Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позову зазначає, що він являється потерпілим по кримінальному провадженню відносно [PERSON] по обвинуваченню його за ч.3 ст. 185 КК України. Вироком Талалаївського районного суду від 18 жовтня 2016 року, який набрав законної сили 18 листопада 2016 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому кримінальне покарання. Як було встановлено вироком суду у липні 2015 року в нічний час [PERSON] через незамкнені двері проник до гаража [PERSON] по [ADDRESS] Талалаївського району, де з полиці викрав електричну дрель марки «BSB 510 Е» у футлярі блакитного кольору з набором свердел, болгарку марки «STERN AG230 D», а також літрів 40 дизельного пального. В подальшому [PERSON] розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому [PERSON] збитки на загальну суму 1859 грн. 89 коп. До цього часу [PERSON] спричинені збитки потерпілому - позивачу [PERSON] не відшкодував. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 1859 грн. 89 коп. у відшкодування шкоди, спричиненої злочином. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і просив задовольнити, поскільки з моменту проголошення вироку відповідач спричинені злочином збитки йому не відшкодував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до нього не визнав, поскільки викрадене під час слідчого експерименту по кримінальній справі було повернуто, коштів, щоб сплатити позивачу у нього немає, так як він не працює. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що вироком Талалаївського районного суду від 18.10.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання за даною статтею у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки відповідно до ст. 76 КК України. (а.с.7-9). Згідно вказаного вироку суду у липні 2015 року в нічний час [PERSON] через незамкнені двері проник до гаража [PERSON] по [ADDRESS] Талалаївського району, де з полиці викрав електричну дрель марки «BSB 510 Е» у футлярі блакитного кольору з набором свердел, болгарку марки «STERN AG230 D», а також літрів 40 дизельного пального. В подальшому [PERSON] розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому [PERSON] збитки на загальну суму 1859 грн. 89 коп. Згідно ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частин 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, як це заначено в постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14. З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір, як про це зазначено в постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14. Як вбачається із матеріалів справи позивачем [PERSON] правомірно доведене завдання шкоди відповідачем внаслідок скоєння злочину на суму 1859 грн. 89 коп., таким чином судом встановлено, що позовна вимога щодо стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до положення ст. 88 ЦПК України, регулюючої розподіл судових витрат між сторонами, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved