Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 50 664 грн. та 3 % річних у розмірі 1 519 грн. 92 коп., посилаючись на те, що 25 березня 2011 року надав у борг відповідачу 50 664 грн., про що складено розписку у вигляді договору позики. Строк повернення коштів був встановлений до 01 жовтня 2011 року. Однак, відповідач коштів до 14 січня 2014 року не повернув, тому він змушений звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не з»явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с.27). Відповідач повторно у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України (а.с.18-19, 24-25), про причини неявки суд не повідомив. З цих підстав суд, відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2011 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 01 жовтня 2011 року, а останній прийняв грошові кошти у сумі 50 664 грн. строком до 01 жовтня 2011 року (а.с.6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що сторони уклали договір позики, зобов»язання за яким позивач виконав, передавши відповідачу грошові кошти у вигляді позики у сумі 50 664 грн., а останній кошти позивачу до 01 жовтня 2011 року не повернув, а також те, що проведений позивачем розрахунок 3 % річних за користування грошовими коштами [PERSON] у сумі 1 519 грн. 92 коп. є вірним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору у сумі 506 грн. 64 коп. та витрат на правову допомогу у сумі 400 грн., а всього 906 грн. 64 коп. (а.с.2, 26).

Outcome: approved