Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 55 550,81 доларів США, відшкодувати понесені витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач взявши в борг суму коштів в розмірі 52 200 доларів США, та зобов'язавшись повернути їх 22 грудня 2012 року, не виконала взятих на себе зобов'язань, чим порушує права та інтереси позивача. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, подали заяву просили провести судовий розгляд у їх відсутність, підтримуючи вимоги до відповідача, не заперечуючи проти проведення заочного розгляду. Відповідач [PERSON] про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, письмових заперечень або причин неявки до суду не подала. Судом проведено заочний розгляду з огляду на вказані обставини. Встановлено, що 22 червня 2012 року між [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено договір позики, у відповідності до якого Позивач надав Відповідачу грошову позику у розмірі 52 200 (п'ятдесят дві тисячі двісті) дол. США, що станом на 22 червня 2012 року становило 417 600( чотириста сімнадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, яку Відповідач зобов'язалась повернути Позивачу до 22 грудня 2012 року. Укладення такого договору позики підтверджується розпискою Відповідача від 22 червня 2012 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦКУ). Згідно ст. 11 ЦКУ, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 1, 2, 4 ст. 202 ЦКУ правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори), дво-чи багатосторонніми правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Як вказано у ст. 207 ЦКУ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦКУ у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка на яку посилається Позивач, як на доказ своїх вимог, підписана Відповідачкою особисто. Згідно ст. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 52 200 (п'ятдесят дві тисячі двісті) дол. США 00 центів були передані Позивачем Відповідачці 22 червня 2012 року, що підтверджується розпискою. Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги щодо форми договору позики, а саме: - Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; - На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, підписаною 22.06.2012 року Відповідачкою розпискою, підтверджується факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики. Як зазначено у ст. 1049 ЦКУ, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 530 ЦКУ якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно і сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 611 ЦКУ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, згідно вимог ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено під час судового розгляду відповідачем зобов'язання не виконані, тому позивачем правомірно ставиться питання про стягнення коштів в розмірі суми позики, а також 3% річних від простроченої суми, що складає 3 350,81 доларів США. Оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають задоволенню, з відповідача необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved