Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому посилається на те, що 02 лютого 2015 року [PERSON] було отримано від нього кошти в сумі 5500 доларів США. При цьому, факт одержання коштів підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 02.02.2015 року із зазначенням того, що грошові кошти він зобов`язується повернути йому в найкоротший термін. Зазначає, що він неодноразово звертався до [PERSON] із вимогами повернути отримані кошти, однак останнім дані вимоги ігнорувалися. Зокрема, 31.10.2019 року на адресу реєстрації [PERSON] було надіслано вимогу про повернення боргу від 29.10.2019 року. Крім того, повторно 27.12.2019 року на адресу реєстрації відповідача було надіслано вимогу про повернення боргу від 26.12.2019 року. Також, втретє 10.02.2020 року на адресу реєстрації відповідача було надіслано вимогу про повернення боргу за розпискою від 05.02.2020 року. Однак, вказує, що на даний момент [PERSON] позику не повернув та ухиляється від повернення коштів. На неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості не відреагував, а тому єдиним способом захисту його прав та законних інтересів є звернення до суду із даним позовом. На підставі вищевикладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте від його представника - адвоката Волос С.І. на адресу надав суду надійшла заява, в якій він просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити повністю. Не заперечує відносно ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, відзив на позов та заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем [PERSON] у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем [PERSON] відповідачу грошової суми в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в найкоротший термін (а.с. 7). Відповідно до відомостей, що розміщені на офіційному сайті Національного банку України, офіційний курс гривні щодо долару США станом на 27.02.2020 року становить 24,649 гривень за 1 долар США. Таким чином, станом на 27.02.2020 року, 5500 доларів США еквівалентно 135569,50 грн. Оригінал розписки був наданий суду, що підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, розмір заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики, оформленої розпискою від 02.02.2015 року складає 135569,50 (сто тридцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок) грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 2 ч. 1 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає, що порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Так, факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 20 жовтня 2019 року, додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги, а також прибутковим касовим ордером № 1, де відповідно гонорар за аналіз поданих замовником документів, консультацій щодо стягнення боргу, підготовку та надсилання вимог про повернення коштів, складання заяв, клопотань, представництво в судовому процесі складає 10000 гривень. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в повному розмірі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 1355,70 грн. на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved