Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 25 лютого 1995 року та зареєстрований Щорсівською сільською радою, Генічеського району Херсонської області, актовий запис №3. Від спільного життя мають повнолітніх дітей. Спору про поділ спільного майна не мають. Свої вимоги обґрунтував тим, що шлюб між ним та відповідачкою вже давно існує формально. Почуття, що об'єднували їх раніше, згасли та спільне життя з дружиною стало нестерпним, оскільки вони виявилися занадто різними людьми, з несумісними уявленнями про шлюб та поведінку одружених при спільному житті у шлюбі. З 04.11.2017 року припинили спільне проживання. Враховуючи це, він вважає, що зберігати такий шлюб на папері і надалі не відповідає його інтересам, тим більш, поновити справжній шлюбний зв'язок нереально та позивач цього вже не бажає. Вважає, що шлюб фактично вже не існує і його лишилося лише офіційно розірвати та будувати нове життя. У судовому засіданні позивач, вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю, за підставами, вказаними у позові. Наполягає на їх задоволенні. Вказує, що шлюбні відносини між сторонами припиненні та їх відновлення неможливе. Збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судовому засіданні відповідач, [PERSON], позовні вимоги підтримала. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 25 лютого 1995 року, зареєстрованому Щорсівською сільською радою, Генічеського району Херсонської області, актовий запис №3. Від спільного життя мають дітей. Від спільного життя мають повнолітніх дітей. Спору про поділ спільного майна не мають. Позивач вказує, що шлюб між ним та відповідачкою вже давно існує формально. Почуття, що об'єднували їх раніше, згасли та спільне життя з дружиною стало нестерпним, оскільки вони виявилися занадто різними людьми, з несумісними уявленнями про шлюб та поведінку одружених при спільному житті у шлюбі. З 04.11.2017 року припинили спільне проживання. Враховуючи це, позивач вважає, що зберігати такий шлюб на папері і надалі не відповідає його інтересам, тим більш, поновити справжній шлюбний зв'язок нереально та позивач цього вже не бажає. Вважає, що шлюб фактично вже не існує і його лишилося лише офіційно розірвати та будувати нове життя. Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10. 5. п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Враховуючи те, що сторони не проживають разом та часом на примирення жодна зі сторін не скористалася, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін. Згідно ст. 113 СК україни особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільного господарства не ведуть, на примирення не пішли та збереження сім'ї неможливе. Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

Outcome: approved