Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр плюс» в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 30 044,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.03.2011 року по 01.07.2013 року працював у відповідача на посаді торгового представника. Розмір його заробітної плати за вказаний період складав 900-1180 грн., проте відповідач посилаючись на фінансові труднощі жодного разу не виплатив йому заробітної плати. 21 листопада 2013 р. він направив роботодавцеві заяву про проведення розрахунку, однак відповідач не виконав свого обов'язку щодо виплати належних йому коштів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснив, що трудовий договір позивач укладав з відповідачем в м.Харкові, однак його місцем праці було представництво інтересів відповідача у Львівській області, тому позивач не їздив в м.Харків. Крім того, позивач працював у відповідача з метою отримання додаткового заробітку, а відповідач посилаючись на фінансові труднощі жодного разу не виплатив йому заробітної плати. Також зазначив, що розмір понесених позивачем судових витрат складає 9497,12 грн., з яких витрати на проведення експертизи в розмірі 4070 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5427,22 грн. Трудової книжки відповідач не надіслав позивачу. Просить позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. З поданих представником відповідача письмових заперечень вбачається, що позивач дійсно з 01.03.2011 року по 31.07.2013 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Прем'єр плюс» на посаді торгового представника та 31.07.2013 року був звільнений з роботи згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Протягом даного періоду відповідачем здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати, що підтверджується відомостями про виплату коштів та податковим розрахунком сум доходу, сплаченого на користь платників податку і утриманого з них податку, а також випискою з банківського рахунку. Одночасно з виплатою заробітної плати позивачу, відповідачем було здійснено виплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного Фонду, що підтверджується відповідними звітами про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та виписками з банківського рахунку. Крім того, позивач періодично з'являвся за місцезнаходженням відповідача та отримував заробітну плату згідно відомостей на виплату коштів. Зазначає, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Останнім днем виплати заробітної плати є 06.08.2013 року відповідно до відомості на виплату грошей №15, відтак останнім днем звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати є 06.11.2013 року, однак позивач звернувся з позовом до суду лише 11.12.2013 року, тобто з пропуском строку звернення. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості по заробітній платі. Просить в задоволенні позову відмовити. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.03.2011 року по 31.07.2013 року працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Прем'єр плюс» на посаді торгового представника. 31.07.2013 року позивач звільнений з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В письмових запереченнях представник відповідача посилається на те, що позивачу виплачено оспорювані кошти, що зокрема підтверджується відомостями на виплату грошей за період з 01.03.2011 року по 01.07.2013 року. Згідно з ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача надано суду лише копії відомостей на виплату грошей (Т.1 а.с.167-222, Т.2 а.с.1) та на вимогу суду не надано оригіналів таких. Інших доказів, які б свідчили про виплату заробітної плати позивачу (видаткових касових ордерів або банківських документів про перерахування заробітної плати на картковий рахунок позивача) відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відтак, представником відповідача не надано суду належних доказів того, що [PERSON] було виплачено заробітну плату за період з 01.03.2011 року по 01.07.2013 року, а тому позовна вимога про стягнення заробітної плати підлягає задоволенню. Докази на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, а саме відомості щодо податкового розрахунку сум доходу, сплаченого на користь платників податку і утриманого з них податку та звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування зазначеного висновку не спростовують, оскільки не є первинними документами, що підтверджують виплату заробітної плати, а свідчать лише про нарахування заробітної плати позивачу, нарахування відповідних податків та єдиного внеску. Із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суму виплачених доходів вбачається, що в період з I кварталу 2011 р. по IІ квартал 2013 року сума доходу, яка належала до виплати позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Прем'єр плюс» становить 30 044 грн. Зважаючи на те, що у вищезазначених відомостях не зазначено сум утримань із заробітної плати, то суд приходить до висновку про те, що суму заборгованості по заробітній платі, належну до виплати за даний період необхідно визначити в розмірі 30 044 грн. з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів. Згідно з ч.1 ст.225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. У відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак, твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в силу положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, представником позивача надано розрахунок та акти приймання-передачі №1 та №2, згідно з якими вартість наданих ним послуг становить: усна консультація 20.11.2013 року 30 хв. - 229,40грн., складання позовної заяви 11.12.2013 року 60 хв. - 487,20грн., складання скарг, заяв, клопотань 21.11.2013 року 15хв., 03.01.2014 року 30хв., 10.02.2014 року 60 хв., 25.02.2014 року 15 хв., 03.03.2014 року 60 хв. - 1454, 50грн., участь в судових засіданнях 09.07.2014 року 47 хв., 05.08.2014 року 10 хв., 27.08.2014 року 54 хв. - 901,32 грн., ознайомлення з матеріалами справи 01.07.2014 року 160 хв., 02.07.2014 року 80 хв., 22.12.2014 року 50 хв. - 2354,80грн. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу понесені позивачем в зв'язку з складанням позовної заяви в розмірі 487,20 грн., участю представника в судових засіданнях в розмірі 901,32 грн. Враховуючи обсяг матеріалів справи, а також виходячи з складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, суд приходить до висновку що необхідний та достатній час для ознайомлення з матеріалами справи не повинен перевищувати 3 годин, а тому дані витрати підлягають частковому задоволенню в розмірі 1461,60 грн. Разом з тим, витрати що стосуються складання скарг, заяв, клопотань не підлягають до задоволення, оскільки в матеріалах справи наявна лише заява позивача від 21.11.2013 р. адресована відповідачу в якій [PERSON] просить роботодавця повернути йому трудову книжку та провести розрахунок, однак дана заява не є процесуальною дією в розумінні Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому задоволенню не підлягає. Інших скарг, заяв та клопотань, які зазначені в акті приймання-передачі виконаних робіт, представником позивача не надано. Не підлягають до задоволення і витрати, що стосуються надання усної консультації, оскільки також не є окремою процесуальною дією поза судовим засіданням. Крім того, згідно з розрахунком, наданим представником позивача, останній просить стягнути з відповідача 4070 грн. витрат за проведення судової експертизи. Проте, згідно з листом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз з об'єктивних причин експертизу не було проведено та складено акт виконаних робіт на суму 592 грн., а згідно заяви [PERSON] від 25.12.2014 року на повернення залишку коштів, Львівським НДІСЕ зареєстроване платіжне доручення №1015 від 26.12.2014 року на суму 3478грн. у Державній казначейській службі Личаківського району м.Львова на повернення даної суми позивачу. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 592 грн. витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи. Враховуючи наведене, судові витрати підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 3442грн. 12 коп. судових витрат.

Outcome: approved