 10 год. до 13 год. побачення з сином за місцем проживання відповідача [PERSON]. Позивач за первісним позовом [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що в період перебування у шлюбі із відповідачем [PERSON], у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду від 17 листопада 2014 року відповідач життям сина не цікавиться, його вихованням та утриманням не займається. На даний час обов'язки по вихованню сина, пов'язані з його фізичним та моральним розвитком покладені на позивача. Позивач покликається на те, що має можливість тимчасово виїжджати за межі України та має намір брати із собою сина [PERSON] з метою відпочинку, оздоровлення та духовного розвитку. Проте відповідач не бажає надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини та на виїзд дитини за кордон. Відповідач [PERSON] зустрічні вимоги мотивує тим, що в період перебування у шлюбі із позивачем [PERSON], у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду від 17 листопада 2014 року дитина проживає з матір'ю. Позивач за первісним позовом [PERSON] усілякими способами перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Тому просив зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у вихованні дитини, встановити способи участі у вихованні дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Зустрічні вимоги заперечили, просять у їх задоволенні відмовити. Позивач [PERSON] пояснила, що відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України та при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить, а тому вона вважає, що така позиція батька дитини шкодить їх інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку, що стало наслідком її звернення до суду із зазначеним вище позовом. Крім цього, позивач [PERSON] пояснила, що ніколи заперечувала щодо спілкування відповідача [PERSON] із сином [PERSON]. Проте відповідач [PERSON] ніколи не цікавився вихованням та спілкуванням з дитиною. Відповідач конфліктний, агресивний та схильний до фізичного впливу. З моменту народження дитини відповідач постійно провокував конфлікти з використанням нецензурної лексики у присутності малолітнього сина. Кошти на утримання сина надавав мінімальні. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 500 гривень відповідач [PERSON] не виконує. Заборгованість станом на 01 березня 2016 року становить 2922,58 гривень. Проте позивач не заперечує щодо участі відповідача [PERSON] у вихованні їхнього сина у спосіб визначений згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору від 07 жовтня 2015 року первинні позовні вимоги заперечили, просять в задоволенні останніх відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, просять зустрічний позов задовольнити. Пояснили, що позивач [PERSON] проживає разом із малолітнім сином та її матір'ю у приватному будинку огородженого парканом. Позивач [PERSON] ніде не працює, відповідно не має коштів на її виїзд з дитиною за кордон. Доводи позивачки про необхідність тимчасового виїзду за кордон з неповнолітнім сином не підтверджується відповідними доказами. Натомість відповідач [PERSON] позбавлений можливості спілкуватись та займатись вихованням свого малолітнього сина [PERSON], оскільки його колишня дружина чинить перешкоди у спілкуванні з сином.. Ворота та хвіртка будинку, де фактично проживає колишня дружина з малолітнім сином, завжди зачинені. Остання на телефонні дзвінки [PERSON] з метою домовитись про час зустрічей із сином не відповідала. Відповідно з цих причин неможливе виконання спосіб участі у виховання сина визначений згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] в якому зазначено, що місце зустрічей та присутність матері попередньо узгоджувати. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бориславської міської ради Герцан Н.В., яка діє на підставі довіреності від 30 березня 2016 року у судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету Бориславської міської ради - як органу опіки та піклування про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON],[INFO] та оформлення проїзних документів без згоди батька [PERSON] за № 616/8-к від 30 вересня 2015 року, а також висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] за №164 від 06 квітня 2014 року. Зазначені висновки прийняті органом опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON]. Позовні вимоги вважає підставними. У вирішенні зустрічних позовних вимог покладається на думку суду. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в судове засіданні не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідно суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Свідок [PERSON] показала суду, що являється тіткою позивача [PERSON] Колишній чоловік племінниці [PERSON] з 2012 року не займався виховання їхнього сина [PERSON], не цікавився його життям. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є матір'ю позивача у справі [PERSON] вони разом проживають із сином доньки малолітнім [PERSON]. Дочка є доброю, дбайливою матір'ю, натомість поведінка колишнього зятя [PERSON] не завжди була належною, постійно конфліктував у сім`ї, що у подальшому послужило підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Не дбав за сім`ю, не надавав належних коштів на утримання свого сина. Свідок підтвердила, що її донька [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] знаходиться на їх з чоловіком утриманні. При потребі забезпечить доньку коштами для її виїзду разом із сином за межі України на відпочинок та оздоровлення. Щодо участі відповідача [PERSON] у вихованні неповнолітнього внука, вважає що це повинна вирішувати донька, позивач [PERSON] ри цьому свідок не бажає бачити колишнього зятя у себе в будинку, де фактично проживає малолітній [PERSON]. Допитана судом в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю відповідача [PERSON] Її син має намір належно виховувати свого сина та приділяти йому достатньо часу. Дійсно син не має роботи, відповідно позбавлений можливості належно утримувати свого сина. Проте колишня невістка позбавляє сина бачитись з сином [PERSON], не відповідає на дзвінки сина, не пускає до будинку де проживає дитина. Про зазначені обставини свідкові відомо зі слів сина [PERSON] Колишня невістка зверхньо ставить до свідка та її чоловіка, позбавивши їх бачити внука тривалий час. Аналогічні показанням свідка [PERSON] надав суду покази свідок [PERSON]- батько відповідача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, показання свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 17 листопада 2014 року (а.с. 5). Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Бориславського міського суду від 17 грудня 2015 року, що знаходиться у матеріалах справи, стягнуто із [PERSON], [INFO], уродженця м.Борислава Львівської області на утримання сина [PERSON],[INFO], аліменти в сумі 500 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно закону, починаючи з 12 серпня 2015 року до досягнення сином повноліття. Відповідно пояснень позивача [PERSON], що не заперечується відповідачем у справі [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 березня 2016 року становить 2922,58 гривень. Висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради - як органу опіки та піклування про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON],[INFO] та оформлення проїзних документів без згоди батька [PERSON] за № 616/8-к від 30 вересня 2015 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON],[INFO] та оформлення проїзних документів без згоди батька [PERSON] (а.с.4) Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались як вимоги, так і заперечення; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинно бути зазначено встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Як роз'яснено Постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі (п.11), у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Ці обставини повинні бути доведені на підставі належних та допустимих доказів. Вирішуючи спір про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та надання дозволу на оформлення документів суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто вищевказані вимоги закону дають підстави для висновку, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у надані згоди на цей виїзд. Аналіз наведених вище норм матеріального права вказує, що, вирішуючи питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, який не проживає разом з нею, суд повинен враховувати заперечення батька дитини, з яким дитина не проживає та з'ясовувати обґрунтованість цих заперечень. Відповідно пояснень позивача [PERSON] надання дозволу останній на тимчасовий виїзд дитини за межі України та надання дозволу на оформлення документів необхідно в інтересах дитини з метою оздоровлення, лікування, загального розвитку, проте добровільна згода батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон відсутня. Проте, позовні вимоги не можна визнати обґрунтованими, не визначено стороною строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, фактично просить надати дозвіл на неодноразові виїзди дітей за кордон без згоди батька, так як законодавець передбачив таке право на одноразовий виїзд за рішенням суду. Позивачем не було представлено будь-яких доказів, які б свідчили про намір позивача виїзду за межі України разом із малолітнім сином з метою відпочинку та оздоровлення. Представлені позивачем [PERSON] світлокопії медичним документів, що підтверджують стан здоровя малолітнього сина [PERSON] жодним чином не підтверджують ту обставину, що відпочинок та оздоровлення можливе лише за межами України. Будь-яких належних доказів, що свідчать про чинення відповідачем [PERSON] позивачці перешкод у виїзді дитини за кордон не представлено суду та не здобуто судом під час розгляду справи по суті. Суд, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, вирішив що у задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити. При вирішенні зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні суд виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначений Сімейним кодексом України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 цього Кодексу. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право приймати участь у її вихованні. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ст. 141 СК України , ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України). У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до частин 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки і піклування надав свій висновок у цій справі щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті вивчення справи, зокрема, умов проживання дитини, її віку, зайнятості батьків. Висновок щодо часу надання позивачеві можливості зустрічатися з дитиною в основному є конкретним, правильним і таким, що відповідає вимогам ст.ст.153,157,159 СК України. Висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] за №164 від 06 квітня 2016року запропоновано спосіб участі батька [PERSON] у вихованні свого малолітнього сина [PERSON], а саме: перша, третя неділя місяця з 11 до 15 год; друга, четверта субота місяця з 13 до 16 год;два будніх днів серед тижня (вівторок і четвер) з 11 до 15 год; у день народження [PERSON] [INFO] кожного року з 11 до 14 год. Місце зустрічей та присутність матері попередньо узгоджувати. Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, судовими рішення Бориславського міського суду Львівської області про розірвання шлюбу від 17 листопада 2014 року та стягнення аліментів від 17 грудня 2015 року встановлено, що причиною розпаду сім`ї стало те, що між ними (сторонами у справі) виникали конфлікти, відповідач ([PERSON].) змінив своє ставлення до позивача ([PERSON] в гіршу сторону, практично не брав участі у вихованні дитини ([PERSON].), не достатньо забезпечував сім`ю матеріально. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON], [INFO] надалі буде проживати разом з позивачкою ([PERSON] Крім цього, судовим рішенням про стягнення аліментів встановлено, що [PERSON], перебуває на утриманні батьків -пенсіонерів, а з 20.10.2015 року перебуває на обліку в Бориславському центрі зайнятості як безробітний, переніс 4-ри черепно-мозкові травми та потребує лікування. Враховуючи обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, які доказуються при розгляді інших справ, відносно особи щодо якої встановлено ці обставини, зокрема характеризуючі дані на особу позивача за зустрічним позовом [PERSON], суд вважає, що в основному слід погодитись з висновком органу опіки та піклування щодо участі позивача [PERSON] у вихованні дитини сторін. Встановлено, що позивач [PERSON] частково не згідний з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] за №164 від 06 квітня 2016року, зокрема в частині щодо «місце зустрічей та присутність матері попередньо узгоджувати». Також позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить встановити, що дні народження позивача, його батьків, в дні релігійних та державних свят, що визначені вихідними днями відзначати разом із малолітнім сином за місцем проживання [PERSON] та його батьків. Однак жодних доказів щодо обґрунтованості незгоди з вказаним висновку органу опіки та піклування щодо встановлення способу участі батька у вихованні сина, а також те що неправомірна поведінка відповідача за зустрічним позовом [PERSON] перешкоджає чи остання ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, позивачем не представлено. При таких обставинах суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні позивачем не доведено, а тому не вбачається підстав для задоволення позову .Напідставі викладеного,

Outcome: dismissed