Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувають в шлюбі з 18.03.2011 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. З 21.11.2015 року відповідач покинула сім'ю, не з'являється за адресою реєстрації, відмовляється будь-яким чином приймати участь у вихованні спільного сина та у витратах на його утримання. Тому вважає за доцільним стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не меньше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом ідо досягнення дитиною повноліття. Крім того, вважає за доцільним стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], у розмірі 3 263 грн. 31 коп. за період з того моменту як відповідач покинула сім'ю, тобто з 21.11.2015 року до звернення із даним позовом до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступні обставини. Як з'ясовано судом, 18 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки форми №3 від 13.04.2016 року - син [PERSON], 2012 року народження проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] Відповідно до актів ЖБК «Локомотив-4» від 08.12.2015 р., 08.02.2016 р., 13.04.2016 р. гр. [PERSON] зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], але не проживає там з 21.11.2015 р. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивач посилалася на те, що відповідач участі в утриманні сина фактично не бере, з листопада 2015 року не надає матеріальної допомоги, будь-яким чином приймати участь у вихованні спільного сина та у його утриманні відмовляється. Позивач не взмозі самостійно утримувати дитину, тоді як мати дитини самоусунулась від виконання обов'язку по утриманню дитини. Зазначив, що законом визначено, що відповідач як мати дитини зобов'язана утримувати дитину до досягнення ним повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, наявність на утриманні позивача неповнолітньої дитини та те, що він не взмозі самостійно повноцінно його утримувати. В той же час, відповідач [PERSON], мати дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття різними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. З урахуванням матеріального становища сторін та їх стану здоров'я, стану здоров'я неповнолітньої дитини, відсутності перешкод у відповідача надавати допомогу на утримання дитини, яка потребує такої допомоги, зважаючи на реальні витрати позивача на дитину, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини від усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а вона ухилялась від сплати, то підстав для стягнення аліментів з відповідача за минулий час у суду немає. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial