Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 25.12.2000 року виконавчим комітетом Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №21. Посилається на те, що 25.12.2000 року він зареєстрував шлюб із відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що їх сімейне життя не склалось. Вони перестали розуміти один одного, через що між ними почали виникати сварки та конфлікти з будь-яких причин, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вже на протязі останніх двох років вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В зв»язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, тому просить його розірвати. Позивач [PERSON]в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду справив судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.12.2000 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №028257 від 25.12.2000 року (а.с.5). Неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. Причиною розпаду сімї є те, що спільне сімейне життя сторін не склалось, між ними зникли почуття любові та поваги один до одного. На протязі останніх двох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбні відносини та не мають наміру їх відновлювати. Враховуючи відсутність у позивача бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З свідоцтва про шлюб серії І-МИ №028257 від 25.12.2000 року (а.с. 5) видно, що дошлюбне прізвище відповідача було «Тихоліз» - таке як і після реєстрації шлюбу, тобто змін не відбулося, враховуючи, що від останньої жодних клопотань про зміну прізвища не надходило, тому суд це питання не вирішує. На підставі викладеного та

Outcome: approved