Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору № МЛ-006/1309//2006 від 21 листопада 2006 року. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 21.11.2006 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № МЛ-006/1309//2006 , за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі 59375 дол. США на строк до 21 листопада 2031 року зі сплатою процентів у розмірі фіксованого відсотка , що становить 2,49% річних + FIDR. Позовні вимоги мотивує тим, що зазначений кредитний договір був укладеним нею під впливом омани із сторони банку та з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час його укладання), ЦК України та норм діючого законодавства.Також, вказує, що оскільки в п.3. вказаного Договору було зазначеного про фіксовані відсотки у розмірі 3,99% , які до того ж є незмінними на весь час дії кредитного договору, запропоноване на цій підставі та оголошене банком реальне здорожчання кредиту та кінцева сукупна вартість кредиту були вирішальним у прийнятті нею рішення щодо укладання договору, але в дійсності, повідомлена їй до укладання кредитного договору Банком сума абсолютного значення подорожчання для неї кредиту у грошовому та процентному виразі не відповідає тому, що було оголошено банком та реально є набагато більшою.Оскільки реальна процентна ставка оголошена банком також не відповідає дійсності і банк приховав від неї, як споживача, дійсне значення абсолютного здорожчання кредиту та дійсну реальну проценту ставку, позивач вважає, що кредитний договір не містить також надання їй, як споживачу й іншої важливої та необхідної інформації. Вважає, що при укладені оскаржуваного кредитного договору банком не було дотримано вимог діючого законодавства України, не було надано їй, як споживачу, усю необхідну та достатню інформацію щодо умов кредитування, а отримана нею інформація щодо умов кредитування була недостатньою для здійснення нею свідомого вибору запропонованих послуг. Зазначений кредитний договір був укладеним нею під впливом омани із сторони банку та норм діючого законодавства. З огляду на викладене, позивач [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір № МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006 р. , укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк» з моменту його укладання . Ухвалою суду від 22 квітня 2014 року відкрито провадження по справі. 11.08.2014 р. представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006 р., який був прийнятий судом до сумісного розгляду з основним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що між ним та відповідачкою [PERSON] 21.11.2006 року було укладено кредитний договір №МЛ-006/1309//2006.Згідно з положеннями кредитного договору та на підставі кредитної заявки позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 59375,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі 3,99% річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) відповідно до п.3. частини №1 кредитного договору . 21 січня 2008 року було укладено додатковий договір №2, відповідно до якого відбулася заміна валюти кредитування зі Долару США на Швейцарський франк зі встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 2,49% річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.). [PERSON] відповідно до п.1.1.частини №2 кредитного договору зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання. Однак, позичальник своєчасно боргові зобов'язання не виконувала, а тому їй було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на 29.04.2014 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором №МЛ-006/1309//2006 складає 50141,37шв. франка, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р. 650834,98грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 48646,73шв. франків , що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 631434,55грн, заборгованість по відсоткам в сумі 1494,64шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р. - 19400,42 грн., сума пені за прострочення виконання зобов`язаннь - 74,39 грн. Зазначені суми позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, вказуючи, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 між банком та [PERSON] 22.11.2006 року було укладено договір поруки № SR-06/1309/2006, згідно умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань солідарно. Поручителю було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1309/2006, яка залишилась без виконання. На підставі викладеного ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 . 03.11.2014 року представник позивача за основним позовом звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив визнати недійсними кредитний договір №ML-006/1309/2006 від 21 листопада 2006 р. та кредитний договір №ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року. Вказує, що 12 грудня 2007 р. між позивачкою та банком був укладений також і кредитний договір №ML-006/1814/2007. В обґрунтування збільшених позовних вимог посилається на обставини та підстави, які є аналогічними викладеним в первісній позовній заяві та зазначає, що банк неодноразово застосовував по відношенню до неї , як споживача, оману, оскільки банк стверджує, що 12.12.2007 року останнім був виданий кредит саме у швейцарських франках у вказаній сумі 169500шв. франків, але зазначене не відповідає дійсності. Оскільки банк приховав від [PERSON], як споживача, дійсне значення абсолютного здорожчання кредиту та дійсну реальну проценту ставку, позивач вважає, що вона була введена в оману, що є підставою для визнання зазначених кредитних договорів недійсними з моменту їх укладання. Ухвалою суду від 03.11.2014р. збільшені позовні вимоги за первісним позовом приєднані до матеріалів справи та прийняті до розгляду судом. 27.11.2014р. представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом(т.1.а.с.146-152), відповідно до якої просить солідарно стягнути заборгованість з [PERSON], [PERSON] за кредитними договорами №ML-006/1309/2006 від 21 листопада 2006 року та №ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року. В обґрунтування збільшених позовних вимог посилається на обставини та підстави, які є аналогічними викладеним в первісній редакції зустрічного позову. Зазначає, що 12.12.2007 р. між банком та відповідачкою [PERSON] було укладенотакож кредитний договір №ML-006/1814/2007 та з відповідачем [PERSON] договір поруки №SR-06/1814/2007 Згідно умов договору та на підставі кредитної заявки банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 169500шв. франків зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі 2,49% річних + FIDR. Відповідач [PERSON] згідно п.1.1.частини №2 кредитного договору зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язанням. Однак, [PERSON] своєчасно зобов'язання не виконує, їй було направлено вимогу про погашення заборгованості. Станом на 29.04.2014р. її заборгованість за кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 р. складає 170056,82шв. франка, що еквівалентно курсу НБУ - 2207337,52грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 164156,17шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р.- 2130747,08грн, заборгованість по відсоткам в сумі 5900,65шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р. 76590,43грн, сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 212,61 грн. Зазначені суми позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-06/1814/2007, згідно умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов'язань солідарно. Поручителю було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1814/2007. З огляду на викладене, ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 р. в сумі 170056,82шв. франка, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 2207337,52 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006 року. Ухвалою суду від 27.11.2014 року заява позивача за зустрічним позовом про збільшення позовних вимог приєднана до матеріалів справи та прийнята. Ухвалою суду від 27.11.2014 року по справі призначена судово-економічна експертиза. Ухвалою суду від 13.11.2015р. відновлено провадження по справі, у зв'язку з надходженням до суду висновку експерта (а.с.22-52 т. 2). Ухвалою від 08.04.2016р. приєднано до сумісного розгляду позовну заяви [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», третя особа [PERSON], про визнання договорів поруки припиненими, як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору. В обґрунтування вищевказаного позову [PERSON] про визнання договорів поруки припиненими останній посилається на те, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кожним з вказаних вище спірних кредитних договорів були укладені договір поруки №SR-06/1309/2006 від 22.11 2006 року та договір поруки №SR-06/1814/2007 від 12.12 2007 року. 13.11.2013 року між банком та позичальником була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору №МЛ-006/1309/2006 від 21.11.2006 р., згідно якої була змінена схема погашення кредиту, порядок та розмір щомісячних платежів, порядок та метод нарахування процентів, їх розмір та кінцевий термін повернення кредиту. Також 13.11.2013 р. між банком та позичальником була укладена додаткова угода №3 до іншого кредитного Договору №МЛ-006/1814/2007 від 12.12.2007р., якою також була змінена схема погашення кредиту, порядок та розмір щомісячних платежів, порядок нарахування процентів. А п.2. вказаних додаткових угод до кредитних договорів була збільшена відсоткова ставка за користування кредитом на 4%. Наслідком цього є збільшення обсягу відповідальності поручителя. Також зазначає, що вказані додаткові угоди поручитель не підписував та своєї згоди не надавав. Посилаючись на норми ст.559 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України просить визнати поруку, що виникла на підставі Договору поруки № SR-06/1309/2006 від 22.11 2006 р. та поруку, що виникла на підставі Договору поруки № SR-06/1814/2007 від 12.12 2007 р. припиненою з 13.11.2013 р. Ухвалою суду від 10.03.2017р. по справі призначена комісійна судова-економічна експертиза. Ухвалою суду від 31.05.2018р. відновлено провадження по справі у зв'язку з надходженням до суду 30.05.2018р. висновку експертів, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 25.10.2018 року за результатами підготовчого засідання за участю представників сторін, суд постановив про закінчення підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті на 14.12.2018 р., про що сторони були повідомлені судом .В справі є наявними докази цього. В судове засідання 14 грудня 2018 року сторони та їх представники і інші учасники розгляду справи не з'явилися. Представником відповідача за первісним позовом подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд залишає без задоволення, оскільки зазначені в ньому причини не є поважними, так як ПАТ «ОТП Банк», як юридична особа, мав можливість направити до суду для участі у справі іншого представника, надавши йому відповідні повноваження. При цьому, суд враховує норми ЦПК України та вимоги закону й висновки ЕСПЛ щодо дотримання розумних строків розгляду справи. У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Точкою відліку переважно є момент звернення до національного суду з позовом, хоча цей момент може настати і раніше, наприклад, якщо судовому розгляду має передувати попередній обов'язковий розгляд справи адміністративним (виконавчим) органом (рішення у справі «Еркнер і Гофауер проти Австрії»). Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22 квітня 2014 року. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). У Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи № R(84) 5 від 28.02.1984 щодо принципів цивільного судочинства, направлених на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що судочинство зазвичай має складатися не більше, ніж з двох судових засідань: перше засідання має бути попереднім слуханням підготовчого характеру, а в ході другого засідання можуть досліджуватися докази, заслуховуватися доводи сторін і, якщо це можливо, ухвалюватися рішення. З урахуванням викладеного суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності нез'явившихся в судове засідання сторін та учасників розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами у їх сукупності,

Outcome: approved