Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення аліментів. Свій позов мотивує тим, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду по справі № 2-580/11 за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнуто аліменти з [PERSON] в її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 19 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 19 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягнуто з [PERSON] в її користь додаткові витрати, що викликані хворобою [PERSON], [INFO] на її лікування та санаторно-курортне лікування в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 19 жовтня 2010 року і до повного видужання дитини. Вказує, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує свого обов'язку, ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого станом на 01.05.2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 36179,23 грн. Станом на 06.06.2016 року пеня за несплачені відповідачем аліменти за період виникнення заборгованості з 01.11.2010 року по 31.05.2016 року становить 11899,03 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача в її користь пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 11899,03 грн., інфляційні втрати в сумі 16704,06 грн. та 3 % річних в сумі 2622,17 грн., а всього 31225,26 грн. В ході судового розгляду позивач зменшила позовні вимоги, просила суд стягнути з [PERSON] в її користь неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 11534,36 грн., інфляційні втрати в сумі 13344,43 грн. та 3 % річних в сумі 2504,31 грн., а всього 27383,10 грн. Позивач та її представник зменшені позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник позов визнав частково, суду пояснили, що відповідач має заборгованість по аліментах, проте у розмірі меншому, ніж це зазначено позивачем та державним виконавцем, а тому не погоджується з сумою нарахованої пені. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1991 року до 17.01.2011 року (а.с. 7, 8) Від даного шлюбу у сторін народились доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.181 СК України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1\~ст.196 СК України. Рішення Луцького міськрайонного суду по справі № 2-580/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнуто аліменти з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 19 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто аліменти з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 19 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] додаткові витрати, що викликані хворобою [PERSON], [INFO] на її лікування та санаторно-курортне лікування в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 19 жовтня 2010 року і до повного видужання дитини (а.с. 7). На підставі вищевказаного рішення суду, Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у першому відділі Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (а.с. 9). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З довідки-розрахунку, виданої головним держаним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ [PERSON] (а.с. 34-36) вбачається, що в період з жовтня 2011 року по липень 2016 року [PERSON] в користь [PERSON] сплачено аліменти у розмірі 16496,00 грн. Також з даної довідки-розрахунку (а.с. 34-36) вбачається, що [PERSON] аліменти сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого за період з жовтня 2011 року по жовтень 2016 року у нього утворилася заборгованість по аліментах в сумі 32582,23 грн. Отже, суд погоджується з доводами позивача, що з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01.11.2016 року становить 32589,23 грн., що також узгоджується з розрахунком державного виконавця. Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою, аліментні зобовязання це періодичні платежі, які боржник зобовязаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобовязання окремо. Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виникають (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення пені (неустойки) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього зобовязання буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць буде різнитись. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місць). Згідно з розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи, вбачається, що розмір неустойки (пені) [PERSON] по аліментах за період з 01.10.2010 року по 31.10.2016 року складає 11534,36 грн. Суд погоджується з таким розрахунком, сума якого складає за період з 01.10.2010 року по 31.10.2016 року - 11534,36 грн. Правильність даного розрахунку підтверджується правовою позицією, висловленею у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-1477цс15, від 01 червня 2016 року № 6-535цс16. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів на утримання дитей знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Крім того, позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання. Дана вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Крім того, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання є необгрунтованою, оскільки грошове зобов'язання відповідача, а саме обов'язок сплати аліментів на дітей, перед позивачем виникло не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Окрім того, зобов'язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Отже, до даного виду зобов'язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а отже в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial