Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача КЗ «Коростенська районна лікарня Коростенської районної ради», в якому просив стягнути з відповідача 1024,42 гривні середнього заробітку за час затримки виплати середньої заробітної плати та 113,84 гривень компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 04 травня 2016 року звільнився з посади юрисконсульта КЗ «Коростенська районна лікарня Коростенської районної ради », проте, з ним не проведено розрахунок при звільненні. В процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення 04 травня 2016 року по день фактичного розрахунку 20 липня 2016 року в сумі 3254,04 гривні; компенсацію втрати частини доходів у звязку порушенням строків її виплати в сумі 128,36 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в засідання не зявився, проти заявленого позову заперечує, надав заяву про розгляд справи без його участі . Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги частково , виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю , гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання , підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норма матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України , при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки . Судом встановлено, що з 12 червня 2014 року по 04 травня 2016 року [PERSON] працював у Відділковій лікарні станції Коростень Південно-Західної залізниці, яка з 02 грудня 2015 року була реорганізована в Комунальний заклад «Коростенська районна лікарня Коростенської районної ради» на посаді юрисконсульта. Наказом №85 від 04 травня 2016 року [PERSON] звільнений із займаної посади в звязку із реорганізацією Комунального закладу «Коростенська районна лікарня Коростенської районної ради» в Комунальний заклад «Коростенська центральна районна лікарня». При звільненні йому не було виплачено заробітну плату за квітень-травень 2016 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Фактично розрахунок проведений лише 30 травня 2016 року (а.с.8) (17 робочих днів Х середній заробіток 60,26 гривень= 1024 гривні 42 копійки. Сума інфляційних втрат становить ( 3252,49х103,5% = 113,84). Разом з тим, позивач посилається в уточненому позові на те, що кошти в сумі 427,16 гривень він отримав у липні 2016 року (згідно чорнобильського законодавства). Дані кошти фінансуються із Державного казначейства і не виплачені позивачу не з вини відповідача. А тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial