Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про стягнення пені за прострочення зобов'язань за договором про надання послуг, вказавши, що 16 серпня 2016 року уклав з відповідачем договір № 1600 про виготовлення і встановлення виробів з ПВХ або алюмінію. За вказаним Договором відповідач зобов'язався здійснити поставки та встановлення виробу з ПВХ або алюмінію за грошові кошти в сумі 5420,00 грн. П.3.1 Договору між ними було визначено порядок оплати, а саме попередня оплата 4200.00 грн., і залишок 1220.00 грн., після встановлення виробу. В день підписання договору, а саме 16.08.2016 року він виконав умови договору та сплатив відповідачу 4200,00 грн. П. 2.1. Договору встановлено обов`язок відповідача виконати роботи у строк до 20 робочих днів, тобто до 14 вересня 2016 року. Станом на сьогоднішній день, зобов'язання по Договору відповідачем не виконано по незрозумілим причинам, від зустрічей та телефонних дзвінків ФОП [PERSON] ухиляється, що прямо суперечить договірним зобов'язанням, нормам цивільного законодавства України та звичаям ділового обороту. Так як відповідач, зобов'язання по договору не виконав, має сплатити пеню. Початком строку нарахування пені є 15.09.2016 року, а тому: 15.09.2016 року по 30.09.2016 року (16 днів); 01.10.2016 року по 31.10.2016 року (31 день); 01.11.2016 року по день подачі позовної заяви, тобто 29.11.2015 року (29 днів). Загальне прострочення відповідача становить 76 днів - (16+31 +29 = 76). 3% від вартості послуги: Вартість послуги згідно п. 3.1 Договору становить 5420,00 грн., а тому 5420 * 3 / 100 = 162,6. Тому 3% від вартості послуги за кожен день прострочення становить - 162.60 грн. 162,60 грн. * 76 днів прострочення = 12357,60 грн. Пеня (3% від вартості послуг) по Договору № 1600 від 16.08.2016 року - становить 12357,60 грн., що просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 16 серпня 2016 року між [PERSON], як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем, укладено договір № 1600 на виготовлення та встановлення виробів з ПВХ або алюмінію, за умовами п. 1 якого виконавець зобов'язався здійснити поставку та встановлення виробів з ПВХ або алюмінію загальною вартістю 5420 грн. Договір містить підпис позивача та підпис відповідача ФОП [PERSON] (а.с. 9 - копія договору). Згідно п. п. 3.1 Договору передоплата становить 4200 грн., про що у договорі мається відмітка «сплачено». Залишок після встановлення складає 1220 грн. Згідно п. 2.1 договору, виконавець зобов'язався виготовити вироби вказані у п. 1, у строк 14-20 робочих днів. Статус відповідача як ФОП, зареєстрованого виконавчим комітетом Криворізької міської ради 29.07.2014 року, запис № 2 227 000 0000 058199, код діяльності згідно КВЕД 43.29, 47.59. Інші будівельно-монтажні роботи. Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З 09.09.2016 року підприємницька діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] припинена (а.с. 24). Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 51 ЦК України, визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України, передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Враховуючи ст. ст. 51, 52, 609 ЦК України, а також відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації фізичних осіб-підприємців, суд зазначає, що однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. З огляду на зазначене, відповідач фізична особа, а не фізична особа-підприємець, [PERSON] має нести обов'язки по невиконаним зобов'язанням за договором, укладеним між ним, як виконавцем організації роботи по виготовленню та встановленню виробів з ПВХ або алюмінію та замовником [PERSON] Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду, тому вони регулюються положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Законом України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як передбачено ст. 873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 870 ЦК України, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні Договору № 1600 на виготовлення та встановлення виробів з ПВХ або алюмінію від 16.08.2016 р. сторонами погоджені усі істотні умови його договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, внесення завдатку тощо. За правилами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору побутового підряду та його виконання з боку позивача. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконав, у визначений за погодженням сторін строк роботи не виконав та виріб позивачеві не передав. Згідно із ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Оскільки до моменту розгляду судом справи та ухвалення рішення роботи за договором не виконані, відповідач не приступив до їх виконання, тим самим допустивши істотне порушення умов договору, позивач наполягає на відшкодуванні збитків, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав [PERSON] як споживача, які підлягають захисту обраним ним способом шляхом стягнення з [PERSON] пені. Так за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З урахуванням того, що вартість послуги згідно п. 3.1 Договору становить 5420,00 грн., то 3% від вартості послуги за кожний день прострочення складатиме 162,60 грн. (5420,00 грн., : 100 х 3 = 162.60). Кількість днів прострочення відповідача щодо виконання своїх зобов'язань становить 76 днів (16+31 +29 ): 15.09.2016 року по 30.09.2016 року (16 днів); 01.10.2016 року по 31.10.2016 року (31 день); 01.11.2016 року по день подачі позовної заяви, тобто 29.11.2015 року (29 днів). Відповідно сума пені складає 12357,60 грн. (162,60 грн. х 76 днів = 12357,60 грн.). Таким чином, з відповідача належить до стягнення на користь позивача сума пені у розмірі 12357 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved