Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № 44.05.-1125/І від 27.04.2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила про те, що 27.04.2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 44.05.-1125/І, за умовами якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання боржником [PERSON] зобов'язань за договором кредиту № 44.05.-820/І щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до умов договору поруки, кредитор зобов'язувався до моменту виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, не змінювати умови договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. Однак, 17.10.2008 року між банком та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду до договору кредиту № 44.05.-820/І, якою збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом з 11 до 14 процентів річних з початком строку дії збільшеної процентної ставки з 31.10.2008 року. Позивач, як поручитель, не була повідомлена про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, а відтак на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, просить визнати поруку за договором поруки № 44.05.-1125/І від 27.04.2007 року припиненою. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року відкрито провадження у справі. На час судового розгляду з'ясовано наявність відзиву на позов, відповіді на відзив. У поданому відзиві на позов, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на п. 2.3 договору поруки, згідно якого сторони дійшли, що у разі збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання без внесення змін до договору поруки, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі, визначеному договором поруки. Крім того, відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON], посилаючись на його пропуск. Заслухавши пояснення представника позивача, яка позов підтримала у повному обсязі, третьої особи, яка підтримала позовні вимоги, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 27.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 44.05-820/1, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 76 500 доларів США, зі сплатою 11,95 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 26.04.2032 року, а позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кредит у порядку та на умовах, встановлених договором (а.с. 11-17). Тієї ж дати, 27.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 44.02-1125/І, за умовами п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 44.05-820/І від 27.04.2007 року (а.с. 5-9). Відповідно до п. 2.1 договору поруки, зміст зобов'язання, забезпеченого порукою становить: - погашення основної суми заборгованості за договором кредиту у розмірі 76 500 доларів США у кінцевий термін погашення до 26.04.2032 року; - сплата нарахованих відсотків у розмірі 11,95 процентів річних відповідно до приписів положень договору кредиту; - сплата можливих штрафних санкцій за порушення умов договору кредиту; - відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отримання виконання за договором кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов'язків за договором кредиту. Відповідно до п. 3.3.2 договору поруки, кредитор зобов'язаний до моменту виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, не змінювати умов Договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. Крім того, судом встановлено, що 17.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту № 44.05-820/І від 27.04.2007 року, за умовами якої сторони домовились збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, передбаченої п. 1.1. договору кредиту, встановивши її на рівні 14.00 процентів річних. яка починає діяти з 31.10.2008 року (а.с. 10). Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] зазначає про те, що збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,95 % до 14 % річних відбулось без письмового погодження з нею, як поручителем, всупереч положенням п. 3.3.2 договору поруки. Про вказану обставину позивач дізналась у лютому 2018 року, отримавши від позичальника копію вказаної додаткової угоди, а наведене є підставою для припинення поруки у відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Тобто, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-172цс12 від 20 лютого 2013 року. Таким чином, визначальним при вирішенні питання про припинення поруки є негативний для поручителя наслідок у вигляді збільшення обсягу відповідальності. Згідно матеріалів справи встановлено, що банком та позичальником були змінені умови кредитного договору, а саме - збільшилась процентна ставка за користування кредитом з 11,95 % річних до 14 % річних. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись виключно в письмовій формі. Відповідно до правового висновку Верховного суду України (постанова від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК України, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі тощо), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя. Аналогічні положення містить також договір поруки укладений між сторонами. Згідно п. 5.1 цього договору - всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом за зазначен6ими адресами сторін, або вручені особисто під розписку про отримання. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися: у випадку надіслання рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом - дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача, а у випадку вручення особисто під розписку - дата їх особистого вручення. З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів згоди поручителя на збільшення обсягу її відповідальності у зв'язку з укладенням між позичальником та банком 17.10.2008 року додаткової угоди до договору кредиту № 44.05-820/І від 27.04.2007 року, та зміною у зв'язку з цим обсягу її відповідальності в бік збільшення, суд надходить до висновку про припинення поруки за правилами, визначеними ч. 1 ст. 559 ЦК України. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідно до п. 2.3 договору поруки, у разі збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання без внесення змін до договору поруки, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі, визначеному договором поруки, оскільки, на думку суду, зазначений пункт договору не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін і з поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), а докази такого узгодження в матеріалах справи відсутні. Крім того, на думку суду, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання поруки припинено, оскільки у даному випадку позивач доведено і це стверджується матеріалами справи, що про існування додаткової угоди від 17.10.2008 року позивач дізналась у лютому 2018 року, після отримання її копії у позичальника. На користь вказаної обставини, на думку суду, свідчить і те, що додаткова угода від 17.10.2008 року підписана між банком та позичальником, на відміну від договору поруки, який підписано між банком, позичальником та поручителем. З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved