Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що вона являється власником житлового будинку в с.Незвисько. В даному будинку з 2007 року зареєстровано відповідачів які не являються членами її сім'ї. Відповідачі проживають в літній кухні, що розміщена біля житлового будинку. На даний час відповідачі перешкоджають їй нормально користуватись своєю власністю. Вони пересварились з її родичами. Після смерті чоловіка вона мала намір укласти шлюб з іншим чоловіком, але внаслідок протиправних дій відповідачів не змогла цього робити, бо вони категорично заперечували проти цього. Оскільки вони протягом останнього часу практично не спілкуються, відповідачі не надають їй жодної допомоги, перешкоджають укласти шлюб, тому вона просить її позов задовольнити та виселити з власного господарства та зняти з реєстрації. В судовому засіданні вона та її представник, просили позов задовольнити з наведених в заяві підстав. Позивач ствердила, що не заперечує, щоб після зняття з реєстрації відповідачі залишились проживати в приміщенні літньої кухні, де вони проживають і на даний час. Відповідачі подали письмове заперечення проти позову. В судовому засіданні стверджували, що вони проживаючи із відповідачем вели і ведуть спільне господарство. Що вони значно покращили за час свого проживання господарство позивачки. Газифікували його. В задоволенні позову просили відмовити. Вислухавши позивача, її представника адвоката Цалина Р.М., відповідачів, їх представника [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом. Позивач просить виселити відповідачів з господарства, яке належить їй на праві власності та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що: Позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Відповідачі проживають в даному господарстві за вказаною адресою з 2005 року, а з 2007 року там зареєстровані. Близько останніх 4-5 років відповідачі проживають не в самому житловому будинку позивача, а в приміщенні літної кухні, яку вони облаштували для власних потреб. Відповідачі отримали заяву позивача від 24.03.2015 року про необхідність добровільного зняття з реєстрації на протязі 3 місяців з дня отримання заяви. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Крім того відповідачами не спростовано в судовому засідання і твердження позивача, що вона не укладала договору найму з відповідачами та, що вони посилились в її господарстві без обумовлення часу та умов проживання. Твердженнями позивача і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] спростовано твердження відповідачів з того приводу, що вони вели і ведуть спільного господарство разом із позивачем, а тому вони не є тимчасовими жителями, а членами сім'ї позивача. Ще дані свідки підтвердили твердження позивачки про те, що відповідачі заборонили позивачці проживати їй в своєму будинку з іншим чоловіком, після смерті чоловіка позивача в 2011 році. Зокрема ствердили, що відповідач [PERSON] стверджував , «що на одному подвір'ї не має бути два господарі». Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивач наполягала на задоволенні позовних вимог саме так як вони сформульовані в позовній заяві, зважаючи, що чинним законодавством передбачено тільки виселення з житлового будинку, а не з самого господарства, як того просить позивач, а в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в житловому будинку позивача і не користуються ним, а проживають в приміщенні літньої кухні, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю вимог. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації то вона є похідною від попередньої, тому в її задоволенні також слід відмовити. Так як суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed