Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [INFO] Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] року. Вказує на те, що з відповідачем проживають окремо, дитина перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню дитини, не бере участі в її матеріальному забезпеченні та вихованні. Можливості самостійно забезпечувати дитину усім необхідним в неї немає, на даний час не працює. Відповідач офіційно не працевлаштований, стабільного доходу немає. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON]. [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі - 1500 грн. щомісячно, починаючи з 12.04.2016 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити. Крім того, позивач суду пояснила, що на теперішній час вона здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому є непрацездатною. Вона отримує державну допомогу на дитину у розмірі 860 грн. на місяць, що є недостатнім для утримання дитини. Відповідач працює неофіційно, його дохід дозволяє сплачувати на утримання дитини аліменти у визначеному нею розмірі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, зазначив, що з'явитися в судове засідання не може у зв'язку із знаходженням за межами міста. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, оскільки про день, час, місце слухання справи він був повідомлений належним чином, доказів поважності неявки в судове засідання суду не надав, а тому причини його неявки визнані судом не поважними, така неявка відповідача є повторною. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.01.2015 року (а.с. 5) Під час перебування у шлюбі, [INFO] року, у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області (а.с. 6). Відповідач [PERSON] вказаний батьком [PERSON] у актовому записі про народження № 2396 від 15 жовтня 2015 року та у виданому на його підставі свідоцтві про народження. На день розгляду даної справи судом батьківство відповідача [PERSON] не оспорене, відомості про нього, як про батька малолітнього [PERSON], з актового запису про народження останнього не виключені. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, малолітній [PERSON] проживає з матір»ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] свого обов'язку утримувати малонолітню дитину в добровільному порядку не виконує. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що, за загальним правилом, спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що малолітня дитина проживає з матір'ю - позивачкою [PERSON], батько дитини - відповідач [PERSON] офіційно не працює, отримує нерегулярний заробіток (доход), суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Малолітній [PERSON] є здоровим, самостійних доходів не має. Даних про те, що відповідач [PERSON] є непрацездатним, має утриманців, сторонами суду не представлено. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів, його реальну спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини, ту обставину, що позивач є непрацездатною - здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років Дохід позивача складає 860 на місяць (щомісячна допомога при народженні дитини), що є недостатнім для утримання дитини віком до 6 років позивачкою самостійно або при встановлені аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у меншому розмірі. Належних та припустимих доказів того, що відповідач в силу свого матеріального становища чи інших обставин, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів, не спроможний сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, відповідач [PERSON] суду не надав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому, виходячи з вищенаведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечити малолітній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів 12 квітня 2016 року. Таким чином, аліменти на користь позивача на утримання дитини підлягають стягненню починаючи з дня звернення до суду (12.04.2016 року) та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved