Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом\~\~до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, про встановлення нікчемності кредитної угоди, в якому просить визнати договір споживчого кредиту №11018925000 від 19.07.2006 року нікчемним та застосувати до нього наслідки недійсності; визнати дії ПАТ «УкрСиббанк» такими, що порушують права споживача. Обґрунтовує свої вимоги тим, що ПАТ «Укрсиббанк» предявляє вимоги до позивача [PERSON] по сплаті кредитних коштів посилаючись на те, що ПАТ «Укрсиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 50\~000 доларів США. Кредитний Договір №11018925000 від 19.07.2006 року у п. 1.1 містить тільки обовязок Банка видати кредиті кошти, але не фіксує факт виконання Банком цього зобовязання перед [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частина статті 9 цього Закону містить перелік обовязкових реквізитів для первинних документів, а саме: назву документа (форми);дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивач вказує про те, що документи, які надані банком не містять підпису [PERSON], що є порушенням ст.ст. 1046-1047 ЦК України. Тобто вони не є допустимими відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивач вказує про те, що він не підписував Кредитний Договір №11018925000 від 19.07.2006 року та не отримував кредитні кошти. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 19 липня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11018925000. \~Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 50 000 дол.США, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати наданий кредит в повному обсязі не пізніше 19 липня 2013 року, згідно графіку погашення кредиту (Додаток №1 до договору) та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних (а.с.58-67). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.10.2014 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11018925000 від 19 липня 2006 року у розмірі 10\~ \~997,02 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 87\~ \~899,21 грн., з яких: 8\~ \~528,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 68\~ \~165,34 грн. - кредитна заборгованість; 1\~ \~502,98 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 12\~ \~013,32 грн. - заборгованість по процентам; 903,33 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 7\~ \~220,32 грн. - пеня за прострочення сплати за кредитом; 62,58 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 500,23 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. \~Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 879 грн. \~\~ Рішення набрало законної сили 03.03.2015 року (а.с.50-51); Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.03.2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22.10.2014 року залишено без змін (а.с.47-49); Відповідно до ст. 626 ЦК України визначає, що договором\~\~ є\~\~ домовленість\~\~ двох\~\~ або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з\~\~ урахуванням\~\~ вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти\~\~ (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Частиною 2 ст. ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо\~\~ договором встановлений\~\~ обов'язок\~\~ позичальника повернути\~\~ позику\~\~ частинами\~\~ (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 1 ст. 615 ЦК України визначено, що у\~\~разі\~\~порушення\~\~зобов'язання\~\~однією\~\~стороною\~\~ друга\~\~сторона\~\~має\~\~право\~\~частково або в повному обсязі відмовитися від\~\~зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за\~\~згодою\~\~сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.654 ЦК України встановленою, що зміна\~\~або\~\~розірвання\~\~договору вчиняється в такій самій\~\~формі,\~\~що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не\~\~встановлено\~\~договором\~\~або\~\~законом\~\~чи\~\~не\~\~випливає\~\~із звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року та ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~\~Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. \~\~Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. \~\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~\~Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що сторони, підписавши договір кредиту, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Вказане підтверджується тим, що позивач поставив особистий підпис на договорах, тобто на момент підписання між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього кредитного договору. \~\~Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. \~\~Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) - в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХП з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями ч.4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 цього ж Закону зазначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. \~\~Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною другою цієї статті встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. \~ Таким чином, за ненадання споживачу інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», може наставати відповідальність, яка встановлена виключно статями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», положення яких не передбачають визнання кредитного договору недійсним. \~ Пунктом 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 визначається, що під час укладення кредитного договору позивальник (споживач) протягом певного терміну має право відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. \~\~\~\~Як вбачається з тексту оспорюваного договору кредитодавець повідомив споживачеві до укладення договору споживчого кредиту всі його умови, про що в кредитному договорі міститься згода позичальника щодо узгодження усіх істотних умов та відображає повне розуміння предмету та інших питань, зазначених у договорі. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 Постанови №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому, суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, про те що позивач не надав суду письмових доказів в підтвердження заявлених позовних вимог. Також , суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. При таких обставинах позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed