Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, та просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. та судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що незаконним засудженням та незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2020 року було витребувано з архіву Вінницького міського суду Вінницької області для огляду у судовому засіданні матеріали кримінальної справи № 127/25281/17 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.309 КК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Горбатюк В.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 09.04.2019 року, та просили їх задовольнити. Представник відповідача - Прокуратури Вінницької області Безпалюк А.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві від 20.03.2020 року № 05/3-75вих.20, просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача - Державної казначейської служби України - Сімонова Н.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві від 25.03.2020 року, просила відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали кримінальної справи № 127/25281/17, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що 29.09.2017 року позивач [PERSON] був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту; повідомлення про підозру було погоджено прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області, юристом 1 класу Посвалюком Я.І. (а.с. 14). Обвинувальний акт від 15.11.2017 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] було затверджено прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області, юристом 1 класу Посвалюком Я.І. (а.с. 15-16). Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2019 року у кримінальній справі № 127/25281/17 [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного місяця арешту (а.с. 26-32). Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2019 відносно обвинуваченого [PERSON] за ч. 1 ст. 309 КК України - скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутності можливості їх отримати (а.с. 33-40). Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Тучика А. А. на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 4 листопада 2019 року щодо [PERSON] відмовлено (а.с. 41-43). Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачеві [PERSON] було незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, незаконного засудження [PERSON] не відбулося, оскільки вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2019 року у кримінальній справі № 127/25281/17 не набрав законної сили, а тому Вінницький міський суд Вінницької області не підлягав залученню до участі у справі як співвідповідач. При цьому, до складу учасників справи залучено як відповідача саме прокуратуру Вінницької області, оскільки Вінницька місцева прокуратура Вінницької області не є юридичною особою, а тому не може бути стороною (учасником справи). Крім того, пунктом 101 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування; якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Згідно з ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету; відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У даному випадку моральна шкода, завдана [PERSON] , полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (п. 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у 2020 році становитиме: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 28,31 гривні. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.07.2019 року у справі № 759/17150/16-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи; при цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Позивач [PERSON] перебував під слідством та судом з 29 вересня 2017 року до 04 листопада 2019 року, тобто повних 25 місяців, а тому мінімальний розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 118 075 грн. (25 місяців * 4723 грн./міс.). Разом з тим, суд вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 120 000 грн. з огляду на таке. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з довідки КП ВОНД «Соціотерапія» від 13.09.2017 року № 2278, [PERSON] , [INFO] , на диспансерному наркологічному обліку не перебуває (а.с.45). Згідно з висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи від 09.10.2017 року № 250 [PERSON] , [INFO] , не виявляє ознак наркоманії; примусового лікування не потребує (а.с.46). Раніше [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується вимогою УІТ ГУНП у Вінницькій області від 15.08.2017 року № 7998/201-17 (а.с. 44). [PERSON] з 10 жовтня 2010 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 16 жовтня 2019 року серії [NUMBER] (а.с.49). Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне та можливе відшкодувати [PERSON] моральну шкоду у розмірі 120 000 грн., що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення), внаслідок якої було порушено його нормальні життєві зв`язки як особи, яка не є наркозалежною та ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, має дружину та неповнолітню дитину, інші соціальні та ділові зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення ділової репутації. Отже, позов підлягає частковому задоволенню (на 60%). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial