Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Капітал» про повернення банківського вкладу, відсотків по ньому на стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступне. 17 квітня 2014 року Між позивачем та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Капітал» в особі Київської філії ПАТ «АКБ «Капітал» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/0/ВФЛ/2383 від 17 квітня 2014 року, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 180 000 грн. на строк з 14.04.2014 року по 17.07.2014 року. Відповідно до умов договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 27% річних. Але в порушення умов договору по закінченню терміну його дії, відповідач відмовляється повертати позивачу суму вкладу та нараховані проценти по депозиту. Всі неодноразові заяви позивача про виконання відповідачем умов договору щодо повернення банківського вкладу та процентів по ньому, відповідачем були проігноровані. Крім того позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що через дії відповідача погіршився його стан здоров'я, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В рахуванням положень ст.ст. 525, 536, 598, 611, 625, 1167 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача депозитний вклад в сумі 180 000 грн., відсотки по депозиту у розмірі 27% річних від вказаної суми, починаючи з 17 квітня 2014 року по день винесення судового рішення, та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений ним позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив, та показав суду, що дійсно між сторонами 17 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/0/ВФЛ/2383 від 17 квітня 2014 року, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 180 000 грн. на строк з 14.04.2014 року по 17.07.2014 року. Відповідно до умов договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 27% річних. Вважає, що позивач не звертався до відповідача із належно оформленою заявою про видачу банківського вкладу, форма якої передбачена додатком 8 Постанови Правління НБУ від 14.08.2003 року № 337 «Про затвердження інструкції про касові операції в банках України», тобто форми заяв, з якими позивач звертався до відповідача, не відповідають вимогам Постанови правління НБУ, що є підставою для відмови позивачу у позові в частині матеріальної складової у повному обсязі. Також вважає, що підстав для задоволення позову про стягнення моральної не підлягає задоволенню, у зв'язку з його недоведеністю. Заслухавши думки сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Капітал» в особі Київської філії ПАТ «АКБ «Капітал» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/0/ВФЛ/2383 від 17 квітня 2014 року, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 180 000 грн. на строк з 14.04.2014 року по 17.07.2014 року. Відповідно до умов договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 27% річних. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями параграфу 3 глави 71 Цивільного Кодексу України. Згідно ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК передбачено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами про повернення банківського вкладу, про свідчать письмові докази (а.с. 9-12), але відповідачем всупереч вимогам ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, банківський вклад позивача не повернув, та не сплатив на користь позивача проценти по ньому. З огляду на наведене, суд приймає рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/0/ВФЛ/2383 від 17 квітня 2014 року суми вкладу у розмірі 180 000 гривень. Посилання позивача на недотримання позивачем форми звернення з вимогою про повернення банківського вкладу, не є підставою для відмови у задоволенні позову в цій його частині. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь відсотки по депозиту у розмірі 27% річних від вказаної суми, починаючи з 17 квітня 2014 року по день винесення судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Розрахунку, який би мав би надати суду позивач в підтвердження своїх вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків по депозиту за вказаний період, а також зазначення конкретної суми у грошовому виразі, позивачем суду не надано, у зв'язку з чим суд вважає, що розмір відсотків по договору який має бути сплачений відповідачем на користь позивача, позивачем не доведений, та приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Також суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки не Законом ні умовами договору не передбачена відповідальність позивача щодо сплати на користь позивача моральної шкоди, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1800 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial