Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 22 вересня 2007 року до 23 грудня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] і в період шлюбу за спільні кошти ними було придбане майно, а саме: спальний гарнітур (тумбочка, ліжко, шафа) вартістю 5000 грн.; тумба під телевізор - 1000 грн.; диван мякий - 3000 грн.; спальний гарнітур дитячий (ліжко, стінка) - 4000 грн.; компютер (принтер, монітор, клавіатура, мишка) - 3000 грн.; шафа-купе - 1500 грн.; шафа-прихожа - 1000 грн.; кухонна стінка - 4000 грн.; кухонні меблі (диван, стіл) - 1000 грн.; газова плита - 2000 грн.; пральна машина - 1000 грн.; холодильник - 2000 грн.; морозильна камера - 2000 грн.; мікрохвильова піч - 1000 грн.; хлібопічка - 1000 грн.; мультиварка - 1000 грн.; телевізор «Сатурн» - 100 грн.; мопед «Корадо» - 3000 грн.; велосипед - 100 грн.; праска - 100 грн.; акваріум - 500 грн.; дошка сушильна - 100 грн.; дошка прасувальна - 100 грн.; всього на загальну суму 37500 грн. Крім того, посилається на те, що 19.10.2007 р. ними була придбана квартира [ADDRESS], яку 03.03.2009 р. вони обміняли на квартиру [ADDRESS], і рішенням Глухівського міськрайонного суду від 18.02.2016 р. за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину цієї квартири, тобто, дана квартира є їх з відповідачкою спільною сумісною власністю. Оскільки на даний час вони не домовились про порядок поділу майна, то просить суд визнати це майно їх спільною власністю та поділити його, визнавши за ним право власності на диван мякий, шафу-купе, кухонну стінку, кухонні меблі (диван, стіл), газову плиту, пральну машину, холодильник, мікрохвильову піч, мопед «Корадо», всього на суму 18500 грн., а решту майна, а саме: спальний гарнітур (тумбочка, ліжко, шафа), тумбу під телевізор, спальний гарнітур дитячий (ліжко, стінка), компютер (принтер, монітор, клавіатура, мишка), шафу-прихожу, морозильну камеру, хлібопічку, мультиварку, телевізор «Сатурн», велосипед, праску, акваріум, дошку сушильну, дошку прасувальну, всього на суму 19000 грн. залишити відповідачці. Також просив визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою №3 на вул. Вознесенська, 42, в м. Глухів, а саме, кімнату площею 10 кв.м та кімнату площею 8,1 кв.м виділити в його користування, а відповідачці кімнату площею 15 кв.м; підсобні приміщення (кухня, ванна кімната та вбиральня, коридор, сіни) залишити у загальному користуванні, та зобовязати відповідачку не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] позов визнала частково та звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 22.09.2007 р. по 23.12.2013 р., від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею на вул. Вознесенська, 42/3, в м. Глухів. Також посилається на те, що в період шлюбу придбали квартиру №22 на вул. Ціолковського, 4, у м. Глухів та 03.03.2009 р. обміняли її на квартиру №3 на вул. Вознесенська, 42, в м. Глухів, яку зареєстрували на [PERSON], але рішенням Глухівського міськрасуду Сумської області від 18.02.2016 р. за нею було визнано право власності на 1/2 частину цієї квартири. Крім того, обґрунтовує позовні вимоги тим, що під час шлюбу ними було придбано ще спільне майно, яке не зазначено в позовній заяві [PERSON], а саме, телевізор «Шарп», 2007 року, вартістю 1200 грн.; телевізор ж/к «Лібертон», 2012 р., - 3600 грн., на підтвердження чого мається чек; мясорубка, 2013 р., - 698 грн. (чек); 2 каструлі стальні, 2007 р., - 400 грн.; 2 каструлі скляні, 2009 р., - 80 грн.; набір стаканів, 2010 р., - 40 грн.; набір кухонних приладів (штопор, відкривачка, для чистки картоплі та овочів, терка), 2011 р., - 210 грн.; 2 ковдри, 2009 р., - 200 грн.; плед двоспальний, 2011 р., - 250 грн.; плед полуторний, 2013 р., - 120 грн.; компютерний стілець, 2011 р., - 360 грн.; годинник настільний, 2008 р., - 80 грн.; пилосос, 2013 р., - 900 грн.; духовка електрична, 2012 р., - 60 грн.; колонки для компютера, 2011 р., - 360 грн.; вебкамера для компютера, 2011 р., - 120 грн.; 2 набори постільної білизни, 2012 р., - 360 грн.; електроінструмент (дриль, шуруповерт), - 924 грн. (чек); електричне точило, 2011 р., - 320 грн.; болгарка електрична, 2011 р., - 150 грн.; сушка для овочів, 2013 р., - 698 грн. (чек), загальна вартість якого на час поділу складає 11130 грн., а вартість її 1/2 частини від цього майна складає 5565 грн. Разом з тим, не погодилася з вартістю частини майна, вказаною у первісному позові, а саме, газової плити, вартість якої згідно чеку становить 900 грн.; пральна машина - 2000 грн.; мікрохвильова піч - 500 грн., хлібопічка - 798 грн. (чек); мультиварка - 598 грн. (чек); мопед «Корадо» - 7700 грн. (чек); велосипед - 500 грн., праска - 200 грн. Крім того, вважає, що оскільки спальний гарнітур дитячий (ліжко, стінка) вартістю 4000 грн. був придбаний ними для їх спільної дитини, то він не підлягає поділу між ними. Тому [PERSON] просила суд визнати вказане вище майно їх спільною сумісною власністю та поділити його, визнавши за нею право власності на таке майно: диван мякий, компютер (принтер, монітор, клавіатура, мишка), шафа-купе, кухонна стінка, газова плита, мікрохвильова піч, хліб опічка, мультиварка, телевізор «Сатурн», телевізор ж/к «Лібертон», 2 каструлі стальні, 2 каструлі скляні, набір стаканів, 2 ковдри, плед двоспальний, плед полуторний, компютерний стілець, годинник настільний, пилосос, колонки для компютера, вебкамера для компютера, 2 набори постільної білизни, всього на суму 21266 грн., а у власності [PERSON] в порядку поділу рухомого майна подружжя залишити таке майно: тумба під телевізор, шафа-прихожа, кухонні меблі (диван, стіл), пральна машина, мопед «Корадо», велосипед, праска, акваріум, дошка сушильна, дошка прасувальна, спальний гарнітур (тумбочка, ліжко, шафа), телевізор «Шарп», мясорубка, набір кухонних приладів (штопор, відкривачка для чистки картоплі та овочів, терка), духовка електрична, електроінструмент (дриль, шуруповерт), електричне точило, болгарка електрична, сушка для овочів, всього на суму 23360 грн. Крім того, просила визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою №3 на вул. Вознесенська, 42, в м. Глухів, виділивши їй частину квартири, яка складається з житлових приміщень 3-2 площею 15 кв.м; 3-3 площею 10 кв.м, а [PERSON] - житлову кімнату 3-4 площею 8,1 кв.м, підсобні приміщення залишити у загальному користуванні Однак, у подальшому за клопотаннями сторін ухвалою суду від 02 грудня 2016 року було закрито провадження у справі в частині їх вимог про визначення порядку користування спірною квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на визнанні майна їх спільною власністю та його поділі, як зазначено у первісній позовній заяві, а проти зустрічного позову [PERSON] заперечили. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в суді теж у повному обсязі підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом, наполягаючи на визнанні майна їх спільною власністю та його поділі, як зазначено в цьому позові, а проти первісного позову [PERSON] заперечили. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з [PERSON] і бачила, як [PERSON] виносив з гаражу коробки з речами та грузив їх в машину, але які саме речі не бачила. Свідок [PERSON] суду показав, що працює в службі таксі. Далі свідок суду показав, що близько 2 чи 3 років тому до нього підійшов чоловік, яким виявився [PERSON], і попросив перевезти речі. Вони разом підїхали до будинку поблизу першої школи, де загрузили речі, які були в коробках, сумках та покривалі, речей було багато. Також суду пояснив, що серед них був один телевізор-плазма, сушилка для овочів, електричний чайник, а які ще були речі не памятає, всі речі відвезли на вул. Пушкіна,60. Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що працює продавцем в магазині «Медвідь» і приблизно півтора-два місяці тому до нього приходила [PERSON] та просила виписати чеки за 2014 р. на холодильник та морозильну камеру, пояснивши, що це потрібно для того, щоб дізнатися, яка була їх вартість. Тому він виписав такі чеки, хоча реально вона їх не купувала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, суд вважає, що позовна заява [PERSON] та зустрічна позовна заява [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Так, в суді встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року, а рішенням Глухівського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року їх шлюб розірвано. Згідно ст.ст. 60, 69 - 71 СК України та ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, вони мають право розділити його за взаємною згодою і майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, у разі поділу майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно ж до розяснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зокрема, ч.1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, і якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то спір може бути вирішений судом. Крім того, як розяснено в пунктах 23, 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. А згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Враховуючи, що відповідачем-позивачем [PERSON] визнано позовні вимоги [PERSON] в частині визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме, спального гарнітуру (тумбочка, ліжко, шафа), тумби під телевізор, дивану мякого, компютера (принтер, монітор, клавіатура, мишка), шафи-купе, шафи-прихожої, кухонної стінки, кухонних меблів (диван, стіл), телевізора «Сатурн», акваріуму, дошки сушильної та дошки прасувальної, й вона погодилася з вартістю цього майна, зазначеною в позові, то таке майно необхідно визнати їх спільною власністю. Також зважаючи на те, що [PERSON] в суді не заперечувала факт придбання у період шлюбу з [PERSON] спального гарнітуру дитячого (ліжко, стінка), то його теж слід визнати спільним майном подружжя, оскільки його було придбано в період шлюбу і за їх спільні кошти. А її посилання на те, що його було придбано для їх спільної дитини суд вважає безпідставним, оскільки за змістом ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто, обєктом спільної сумісної власності подружжя є лише речі індивідуального користування кожного з них, а дитячий спальний гарнітур до таких речей не відноситься. В той же час, в задоволенні вимог [PERSON] про визнання спільною власністю решти майна, зазначеного в його позовній заяві слід відмовити, оскільки відповідач [PERSON] не погодилася з вартістю майна, а саме, газової плити, пральної машини, мікрохвильової печі, хлібопічки, мультиварки, мопеда «Корадо», велосипеда, праски, а позивачем не надано відповідних доказів щодо його вартості на час розгляду справи, й призначити та провести товарознавчу експертизу з метою визначення його вартості той суд не просив. Також не може бути визнано судом їх спільною власністю холодильник та морозильна камера, так як [PERSON] в суді заперечила наявність у неї холодильника «Норд» та морозильної камери «Норд». Так, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, про що суд зазначав вище, але доказів, які б свідчили, що ці речі є в наявності в неї чи інших осіб на час розгляду справи, суду не надано. Позовні вимоги [PERSON] за її зустрічним позовом в частині визнання майна спільною власністю підлягають частковому задоволенню, а саме, слід визнати їх спільною власністю таке майно: електроінструмент (дриль, шуруповерт), електричне точило, болгарку електричну з огляду на таке. Так, заперечуючи проти позову в цій частині, [PERSON] та його представник послалися на те, що той користується цими речами на роботі. Однак, суд не погоджується з такими доводами, оскільки відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. А інструменти, які були придбані в період шлюбу за спільні кошти, не є речами індивідуального користування, бо використовуються в інтересах сімї. В той же час, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя такого майна, як телевізор «Шарп», телевізор ж/к «Лібертон», мясорубка, 2 каструлі стальні, 2 каструлі скляні, набір стаканів, набір кухонних приладів (штопор, відкривачка, для чистки картоплі та овочів, терка), 2 ковдри, плед двоспальний, плед полуторний, компютерний стілець, годинник настільний, пилосос, духовка електрична, колонки для компютера, вебкамера для компютера, 2 набори постільної білизни, сушка для овочів необхідно відмовити, так як [PERSON] в суді заперечив, що забрав ці речі й вони є у нього в наявності. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] в суді теж цього не підтверджують, а інших беззаперечних доказів, які б доводили наявність даного майна у відповідача чи третіх осіб на час розгляду справи, суду не надано, що виключає можливість поділу цього майна, про що суд теж зазначав вище. Разом з тим, вирішуючи спір про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] погодилася з вартістю майна, яка зазначена в позовній заяві [PERSON], а саме, спального гарнітуру (тумбочка, ліжко, шафа), спального гарнітуру дитячого (ліжко, стінка), тумби під телевізор, дивану мякого, компютера (принтер, монітор, клавіатура, мишка), шафи-купе, шафи-прихожої, кухонної стінки, кухонних меблів (диван, стіл), телевізора «Сатурн», акваріуму, дошки сушильної та дошки прасувальної, а [PERSON] не заперечував проти вартості електроінструменту (дриль, шуруповерт), електричного точила, болгарки електричної, які забрав собі, вважаючи їх особистими речами, однак, все це майно було визнано їх спільною сумісною власністю, а тому воно підлягає поділу, виходячи з рівності часток сторін та його вартості, визнаної сторонами. Враховуючи викладене, позивачу-відповідачу [PERSON] слід виділити таке майно: диван, шафа-купе, кухонна стінка, кухонні меблі, тумбу під телевізор, телевізор «Сатурн», електроінструмент (дриль, шуруповерт), точило електричне, електрична болгарка, телевізор «Сатурн», дошку сушильну, дошку прасувальну, всього на суму 12694 грн., а відповідачу-позивачу [PERSON] спальний гарнітур (тумбочка, ліжко, шафа), спальний гарнітур дитячий (ліжко, стінка), компютер, шафу-прихожу, всього на суму 13000 грн. Також відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати за надання правової допомоги пропорційно до задоволених вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що за надання правової допомоги у цій справі [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 2000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 29.09.2016 р., квитанцією від 03.01.2017 р. та актом виконаних робіт від 16.01.2017 р. Зважаючи на те, що всього судом визнано за позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] спільною сумісною власністю їх майно на загальну суму 25694 грн., частки яких є рівними, тобто, по 12847 грн., і [PERSON] заперечував проти зустрічного позову лише щодо частини цього майна, зокрема, електроінструменту (дриль, шуруповерт), електричного точила, болгарки електричної на суму 1374 грн., що становить 11 % (1374 х 100 : 12847 = 11), то з нього необхідно стягнути на користь [PERSON] понесені нею витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме, в сумі 220 грн. (2000 х 11 : 100 = 220). Крім того, вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з того, що [PERSON] не просив відшкодувати йому витрати на правову допомогу, а також, що жодна із сторін не просила стягнути з іншої понесені витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial