Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд із позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 160\~351,78 грн., яка складається із суми боргу в розмірі 130747,45 грн., 28991,79 грн.- проценти від суми позики та три відсотки річних від простроченої суми позики в розмірі 612,54 грн. також просить стягнути судовий збір в сумі 1603,2 грн. , судовий збір в сумі 352,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3800 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпискою між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, предметом якого були грошові кошти в сумі 5000 доларів США. На підтвердження коштів відповідачем було надано розписку від 10.11.2017року, згідно якої відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 01.04.2018року. Однак в обумовлений строк та до теперішнього часу відповідач кошти не повернув. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, що становить 130747,45 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 28.05.2018року). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти від суми позики за період з 01.11.2016р. по 28.05.2018р. в розмірі 28991,79 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 02.04.2018р. по 28.05.2019р. у розмірі 612,54 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.12,ч.1ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.11.2016 відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.04.2018року, про що відповідачем надано відповідну розписку від 10.11.2017року. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, наданий суду оригінал розписки за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів зазначених у розписці. Наявність оригіналу розписки у позивача, відсутність доказів неправомірного заволодіння позивачем розписками, свідчать, що позивач є володільцем зобов`язань відповідача, щодо повернення коштів в сумі 5000 доларів США, які до теперішнього часу є не виконані. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Враховуючи наведені положення закону, межі заявлених вимог та офіційний курс НБУ на 28.05.2018р. (як просить позивач у позові), сума позики становить 130\~747,45 грн. ( 5000 доларів США*26,149490= 130747,45 коп.) Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму основного боргу в розмірі130747,45 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів в сумі 28991,79 грн за користування грошовими коштами суд зазначає наступне. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої\~статті 1048 ЦК України\~не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Аналогічну думку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Враховуючи те, що договір позики між сторонами було укладено в іноземній валюті, розмір і порядок сплати процентів договором не визначено, то позов в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 28991,79 грн. не підлягає задоволенню. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача 3% річних за час прострочення сплати боргу, зокрема за період з 02.04.2018р. по 28.05.2018р., враховуючи межі заявлених вимог, в сумі 612,54 грн. Що стосується стягнення втрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідності до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Разом з цим в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Таким чином, понесені позивачем витрати за надану їй правову допомогу в сумі 3800 грн. суд вважає не доведеними. Судовий збір суд стягує в порядку ст.\~141\~ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial