Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 27 червня 2003 року задоволено його позовні вимоги до ПАТ «Донецькобленерго» та стягнуто з останнього на його користь 171,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, дане рішення набрало законної сили, проте тривали час не виконувалось. Тому вважає, що відповідач, як боржник, повинен сплатити йому суму моральної шкоди з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з квітня 2004 року по теперішній час, а всього 102878 грн. Вказану суму він просить стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити та надав суду пояснення аналогічні вищевикладеним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити та надала суду пояснення аналогічні вищевикладеним. В судовому засіданні представник відповідача Сандулєєва Г.В. позовні вимоги не визнала, з тих підстав, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки за даними правовідносинами підприємство не є боржником, а позивач не є кредитором в розумінні ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, рішенням суду з ПАТ «Донецькобленерго» було стягнуто матеріальну та моральну шкоду, а тому проценти та індекс інфляції на шкоду не повинні нараховуватись. Рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 27 червня 2003 року, було виконано 29 серпня 2013 року, відкрите за вказаним рішенням суду виконавче провадження до 1 січня 2013 року було зупинено на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, а тому немає підстав для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 27 червня 2003 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Донецькобленерго» та стягнуто з останнього на користь [PERSON] 171,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 3000 грн., рішення набрало законної сили, що підтверджується вказаним рішенням, копія якого є в матеріалах справи, поясненнями сторін. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 27 червня 2003 року, 29 серпня 2013 року було виконано, що підтверджується списком сгрупованих поштових відправлень від 29 серпня 2013 року, копія якого є в матеріалах справи, позивач в судовому засіданні підтвердив отримання суми 3171,30 грн. на виконання вказаного рішення суду. В обґрунтування позовних вимог, позивач та його представник посилаються на ч. 2 ст. 625 ЦК України, та в судовому засіданні підтвердили, що предметом їх позову є саме стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та індексу інфляції по вже стягнутій рішенням суду сумі моральної шкоди, та надають розрахунок, відповідно до якого дана суму складає 102878 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим є будь-яким зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, т.я. вони виникають з актів цивільного законодавства. За загальним принципом цивільного права відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти, оскільки це є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, а саме такі правовідносини існують між позивачем та відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо компенсації судових витрат, відповідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним зауважити, що позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням [NUMBER], копія якого є в матеріалах справи, та, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, відповідач в судовому засіданні не заявляв ніяких вимог щодо компенсації йому будь-яких витрат, пов'язаних з розглядом даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed