Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В позовній заяві посилався на те, що 11 листопада 2017 року відповідно до рахунку № СФ-0000055 від 20 жовтня 2017 року ним були перераховані грошові кошти в сумі 34698,00 грн. на картку ПАТ КБ «Приватбанк» № 5168 7420 2609 3553, на імя [PERSON]. Відповідно до вказаного рахунку [PERSON] мала поставити товари згідно наведеного у ньому переліку. Наданий відповідачкою рахунок, який є договором, не містив строку постачання продукції, тому 30 липня 2018 року він направив на адресу [PERSON] вимогу про постачання товару або про повернення перерахованих грошових коштів. Жодної відповіді він не отримав. \~ \~ \~ \~Через таку\~тривалу затримку\~в постачанні\~замовленого товару\~його отримання\~для позивача втратило інтерес. 04 грудня 2018 року він направив відповідачу вимогу про повернення грошей в сумі 34698,00 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 10 грудня 2018 року, але гроші йому не повернуті до даного часу. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 34896,00 грн., 3 проценти річних в розмірі 504,78 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 2436,81 грн. та суму судового збору в розмірі 768,40 грн. Ухвалою судді від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. клопотання про розгляд справи з повідомленням/викликом сторін до справи не подавалися. Відповідач надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що 11 січня 2018 року на першу вимогу позивача вона повернула 5000 грн. Відповідач не надав розрахунку індексу інфляції. Крім того, він звернувся до Київського районного суду м.Полтави у січні 2018 року з позовом про стягнення помилково перерахованих коштів. Судом в задоволенні позову було відмовлено, апеляційним судом Полтавської області рішення залишено без змін. Обравши такий спосіб захисту своїх інтересів, позивач свідомо створив прострочення користування грошима. Також зазначила, що вона є фізичною особою підприємцем. Відповідач є підприємцем, керівником ТОВ Будівельний комбінат «ПРОГРЕС». Тому вважає, що між сторонами виникли господарські правовідносини, віднесені до юрисдикції Господарського суду. Тому в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Позивач надав\~відповідь на\~відзив,\~у якій\~зазначив,\~що в\~позовній заяві\~він не\~вказав про\~повернення відповідачем\~йому 5000\~грн. через те, що під час розгляду справи № 552/305/18 про стягнення помилково перерахованих коштів вона не визнавала перерахування помилковим, а наполягала на наявності між ними договірних відносин щодо поставки товару. Такого ж висновку дійшов і суд у рішенні від 20 лютого 2018 року у справі № 552/305/18. При цьому сама [PERSON] оцінку власному поверненню грошей не надала, а свої зобовязання за договірними відносинами не виконала. Отже заборгованість [PERSON] перед ним існує, відповідачем наявність боргу ніяк не спростовується. Твердження відповідача про те, що він є підприємцем, не відповідає дійсності. Платіж, що є предметом спору, був ним здійснений з особистого рахунку, на підставі рахунку № СФ-0000055 від 20 жовтня 2017 року, який позивач виписала безпосередньо на нього як на фізичну особу. Такий рахунок-фактура не може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку ТОВ «БК «Прогрес Буд». Жодних відносин між ТОВ «БК «Прогрес Буд» та ФОП [PERSON] не існує. Договірні відносини на підставі договору, укладеного в спрощеній формі, існують виключно між [PERSON] та ФОП [PERSON] Вказані обставини встановлені в судовому рішенні від 20 лютого 2018 року у справі № 552/305/18 та повністю були визнані відповідачкою під час розгляду вказаної справи. Також зазначив, що інфляційне збільшення боргу ним обраховано вірно. Відповідачем не надано розрахунку, який би вона вважала правильним. Тому просив його позов задовольнити в повному обсязі. Інші заяви або клопотання учасниками справи суду не подавалися. Суд, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа підприємець. За даними Єдиного реєстру ФОП [PERSON] здійснює наступні види діяльності: виробництво інших готових металевих виробів; установлення та монтаж машин і устаткування; інші спеціалізовані будівельні роботи; оптова торгівля металами та металевими рудами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно з платіжним дорученням від 11 листопада 2017 року № 96132034503888963601 здійснив перерахунок грошових коштів на користь отримувача [PERSON] на картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» № 5168********3553 на суму 34 698 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Київського районного суду м.Полтави у цивільній справі №552/305/18 від 20 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 15 травня 2018 року (а.с.13-16). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому вказані вище обставини доказуванню не підлягають. Крім того, зазначеним вище рішенням Київського районного суду м.Полтави у цивільній справі №552/305/18 від 20 лютого 2018 року встановлено, що ФОП [PERSON] 20 жовтня 2017 року було виписано рахунок-фактуру № СФ-0000055 на поставку одержувачу [PERSON] труб та іншого товару на загальну суму без ПДВ 34533 грн. Також встановлено, що позивач [PERSON], як одержувач та платник за виписаним рахунком-фактурою, здійснив переказ грошових коштів в сумі 34698 грн. відповідно до зазначеного вище рахунку-фактури № СФ-0000055 від 20 жовтня 2017 року, за придбання димохідних труб. Тим самим позивач погодився на запропоновані умови та виконав оплату товару. Отже, дані обставини свідчать про волю сторін на виникнення правовідносин з придбання товару, про наявність укладеного між сторонами по справі (позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON]В.) правочину у письмовій формі щодо придбання (поставки) товару. Враховуючи, що вказані правовідносини виникли між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою [PERSON] на підставі цивільно-правового договору, перебування позивача на керівній посаді ТОВ БК «Прогрес Буд» характеру правовідносин не змінює, тому даний спір, що виник між сторонами, є цивільним, підлягає вирішенню в цивільному процесуальному порядку. Тому суд не бере до уваги посилання відповідача у її відзиві на позов на те, що даний спір підвідомчий господарському суду. Відповідно до ст.665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Як передбачено ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530\~цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, і ця обставина фактично визнається обома сторонами, товар, за який позивачем було перераховано кошти, відповідачем йому поставлений не був. Згідно даних дублікату квитанції КБ «ПриватБанк» №50305174856639185545 від 11 січня 2018 року, [PERSON] з картки №516874********53 перераховано кошти в сумі 5000 грн. на картку [PERSON] №521857********28 Тобто відповідачем здійснено часткове повернення одержаних за товар коштів. Залишок неповернутих коштів становить: 34698,00 грн. 5000 грн. = 29698,00 грн. Відповідно до ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. 27 липня 2018 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з вимогами про поставку товару або про повернення грошових коштів (а.с.7-9). Оскільки позивач у даному листі вимагав виконання договору, він не може бути розцінений як відмова від договору купівлі-продажу. 29 листопада 2018 року позивач направив ФОП [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів в сумі 34698,00 грн. (а.с.10-11). Зазначені дії позивача суд розцінює як відмову від договору купівлі-продажу у звязку з відмовою продавця передати проданий товар. Як вбачається з даних сервісу Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень, вказана вимога [PERSON] відповідачем одержана 10 грудня 2018 року (а.с.12). Тому саме з 10 грудня 2018 року у відповідача виник обовязок повернути позивачу кошти у розмірі 29698,00 грн., оскільки 5000 грн. нею вже були повернуті 11 січня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобовязання щодо повернення коштів є грошовим. Тому на вимогу позивача, який є кредитором у грошовому зобовязанні, відповідач, яка у цьому зобовязанні є боржником, зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Три проценти річних від простроченої суми суд обраховує за наступним розрахунком: період затримки розрахунку: з 11 грудня 2018 року по 14 лютого 2019 року (згідно позовних вимог) = 66 днів; 29698 грн. / 100 х 3 / 365 х 66 дн. = 161,10 грн. Борг з урахуванням установленого індексу інфляції: 29698 грн. х 1,008 х 1,010 х 1,005 = 30386,11 грн. 30386,11 грн. - 29698 грн. = 688,11 грн. інфляційне збільшення боргу. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 30547,21 грн.: 29698 грн. + 161,10 грн. + 688,11 грн. = 30547,21 грн. Позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено на 81%, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 622,40 грн.: 768,40 грн. / 100 х 81 = 622,40 грн.

Outcome: partial