Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке розташоване в [ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим, що він, згідно свідоцтв про право на спадщину [NUMBER] від 25.11.1986 року та [NUMBER] від 21.02.2017 року є власником житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями по 3-му [ADDRESS] в м. Конотопі. У вказаному будинку зареєстровані його донька [PERSON], двоє онуків- [PERSON]., [PERSON] та син [PERSON] З 2001 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, не користується ним, будь-яке його майно в будинку відсутнє. Перешкод в користуванні будинком відповідачу ніхто не чинив, він добровільно та свідомо не користується цим житлом, він з власної волі обрав собі інше постійне місце проживання: [ADDRESS] Добровільно з реєстрації [PERSON] знятися не бажає, уникає спілкування, а його реєстрація за вказаною адресою створює йому перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. За таких обставин прохає визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, підтвердив, що він дійсно зареєстрований по [ADDRESS], але відколи одружився у 2002 році не проживає за вказаною адресою, останні три роки проживає [ADDRESS] Вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що в [ADDRESS] мається житловий будинок з надвірними будівлями, який відповідно свідоцтв про право на спадщину за законом [NUMBER] від 25.11.1986 року та [NUMBER] від 21.02.2017 року належить [PERSON] (а.с.6,7,8,9). В даному будинку значаться зареєстровані [PERSON], його донька [PERSON], двоє онуків [PERSON], [PERSON] та син [PERSON] (а.с.3). Відповідач [PERSON] з 2002 року в будинку [ADDRESS] не проживає, не користується ним, заселитися не намагався, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив, його особистих речей в будинку немає. Про що в судовому засіданні підтвердив сам відповідач [PERSON] та свідки [PERSON] і [PERSON] Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] є його сином, у зв'язку із чим [PERSON] був зареєстрований в належного позивачу житловому будинку. Але з 2002 року в будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає, не користується ним, заселитися не намагався, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив, його особистих речей в будинку немає. За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача [PERSON] на користування чужим майном - спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна [PERSON] відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України. З огляду на встановлені факти та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved