Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 14 червня 2006 року померла її матір [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді майнової частки (паю) пайового фонду СТОВ «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області, посвідченої майновим сертифікатом серії ОД-ХІІ-ХІХ №000229. Вона (позивач) є спадкоємцем спадщини померлої за законом, у встановленому законом порядку цю спадщину прийняла, а тому звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом померлої, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. В судове засідання позивач не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява №02-16/341 від 20 грудня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2006 року померла матір позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №052276, виданого 15 червня 2006 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла майнова частка (пай) в пайовому фонді КСП «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області, у розмірі 0.001% пайового фонду підприємства, вартістю 3218,00 грн., яка належала їй на підставі майнового сертифікату серії ОД-ХІІ-ХІХ №000229, виданого Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Окрім цього, до спадщини померлої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.62 га., яка розташована в межах Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, та грошові вклади в банківській установі. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не склала, тому на час відкриття спадщини її спадкоємцем за законом першої черги була її дочка [PERSON] позивач у справі. Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON], як між дочкою та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ЯЖ №077227, виданого 05 червня 1957 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району, в якому її матірю вказана [PERSON], а також копією свідоцтва про одруження позивача серії ІІ-АГ №310796, виданого 28 квітня 1977 року, відповідно до якого позивач 28 квітня 1977 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище «Галак» на «Гостіщева». Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який не вчинив жодних з цих дій, вважається таким, що спадщину не прийняв. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері [PERSON] підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом серії ВЕХ №829880 та ВЕХ №829879, виданими 29 вересня 2007 року на належне померлій спадкове майно у вигляді земельної ділянки та грошових вкладів, а тому за змістом ч.1 ст.1268 ЦК України позивач вважається такою, що прийняла належну померлій спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на майнову частку (пай) за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналів документів, що підтверджує право власності спадкодавця на це майно (оригінал втрачено, дублікат видано вже після смерті спадкодавця). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). На підставі викладеного,

Outcome: approved