Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого за законом. 26.06.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску встановленого законом строку звернення з відповідною заявою. З огляду на викладене, позивач просить суд визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. Позивач вважає, що пропустив з поважних причин строк для прийняття спадщини, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім того, з 07.04.2017 року він є безробітним і перебуває у тяжкому матеріальному становищі, у зв'язку з чим не міг отримати належну консультацію фахівця у сфері права. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на позов, в яких проти позовних вимог заперечує повністю, вважаючи, що позивач не довів поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. У зв'язку з чим, просить суд у задоволенні позову відмовити. Відповідно до вимог ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача і представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого [INFO] Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] (спадкодавець) помер [INFO] (а.с. 5). Згідно з інформацією від 03.07.2017 року № 04-07/3/13880, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 22.10.1998 року по момент смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Відомості щодо зареєстрованих осіб на момент смерті відсутні. За змістом наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження від 18.03.1976 року, [PERSON] (позивач у цій справі) є сином [PERSON] (а.с. 10). Як свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.11.1997 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-2851, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] 26.06.2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 30). 27.06.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С. винесено постанову за вих. № 355/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Із змісту вказаної вище постанови вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було неподання останнім заяви про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України (а.с. 43). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом. Згідно зі ст. 1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 Цивільного кодексу України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не проживав разом зі спадкодавцем і пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Крім позивача, спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено. Спадщина ніким не прийнята. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач не подав заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи невеликий проміжок часу (з урахуванням вихідних днів - 1 день) пропуску позивачем строку прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини два місяці. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. У позовній заяві та під час розгляду справи позивач не просив суд стягувати з відповідача сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved