Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він у період з 02 вересня 1991 року по 21 грудня 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у шкідливих умовах праці з повним робочим днем під землею за професією електрослюсар підземний та гірничий робочий підземний. Позивача 21 грудня 2019 року було звільнено з підприємства наказом №245-к від 23 грудня 2019 року за станом здоров`я, в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. Робота в шахті супроводжується підвищеною небезпекою, це робота з особливими природними, географічними, геологічними умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана із шкідливими, тяжкими та небезпечними умовами праці, з постійним контактом пилу, токсичними газами та фізичним навантаженням. Саме в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, а саме значного фізичного напруження дихальної системи, тривалого вдихання пилу, який містить діоксин кремнію у вільному та сполученому стані, пилу вмістом вуглецю, я отримав професійне захворювання - хронічний бронхіт друга стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмофіброз, легенева недостатність першого-другого ступеню. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 червня 2020 року підтверджується вина підприємства, а саме професійне захворювання виникло внаслідок систематичного виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: пилу фібро генної дії 32,4 мг/м3, що відноситься до ІІІ класу 2 ступеню за концентрацію пилу в повітрі робочої зони, а також недосконалості технологічного процесу та фізичного навантаження, незабезпеченість засобами індивідуального захисту. Внаслідок професійного захворювання за висновком МСЕК від 09 липня 2020 року позивача визнано інвалідом ІІІ групи та визначено ступень втрати професійної працездатності у 40 % - безстроково, внаслідок професійного захворювання за діагнозом - хронічний бронхіт. Внаслідок професійного захворювання [PERSON] був змушений припинити свою трудову діяльність у віці 48 років, втративши здоров`я, роботу та дохід, який приносив у родину. На даний час позивач не має можливості взагалі працювати, через постійні больові страждання та переживання, які викликані порушенням функцій в органах дихання, а саме через постійні приступи удушшя, кашлю, болю у грудині та серцевої недостатності погіршився стан його фізичного та психічного здоровя. Значний час [PERSON] змушений відвідувати медичні заклади, проходити постійне профілактичне лікування, обстеження та консультації у медичних спеціалістів, тобто знаходитись під постійним наглядом лікарів та приймати постійно ліки. Внаслідок професійного захворювання позивач постійно приймає знеболювальні ліки та користується аерозольними інгаляторами, що призводить до побічних дій. Через больові страждання погіршився сон [PERSON] , що викликає у останнього відчуття тривоги, занепокоєння, депресію, роздратованість. Отже, змінився звичайний уклад життя позивача, він почувається неповноцінною людиною, з обмеженими мод живостями про що свідчить встановлення ІІІ групи інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Внаслідок ушкодження здоров`я, викликаного професійним захворюванням, позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих зв`язків, що потребує від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» на його користь 40000,00 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 23 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (а.с. 30). Від відповідача на адресу суду 06 жовтня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 23 вересня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач просить суд розглянути справу за відсутності їх представника у відповідності до норм чинного законодавства. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. Окрім того, зважили, що на даний час підприємство знаходиться в край тяжкому фінансовому стані, наявність заборгованості за відвантажену вугільну продукцію не дає змоги підприємству в першу чергу сплачувати своєчасно заробітну плату. Також, введення простою на підприємстві з грудня 2019 року різко погіршило фінансовий ста підприємства. Тому, стягнення в повному обсязі пред`явленої суми моральної шкоди призведе до ще гіршого стану підприємства (а.с.34). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02 вересня 1991 по 21 грудня 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1», та був звільнений 21 грудня 2019 року наказом №245-к від 23 грудня 2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 25 листопада 1991 року (а.с. 6-7). Відповідно до Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 червня 2020 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 04 червня 2020 року, професійне хронічне захворювання [PERSON] , а саме, хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмофіброз. ЛН І-ІІ стадії, виникло внаслідок систематичного виконання позивачем робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу, недосконалості технологічного процесу (а.с. 8-9). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №851524 від 09 липня 2020 року [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності з 25 червня 2020 року та безстроково за професійним захворюванням. Позивачеві протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с. 10). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 090614 від 09 липня 2020 року [PERSON] первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 25 червня 2020 року та безстроково за професійним захворюванням хронічний бронхіт. Визначена потреба позивача у медикаментозному лікуванні, санітарно-курортному лікуванні (а.с. 11). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання №8/202 від 04 березня 2020 року, повідомлення про хронічне професійне захворювання №584/2 від 04 березня 2020 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №207 від 16 березня 2020 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмофіброз. ЛН І-ІІ стадії (а.с. 12, 13, 16). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №108, №1612 позивач з 03 лютого 2020 року по 14 лютого 2020 року та з 20 травня 2020 року по 28 травня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні за професійним захворюванням з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ ст., загострення. ЛН ІІ ст. У період з 19 грудня 2019 року по 30 грудня 2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділі з діагнозом: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з вираженим больовим тонічним правобічним корінцевим синдромом, парезом правої стопи, вираженим порушеннями статико-динамічної функції хребта (а.с. 14, 15, 17, 18, 19, 20, 21-23). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 37-40). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості технологічного процесу на виробництві, систематичного виконання позивачем робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу, пошкоджено здоров`я [PERSON] , чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та суттєвими фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, кардинальне погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 20000,00 (двадцять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 420,40 гривень (20000,00 грн.*840,80 грн. / 40000,00 грн. = 420,40 грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial