Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 15 грудня 2018 [PERSON] отримав 3 000, 00 доларів США у борг від [PERSON] про що власноручно склав розписку. За умовами розписки [PERSON] зобов`язався повернути суму позики до 01.09.2019 року. Станом на 06.11.2019 року [PERSON] не здійснив жодного повернення наданої позики , а також не вчинив жодних дій спрямованих на врегулювання цього питання. Таким чином, на даний час грошові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] у погодженому розмірі 3000 доларів США виконані не були, а відтак позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою судді від 25.11.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 21.01.2020 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] , позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - Волобуєв І.Ю. , щодо заявлених вимог заперечував, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені у відзиві, відповідно до якого сторона відповідача посилається на те, що підставою для стягнення заборгованості в розмірі 3000 дол. США позивач наводить розписку від 15.12.2018 року. Проте, насправді заборгованість перед позивачем [PERSON] була погашена, принаймні, погашення заборгованості в розмірі 2000 дол. США від загального боргу підтверджується перепискою між заявником та позивачем в мобільному додатку «Телеграм», де позивач вказує залишок боргу, але при цьому нараховує відсотки. При зверненні до суду позивач свідомо наводить хибну інформацію, що відповідач не повертав позику та не вчиняв дії з цього приводу. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15.12.2018 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] був укладений договір позики, який сторони оформили розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. За договором позики відповідач - фізична особа отримала у борг від позивача грошові кошти в сумі 3000, 00 доларів США. Також у нижній частині розписки зазначено, що окрім питання повернення грошових коштів у [PERSON] є додаткові грошові зобов`язання, щодо ремонту автомобіля, що підтверджується розпискою. Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки про отримання коштів від 15.12.2018 року, що долучена судом до матеріалів справи. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 січня 2019 року №373/2054/16-ц). Ухвалою судді від 29.05.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Волобуєва І.Ю. про забезпечення електронних доказів, та забезпечено електронний доказ у справі №754/16830/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - шляхом огляду в судовому засіданні тексту переписки у мобільному додатку Telegram між абонентом за номером телефону [NUMBER] ( [PERSON] ) та абонентом за номером телефону [NUMBER] ( [PERSON] ) які містяться у мобільному телефоні [PERSON] . Також, для повного та всебічного розгляду справи судом було заслухано показання допитаних в якості свідків [PERSON] та позивача [PERSON] , який надав свої пояснення під присягою. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що оскільки відповідачу потрібні були грошові кошти на ремонт автомобіля, він запозичив йому 3 000, 00 доларів США. Що стосується тексту переписки в Telegram позивач зазначив, що дана переписка стосується інших проєктів та грошових зобов`язань, так як між сторонами склались грошові взаємовідносини. Текст переписки мобільного додатку не має відношення до предмету доказування в межах розгляду даної справи. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що між [PERSON] та [PERSON] складись стосунки, що ґрунтуються на грошових взаємовідносинах, свідок був присутній при передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] , однак осторонь, а тому не може повідомити, яку саме суму було передано. Також, оскільки сторони перебували в бізнес відносинах, достеменно не знає чи грошові кошти були передані саме в розрахунок погашення розписки від 15.12.2018 р. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. З урахуванням викладеного, суд оцінюючи надані сторонами докази в сукупності та в їх взаємозв`язку, дійшов висновку, що між сторонами дійсно існували правові відносини опосередковані договором позики на умовах, наведених позивачем. В судовому засіданні судом було оглянуто текст переписки сторін у мобільному додатку Telegram, однак за змістом повідомлень не встановлено будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за спірним договором позики. Враховуючи той факт, що між сторонами в тому числі існували відносини, які були обумовлені веденням спільних бізнес проектів, а оглянута смс переписка сторін у мобільному додатку не містить посилання учасників на дату договору, відтак суд дійшов висновку, що зазначена смс переписка між сторонами у справі не містить належних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Таким чином, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену в розписці суму в передбачені наданою ним розпискою строки не повернув. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає заборгованість за договорами позики від 15.12.2018 року у сумі 3 000, 00 доларів США. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved