Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 25.05.2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 784. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачкою припинені з січня 2014 року, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо, у зв'язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить його інтересам, в зв»язку з чим він звернувся до суду. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились. Суду подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Просили позов задовольнити та шлюб розірвати. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.05.2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 784 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені з січня 2014 року, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім'ї неможливе. Згідно із ст. 3 СК України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають спільні права та обов»язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов»язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, зважаючи на визнання позову відповідачкою, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, а тому позов є обґрунтований та законний, в зв»язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved