Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 15 лютого 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який сторони оформили розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. Відповідно до умов позики, [PERSON] отримав від [PERSON] в якості позики, грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, які зобов'язався повернути позивачу до 15 лютого 2015 року та сплатити позичальнику проценти за правомірне користування позикою у розмірі 24% на рік, які повинен був виплачувати щомісячно в розмірі 2% на місяць, кожного 15 числа місяця. Але відповідач свої зобов'язання за позикою не виконав, грошові кошти та проценти за користування позикою у вказаний строк до 15 лютого 2015 року не повернув, чим спричинив порушення зобов'язання та виникнення заборгованості. Зазначає, що 11.10.2016 [PERSON] частково погасив заборгованість за основною сумою позики у розмірі 8 000 доларів США, та заборгованість за процентами за користування позикою у розмірі 2 000 доларів США. Отже, після часткового погашення відповідачем заборгованості, сума основного боргу складає 12 000 доларів США. Крім того, 06.12.2016 позивач звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою до [PERSON] та [PERSON] Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 серпня 2017 року, позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 лютого 2014 року в сумі 685 483 грн. 80 коп. та 6 854 грн. судового збору, а всього 692 338грн. 63 коп. Разом з тим, до сьогодні зазначені грошові кошти не були сплачені відповідачем. Оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 серпня 2017 року на користь позивача стягнуто, зокрема, - проценти за користування позикою та 3% річних станом на 30 березня 2017 року, то враховуючи порушення відповідачем грошового зобов'язання, позивач має право на стягнення 3 % річних відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та процентів за договором позики, передбачених статтею 1048 Кодексу, починаючи з 31 березня 2017 року і до моменту повернення відповідачем основного боргу за договором позики, а також процентів за користування позикою. Відповідно до розрахунків станом на 20.04.2018 загальний розмір 3% річних становить 12383 грн., а сума заборгованості по відсоткам за користування позикою складає 75542 грн., яку й просив суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] Ухвалою суду від 23.05.2018 по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку надав заяву від 19.09.2018, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 15 лютого 2014 року [PERSON], [INFO] отримав в борг від [PERSON], [INFO] грошові кошти в розмірі 20000 доларів США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 24% на рік, які повинен був виплачувати щомісячно в розмірі 2% на місяць, кожного 15 числа місяця. Крім того, [PERSON] зобов'язався повернути вказану суму боргу до 15 лютого 2015 року, про що зазначено у вищезазначеній розписці від 15 лютого 2014 року, яка підписана відповідачем власноручно. Фактично відбувся договір позики. 11.10.2016 [PERSON] частково погасив заборгованість за основною сумою позики у розмірі 8 000 доларів США, та заборгованість за процентами за користування позикою у розмірі 2 000 доларів США. Тобто, після часткового погашення відповідачем заборгованості, сума основного боргу складає 12 000 доларів США. Крім того, 06.12.2016 позивач звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою до [PERSON] та [PERSON] Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 серпня 2017 року позов задоволено частково, - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 лютого 2014 року в сумі 685 483 грн. 80 коп. та 6 854 грн. судового збору, а всього 692 338грн. 63 коп. Разом з тим, на час звернення до суду із даним позовом, зазначені грошові кошти не були сплачені відповідачем. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Висновок з цього приводу викладено в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов'язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в т.ч. й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Сам факт наявності судового рішення від 02.08.2017 про задоволення вимог [PERSON], якщо воно не виконано [PERSON] в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК сум. Таким чином, оскільки рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 02 серпня 2017 про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор, права якого порушені, вправі вимагати стягнення з нього сум процентів річних, в т.ч. до повного виконання грошового зобов'язання. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відсотки за користування позикою в сумі 2880 доларів США, еквівалентно 75 542 грн (по курсу НБУ станом на 20.04.2018 1 долар США становить 26 грн. 23 коп.) та 3% річних в сумі 12 383 грн, а всього 87925 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 879 грн 25 коп., оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від справи таких судових витрат на підставі ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір» (встановлена 2 група інвалідності довічно). На підставі викладеного та

Outcome: approved