Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача борг за договором позики відповідно до розписки від 17 грудня 2015 року в розмірі 13000 доларів США, з врахуванням 3 % річних від суми заборгованості за весь час прострочення з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долара США на день платежу. Судові витрати просить покласти на відповідача. Посилається на те, що 17 грудня 2015 року він надав відповідачу позику в розмірі 13000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути в строк до 31 січня 2016 року. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув, на зв`язок не виходить, поштові відправлення не приймає, ухиляючись від повернення боргу. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, своїх заперечень на позовні вимоги суду не надав, про місце і час слухання справи повідомлений шляхом оголошення в пресі. Судом встановлено наступне. З копії розписки від 17 грудня 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 13000 доларів США. Зобов`язувався повернути їх не пізніше 31 січня 2016 року. У зазначений строк [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти у повному обсязі не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-1672цс16 від 21.12.2016. Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції. Отже, розписка надана суду позивачем; в розписці зазначена сума позики - 13000 доларів США; розписка є дійсною і не оспорювалася в судовому порядку. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 13000 доларів США за зазначеною розпискою, підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. В даному випадку позивач заявив вимогу лише про стягненння трьох процентів річних від суми заборгованості за весь час прострочення. Разом з тим, позивач просить стягнути три проценти річних від суми заборгованості в доларах США з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долару США на день платежу. Однак, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, суд вважає, що вони можуть бути стягнуті виключно в національній валюті Україні - гривні. Для визначення суми трьох процентів річних суму боргу (13000 доларів США) перераховано у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2017: 13000х27,077975=352013 грн. 68 коп.); потім сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (352013,68 х 3 % / 365 х 371 днів = 10734 грн. 01 коп.). Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 процентів річних за договором позики підлягають задоволенню частково ( в гривнях ) - в сумі 10734 гривень 01 коп.. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial