Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, надавши його в липні 2020 року в новій редакції, про встановлення факту проживання однією сім`єю до відповідача Чернівецької міської ради, посилаючись на те, що в квітні 2008 року він познайомився з [PERSON] , з якою у нього склалися гарні відносини, а на початку 2011 року вони вирішили проживати разом в квартирі [ADDRESS] . Вказує, що з лютого 2011 року він та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю разом з сином [PERSON] - [PERSON] . Під час спільного проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вони разом з її єдиним сином вели спільне господарство, мали спільний бюджет, користувалися належним їм майном, купували побутові речі, спільно несли витрати, які були пов`язані з утриманням місця проживання, мали спільних друзів. Зазначає, що вони поважали та любили один одного. За час спільного проживання вони турбувались один про одного, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Позивач стверджує, що вони жили в атмосфері любові та взаємопідтримки разом з її єдиним сином [PERSON] . [PERSON] визнавала його своїм чоловіком та представляла його як свого чоловіка. Вказує, що син [PERSON] - [PERSON] відносився до нього як до свого батька, оскільки [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував та дітей не мав. Зазначає, що 06.07.2012 року ним був складений заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк B.C., відповідно до якого все належне йому на день смерті майно, він заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та після смерті її єдиного сина [PERSON] , інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом немає. Вказує, що в шестимісячний строк він звернувся із заявою до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Давньої О.І. для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, у зв`язку з чим відкрито спадкову справу та роз`яснено про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Зазначає, що від встановлення факту проживання однією сім`єю залежить виникнення права на спадщину. На основі викладеного, позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю його та [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 01.02.2011 року по 14.04.2020 року; встановити факт спільного проживання однією сім`єю його та [PERSON] , який помер [INFO] , в період з 01.02.2011 року по [INFO] . Ухвалою судді від 21 липня 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю - відкрито. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання, призначене на 15.09.2020 року не з`явились, однак представник позивача спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у відсутність позивача. Будучи присутніми в судових засіданнях в ході судового розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач доповнив, що він з [PERSON] разом проживали спочатку в квартирі [ADDRESS] , а згодом проживали в квартирі [ADDRESS] . Зазначив, що він з [PERSON] проживав приблизно 10 років. Також разом з ними жив і син [PERSON] - [PERSON] . Вказав, що в нього є дві доньки, одна проживає в м. Дніпро, а інша проживає в Автономній Республіці Крим. Ствердив, що він в 2012 році складав заповіт на [PERSON] . Крім того, позивач зазначив, що в [PERSON] була донька, яка померла, коли їй було 40 років, дітей в неї не було. Вказав, що в квартирі [ADDRESS] у [PERSON] була окрема кімната. В [PERSON] були проблеми з артеріальним тиском, він часто лежав в лікарні. Зазначив, що коли [PERSON] перебував в лікарні, то він його постійно відвідував. Ствердив, що він отримував пенсію та віддавав [PERSON] , вона була для нього дружиною. Він разом з [PERSON] та [PERSON] разом обробляли город, [PERSON] готувала їжу на всіх, вони разом харчувались та разом утримували місце проживання. Зазначив, що коли [PERSON] стало погано, він викликав швидку медичну допомогу, його забрали в лікарню, де він і помер, це відбулось раптово та несподівано. Він вважав, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , йому не було відомо, що в 2009 році вказану квартиру [PERSON] подарував [PERSON] . Просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду судом справи надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , даний будинок знаходиться навпроти будинку [ADDRESS] . Вказав, що він знайомий з позивачем [PERSON] більше п`яти років, оскільки він проживав з [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. Зазначив, що [PERSON] постійно говорила, що [PERSON] - це її чоловік. Ствердив, що у сина [PERSON] - [PERSON] не було сім`ї, він хворів, переніс інсульт, а донька [PERSON] померла давно. Вказав, що [PERSON] проживав з [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, вони вели спільне господарство. При цьому, йому не відомо, де зареєстрований [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , яку вони купили в 2013 році. Вказав, що позивач [PERSON] - це його сусід, який проживав в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] та її сином [PERSON] . Зазначив, що позивач з [PERSON] проживали як подружжя. [PERSON] працювала прибиральницею, а в [PERSON] був свій бізнес на Калинівському ринку. Разом з тим, ствердив, що [PERSON] декілька років хворів, в нього була епілепсія, він переніс два інсульти, дітей у нього не було. У [PERSON] був цукровий діабет, вона померла від серцевої хвороби. Донька [PERSON] померла багато років тому. Вказав, що у [PERSON] не було ідентифікаційного коду, тому він не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вони вирішили йому допомогти та зареєстрували його у себе в квартирі. Також, зазначив, що він допомагав [PERSON] хоронити матір. Позивач разом з [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, обробляли спільно город. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2013 року вона проживає в квартирі [ADDRESS] . Вказала, що позивач [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] та її сином [PERSON] , вони з ними тісно спілкувались з 2014 року. Зазначила, що позивач проживав з [PERSON] та [PERSON] як член сім`ї, в них були хороші сімейні відносини. Донька [PERSON] померла більше 10 років тому, а син [PERSON] останні роки часто хворів та переніс два інсульти. Вказала, що [PERSON] померла від гіпертонії, за життя вона працювала прибиральницею та говорила, що [PERSON] написав на неї заповіт. Після смерті [PERSON] , позивач два тижні доглядав за [PERSON] . Ствердила, що позивач хотів успадкувати майно, однак в нього не було паспорта та ідентифікаційного коду, тому вони і зареєстрували його в своїй квартирі. Як в подальшому з`ясувалось, в позивача колись забрали паспорт і квартиру [ADDRESS] оформили на когось іншого. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків,дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 17.08.2009 року (а.с.28) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.27). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до довідок КЖРЕП №6 від 08.07.2020 року (а.с.29-30), [PERSON] та [PERSON] постійно проживали і перебували на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі [ADDRESS] та зняті з реєстраційного обліку у зв`язку із смертю. Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Давньої О.І. від 03.07.2020 року (а.с.16) та копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.15), 03.07.2020 року після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу за заявою позивача [PERSON] та роз`яснено про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтво органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду по справі №523/6051/17 від 01.06.2020 року та №643/3240/17 від 08.05.2020 року. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з лютого 2011 року проживав однією сім`єю разом з [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] по день їх смерті, вони вели спільне господарство, спільно несли витрати, що підтверджується актом №79 від 18.06.2020 року (а.с.17), відповідно до якого встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 2011 року проживав без реєстрації позивач [PERSON] з [PERSON] по день її смерті. Крім того, факт спільного проживання позивача [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , наявність взаємних прав та обов`язків, ведення спільного побуту, підтверджується складеним позивачем 06.07.2012 року заповітом, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк B.C. та зареєстрований в реєстрі за №2486 (а.с.12), відповідно до якого все належне на день смерті [PERSON] майно, він заповів [PERSON] . Також, зазначені обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, що дійсно позивач проживав спільно з [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , між ними були хороші сімейні відносини, вони турбувались один про одного, разом утримували своє місце проживання та разом ним користувались. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - визначено можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд вважає, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивача [PERSON] із [PERSON] , яка померла [INFO] , та із [PERSON] , який помер [INFO] , у квартирі [ADDRESS] , в період з 01.02.2011 року по день їх смерті, має юридичне значення, оскільки від даного факту залежить право позивача на оформлення спадщини після їх смерті. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved