Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконанні першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції з 15 березня 2012 року знаходяться два виконавчі листи, видані Тернопільським міськрайонним судом на виконання рішенння Апеляційного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. про зобов'язання ПАТ «Тернопільміськгаз» відновити постійне газопостачання до житлового будинку [PERSON], що по вул. Енергетична, 28/1 в м.Тернополі від 100 мм газопроводу з території та через територію ТзОВ «Герда ЛТД» за рахунок ТзОВ «Герда ЛТД». Відповідачем [PERSON] ВДВС ТМУЮ до сьогоднішнього дня не вжито усіх належних заходів для реального виконання рішення суду та порушено усі строки для здійснення виконавчого провадження, а ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року встановлено та доведено неправомірну бездіяльність посадових осіб першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у даному виконавчому провадженні. Одночасно, зазначеною ухвалою суду було зобов'язано відповідача вчинити невідкладні дії для виконання вказаного судового рішення, однак до сьогоднішнього дня відповідач у даній справі не виконав свої обов'язки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», як і обов'язки, встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.01.2015 року. Вважає, що у звязку з бездіяльністю виконавчої служби, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях через відчуття абсолютної незахищеності у своїй державі, у якій владні функції здійснюють такі безвідповідальні органи державної влади. Просить стягнути з держави, в особі управління державної казначейської служби в м. Тернополі, в його користь моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 1\~000 000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши у заяві, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча судом приймалися необхідні міри для належного їх повідомлення про день, час та місце розгляду справи, однак надіслали суду письмові заперечення в яких вказали, що відповідного ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Зокрема, згідно повідомлення Тернопільміськгазу від 23.01.2014р. вх.1811/441 до будинку [PERSON] 01.10.2013р. підведено газопровід діаметру 63 мм і він з 01.10.2013 і до 21.01.2013р. через недостатній тиск газу не звертався. В цьому повідомлені також пояснюються технічні причини не можливості відновлення газопостачання від 100 мм газопроводу, оскільки місце прокладення газопроводу укладене залізобетоном і неможливо витримати мінімальну відстань до існуючих будівель і споруд на території підприємства ТзОВ «Герда ЛТД» передбачену нормами ДБН п.2.5б.-20-2001 та ДБН 390-9, що діють на даний час. 21.01.2014р. державним виконавцем після виходу за місцем вчинення виконавчих дій складено відповідний акт, що підтверджує дані обставини. Тому, 14.03.2014р., [PERSON] відділ ДВС ТМУЮ звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання виконавчого листа № 2-7841. 14.04.2014р. Тернопільський міськрайонний суд відмовив у задоволені заяви. Таким чином, державним виконавцем вчиненні всі передбаченні законодавством дії, а газопостачання до будинку [PERSON] фактично є відновленим. А виконати рішення суду в повному обсязі не можливо через об'єктивні обставини. Таким чином, вина [PERSON] відділу ДВС ТМУЮ у завдані моральної шкоди [PERSON] відсутня, а тому просять відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання на 08.09.2015р. не з»явився, однак в попередніх судових засіданнях заперечив щодо задоволення позову. В письмових запереченнях зазначив, що відповідно до Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.10.2011 N 1280, Управління не уповноважене відшкодовувати моральну шкоду завдану іншими державними органами, а здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів виключно на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України- Юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов»язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, тому вимогу стягнути з держави в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі моральної шкоди завданої позивачу вважають необгрунтованою. Крім того, зазначили, що Управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі в процесі виконання своїх функціональних обов'язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів Позивача жодним чином не порушувало, жодних незаконних, протиправних дій відносно позивача не вчиняло, зокрема, це вбачається із змісту доповнення до позовної заяви від 03 лютого 2015року. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. На виконанні першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції з 15 березня 2012 року знаходяться два виконавчі листи, видані Тернопільським міськрайонним судом на виконання рішенння Апеляційного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. про зобов'язання ПАТ «Тернопільміськгаз» відновити постійне газопостачання до житлового будинку [PERSON], що по вул. Енергетична, 28/1 в м.Тернополі від 100 мм газопроводу з території та через територію ТзОВ «Герда ЛТД» за рахунок ТзОВ «Герда ЛТД». На час винесення рішення вищевказаний виконавчий документ не виконаний. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року по справі №607/6561/13-ц, яка набрала законної сили, задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб [PERSON] відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та зобов'язання вчинити дії задовольнити, визнано бездіяльність посадових осіб [PERSON] відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції щодо їхнього обов'язку вчасно виконати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2012 року неправомірною, зобов'язано посадових осіб [PERSON] відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції вчинити невідкладні дії для виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2012 року про зобов'язання ПАТ «Тернопільміськгаз» відновити постійне газопостачання до житлового будинку [PERSON], що по вул.Енергетична, 28/1 в м. Тернополі від 100 мм газопроводу з території та через територію ТзОВ «Герда ЛТД» за рахунок ТзОВ «Герда ЛТД». Ухвалою суду від 12 січня 2015 року встановлено, що посадовими особами [PERSON] відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції належно не виконується рішення суду від 21 лютого 2012 року. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до вимог ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, зазначений перелік не є вичерпним. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до п. 2 частини другої цієї статті моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Також, судом взято до уваги правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013р. по справі №6-48цс13, відповідно до якої при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу». Згідно статті 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, та встановлені обставини справи, суд вважає, що моральна шкода, завдана неправомірною бездіяльністю державних виконавців, у звязку із зволіканням працівників виконавчої служби під час виконання судового рішення, яка (бездіяльність) доведена ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2015 року по справі №607/6561/13-ц, повинна бути відшкодована державою, оскільки відповідно до вимог статей 1167, 1173 ЦК України за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава. При визначенні розміру шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з неправомірною бездіяльністю державного виконавця, суд, у відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, враховуючи характер порушення прав позивача, глибини фізичних та душевних страждань та вимоги виваженості, розумності і справедливості приходить до переконання, що в користь [PERSON] з держави слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В решті ж позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, у звязку з їх необґрунтованістю. Посилання представника виконавчої служби на те, що на даний час державним виконавцем вчинено усі дії щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого документа судом не береться до уваги, так як у даній справі йдеться про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю державної виконавчої служби до 12.01.2015р. (дати винесення ухвали Тернопільського міськрайонного суду, якою встановлена бездіяльність). Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 грн. віднести на рахунок держави.

Outcome: partial