Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», та просила зобов'язати відповідача повернути їй автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на виконання умов договору лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від [PERSON] заяву №ODMLA + 28420686 про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу та між сторонами укладений договір фінансового лізингу №ODMLA + 28420686. 27 вересня 2013 року на підставі Акту приймання-передачі, який є додатком № 1 до [PERSON], позивач отримала від відповідача у користування предмет лізингу - автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 85000,0 грн. Строк договору лізингу, відповідно до пункту 1.1.2. заяви №ODMLA + 28420686 складає 60 місяців. Проте, 11 жовтня 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучив у [PERSON] предмет лізингу, порушивши право позивача на користування предметом лізингу. Обставини вилучення предмету лізингу викладені позивачем у заяві, наданій ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 жовтня 2014 року, яка містить вимогу про повернення предмету лізингу у користування [PERSON]. Відповідач факту вилучення предмету лізингу за обставин, викладених у заяві позивача від 17 жовтня 2014 року, не заперечує, але ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично відмовив [PERSON] у поверненні предмету лізингу. 11 серпня 2015 року з метою належного врегулювання відносин, що виникли з договору фінансового лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року, та у відповідності до пункту 2 частини 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання інформації щодо умов виконання [PERSON]. Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав [PERSON] інформації, запитаної у заяві від 11 серпня 2015 року, чим фактично зашкодив належному виконанню [PERSON]. ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно відмовивши [PERSON] у наданні розрахунку заборгованості, зазначив у листі про наявність заборгованості за договором, станом на 17 жовтня 2014 року у розмірі 65451,80 грн. У той же час, згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до [PERSON]) [PERSON] зобов'язалась сплатити в строк до 17 жовтня 2014 року лише 43724,37 грн. [PERSON] були сплачені платежі за [PERSON] у розмірі 40100,0 грн. Отже, [PERSON] має достатні підстави вважати зазначені в листі дані про заборгованість за [PERSON] такими, що не відповідають дійсності. За таких обставин позивач вважає, що вилучаючи з його користування предмет лізингу, відповідач діяв протиправно у порушення вимог ст. 7, ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 321 ЦК України, пункту 2.8.4.8.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною [PERSON]. Вимога відповідача, сплатити заборгованість за іншими ніж Договір угодами із відповідачем для повернення предмету лізингу, яка міститься у листі, суперечить вимогам пунктів 2.8.4.8.2.1. та 2.8.4.8.2.2., і тому є протиправною. При цьому, відповідач зазначив, що предмет лізингу був фактично повернутий відповідачем з фінансового лізингу та 02 грудня 2014 року відповідачем самостійно погашена сума основної заборгованості за [PERSON] в сумі 57256,05 грн. Тому, такі дії відповідача є протиправними та виконаними у порушення [PERSON], умовами якого не передбачено погашення відповідачем заборгованості за [PERSON]. Безпідставними твердження про наявність станом на 02 грудня 2014 року заборгованості за [PERSON] у розмірі, що дорівнює, чи перебільшує, 57256,05 грн. Позивач є споживачем відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» і тому, обмеживши право позивача на користування предметом лізингу (шляхом вилучення предмету лізингу та відмови повернути його у користування позивачу), відповідач порушив права позивача, як споживача за [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач, як лізингоодержувач, має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу. У звязку із цим позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у судове засідання зявився, заперечив проти позову, в подальшому в судове засідання не зявився. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одесі від 19 квітня 2016 року з метою повного та всебічного розгляду справи зобовязано Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, а саме: за ким зареєстрований автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] за договором лізингу № ODMLA+28420686 від 26 вересня 2013 року, та за яких обставин він вибув з власності ПАТ КБ «ПриватБанк» (у разі його відчуження), із наданням копій документів, щодо використання зазначеного автомобіля з 11 жовтня 2014 року по теперішній час, зокрема, договорів на використання автомобіля (із усіма додатками), які укладалися ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо автомобілю «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], у зазначений термін, та документів, що відображують фінансові результати використання автомобіля «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], у зазначений період. Відповідач вимоги ухвали не виконав, не надав своєчасно документи на виконання ухвали суду. в судове засідання не зявився, а тому суд дослідивши матеріали справи, вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову на підставі доказів, які є в матералах справи. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 26 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» прийняв від [PERSON] заяву №ODMLA + 28420686 про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу на підставі якої, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладений договір фінансового лізингу №ODMLA + 28420686, який складається із заяви [PERSON] №ODMLA + 28420686, Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.ua, та Тарифів. 27 вересня 2013 року на підставі Акту приймання-передачі, який є додатком № 1 до [PERSON], [PERSON] отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» у користування предмет лізингу - автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 85000,0 грн. Строк договору лізингу, відповідно до пункту 1.1.2. заяви №ODMLA + 28420686 складає 60 місяців. Відповідно до пункту 2.3.4. умов та правил надання фінансового лізингу, які є складовою договору фінансового лізингу №ODMLA + 28420686, зазначений договір укладений відповідачем згідно закону України «Про фінансовий лізинг», а також ст. ст. 633, 634 ЦК України. Пунктом 2.8.4.2.1. запропонованого відповідачем [PERSON] визначений предмет [PERSON] - Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення [PERSON] наведені в п. 1.1.1 Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Додатку 1 «Специфікація», а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов'язаних з виконанням [PERSON], на умовах цього [PERSON]. По закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього [PERSON] (за виключенням випадків, передбачених [PERSON] та/або законодавством). Згідно частини 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» - за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» - фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За таких обставин, Договір, запропонований відповідачем позивачу, як договір фінансового лізингу, враховуючи предмет цього договору, не є договором фінансового лізингу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», а цивільно-правові відносини, що виникли між позивачем та відповідачем у наслідок укладання [PERSON], не є фінансовим лізингом. Договір лізингу віднесений главою 58 Цивільного кодексу України до одного з видів договору найму (оренди). Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України - за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно із ч. 2 ст. 806 ЦК України - до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 3 ст. 806 ЦК України - особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. З урахуванням положень ст. 806 ЦК України між сторонами укладений договір прямого лізингу до якого застосовуються загальні положення про найм і не враховуються особливості, встановлені Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. 4 ст. 633 ЦК України - актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно із ч. 5 ст. 633 ЦК України - умови публічного договору які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Проте, 11 жовтня 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучив у [PERSON] предмет лізингу, порушивши право позивача на користування предметом лізингу. Обставини вилучення предмету лізингу викладені позивачем у заяві, наданій ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 жовтня 2014 року, яка містить вимогу про повернення предмету лізингу у користування [PERSON]. Відповідач факту вилучення предмету лізингу за обставин, викладених у заяві позивача від 17 жовтня 2014 року не заперечує, що випливає з листів ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20141017/643 від 31 жовтня 2014 року (відповідь на заяву від 17 жовтня 2014 року) та № 20.1.0.0.0/7-20141231/2599 від 23 січня 2015 р,оку якими ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично відмовив [PERSON] у поверненні предмету лізингу. 11 серпня 2015 року з метою належного врегулювання відносин, що виникли з договору фінансового лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року, та у відповідності до пункту 2 частини 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, яка була зареєстрована за № 308103 від 17 серпня 2015 року, про надання Інформації, щодо умов виконання [PERSON]. Проте, у порушення пункту 2 частини 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав [PERSON] інформації, запитаної у заяві від 11 серпня 2015 року, чим фактично зашкодив належному виконанню [PERSON]. ПАТ КБ «ПриватБанк», безпідставно відмовивши [PERSON] у наданні розрахунку заборгованості, зазначив у листі № 20.1.0.0.0/7-20150817/11201 від 27 серпня 2015 року про наявність заборгованості за договором №ODMLA + 28420686, станом на 17 жовтня 2014 року у розмірі 65451,80 грн. У той же час, згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до [PERSON]) [PERSON] зобов'язалась сплатити в строк до 17 жовтня 2014 року лише 43724,37 грн. Відповідно до пункту 2.8.4.1. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною [PERSON] - «Заборгованість» означає залежно від контексту грошові зобов'язання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, строк сплати за якими настав або (і) суму коштів за такими грошовими зобов'язаннями. Відповідно до розрахунку від 05 серпня 2014 року № 1690509 р., надання якого [PERSON] спростовує твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання розрахунків за [PERSON] виключно за запитом суду, станом на 05 серпня 2014 року. [PERSON] були сплачені платежі за [PERSON] у розмірі 40100,0 грн. За таких обставин були порушені вимоги ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 321 ЦК України, пункту 2.8.4.8.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною [PERSON], згідно з яким - у разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержуеачу письмове повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - Повідомлення про Дефолт) та повернення Предмета лізингу У Повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування Предметом лізингу та виконання в повному обсязі усік інших грошових зобов'язань за цим [PERSON]. Повернення Предмета лізинга здійснюється за адресою, вказаною у Повідомленні про Дефолт. Вимога ПАТ КБ «ПриватБанк», сплатити заборгованість за іншими ніж Договір угодами із відповідачем для повернення предмету лізингу, яка міститься у листі № 20.1.0.0.0/7-20141017/643 від 31 жовтня 2014 року, суперечить вимогам пунктів 2.8.4.8.2.1. та 2.8.4.8.2.2., згідно якого - Повернення Предмету лізингу в користування Лізингоодержувачу здійснюється Лізингодавцем за умови виконання Лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим [PERSON], усунення усіх порушень, та сплати Лізингодавцю всіх витрат, пов'язаних з доставкою, зберіганням та гриманням Предмета лізингу сплати винагороди, визначеної в статті 2.8,4,9,9. цього [PERSON], та ст. 526 ЦК України, і тому є протиправною. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив (лист № 20.1.0.0.0/7-20141231/2599 від 23 січня 2015 року), що предмет лізингу був фактично повернутий відповідачем з фінансового лізингу та 02 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно погашена сума основної заборгованості за [PERSON] в сумі 57256,05 грн. Тому твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» про наявність станом на 02 грудня 2014 року заборгованості за [PERSON] у розмірі, що дорівнює, чи перебільшує, 57256,05 грн. є безпідставними. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» обмеживши право позивача на користування предметом лізингу (шляхом вилучення предмету лізингу та відмови повернути його у користування Позивачу), відповідач порушив права позивача, як споживача за [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач, як лізингоодержувач, має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України - наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України - у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Відповідачем не надано доказів надання позивачу повідомлення про відмову від [PERSON]. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України Договір не є розірваним на цей час, а вилучення відповідачем у позивача предмету лізингу є протиправним, здійсненим у порушення вимог ч. 1 ст. 782 та ч. 1 ст. 806 ЦК України. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved