Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку з виробничою травмою. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 05.11.1998 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» у шкідливих умовах, з повним робочим днем під землею. 14.02.2010 року під час роботи у відповідача, при виконанні завдання по задвижці секцій механічного кріплення його було травмовано в область голені лівої ноги, про що було складено акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, № 7, затвердженого 16.02.2010 року. Відповідно до висновку МСЕК від 27.04.2010 року [PERSON] вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності внаслідок травми на виробництві на 15 %. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, переживання, викликані наслідками травми. [PERSON] втратив можливість повністю реалізовувати свої можливості, змушений проходити профілактичне лікування, постійно відчуває наслідки виробничої травми. Стан здоров`я позивача став незадовільним, оскільки у нього вражена права нога. Він втратив змогу в повній мірі виконувати життєві функції. Вказані обставини обумовлюють необхідність [PERSON] пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя і свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, яку останній просить суд стягнути з відповідача на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди в розмірі 7500,00 гривень, одноразово. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 28.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 26.11.2021 року (а.с.12). Від відповідача на адресу суду 16.11.2021 року надійшов відзив на позов з порушенням строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 28.10.2021 року. Однак, враховуючи, що зазначену ухвалу суду ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» отримали лише 10.11.2021 року, а, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, зважаючи, що відзив було передано оператору поштового зв`язку для направлення до Вугледарського міського суду Донецької області 12.11.2021 року, приймаючи до уваги введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив відповідача до судового розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не доведено у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода з боку відповідача та чи є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральними стражданнями, які переніс позивач. Окрім того, [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань та обґрунтування вимоги на виплату моральної компенсації у розмірі 7500,00 гривень (а.с.15). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 05.11.1998 року по 15.02.2018 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та 15.02.2018 року наказом № 140-к від 15.02.2018 року звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 10.07.2002 року (а.с.7-8). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, № 7, затвердженого 16.02.2010 року директором підприємства, [PERSON] внаслідок нещасного випадку, який стався з останнім на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» 14.02.2010 року о 13 годині 30 хвилин, отримав ушкодження у вигляді забито-рваної рани нижньої третини лівої гомілки з пошкодженням малогомілкового м`язу. Причинами нещасного випадку визнано порушення трудової та виробничої дисципліни (а.с.6). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 № 021919 від 27.04.2010 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 15% з27.04.2010 року, за наслідками трудового каліцтва від 14.02.2010 року. Визначена потреба [PERSON] у медикаментозному лікуванні (а.с.5). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Згідно із ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст.\~1168\~ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~(набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності під час роботи на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує, в чому саме виразились погіршення його життєвих умов та способу життя. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 7500,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved