Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що він є власником житлового будинку № 27 по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області. Зареєстрований у вказаному будинку відповідач по справі [PERSON], який не є власником зазначеного будинку, не проживає в ньому з 10 квітня 2012 року, не користується ним, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В звязку з цим, [PERSON] просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 27, розташованим по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повідомлення про явку до суду, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтвердив заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 112037168 від 29 січня 2018 року, договором купівлі-продажу житлового будинку від 16 грудня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 5829, житловий будинок № 27 з господарчими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, розташований по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області на праві власності належить позивачу по справі [PERSON] З паспорту серії ВА № 645610, виданого Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 24 лютого 1997 року позивачу по справі [PERSON] вбачається, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. Поряд з цим, з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, долученої позивачем до своєї позовної заяви слідує, що за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Достоєвського, буд. 27, зареєстрований крім позивача відповідач [PERSON] В той же час, згідно та акту № 621, складеного та підписаного 08 листопада 2017 року комісією у складі керівника комітету мікрорайону «Северний» м. Словянська [PERSON] та сусідами-свідками [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], провул. Достоєвського, буд. 52, та [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], відповідач по справі [PERSON] у будинку № 27, розташованому по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області, з 10 квітня 2012 року не проживає. Отже враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не є ані членом сімї позивача [PERSON] в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власником спірного будинку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, то суд при їх вирішенні виходить з приписів ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Тобто зняття особи з місця її реєстрації без її волі можливе, окрім іншого, у випадку визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В звязку з цим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial