Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує наступним. 28 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, про що книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 9 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 143990. Під час шлюбу, 10 жовтня 2013 року народилася донька [PERSON]. Позивач зазначає, що подружнє життя не склалося, кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, подружжя фактично разом не проживає уже більше двох місяців. На даний момент ведення між подружжям спільного господарства та сумісного проживання припинено, за добровільним взаємним переконанням подружжя сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення неможливе. На підставі вищенаведеного позивач просить прийняти позовну заяву до розгляду та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач заявлену ним вимогу про розірвання шлюбу підтримав, просив суд позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи у судовому засіданні, не заперечила проти розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем по справі, більше строк на примирення просила не надавати. Згідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 143990 виданого повторно Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 29 вересня 2016 року, між громадянами України [PERSON] та [PERSON], виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 28 липня 2012 року зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 9. Пысля укладення шлюбу прызвище дружини змінено на [PERSON]. У матеріалах справи наявна фотокопія свідоцтва про народження серії І-ФМ № 358224 виданого повторно Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 29 вересня 2016 року, згідно якого 10 жовтня 2013 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно довідки виданої обласним кліничним територіальним медичним обєднанням «Фтизіатрія» від 26.01.2017 року за №7/02-25 [PERSON], [INFO] прийнята на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «терапія» з 01.08.2016 року з проходженням інтернатури на базі ЦМК лікарні. Відповідно довідки виданої 11.01.2017 року Управління патрульної поліції у м.Ужгороді та Мукачеві ДПП [PERSON] працює в Управлінні патрульної поліції у м.Ужгороді та Мукачеві ДПП з 28.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально, строк наданий сторонам по справі для примирення позитивного результату не дав. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved