Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 13.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А. У вказаній квартирі був зареєстрований колишній власник [PERSON] , який згідно договору купівлі - продажу квартири взяв на себе зобов`язання знятись з реєстрації протягом десяти днівз моменту підписання договору, але зобов`язання не виконав. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним йому майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від нього надійшла заява, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до частини 11 статті 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua та і у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку) відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 13 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 1349, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 13.10.2020 року за № 227950818, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,10). Пунктом 10 договору купівлі - продажу передбачено, що продавець [PERSON] зобов`язується знятися з реєстраційного обліку протягом 10 (десяти) днів, з моменту підписання цього договору (а.с.9 оборотна сторінка) Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (а.с.12). На запит суду щодо реєстрації відповідача начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Коцюбинською повідомлено, що за даними картотеки відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по теперішній час (а.с.18). Згідно акту від 12.11.2020 року складеного комісійно у складі в.о. головного бухгалтера Пархоменко О.О., економіста з бухгалтерського обліку [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає за даною адресою з 2015 року по теперішній час, що підтверджують сусіди (а.с.42). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Як вбачається з листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 17.02.2021 року № 2865/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до квартири за адресою: [ADDRESS] , не звертався (а.с.40). Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 01.03.2021 року № 1268, [PERSON] , [INFO] , в період з 20.11.2019 року по 20.11.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває (а.с.39). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, нею не користується, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved