Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив встановити факт того, що [PERSON] зазначений в заповіті, посвідченому Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області від 16.01.1997 року за № 3 і [PERSON], [INFO] є однією і тією ж самою особою та визнати за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], а також у зв'язку із тим, що прізвище позивача в заповіті зазначено, як «[PERSON]» а в паспорті зазначено як «[PERSON]». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 83, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, тобто по 1/4 частині належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 18.03.2014 року за № 515. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2003 року, виданого Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року), передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадянським організаціям. Згідно заповіту від 16.01.1997 року за № 3, посвідченого секретарем Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] на випадок своєї смерті всю частину свого майна, яке буде їй належати з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось, заповіла [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця ( утому числі усиновлені), а також не працездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). До осіб, які мають право на обов'язкову частку після смерті [PERSON] згідно ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) відноситься її донька [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.1964 року, повторно виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12.03.1969 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу, згідно якого, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON]», оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатною. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом щести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого - не будь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як було встановлено судом, [PERSON], як спадкоємець за заповітом та [PERSON], як спадкоємиця обов'язкової частки після смерті [PERSON], фактично в управління та володіння спадковим майном не вступали, оскільки разом із спадкодавцем не проживали та до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, тобто вважаються такими що не прийняли спадщину відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно статті 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом із спадкодавцем у спадковому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області від 18.03.2014 року за № 515, тобто вважається таким що прийняв спадщину відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року. 23.09.2004 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 3-1851на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,99 га, розташовану на території Кам`яської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Кам`янською сільською радою 11.09.2000 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів № ОД 10-05-1026. Письмовою відповіддю наданою державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 11.04.2014 року за № 820/2-15, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], а також у зв'язку із тим, що прізвище позивача в заповіті зазначено, як «[PERSON]», а в паспорті зазначено як «[PERSON]». Як було з'ясовано судом, [PERSON] зазначений в заповіті від 16.01.1997 року за № 3, посвідченому Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та позивач [PERSON], [INFO] є однією і тією ж самою особою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved