Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі ДП «Мирноградвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05.01.1984 по 24.10.2019, працюючи електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, та 24.10.2019 був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я за ч.2 ст.40 КЗпП. При звільненні йому була нарахована заробітна плата та допомога при виході на пенсію, Не зважаючи на те, що 14.01.2020 він звернувся до відповідача з вимогою про виплату йому належних при звільненні сум, остаточний розрахунок відповідач здійснив з ним лише 26.06.2020. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2019 по 26.06.2020 у розмірі 93192 грн 68 коп., виходячи із його середньоденного заробітку в сумі 558 грн 04 коп., разом з понесеними ним витратами по сплаті судового збору в сумі 932 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на позовних вимогах, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» Лакіза Н.М. до суду також не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, позовні вимоги не визнала, підтримала поданий відзив на позовну заяву, згідно з яким вказала, що [PERSON] у день звільнення 24.10.2019 не працював, оскільки знаходився у відпустці без збереження заробітної плати з 19.10.2019 по 24.10.2019. Тільки 14.01.2020 позивач звернувся з вимогою про виплату належної йому суми при звільненні. Отже, з 15.01.2020 до повного розрахунку, який стався 27.03.2020, кількість робочих днів складає - 52 робочих дні. Виходячи із розрахунку середньоденного заробітку позивача у 558 грн 04 коп., середній заробіток за час затримки складе 29018 грн 08 коп. Після 27.03.2020 позивачу були проведені компенсаційні виплати, які не входять до фонду оплати праці відповідно до Інструкції з статистики заробітної плати. Відповідно до наказу № 341 в/к від 31.10.2019 позивачу була нарахована одноразова допомога при виході на пенсію в сумі 35156 грн 52 коп., яка була стягнута з підприємства за рішенням Димитровського міського суду від 03.03.2020. Вважає, що вини підприємства з невиплати позивачу належних йому при звільненні сум не має, оскільки ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирногравугілля» є планово-дотаційним та отримує кошти держпідтримки на часткове покриття витрат по собівартості продукції. Заборгованість виникла внаслідок відсутності дотації на виплату заробітної плати. Тому, питання невиплати заробітної плати стосуються держави та Міністерства енергетики та захисту довкілля України. Крім того, згідно з наказом № 126 від 24.03.2020 по шахті та наказом № 121 від 19.03.2020 по ДП «Мирноградвугілля» з 19.03.2020 на підприємстві встановлено режим простою до закінчення карантинних заходів. Тому, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою судді від 22.07.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , у період з 05.01.1984 по 24.10.2019 знаходився у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом (ВП) «Шахта ім.Димитрова» Державного підприємства (ДП) «Красноармійськвугілля», яке за наказом від 16.05.2017 № 132 перемейноване у ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля», працюючи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті. 24.10.2019 [PERSON] згідно з наказом № 335 в/к від 24.10.2019 був звільнений за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.6-8). Згідно з наказом № 324 в/к від 15.10.2019 [PERSON] по 24.10.2019 включно перебував у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, тобто у день звільнення не працював (а.с.32). Згідно з довідкою ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» від 10.08.2020 та випискою по картковому рахунку позивача, відкритому в АТ «Ощадбанк», повний розрахунок з [PERSON] здійснений 26.06.2020 (а.с.10-12, 35-36). Відповідно до довідок ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» від 14.01.2020 та від 26.08.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 558 грн 04 коп. (а.с.9, 28). Відповідно до довідок ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» від 05.10.2020 та від 12.10.2020 на час звільнення [PERSON] належали до виплати: заробітна плата за серпень 2019 року в сумі 7127 грн 36 коп., за вересень 2019 року в сумі 6972 грн 74 коп., за жовтень 2019 року в сумі 12922 грн 97 коп.; компенсація за затримку заробітної плати за серпень 2019 року в сумі 80 грн 32 коп., за вересень 2019 року в сумі 39 грн 29 коп., за жовтень 2019 року в сумі 1 грн 21 коп. та одноразова допомога при виході на пенсію в сумі 28301 грн 00 коп., а всього 55444 грн 89 коп. Згідно з наказом № 126 від 24.03.2020 по ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля», виготовленим на підставі наказу № 121 від 19.03.2020 по ДП «Мирноградвугілля», з 19.03.2020 на підприємстві встановлено режим простою до закінчення карантинних заходів (а.с.33). За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач в день звільнення 24.10.2019 не працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Згідно з заявою [PERSON] від 14.01.2020, яка отримана відповідачем 14.01.2019, про що свідчить напис на цій заяві про дату прийняття з підписом головного бухгалтера ВП «Шахта «5/6» і печаткою підприємства, позивач звернувся до роботодавця з проханням виплатити йому належні при звільненні суми відповідно до ст.116 КЗпП України (а.с.13). Отже, вказану заяву слід вважати пред`явленням позивачем вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 26.06.2020. При цьому суд не приймає позицію відповідача про те, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 27.03.2020, оскільки проведені після цієї дати компенсаційні виплати не входять до фонду оплати праці згідно з Інструкцією зі статистики заробітної плати. Таке твердження не ґрунтується на законі, так як ст.116 КЗпП України передбачена виплата при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, і така виплата не обмежена лише заробітною платою. Таким чином, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з наступного дня, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача, а саме: отримання підприємством 14.01.2019 заяви [PERSON] від 14.01.2020, до фактичної виплати заробітної плати. Тобто, час затримки розрахунку при звільненні позивача рахується з 15.01.2020 по 26.06.2020. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), яку суд згідно з ч.4 ст.263 ЦПК враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Згідно з довідкою відповідача від 26.08.2020 заробіток позивача за два останні місяці праці перед звільненням склав: у серпні 2019 року за 21 робочий день 11961 грн 02 коп., у вересні 2019 року за 16 робочих днів 8686 грн 54 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 558 грн 04 коп. ((11961,02 грн + 8686,54 грн) : (21 день + 16 днів)), що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Кількість робочих днів за період з 15.01.2020 по 26.06.2020 з урахуванням додатку до листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 становить: за січень 2020 року - 13 днів, за лютий 2020 року - 20 днів, за березень 2020 року - 21 день, за квітень 2020 року - 21 день, за травень 2020 року - 19 днів, за червень 2020 року - 18 днів, а всього 112 днів. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.01.2020 по 26.06.2020 буде дорівнювати: 62500 грн 48 коп., із розрахунку: 112 робочих дня х 558 грн 04 коп. Незадовільне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, на які у своєму запереченні звертає увагу відповідач, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». Між тим, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сумм, карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID -19, який безумовно впливає на фінансовий стан підприємства, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 55000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 552 грн 00 коп. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial