Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайнного суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], с власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дану квартиру позивач придбав за договором купівлі-продажу квартири №3648 укладеного 24 грудня 2013р. від громадянки [PERSON]. На момент укладення цього договору у квартирі крім продавця була прописана також Відповідач [PERSON] - племінниця продавця [PERSON], про що зазначено у договорі та підтверджується довідкою КП ЖРЕР № 5 за №5108 від 11.12.2013 року. Оскільки громадянка [PERSON] не погодилася добровільно звільнити дану квартиру та знятися з реєстрації за даною адресою, чим порушує права позивач як власника квартири, а саме володіти користуватися та розпоряджатися законно придбаним нерухомим майном, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Рішенням суду від 21.08.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку задоволено. На виконання рішення суду Ужгородським МВ ГУ ДМС в Закарпатській області було знято з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON]. Не дивлячись ні на вимоги позивача щодо звільнення приміщення ні на рішення суду від 21.08.2014 року громадянка [PERSON] не виселилися з квартири позивача. Відповідач на даний момент в квартирі вже не зареєстрована, не оплачує та не оплачувала ніяких комунальних платежів, займає приміщення самоправно. З урахуванням наведених обставин, позивач вважає, що його права мають бути захищені усуненням перешкод у користуванні на його квартиру, а отже просить виселити [PERSON] з квартири за адресою [ADDRESS] без надання іншого житла, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалі справи доказів. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Окрім цього, відповідач повідомлявся про розгляд вищевказаної цивільної справи через ЗМІ, а саме через газету «Новини Закарпаття». Враховуючи наведене та беручи до уваги ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії договору купівлі-продажу №3648 укладеного 24 грудня 2013р. [PERSON] придбав від громадянки [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2013 р. встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. На момент укладення договору купівлі-продажу у квартирі крім продавця була прописана також Відповідач [PERSON] - племінниця продавця [PERSON], про що зазначено у договорі та підтверджується довідкою КП ЖРЕР № 5 за №5108 від 11.12.2013 року. Згідно копії рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.08.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку задоволено. Натомість, не дивлячись ні на вимоги позивача щодо звільнення приміщення ні на рішення суду від 21.08.2014 року громадянка [PERSON] не виселилися з квартири позивача. Відповідач на даний момент в квартирі вже не зареєстрована, та займає приміщення самоправно. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ч.1, 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Своїм перебуванням по теперішній час за адресою належного позивачам майна, відповідач створюють позивачу перешкоди в реалізації ними в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 3, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Таким чином на підставі вищенаведених норм законодавства, а також наявні в справі матеріали, суд приходить до переконання, що відповідач по справі [PERSON] проживає та користується квартирою за адресою:[ADDRESS] безпідставно, тобто самоправно при цьому не маючи будь-яких дозвільних законодавством України на це права. А отже, враховуючи зазначене суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири підлягають задоволенню, оскільки є в повній мірі обґрунтованими та законними.

Outcome: approved