Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 29.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] р№265, згідно якого [PERSON] набула право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Також просить витребувати вказану квартиру з володіння [PERSON] та повернути її на користь позивача з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.06.2016 року було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] та за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру після смерті [PERSON], померлого 22.04.2015 року. [PERSON] відомостей Реєстру прав на нерухоме майно, позивачеві стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], ця квартира була зареєстрована за [PERSON] [PERSON] набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2016 р., укладеним між нею та померлим [PERSON], майже через рік після його смерті, тобто вона незаконно набула право власності, всупереч вимогам ч.ч.1, 2, 3 ст.203 ЦК України, тому договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2016 року є не дійсним. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання його добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], придбаної на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 12.08.2016 року між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] р№1623. В обгрунтування зустрічного позову вказав, що на момент укладання договору [PERSON] надала правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, і він не мав жодних сумнівів з приводу власника квартири. З цих підстав, позивач за зустрічним позовом вважає себе добросовісним набувачем спірної квартири та просить визнати за ним право власності. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON] первісний позов підтримали, просили його задовільнити з тих підстав, що позивач набув право власності на квартиру на законних підставах, в порядку спадкування за законом після померлого 22.04.2015 року [PERSON] згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.06.2016 року. Ця квартира була незаконно відчужена на користь [PERSON] вже після смерті [PERSON] У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Представник третьої особи (за зустрічним позовом) приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] підтримав, пояснив про те, що посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], укладеного 12.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON], було звичайною угодою. При посвідченні вказаного договору у приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] будь-яких підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було, були надані необхідні документи, які не викликали сумнівів у їх достовірності, у звязку з чим договір було між сторонами було укладено та посвідчено у встановленому законом порядку. Третя особа (за первісним позовом) приватний нотаріус ХМНО [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, що суд вважає можливим. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає первісний позовом таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов - частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.11.2002 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №8-06-278545-Ц2, право приватної власності на квартиру [ADDRESS] первісно було зареєстровано за [PERSON] [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 08.09.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], помер 22.04.2015 року, про що внесено відповідний актовий запис про смерть №00126850058. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.06.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Харківської міської ради, третя особа: ХДНК №12, яке набрало законної сили 05.07.2016 року, за [PERSON] визнано право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Проте раніше, 29.03.2016 року, між [PERSON], на той час вже померлим, та [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу, реєстровий №265, на підставі якого відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], яка на момент відчуження була зареєстрована на імя [PERSON] У відповідності до вимог ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами 1,3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири 29.03.2016 року з [PERSON], який помер 22.04.2015 року, тобто майже через рік після його смерті, що безумовно тягне за собою визнання його судом недійсним з підстав, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України. В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 12.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р.№1623, відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], яка на момент відчуження була зареєстрована на імя [PERSON] [PERSON] п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] набула право власності на спірну квартиру незаконно, то відповідно і не мала законного права розпоряджатися нею, у звязку з чим, у позивача [PERSON] виникло право на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України витребувати вказане майно із володіння відповідача [PERSON] Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р.№1623, відповідачем [PERSON] було надано правовстановлюючий документ на однокімнатну квартиру [ADDRESS] договір купівлі продажу від 29.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р.№265. Право власності було зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.03.2016 року, номер запису про право власності 13916830, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 887913263101. Таким чином, [PERSON] при вчиненні правочину 12.08.2016 р. не знав і не міг знати про відсутність у продавця [PERSON] прав на відчуження спірного майна, оскільки правомочності продавця на таке відчудження ним були зясовані та підтверджені договором купівлі-продажу від 29.03.2016 р., у дійсності якого він не мав підстав сумніватись, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] п.3\~ч.1 ст. 388 ЦК\~України, п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом Враховуючи наведене, суд визнає відповідача [PERSON] добросовісним набувачем однокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2016 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р.№1623. Проте визнання [PERSON] добросовісним набувачем не є підставою для збереження за ним права власності на спірне майно, оскільки воно вибуло з володіння [PERSON] не з його волі внаслідок протиправних дій невстановлених осіб та має бути повернуто у власність [PERSON] Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення первісних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння - у повному обсязі як таких, що заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в ході судового розгляду та не суперечать матеріалам справи. Зустрічний позов [PERSON] суд задовольняє частково. Судові витрати по справі визначаються судом, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved