Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районий суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 07.02.2015 [PERSON] надав йому розписку, відповідно до якої він отримав у борг (власність) кошти в сумі 7 500 доларів США, терміном на 1 (один) день. Вищезазначена розписка від 07.02.2015 відповідає вимогам п. 2 ст.\~1047\~ЦК України. Розписка від 07.02.2015 підписана відповідачем в присутності позивача, має дату укладення та термін виконання, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Таким чином, між сторонами 07.02.2015 був укладений договір позики (розписка від 07.02.2015), відповідно до якого позивач надав відповідачу в борг (власність) грошові кошти в розмірі 7 500 доларів США, а відповідач зобовязувався повернути дані кошти 09.02.2015. Крім того, вказує, що з метою урегулювання спору він неодноразово звертався до відповідача при особистих зустрічах та в телефонних розмовах з вимогою виконання зобовязань за договором позики (розпискою від 07.02.2015), які залишені відповідачем без реагування. Позивач також зазначає, що станом на момент подання даної позовної заяви сума позики за розпискою від 07.02.2015 в розмірі - 7 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 26 грн. 18 коп.) становить - 196 350 грн. 00 коп., не повернута. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики (розпискою від 07.02.2015) в розмірі 7 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 26 грн. 18 коп.) становить - 196 350 грн. 00\~коп. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення розгляду справи. Про причини неявка суду не повідомив. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, які повернулися на адресу суду з відміткою про неотримання «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що відповідно до розписки від 07.02.2015, [PERSON], [INFO] (паспорт серії НЕ № 472093) отримала в борг від [PERSON], [INFO] грошові кошти в розмірі 7 500 доларів США для купівлі автомобіля. Крім того, [PERSON] зобовязався повернути вищевказану суму боргу до 09.02.2015, про що зазначено у вищевказаній розписці від 07.02.2015, яка підписана відповідачем власноручно. Фактично відбувся договір позики. В обумовлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. На неодноразові нагадування останнього, стосовно необхідності повернення грошей, відповідач не реагує. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу звязку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.\~629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 по справі № 6-63цс13, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобовязань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 7500 доларів США, що еквівалентно 196350 грн. 00\~коп. (по курсу НБУ 1 долар США становить 26 грн. 18 коп.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, яким передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, при зверненні до суду позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, оскільки він являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії АБ № 355491, яке видане Управлінням ПФУ в Придніпровському районі м. Черкаси, а тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1963 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved