Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], 10 червня 2015 року народженої, стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн на користь [PERSON], на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що з вересня 2014 року до кінця жовтня 2014 року вона вели сімейне життя з відповідачем без укладання шлюбу . Від спільного проживання у них народилась донька [PERSON], 10 червня 2015 року народженої. Відповідач не визнає себе батьком їхньої доньки, подати заяву про реєстрацію батьківства до органу державної реєстрації актів цивільного стану відмовився, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.07.2016 провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.11.2016 за клопотанням позивача по справі призначена судово генетична експертиза, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.02.2017 провадження по справі відновлено, оскільки судово генетична експертиза щодо встановлення батьківства гр. [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO] проведена не була, в звязку з неявкою гр. [PERSON] для проведення експертизи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.05.2017 за клопотанням представника позивача по справі призначена судово генетична експертиза, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.08.2017 провадження по справі відновлено, оскільки судово генетична експертиза щодо встановлення батьківства гр. [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO] проведена не була, в звязку з неявкою гр. [PERSON] для проведення експертизи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.09.2017 за клопотанням позивача по справі призначена судово генетична експертиза. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.11.2017 застосований примусовий привід до [PERSON] для проведення судово-генетичної експертизи. 05 грудня 2017 року ухвала Харківського районного суду Харківської області від 11.09.2017 про призначення судово генетичної експертиза повернута без виконання в звязку з неявкою гр. [PERSON] для проведення експертизи. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, вважає ухилення відповідача від участі у проведенні судово генетичної експертизи навмисним. Просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання (перебування), причини не явки суду не повідомив, відзив не надав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції\~Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі\~ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя\~статті 3 ЦПК України). За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій\~статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду ( ч. 1 ст. 128 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2015 року народилась [PERSON], матірю якої є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 403514, виданого 18 червня 2015 року виконавчим комітетом Пересічанської селищно ради Дергачівського району Харківської області. Частиною 2 статті 128 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Отже, при вирішенні спору про визнання батьківства можуть бути враховані усі зазначені докази в сукупності. Крім того, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта за результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК), за результатами якого експерти можуть визнати батьківство із ймовірністю до 99, 9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Згідно правил проведення молекулярно генетичних експертиз та методичних рекомендацій експертизи спірного батьківства проводяться з обовязковим дослідженням ДНК матері, дитини, припустимого батька. Тобто, судово-біологічна (генетична) експертиза, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства щодо дитини. З метою перевірки доводів позивача, щодо батьківства відповідача відносно малолітньої доньки - [PERSON], за клопотаннями позивача ухвалами суду від 09.11.2016, 15.05.2017 та 11.09.2017 були призначені судово генетичні експертизи, проведення яких доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи». Однак, як вбачається з матеріалів справи, експертиза поведена не була у звязку із не однократними неявками відповідача на відбір біологічних зразків необхідних для проведення призначеної експертизи. Про день, час та місце проведення зазначених експертиз відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином. Крім того, в звязку з його неявками ухвалою суду від 10.11.2017 до відповідача застосовувався примусовий привід для проведення судово генетичної експертизи, про що останній також був повідомлений. З вищевикладеного вбачається, що відповідач ухилявся від надання експертам необхідних матеріалів, без яких не можливо проведення судово генетичної експертизи, яка б могла підтвердити чи спростувати факт його батьківства відносно малолітньої [PERSON]. Таким чином питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь яких доказів про це, висновок експертизи, у тому числі судово генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В свою чергу, у разі коли ухилення учасника справи зазначеної категорії від подання експертам необхідних матеріалів або участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для зясування якого експертиза призначена, або відмовити у його визнанні, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення. На підставі викладеного, ухилення відповідача від участі у проведенні судово генетичної експертизи, суд розцінює критично та приходить до висновку, про те, що дане ухилення від участі породжене саме побоюванням її результантів, а тому визнає факт батьківства [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], який можливо та необхідно було встановити за допомогою експертизи, доведеним. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, яка є похідною від вимог про визнання батьківства, суд приходить до наступного. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗаконуУкраїни «Про індексацію грошових доходів населення»\~індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями\~ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: approved