Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, після уточнення позовних вимог, просив визнати припиненим іпотечний договір № 1003 від 22.07.2008 року, укладений між ним та ВАТ „Морський транспортний банк про передачу в іпотеку Банку належної йому на праві приватної власності земельної ділянки та виключити його з Державного реєстру іпотек. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 липня 2008 року між [PERSON] та на той час ВАТ „Морський транспортний банк було укладено кредитний договір № 00506/RK у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, в сумі 64816,40 дол. США зі сплатою 11,9% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 21.07.2028 року. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № 00506/RK від 22.07.2008 року був укладений іпотечний договір №1003 між банком та позивачем, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 0,2405 га, кадастровий номер 7420687400:03:001:0035, що розташована на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області. [PERSON] помер 16.01.2010 року. Зі смертю позичальника [PERSON] кредитор втратив право на нарахування відсотків на суму кредитної заборгованості, штрафів, пені та має право вимоги до спадкоємців померлого, які він повинен предявити в порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України. З часу смерті [PERSON] пройшов значний проміжок часу, банк не предявляв вимог до позивача щодо погашення кредитної заборгованості. Крім того, договором іпотеки не обумовлено відповідальності поручителя перед кредитором за основним зобовязанням у випадку смерті боржника. Згоди на поручительство за іншого боржника позивачем не надавалось, а тому він звернувся до суду з вказаним позовом. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства „Марфін Банк про визнання договору іпотеки припиненим. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог про визнання договору іпотеки припиненим. Позивач вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки судом не встановлено початок її перебігу. Про смерть [PERSON] позивач дізнався від працівника банку в 2010 році. Банк з моменту смерті боржника вимог щодо повернення коштів не заявляв. В силу сімейних проблем та відсутності потреби у розпорядженні належної йому земельної ділянки, він звернувся до банку з заявою про надання йому інформації про наявність кредитної заборгованості за кредитним договором № 00506/RK від 22.07.2008 року в лютому 2016 року і не отримав відповіді до цього часу. Крім того, за доводами [PERSON], судом не враховано, що в забезпечення виконання грошових зобовязань покійного [PERSON] було укладено два іпотечних договори: один з яких з ним, як іпотекодавцем, інший з [PERSON], як майновим поручителем. Втративши право на вимогу до спадкоємця про виконання зобовязань за кредитним договором, банк автоматично втратив право на подачу позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що згідно кредитного договору №00506/RK від 22 липня 2008 року, укладеного між ВАТ „Морський транспортний банк та [PERSON], банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний/картковий рахунок позичальника у банку з 22 липня 2008 року і терміном погашення по 21 липня 2028 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 64 816,40 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі у сумі 57 000 доларів США, а також в сумі 7 816,40 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за надання кредиту 0,5%, що сплачується у момент надання кредиту (а.с.113-115). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,24 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький район, Соколівська сільська рада, ділянка 21 (а.с.121-124). Крім того, згідно іпотечного договору від 22 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ „Морський транспортний банк і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1003, в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком за кредитним договором №00506/RK від 22.07.2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ „Морський транспортний банк, за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 64816,40 доларів США, [PERSON] передано в іпотеку належну йому земельну ділянку загальною площею 0,2405 га, кадастровий номер 7420687400:03:001:0035, що розташована на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, ділянка 35, вартістю 184000 гривень (а.с.6-12, 14). [PERSON] помер 16.01.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли спадкоємці першої черги: дружина [PERSON] та донька [PERSON], оскільки [PERSON] подала до Баришівської районної державної нотаріальної контори заяву від свого імені та від імені малолітньої доньки [PERSON] про прийняття спадщини (а.с.88). ВАТ „Морський транспортний банк 10 червня 2010 року направило до державної нотаріальної контори Баришівського району Київської області лист № 070/04, в якому заявлено вимоги на суму боргу за кредитним договором, яка станом на 16.01.2010 року складала 459751грн., до спадкоємців [PERSON] (а.с. 89). 22 червня 2011 року державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частки права на майновий пай відповідно [PERSON] та [PERSON]. Вартість майна, на яке видані свідоцтва, становить 956135,74 грн. (а.с. 101, 102). Листом №643/02-14 від 18.05.2011 року Баришівська районна державна нотаріальна контора Київської області повідомила ВАТ „Морський транспортний банк про видачу свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] за законом на майновий пай (а.с.99). Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2011 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до територіальної громади в особі Соколівської сільської ради Бобровицького району, Бобровицької районної державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно були задоволені частково: визнано за позивачами право власності по 1/2 частині в рівних долях кожному на: земельну ділянку № 24, площею 0,2495 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області; на земельні ділянки № 7 площею 1,7539 га, № 24 площею 1,8093 га, № 6 площею 1,7540 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до територіальної громади в особі Соколівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно задоволено: визнано право власності за позивачами на земельну ділянку, яка перейшла їм у спадок після померлого 16 січня 2010 року [PERSON], №21 площею 0,2495 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території Соколівської сільської ради, Бобровицького району Чернігівської області. Спадкові права на вказані вище земельні ділянки спадкоємцями нотаріально не оформлені. З копії заяви [PERSON], яка ним була написана 29 січня 2010 року на імя керуючого філіалом банку, вбачається, що в звязку зі смертю позичальника банку [PERSON] позивач готовий передати на баланс банку в рахунок погашення заборгованості по кредиту земельну ділянку площею 0,2405 га, яка розташована на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, яка є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №100 від 22.07.2008 року (а.с.31). 28 лютого 2016 року [PERSON] направив на адресу ПАТ „Марфін банк (ВАТ „Морський транспортний банк) лист з проханням надати письмову інформацію щодо заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором №00506/RK від 22.07.2008 року (а.с. 5). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності про оспорення договору іпотеки від 22.07.2008 року, з умовами якого він був ознайомлений в день його підписання і про порушення свого права позивач дізнався 29.01.2010 року, тобто коли відбулася заміна боржника, а відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Проте, апеляційний суд не може погодитись з визначеними судом першої інстанції підставами для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з аналізу зазначених норм права, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли право чи інтерес особи не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості, а якщо буде встановлено, що право або охорюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Адже відмова в позові за безпідставністю вимоги не може поєднуватися із пропуском строків давності. Вона є наслідком відсутності субєктивного права у позивача або факту його порушення чи оспорювання. Оскільки позовна давність розпочинає свій перебіг з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, то у разі недоведеності такого порушення плин строку для звернення до суду не може розпочатися, а звідси, - він і не може бути пропущений. Розглядаючи дану справу, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог. Так, відповідно до ст.1 Закону України „Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 17 Закону України „Про іпотеку встановлені підстави припинення іпотеки, зокрема іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Тобто припинення іпотеки із зазначених підстав презюмується і у цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання іпотечного договору припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Іпотека припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом повязане припинення іпотеки. Відповідно до ст.608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, і в такому випадку іпотека (як вид застави) припиняється лише у випадку, якщо іпотекодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником. З матеріалів справи вбачається, що після смерті боржника [PERSON] спадщину прийняли його дружина та донька, а отже вони успадкували його борг за кредитним №00506/RK від 22 липня 2008 року, тобто відбулась заміна боржника в зобовязанні. В силу положень ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, [PERSON] та [PERSON] спадщина після смерті [PERSON] належить з 16 січня 2010 року. Згідно матеріалів справи [PERSON] 29 січня 2010 року, тобто після смерті [PERSON], направляв банку заяву, в якій висловив свою готовність в звязку зі смертю позичальника [PERSON] передати на баланс банка в рахунок погашення заборгованості по кредиту земельну ділянку площею 0,2405 га, яка знаходиться за адресою: Соколівська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області, який є предметом іпотеки згідно іпотечного договору №100 від 22 липня 2008 року (а.с.126). Таким чином, іпотекодавець фактично погодився забезпечувати виконання зобовязання новими боржниками спадкоємцями боржника [PERSON] Враховуючи викладене, оскільки зобовязання, забезпечене іпотекою, не є припиненим і обовязок по його виконанню в порядку спадкування перейшов до спадкоємців померлого позичальника, а іпотекодавець фактично погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником, то в даному випадку відсутні підстави для визнання іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та ВАТ „Морський транспортний банк, припиненим. В звязку з викладеним, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, а не за пропуском строку позовної давності.

Outcome: partial