Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Оболонь» про зобов'язання надати додаткову відпустку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04 лютого 2008 року по теперішній час він працює на посаді вантажника (водія автонавантажувача) складу сировини ПАТ «Оболонь». Крім того, навчається без відриву від виробництва на КМ2-А курсі освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» заочної форми навчання Національної академії внутрішніх справ України. 29 квітня 2014 року він звернуся із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки для підготовки магістерської роботи строком на чотири місяці з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2014 року. 30 квітня 2014 року від керівника відділу кадрів він отримав усну відмову у наданні такої відпустки. 03 червня 2014 року він повторно подав до приймальні генерального директора ПАТ «Оболонь» заяву з відповідною довідкою про надання додаткової оплачуваної відпустки з 09 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року. Однак вказана заява так і не була розглянута. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач просить зобов'язати ПАТ «Оболонь» надати йому додаткову оплачувану відпустку для підготовки магістерської роботи. Крім того, на думку [PERSON] такими діями керівництва роботодавця йому було завдано душевних страждань та незручностей, що полягають у моральній шкоді. Тому він просить стягнути з відповідача на свою користь 10 000,00 гривень в якості її компенсації. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник відповідача звернулася до суду із заявою, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову, подала до суду заперечення проти позову, в яких посилається на те, що [PERSON] було відмовлено у наданні додаткової оплачуваної відпустки на період навчання, оскільки при зверненні до відділу кадрів із відповідною заявою, він не надав довідку-виклик із зазначенням навчального періоду, на який викликається студент, а також дані про успішність навчання студента. Також вказувала, що [PERSON] за час його роботи періодично звертався із заявами про надання додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, подаючи при цьому відповідні довідки-виклики, і кожного разу такі відпустки йому надавалися. Крім того, представник відповідача подала до суду копію наказу про звільнення позивача за власним бажанням. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Договором про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Магістр» від 01 жовтня 2012 року та довідкою Національної академії внутрішніх справ від 28 лютого 2014 року підтверджується, що позивач [PERSON] з 01 жовтня 2012 року є студентом курсу з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» навчально-наукового інституту заочного навчання Національної академії внутрішніх справ (за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб) з терміном навчання - два роки. Навчальним планом передбачена підготовка та захист магістерської роботи (а.с. 4-5). Копіями заяв [PERSON] на ім'я генерального директора ПАТ «Оболонь» Булаха І.В. підтверджується, що 03 червня 2014 року він звертався із проханням надати додаткову оплачувану відпустку для написання магістерської роботи строком з 09 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року, додавши до цієї заяви вищевказану довідку (а.с. 6-7). Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 216 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відпустки» передбачено, що працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах із заочною формою навчання третього і четвертого рівнів акредитації, надається додаткова оплачувана відпустка на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) строком на чотири місяці. Наказом Міністерства освіти і науки України від 12 червня 2014 року № 711 затверджено форму довідки-виклику для виконання дипломного проекту (роботи). З наданої позивачем довідки не вбачається, що студент [PERSON] навчається успішно, а підготовка та написання магістерської роботи передбачено саме в період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2014 року. Тобто, ця довідка з місця навчання не є довідкою-викликом, як підстава для надання додаткової оплачуваної відпустки, в розумінні положень закону. Представник відповідача в запереченнях вказує, що працівник [PERSON], звертаючись із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки, не надав довідку-виклик із зазначенням строку, необхідного для написання магістерської роботи, та підтвердження успішності його навчання. Таким чином, судом встановлено, що позивач, звернувся із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки, не маючи на це правових підстав, а відповідач, в свою чергу, відмовляючи надати додаткову оплачувану відпустку для написання магістерської роботи, діяв відповідно до діючого законодавства. Крім того, як вбачається з наказу № 6483/к від 24 листопада 2014 року, поданого представником відповідача до канцелярії суду 04 грудня 2014 року, [PERSON] 24 листопада 2014 року було звільнено з посади вантажника (водія автонавантажувача) складу сировини ПАТ «Оболонь» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.47). Таким чином судом встановлено, що на момент розгляду справи предмет позову - надання додаткової оплачуваної відпустки, не виявляється можливим, оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем вже припинені Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання ПАТ «Оболонь» надати [PERSON] додаткову оплачувану відпустку для підготовки магістерської роботи задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 10 000,00 гривень в якості компенсації моральної шкоди слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 23 ЦК України гарантоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки встановлено, що права [PERSON] діями відповідача порушені не були, а вимога позивача про компенсацію моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання дій відповідача незаконними, суд не знаходить підстав для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed