Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою 82 913 грн. 10 коп., стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою 5000 грн., а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 500 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 892 грн. 13 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 30.03.2016 року приблизно об 11.10 год. [PERSON], керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг вул. Біблика та вул. Генерала Момота в м. Харкові, рухаючись по другорядній дорозі, а саме: по вул. Біблика, не надав дорогу автомобілю Skoda Fabia, реєстраційний № [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, а саме: по вул. Генерала Момота, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних автомобілів, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.05.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху транспортному засобу Skoda Fabia, реєстраційний № [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, було завдано значних механічних ушкоджень. Відповідно до Звіту № 154/08/16 про оцінку колісного транспортного засобу від 07.06.2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля засобу Skoda Fabia, реєстраційний № [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 132 403 грн. 10 коп. Оскільки згідно Полісу № АЕ-6639311 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.03.2016 року зі строком дії до 28.02.2017 року відповідальність власника автомобілю Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER], [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Брокбізнес» та дорожньо-транспортна пригода сталася під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у 50 000 грн. з франшизою у розмірі 510 грн., то в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди ПАТ «СК «Брокбізнес» сплатила на користь позивача грошову суму у розмірі 49 490 грн. [PERSON] вважає, що різниця між фактичним розміром завданої майнової шкоди і страховою виплатою, яка дорівнює 82 913 грн. 10 коп. повинна бути стягнута з [PERSON], який є власником автомобілю Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER] і саме ним була застрахована цивільно-правова відповідальність як володільця (власника) джерела підвищеної небезпеки. Також зазначає, що протиправними діями співвідповідача [PERSON] йому було заподіяно моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Спричинення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що після дорожньо-транспортної пригоди змінився його життєвий уклад, він позбавлений можливості користуватися автомобілем, який до теперішнього часу не відремонтований, внаслідок недостатності страхового відшкодування і відсутності матеріальної можливості для проведення ремонту. Після ДТП він переніс стрес, який вплинув на порушення стану здоров'я. Представник позивача - [PERSON], який представляє інтереси позивача за довіреністю від 23.10.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на наступне. 30.03.2016 року сталося ДТП, автомобіль під керуванням [PERSON], не надавши переваги на перехресті зіштовхнувся з автомобілем [PERSON] Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.05.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Під час ДТП [PERSON] з точки зору закону не був володільцем транспортного засобу, яким керував. Власником є [PERSON] - батько [PERSON] Саме він, як власник, має нести матеріальну відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 1187 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідачів вказав, що між відповідачами був договір оренди транспортного засобу, однак, він укладений усно, оскільки підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, автомобіль, як джерело підвищеної небезпеки, не вибув із володіння [PERSON] Страхова компанія, після проведення експертизи вартості матеріального збитку відшкодувала щкоду, завдану джерелом підвищеної нбезпеки в межах граничної суми виплати - 50 000 грн. В свою чергу дана сума не покриває суму збитків. Відповідно до ст. 1194 ЦК України [PERSON] повинен відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Представник відповідачів - [PERSON], який представляє інтереси відповідачів за довіреністю, а саме: [PERSON] за довіреністю від 18.10.2016 року, [PERSON] за довіреністю від 07.12.2016 року, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне. Досліджуючи транспортний засіб експерт повинен був зобов»язати ініціатора проведення експертизи повідомити всіх зацікавлених осіб про місце та час огляду транспортного засобу, замовник зобов»язаний узгодити з експертом дату, час та місце проведення огляду траспортного засобу. В матеріалах справи відсутня інформація, що зацікавлені особи були повідомлені належним чином про місце та час проведення експертизи, звіт наданий позивачем не містить інформації про складання акту, як того вимагає додаток до наказу МЮУ від 01.10.1999 року №60/5, Р-2;П-2.2.. У зв»язку з чим відповідачі були позбавлені свого законного права оскаржити експертну оцінку в разі незгоди з висновками. Автомобіль позивача на момент ДТП мав пошкодження від ДТП, яке мало місце 26.08.2015 року, отже, є сумніви про те, що зазначені у висновку експерта пошкодження є пошкодженнями, які були спричинені позивачу саме при ДТП, яке сталося 30.03.2016 року. Ухвалою № 6-33009св15 суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, керувався тим, що суд не перевірив, чи всі пошкодження, зазначені у висновку експертного автотоварознавчого дослідження, були спричинені автомобілю позивача саме при цьому ДТП. На момент скоєння ДТП 30.03.2016 року володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі [PERSON], тобто, з моменту передачі реєстраційного талону та ключів від транспортного засобу власник транспортного засобу передав у тимчасове володіння свій транспортний засіб. Також між ними було укладено в усній формі договір оренди транспортного засобу. Отже, власник транспортного засобу [PERSON] є неналежним відповідачем по цій справі, він не повинен відповідати за шкоду, яку заподіяв володілець [PERSON] Потерпілий від ДТП не має правових підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з власника транспортного засобу, який не має відношення до ДТП. Представник третьої особи - ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» у судове засідання не з'явився, направив суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу у його відсутність, повідомив, що 01.07.2016 року Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС» [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49490 грн. 09.12.2016 року рішенням (заочним) Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовні вимоги [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою - задоволені. 27.09.2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2016р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою скасовано і призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 30.03.2016 року приблизно об 11.10 год. [PERSON], керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER], на перехресті нерівнозначних доріг вул. Біблика та вул. Генерала Момота в м. Харкові, рухаючись по другорядній дорозі, а саме: по вул. Біблика, не надав дорогу автомобілю Skoda Fabia, реєстраційний № [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, а саме: по вул. Генерала Момота, внаслідок допустив зіткнення вказаних автомобілів, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.05.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи власником автомобілю Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER], є відповідач [PERSON]. Відповідно до Звіту № 154/08/16 про оцінку колісного транспортного засобу від 07.06.2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля засобу Skoda Fabia, реєстраційний № [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 132 403 грн. 10 коп. Згідно Полісу № АЕ-6639311 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.03.2016 року зі строком дії до 28.02.2017 року відповідальність власника автомобілю Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС». За приписами п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Дорожньо-транспортна пригода сталася під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у 50 000 грн. з франшизою у розмірі 510 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів на те, що транспортний засіб Skoda Fabia, реєстраційний № [NUMBER], який належить позивачу, мав пошкодження від ДТП, яке мало місце 26.08.2015 року, що цей факт не було враховано під час проведення експертизи та складання звіту №154/08/16 про оцінку колісного транспортного засобу, оскільки на підтвердження вказаного факту відповідних доказів ним не надано та факт перебування пошкодження автомобіля позивача під час іншого ДТП жодним чином не підтверджено. Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3, 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. В рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» сплатила на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 49 490 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.11 Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена як безпосередньо до винної особи, так і до особи, яка за неї відповідає, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Таким чином, різниця між фактичним розміром завданої майнової шкоди і страховою виплатою, яка дорівнює 82 913 грн. 10 коп. повинна бути стягнута з [PERSON], який на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (є його власником), а також особою, яка застрахувала цивільну відповідальність за автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний № [NUMBER]. Також позивачем були понесені витрати по проведенню автотоварознавчого дослідження в розмірі 500 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн., які також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у відповідності до положень ст.ст. 137, 139 ЦПК України. Посилання представника відповідачів на те, що на момент скоєння ДТП 30.03.2016 року [PERSON] володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі, оскільки мав реєстраційний талон та ключі від транспортного засобу, крім того, між ним та [PERSON] було укладено в усній формі договір оренди транспортного засобу, не підтверджені жодними відповідними доказами, отже, є припущенням і не приймається судом до уваги. Що стосується посилання представника відповідачів на відсутність повідомлення відповідачів про проведення огляду транспортного засобу та відсутність акту, як того вимагає додаток до наказу МЮУ від 01.10.1999 року, то суд не приймає дані доводи до уваги, оскільки даний огляд та звіт не оспорювався ані СК «БРОКБІЗНЕС», ані відповідачами по справі, які мали таку можливість протягом всього часу розгляду справи. Крім завданої матеріальної шкоди, протиправними діями [PERSON] позивачеві також було завдано моральної (немайнової) шкоди, яка полягає у зміні життєвого укладу позивача, стресі, неможливості користуватися власним майном. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial