Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з урахуванням уточнених позовних вимог, з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, вказуючи на те, що 24.03.1998 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS] з належними до нього господарськими спорудами. Угоду уклали на Азовській універсальній товарній біржі м. Маріуполя Донецької області по біржовому контракту № В-90 від 24.03.1998 року, проте даний договір в нотаріальній конторі посвідчений не був, оскільки на час його укладання такого посвідчення не вимагалось. Також зазначає, що всі істотні умови договору купівлі-продажу сторони виконали: відповідач передав у власність будинок, документи на нього, виписався з будинку і забрав свої речі, а позивач повністю сплатив обумовлену вартість будинку, прийняв його у власність і володіння, проживає у ньому та сплачує комунальні платежі. Однак, позивачем було втрачено правовстановлюючий документ на домоволодіння та реєстраційне посвідчення. Для подальшої реалізації свого права власності позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу - біржовий контракт № В-90, укладений 24.03.1998 року на Азовській універсальній товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] та визнати вправо власності на домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились. [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Просить суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить суд розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 24.03.1998 року позивач [PERSON] уклав на Азовській універсальній товарній біржі біржовий контракт № В-90 (договір купівлі-продажу) з відповідачем [PERSON], за умовами якого [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] З матеріалів інвентаризаційної справи № 5414, яка витребувана з КП Нікольської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» і була досліджена у судовому засіданні вбачається, що будинок [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом 29.12.1993 року, належало [PERSON]. Всі умови договору сторони виконали: позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] гроші за житловий будинок, а [PERSON] [PERSON] - в користування та розпорядження житловий будинок з господарськими спорудами та документи на них. Проте, в нотаріальному порядку договір посвідчений не був. Однак, позивачем був втрачений правовстановлюючий документ та реєстраційне посвідчення на домоволодіння. Як вбачається правовідносини виникли між сторонами в 1999 році, а тому суд згідно прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набув чинності 01.01.2004 року застосовує законодавство, яке діяло на час їх виникнення, а саме ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Статтею 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно правового змісту ст.ст.41,42 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій,спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво-або багатосторонніми (договори). Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках зазначених в законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода, яка виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК). Враховуючи, що сторони досягли згоди всіх істотних умов угоди, що підтверджено копією біржового контракту та визнаються відповідачем. Так, позивач передав кошти за будинок, а відповідач у володіння позивача будинок та документи на нього. Такі дії сторін свідчать про укладення між сторонами договору купівлі -продажу спірного житлового будинку. При тому, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку. Що стосується вимог позивача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та суд приходить до наступного. Згідно вимогам ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який судом визнається дійсним, а тому суд вважає, що позивач набув право власності на спірний будинок.

Outcome: approved