Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення допомоги у зв'язку з виходом на пенсію та моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що у період з 03.01.1983р. по 03.07.2014р. працював у відповідача та вперше був звільнений з підприємства за п.1 ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідно до п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди, йому повинна була бути виплачена одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію, однак дана допомога виплачена не була. Оскільки його стаж на підприємстві на час звільнення складав понад 20 років, він мав право на виплату одноразової допомоги в розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат. Так як, його середньоденний заробіток за час роботи становить 40,45 грн., то відповідно до здійснених розрахунків сума одноразової допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку складає 20957,48 грн. Крім того, вважає, що своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, адже майже щодня він їздив до відповідача за несплаченою одноразовою допомогою, замість того, щоб займатися лікуванням. Він відчуває психологічний дискомфорт, бо таке враження, що він випрошує свої гроші. Ні один з контролюючих органів не намагається відновити його порушені права. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює у 10000 грн. Таким чином просить стягнути з відповідача на свою користь одноразову допомогу у розмірі його 3-х місячного середнього заробітку у розмірі 20957,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що суму 3-х місячного середнього заробітку розрахував наступним чином: поділив суму заробітної плати на 11 місяців та помножив на 3. Він їздив на підприємство та цікавився щодо виплати цієї допомоги. Вважає, що підприємство надає звіти до інспекції праці і тому контролюючий орган знає про порушені права працівників. Саме в 10000 грн. він оцінює моральну шкоду, тому що вважає, що це нормально. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що наприкінці жовтня буде виплачена допомога, зазначена в позовній заяві. Позивач невірно розрахував середньомісячний заробіток, який необхідно розраховувати відповідно до постанови КМУ № 100. Щодо моральної шкоди, вважає, що вона не доведена позивачем. Крім того, представник відповідача надав суду письмові заперечення, де вказав, що заперечує не сам факт того, що позивачу повинна бути нарахована та виплачена вихідна допомога, а не згоден з її розміром і не згоден взагалі з виплатою моральної шкоди. Середньомісячний заробіток відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ № 100, а тому середня заробітна плата позивача на момент звільнення складає 5072,43 грн., таким чином до виплати підлягає 15217,29 грн. Що стосується моральної шкоди, заявником не було доведено пряму вину власника, також як і причинно-наслідковий зв'язок між порушенням власником саме законних прав працівника та виникненням негативних наслідків. Навіть сам факт цих наслідків визиває значний сумнів. Також відповідач не згоден з сумою моральної шкоди. Із змісту позову незрозуміло, як само змінилося його життя внаслідок виникнення захворювання, які втрати немайнового характеру він зазнав.. Також, зовсім незрозуміло, з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди. У позові позивач не надає жодних документальних підтверджень вимогам моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача та був звільнений 03.07.2014р. за ст.38 ч.1 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком з виплатою одноразової допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку згідно п.12.15 «Галузевої угоди», допомога у зв'язку з виходом на пенсію не виплачена (а.с.6-7). Згідно довідки відповідача від 17.09.2014р., нарахована сума доходу з серпня 2013р. по червень 2014р. складає 88168,89 грн. (а.с.4). Згідно довідки відповідача від 09.10.2014р., середньомісячна заробітна плата позивача складає 5072,43 грн., нарахована 3-х місячна допомога складає 15217,29 грн. (а.с.19). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992р. (далі - Галузева угода), працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.) (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше, зокрема для чоловіків, 20 років та більше - 3-х місячний заробіток. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати підприємства. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач вперше був звільнений з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію та йому була нарахована одноразова допомога у розмірі 3-х місячного середнього заробітку відповідно до п.12.15 Галузевої угоди, то відповідач повинен був сплатити 3-х місячний заробіток позивача, який складає 15217,29 грн. (5072,43 грн. х 3 місяці). Доводи позивача про стягнення допомоги у розмірі 20957,48 грн. не ґрунтуються на законодавстві, оскільки вказана сума розрахована всупереч Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Жодних доказів в обґрунтування спричинення моральної шкоди, позивачем не надано, тому суд вважає, що у стягненні моральної шкоди, необхідно відмовити. На підставі ч.1 ст.2371 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992р. та

Outcome: partial