Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 12.07.2013 між сторонами було зареєстровано шлюб, котрий в подальшому було розірвано 10.10.2017. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що їхній спільний із відповідачем син знаходиться на її утриманні, а відповідач [PERSON] відмовився надавати необхідну матеріальну допомогу на утримання сина, тому позивач змушена звернутися до суду із даним позовом та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до його повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася подавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить: розглянути справу у її відсутність; позов підтримала; проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 23). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча відповідно неодноразово був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 21-22, 28, 31-32). На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши заяву позивача та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 3) сторони зазначенні батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 20.10.2017 (а.с. 4) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-5). Рішення набрало законної сили 31.10.2017. Довідкою виконавчого комітету Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за №1864 від 21.09.2020 (а.с. 10) зазначається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні позивача [PERSON] . Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність даних про наявність у відповідача інших дітей, дружини, непрацездатних батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення до негайного виконання у частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved