Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає [PERSON], про визнання права власності на нежитлові приміщення та зняття арешту на нерухоме майно до відповідача [PERSON] відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області. Вказує, що їй, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2011 року на праві власності належить нежитлове приміщення №2 по вул.Марка Черемшини в м.Чернівці, що підтверджується відповідними копією договору та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стверджує, що особи, які мали майнові вимоги до неї через права на нежитлову будівлю, звертались до Шевченківського райсуду м.Чернівці та судом в порядку забезпечення позову було накладено арешт на вказану нежитлову будівлю №2 по вул..М.Черемшини в м.Чернівці. Позивач вказує, що в подальшому, рішенням Шевченківського райсуду м.Чернівці від 27.08.2013 року по справі №727/5772/13-ц цим особам було відмовлено в задоволенні позову та ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25.09.2013 року апеляційна скарга позивачів була відхилена, а рішення суду залишено без змін. Позивач звертає увагу суду на те, що при вирішені справи №727/5772/13-ц судом не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, тому в квітні 2018 року позивач звернулась до Шевченківського райсуду м.Чернівці з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову раніше накладеного по цій справі. Ухвалою Шевченківського райсуду м.Чернівці від 03.05.2018 року клопотання позивачки було задоволено та скасовано заходи забезпечення позову по справі №727/5772/13-ц. 18 червня 2018 року позивач звернулась із заявою до [PERSON] відділу ДВС Управління юстиції в Чернівецькій області (відповідача по справі) про зняття арешту та обтяжень на нерухоме майно по вул.М.Черемшини №2 та її заява була задоволена та знято арешт з зазначеного майна. Разом з тим, як вказує позивач, під час прийому у начальника [PERSON] відділу ДВС [PERSON], останній повідомив позивачку, що на нежитлове приміщення №2 по вул.М.Черемшини державним виконавцем [PERSON] 17 червня 2011 року було також накладено арешт. 11 липня 2018 року позивач офіційно звернулась з заявою до [PERSON] відділу ДВС з проханням скасувати постанову про арешт майна, оскільки вона, [PERSON], стала власницею нежитлової будівлі №2 по вул.М.Черемшини в м.Чернівці на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2011 року. 02 серпня 2018 року відповідач надав позивачці лист-відповідь №24356 в якому повідомив, що не має права скасувати постанову про арешт державного виконавця від 17 червня 2011 року, так як попередній власник нежитлового приміщення №2 по вул.М.Черемшини в м.Чернівці Кость [PERSON] є боржником по раніше відкритим виконавчим провадженням, а вирішити питання про зняття арешту може тільки суд. Позивач вважає, що постанова державного виконавця Сарахмана П.М. від 17.06.2011 року про накладання арешту на нежитлове приміщення №2 по вул.М.Черемшини та відмова [PERSON] відділу ДВС м.Чернівці скасувати арешт, є незаконними, з наступних правових підстав. Приписом ст.386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, а ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач звертає увагу суду на те, що доказувати її право власності на нежитлове приміщення №2 по вул.М.Черемшини немає необхідності, оскільки право власності підтверджено договором купівлі-продажу цього майна від 14.06.2011 року та витягом про реєстрацію прав №30463400. Також, позивач звертає увагу суду, що власником нежитлового приміщення вона стала 14 червня 2011 року, а державний виконавець виніс постанову про накладання арешту на належне їй майно 17 червня 2011 року, тобто не на майно [PERSON]. На основі викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення №2 по вул.М.Черемшини в м.Чернівці та скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного управління юстиції у Чернівецькій області від 17 червня 2011 року №1087/6 на нежитлове приміщення №2 по вулиці Марка Черемшини в місті Чернівці. Позивач в судове засідання не зявилась, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої просить суд розглянути справу у відсутність позивачки, вимоги позову підтримує, просить не фіксувати судове засідання технічними засобами та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про поважність причини неявки суд не повідомив, будучи належними чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи судом, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву на позов від них до суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про поважність причини неявки суд не повідомив, будучи повідомленим про дату час та місце розгляду справи судом, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових пояснень по суті спору від нього до суду не надходило \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. №8362 (а.с.8), позивачка [PERSON] набула у власність нежитлові приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку №2 по вулиці Марка Черемшини в місті Чернівці. Наведена обставина також підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів №10009806 від 14.06.2011 року (а.с.9), копією витягу про державну реєстрацію прав №30463400 від 30.06.2011 року (а.с.10) та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18 зворот). \~ \~ \~ \~Згідно копії [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.18) на нежиле приміщення №2 по вулиці Марка Черемшини в місті Чернівці постановою державного виконавця Сарахман П.М. від 17.06.2011 року накладено арешт; боржник [PERSON]. \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.08.2013 року, яке набрало законної сили 25.09.2013 року (а.с.11-12), судом було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області (третя особа на стороні позивача Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування та поновлення державної реєстрації прав власності на нежитлові приміщення. Як вбачається з вказаного рішення суду, судом не знайдено підстав для визнання недійсним правочину, за яким власником цих приміщень стала [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 25.09.2013 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.13-15). \~ \~ \~ \~Відповідно до копії ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.05.2018 року (а.с.16-17), яка набрала законної сили 16.05.2018 року, заяву [PERSON], заявлену в її інтересах адвокатом [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову було задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, знято арешт, накладений на нежитлові приміщення №2 по вул.Марка Черемшини в м.Чернівці, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.01.2012 року (реєстраційний номер обтяження 12134667) по справі №727/5772/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області (третя особа на стороні позивача Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування та поновлення державної реєстрації прав власності на нежитлові приміщення. \~ \~ \~ \~Згідно копії листа-відповіді [PERSON] відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області №24356 (а.с.7), арешт на нежитлові приміщення №2 по вулиці Марка Черемшини в місті Чернівці накладений постановою державного виконавця від 17.06.2011 року №1087/6 на майно [PERSON] у звязку із наявністю у відділі виконавчих проваджень про стягнення коштів із даного боржника. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (в порядку Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до норм ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.2 ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його частини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки нежитлове приміщення №2 по вулиці М.Черемшини в місті Чернівці належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності, суд приходить до висновку, що арешт майна порушує право позивачки, як власника вказаного майна, також як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не є власником вищевказаного обєкта нерухомого майна, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved