Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів у розмірі 2 596,525 дол. США, внесених на депозитний рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору № 006-15498-040714 від 04 липня 2014 року, а також 7,5 % річних в сумі 2,35 дол. США, трьох відсотків річних у розмірі 1,28 дол. США та пені в сумі 467,37 дол. США. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» 04 липня 2014 року було укладено договір № 006-15498-040714 на відкриття поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 04 липня 2014 року згідно з яким було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . Відповідно до квитанції № 2794 від 04 липня 2014 року позивачем було внесено 2500 дол. США. Проте, на заяву позивача щодо повернення грошових коштів відповідачем суму депозиту не повернуто. Сторони будучи повідомленими належним чином в судове засідання не з`явилися, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, а тому суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» було укладено договір № 006-15498-040714 на відкриття поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 04 липня 2014 року згідно з яким було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до квитанції № 2794 від 04 липня 2014 року позивачем було внесено 2500 дол. США (а.с. 5). Згідно з тарифами на обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, в рамках тарифного пакету «Ощадна карта № 1 Debit» розмір процентів, що підлягають сплаті на суму залишку, становить 5,50 % річних для даного розміру суми в іноземній валюті - USD. 04 лютого 2015 року позивач звертався до відповідача, але йому було усно відмовлено у видачі коштів, - у відповідь на що позивач звернувся в письмовій формі та подав заяву № 92824735 від 04 лютого 2015 року з вимогою видати всю суму грошей з рахунку № [NUMBER] (а.с. 6). Згідно виписки від 04 лютого 2015 року на рахунку № [NUMBER] знаходиться 2596,52 дол. США (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного звернення - відповідач був зобов`язаний на вимогу позивача повернути грошові кошти, в день надходження такого звернення. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1070 ЦК України проценти на суму внеску нараховуються за фактичну кількість днів користування грошовими коштами та за умовами тарифів нараховуються в рахунок в останній робочий день місяця. Таким чином, відповідач отримавши 04 лютого 2015 року заяву позивача був зобов`язаний повернути останньому грошові кошти разом з сумою нарахованих за користування ним процентів. Отже, відповідачем не було здійснено повернення грошових коштів разом з сумою нарахованих за користування ним процентів позивачу. Оскільки, відповідач продовжує користуватися грошовими коштами позивача у розмірі 2596,52 дол. США, то до такого користування мають застосовуватись положення Договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на грошову сум відповідно до Тарифів розмір процентної ставки становить 5,50 % річних. Виходячи із вищенаведеного сума грошових коштів, що підлягають сплаті в якості відсотків за користування грошовими коштами на суму в період від 04 лютого 2015 року у розмірі 2596,52 дол. США до 10 лютого 2015 року складає 2,35 дол. США. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь, другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має прав вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мс виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодекс інших актів цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний з розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк н передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідно до ст.ст. 22, 623 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] сума депозиту з урахуванням 7,5 % річних в сумі 2,35 дол. США, трьох відсотків річних у розмірі 1,28 дол. США та пені в сумі 467,37 дол. США. Стосовно вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв`язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає. Так, за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України: - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала - моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню, за винятком тих, які не підлягають доказуванню в силу закону); належність доказів; допустимість доказів; вільна оцінка доказів. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує на те, що користуючись та не повертаючи його кошти відповідач порушив права споживача, позбавивши позивача можливостей повноцінно жити, що завдало йому моральних, психологічних, фізичних страждань та спричинило погіршення здоров`я, змінивши звичний спосіб її життя. Поряд із цим, доводи позивача щодо спричинення йому моральної шкоди у визначеному розмірі, завданої неповерненням належних йому коштів не можуть бути прийняті судом, з огляду на відсутність всіх складових елементів цивільно-правової відповідальності, адже позивачем не доведеного належними та допустимим доказами причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною позивачу шкодою у спірний період. Перевіряючи обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial