Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій, з врахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 17636,22 грн. мотивуючи тим, що за рішеннями Овруцького районного суду Житомирської області, відповідно до виконавчих листів № 2-2363/08 від 18.12.2008 року та № 2-863/09 від 18.05.2010 року, відповідач повинен сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON]; однак, своєчасно та в повному обсязі їх не сплачує, а тому з вини відповідача у нього виникла заборгованість, яка за період з жовтня 2013 року по серпень 2015 року склала 17636,22 грн. В судовому засіданні представники позивача вимоги та доводи позовної заяви підтримали, просили її задоволити. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, пояснили, що вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня, так як він тривалий час перебував на обліку як безробітний; на даний час працює, проте його дохід невеликий і погасити всю заборгованість він не в змозі, хоча по можливості заборгованість погашає; заявили про застосування спеціальної позовної давності в один рік. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідач є батьком неповнолітніх дітей позивача [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що встановлено рішеннями Овруцького районного суду Житомирської області від 11.07.2012 року у справі № 617/11261/12, від 29.11.2012 року у справі № 617/15384/12, які набрали законної сили, та копії яких знаходяться в матеріалах справи. У рішенні Овруцького районного суду Житомирської області від 11.07.2012 року у справі № 617/11261/12 також встановлено, що згідно з рішеннями Овруцького районного суду Житомирської області від 18.12.2008 року та 13.11.2009 року з відповідача на користь позивача на утримання синів [PERSON] та [PERSON] присуджено аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), розмір яких з 05.01.2011 року було зменшено до 1/6 частини щодо сина [PERSON]. Тобто з відповідача стягуються аліменти на утримання синів у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). З листів № 8767 від 07.11.2014 року, № 4594 від 08.07.2015 року, № 5598 від 03.09.2015 року та довідок-розрахунків Відділу державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області вбачається, що аліменти згідно з виконавчими листами, виданими Овруцьким районним судом Житомирської області 18.12.2008 року з а№ 2-2363/08 та 18.05.2010 року за № 2-863/09, відповідач не сплачував в повному обсязі, внаслідок чого у нього за період з 22.10.2013 року по 01.09.2015 року утворилась заборгованість в загальній сумі 19879,31 грн., в тому числі по виконавчому листу № 2-2363/08 від 18.12.2008 року на утримання сина [PERSON] 7916,53 грн., по виконавчому листу № 2-863/09 від 18.05.2010 року на утримання сина [PERSON] 11962,78 грн. Згідно з ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивач вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а тому вона має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати за період з жовтня 2013 року по серпень 2015 року в загальній сумі 17636,22 грн. згідно із зазначеним в уточнюючій позовній заяві розрахунком. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як видно з копії трудової книжки БТ-ІІ № 6581496, відповідач у січні 2013 року був звільнений з роботи слюсаря-сантехніка в ЗАТ «СПМК-8» за угодою сторін; з січня 2013 року по січень 2014 року перебував на обліку у Овруцькому районному центрі зайнятості Житомирської області як безробітний; з січня по жовтень 2014 року працював автослюсарем на 0,5 ставки в ПрАТ «ОСПМК-8»; з жовтня 2014 року по квітень 2015 року працював сезонним кочегаром у Овруцькій ЗОШ І- № 1 і був звільнений з роботи у звязку із закінченням строку трудового договору; з травня по жовтень 2015 року перебував на обліку у Овруцькому районному центрі зайнятості Житомирської області як безробітний; з жовтня 2015 року по даний час працює сезонним кочегаром Овруцькій ЗОШ № 1. Як вбачається з листа ВДВС Овруцького РУЮ Житомирської області № 1654 від 14.03.2014 року, 19.11.2013 року Овруцьким РЦЗ до ВДВС було повернуто постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оскільки відповідачу припинено виплати допомоги по безробіттю; 12.03.2014 року боржник подавав письмову заяву з проханням направити виконавчий лист про стягнення з нього аліментів до ПрАТ «ОСПМК-8» та 13.03.2014 року фіскальним чеком сплатив 500 грн. аліментів. Як видно з довідки Овруцького РЦЗ № 3979 від 13.10.2015 року про дохід [PERSON] за період з 05.05.2015 року по 12.10.2015 року, із доходу відповідача у травні-серпні 2015 року аліменти не утримувались, у вересні-жовтні 2015 року аліменти утримувались. Як видно з довідки Відділу освіти Овруцької РДА про заробітну плату, з жовтня 2015 року [PERSON] працює Овруцькій ЗОШ № 1 і отримує заробітну плату. Як зазначено у листі ВДВС Овруцького РУЮ Житомирської області № 176 від 15.01.2016 року, у Відділі ДВС Овруцького РУЮ на виконанні перебуває три виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] аліментів, в тому числі: за виконавчим листом № 2-2363/08 від 18.12.2008 року на утримання сина [PERSON], за виконавчим листом № 2-863/09 від 18.05.2010 року на утримання сина [PERSON], а також за виконавчим листом № 2-2171/002 від 21.09.2004 року на утримання доньки [PERSON]; по всіх трьох виконавчих документах аліменти утримуються із заробітку боржника (на даний час у відділі освіти Овруцької РДА), оскільки дохід у боржника малий та непостійний, тому виникає заборгованість по аліментах. Оцінивши вказані документальні докази, суд дійшов висновку, що отримуваного доходу відповідача не вистачає на утримання дітей та погашення існуючої заборгованості по аліментах. А тому вказана обставина не може свідчити про ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання дітей. З огляду на те, що позивачем не доведено обставини наявності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, представником відповідача письмовою заявою було заявлено про застосування судом до вимоги про стягнення неустойки позовної давності в один рік. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Частинами 1,5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за просторочення сплати аліментів у жовтні 2015 року. Згідно з уточненою позовною заявою просить стягнути неустойку за період з жовтня 2013 року по серпень 2015 року в загальній сумі 17636,22 грн. Тобто вимоги про стягнення неустойки (пені) за просторочення сплати аліментів за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року в сумі 15734,21 грн. заявлені позивачем після спливу встановленої ч.2 ст.258 ЦК України спеціальної позовної давності строком в один рік без наведення поважності причин його пропуску, що з огляду на норми ст.267 ЦК України та заяву відповідача про застосування позовної давності, було б підставою для відмови в цій частині позову в звязку із пропуском спеціального строку позовної давності, у разі правомірності заявлених позовних вимог по суті. Однак, доходячи висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 17636,22 грн. повністю, суд ґрунтував свою правову позицію саме на недоведеності обставини наявності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, а тому сплив позовної давності у даному випадку не має вирішального правового значення. Ухвалою суду від 10.11.2015 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Однак, до ухвалення судового рішення позивачем судового збору не сплачено. Тому

Outcome: approved