Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та підтримав в судовому засіданні і просив визнати договір №25793 від 18.10.2011 р. та додаток до нього недійсними, стягнути з відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» неправомірно нараховані кошти за використану електроенергію в сумі 7711,62 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., що полягає в приниженні його честі та гідності, та стягнути з відповідача понесені ним витрати, пов'язані з подачею позовної заяви в сумі 110,75 грн., в тому числі транспортні витрати 20 грн. та витрати на виготовлення ксерокопій документів на суму 90,75 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 жовтня 2010 року він звернувся до Шполянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» з метою отримання інформації про надання можливості опалення житлового будинку, крім твердопаливного котла, електроопалювальною установкою (електричним котлом) потужністю 6 кВт та відповідно призначення іншого тарифу для оплати за електроенергію. Відповідно до п. 4 та п. 12 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357, із змінами та доповненнями, та відсутності проектної документації на діючу електроустановку, ним були замовлені та оплачені роботи по розробці технічних умов для збільшення потужності та виготовлення технічної документації, які виконали працівники відповідача. 26 жовтня 2010 р. йому були видані технічні умови №61/23/2010, пунктом 2 яких передбачено збільшення дозволеної потужності існуючої установки з 1,3 кВт до 7,3 кВт (1,3 кВт на побутові потреби + 6 кВт на електрокотел) та робочий проект «Підключення трьохфазного вводу для електропостачання житлового будинку, опалення будинку» №63/10 КБ з однолінійною схемою елетрозабезпечення електроустановки. 07 жовтня 2011 року він звернувся до абонентського відділу Шполянського РЕМ та, беручи до уваги зміни істотних умов діючого договору про користування електроенергією №25171 від 28.03.2011 року надав відповідні документи для переукладення його з урахуванням змін. 18 жовтня 2011 року комісія відповідача, вивчивши надані документи, провела обстеження лічильника та елетроопалювальної установки, відповідно до поданої ним заяви, надала дозвіл на підключення та експлуатацію електричного котла, підписавши акт допуску. Після повторного підключення будинку до своїх мереж, відповідач відмовився повертати оригінали документів, наданих ним 07.10.2011 року і він змушений був звертатись до суду. 30.12.2011 року в ході судового засідання він отримав разом з іншими документами оригінал договору, але змін щодо лічильника трьохфазного обладнання та встановленого електрокотла в ньому не було, як і зміни ціни, чим йому були спричинені збитки, які полягали в переплаті ним коштів за користування електроенергією, постільки залишилась стара ціна. В ході послідуючих судових спорів відповідач надав копію договору про користування електроенергією з новим номером 25793, нібито підписаним ним 18 жовтня 2011 року та додаток до нього - акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід'ємною частиною договору. Положення даного договору не відповідають наданим ним документам. Він стверджує, що не підписував вказаний договір та намагався зупинити його дію шляхом подачі заяв з повторною подачею документів, але крім формальних відписок не отримав нічого і навіть після закінчення строку дії договору 18 жовтня 2014 року відповідач надсилає йому завищені в чотири рази рахунки за електроенергію. За час дії договору ним використано 33204 кВт електроенергії, заплачено за неї 7556,11 грн., при нормі 3700,30 грн., тобто переплачено коштів вдвічі більше в сумі 3855,81 грн. Враховуючи вказані обставини, він вимушений був звернутися до суду з даним позовом, який уточнив та підтримав в судовому засіданні і просив його задоволити в повному обсязі, визнати договір та додаток до нього недійсними, стягнути з відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» неправомірно нараховані кошти (переплату) за використану електроенергію в сумі 7711,62 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., що полягає в приниженні його честі та гідності, та стягнути з відповідача понесені ним витрати, пов'язані з подачею позовної заяви в сумі 110,75 грн., в тому числі транспортні витрати 20 грн. та витрати на виготовлення ксерокопій документів на суму 90,75 грн. Представник відповідача Якушенко В.А. уточнені позовні вимоги не визнав і пояснив, що між ПАТ «Черкасиобленерго» і позивачем укладено договір про користування електричною енергією для населення №25793 від 18.10.2011 року. За умовами договору про користування електричною енергією для населення №25793 від 18.10.2011 року, п.п. 1.7, 4.1 передбачено, що відпуск електричної енергії проводиться для власних потреб з діючим тарифом 0,2592 коп./кВт.год., здійснюється відповідно до п. 1.2 «Населення, яке проживає в сільській місцевості» Постанови НКРЕ №497 від 23.04.2012 року. Позивач підписав вказаний договір та з 18.10.2011 року виконував його умови, тобто сплачував плату за використану електроенергію, згідно тарифів, обумовлених даним договором. Отже, позивачу з 18.10.2011 року достовірно було відомо про тарифи, обумовлені даним договором, тому перебіг строку позовної давності розпочався з 18.10.2011 року і закінчився 19.10.2014 року, однак позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним лише в лютому 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Враховуючи вказані обставини, просив в задоволенні позову відмовити, в зв'язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду. Вислухавши позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року комісія Шполянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго», вивчивши надані позивачем документи, провела обстеження лічильника та елетроопалювальної установки, відповідно до поданої позивачем заяви, надала дозвіл на підключення та експлуатацію електричного котла, підписавши акт допуску. 18 жовтня 2011 року між ПАТ «Черкасиобленерго» і позивачем [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією для населення №25793. Згідно п.п. 1.7, 4.1 договору про користування електричною енергією для населення №25793 від 18.10.2011 року, відпуск електричної енергії проводиться для власних потреб з діючим тарифом 0,2592 коп./кВт.год., здійснюється відповідно до п. 1.2 «Населення, яке проживає в сільській місцевості» Постанови НКРЕ №497 від 23.04.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №598/20911 від 23.03.2012 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що термін дії договору, який позивач просить визнати недійсним закінчився 19 жовтня 2014 року. Протягом всього терміну дії договору, позивач сплачував відповідачу кошти за використану електроенергію, згідно тарифів, обумовлених в договорі, тобто з 18.10.2011 року позивачу достовірно було відомо про тарифи, за якими він повинен був сплачувати кошти за використану електроенергію. В судовому засіданні позивач стверджував, що договір про користування електричною енергією для населення №25793 від 18.10.2011 року він не підписував і про його існування йому тривалий час не було відомо. Однак, слід зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження того, що договір підписаний не ним, позивачем надано не було. Про призначення почеркознавчої експертизи на встановлення факту неналежності йому підпису, наявного в оспорюваному договорі, позивач [PERSON] клопотань не заявляв. Враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували, що позивач не підписував вказаний договір, а також виконання позивачем умов даного договору протягом всього терміну його дії, свідчить про те, що позивач [PERSON] з 18.10.2011 року знав про існування вказаного договору та про тарифи, обумовлені в договорі, згідно яких він протягом трьох років сплачував кошти за використану електроенергію, однак з вимогами про визнання договору №25793 від 18.10.2011 року недійсним звернувся лише 13 лютого 2015 року, що підтверджується штампом про реєстрацію вхідної кореспонденції суду №1571/15-вх від 13.02.2015 р. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отримавши рахунок №7-2-144 12 від 07.12.2011 року на оплату за електроенергію за листопад 2011 року, позивач був ознайомлений із тарифами на підставі яких була нарахована йому оплата за електроенергію за листопад 2011 року. Отже, з вказаного часу у позивача виникло право на позов за захистом свого порушеного права. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, враховуючи, що договір між позивачем [PERSON] і ПАТ «Черкасиобленерго» був укладений 18.10.2011 року, позивач в грудні 2011 року отримав рахунок на оплату електроенергії за листопад 2011 року, згідно тарифів, обумовлених вказаним договором, доказів на підтвердження факту підписання договору не позивачем, а іншою особою, суду не надано, беручи до уваги, що позивач протягом всього терміну дії договору, тобто на протязі трьох років, сплачував кошти за спожиту електроенергію за тарифами, встановленими у вищевказаному договорі, а з позовом до суду звернувся в лютому 2015 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, в зв'язку з пропуском строку позовної давності на звернення до суду. На підставі викладеного, ст. ст. 11, 202, 256, 257, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 626, 629 ЦК України,

Outcome: dismissed