Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, і до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років. Позов обґрунтований тим, що 23.03.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Новосеменівською сільською радою Іванівського району Херсонської області, актовий запис № 01. Від шлюбу у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, останній час вони разом не проживають спільне господарство не ведуть. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому має право на утримання від чоловіка. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що 31.06.2010 року він закінчив Мелітопольський залізничний ліцей, після цього ніде не працював із-за відсутності роботи і тепер жодного власного доходу немає, проживає разом з батьком, який працює сторожем, має невелике домашнє господарство, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається. Рішенням Приазовського районного суду від 10.02.2014р. з нього стягнені аліменти на утримання доньки, з яким він згоден. Але, у зв'язку з тим, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін і дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23.03.2011 року, який згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] був зареєстрований Новосеменівською сільською радою Іванівського району Херсонської області, актовий запис № 01 . Від цього шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], згідно свідоцтва про народження [NUMBER]. Відповідно до довідки Чкаловської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 02.12.2013 року № 727, позивач проживає разом з дитиною окремо від відповідача. На підставі ч.ч.2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Під час судового розгляду позивачем не було доведено, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, не було надано жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача роботи або будь-якого заробітку (доходу). Згідно пояснень відповідача він не працює і не має жодних доходів, проживає з батьком. Вказані заперечення відповідача під час судового розгляду спростовані не були. Відповідно до довідки Іванівського управління соціального захисту населення № 469 від 13.12.2013 року відповідач жодних соціальних виплат не отримує. Таким чином, оскільки під час судового розгляду справи позивачем не було доведено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed