Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой», в якому просив визнати за позивачем майнові права на об`єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: [ADDRESS] в частині однокімнатної квартири розташованої на 15-му поверсі загальною площею 47,16 кв. м, жилою площею 19,30 кв. м, яка має будівельний номер 239 та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3 301,20 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25 червня 2003 року між ТОВ «Градострой» та ДП ПКДЗ «Буревісник» було укладено Договір № 93/400/40-27 про будівництво житлового будинку та Додаткові угоди до Договору, відповідно до яких ДП ПКДЗ «Буревісник» надав територію для капітального будівництва та доручив ТОВ «Градострой» організувати та профінансувати будівництво. 21.09.2006 року між ТОВ «Градострой» та [PERSON] було укладено договір про резервування квартири №2006-Р/113, за умовами якого позивач зобов`язувався оплатити решту повного пакету облігацій в термін до 25.09.2006 року, а відповідач зобов`язувався здійснити резервування однокімнатної квартири №239 на 15 поверсі загальною площею 47,16 кв. м, що мала бути розташована за будівельною адресою: [ADDRESS], за відповідачем. Строк закінчення будівництва та введення його в дію погоджено на ІV квартал 2007 року. 18.09.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Східно-Європейська Інвестиційно-Інноваційна Компанія» укладено договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой», відповідно до якого позивач придбав повний пакет облігацій ТОВ «Градострой» в кількості 4 716 штук, номінальною вартістю 50 грн., загальна вартість яких склала 330 120 грн. Проте, станом на даний час об'єкт будівництва недобудований та не зданий в експлуатацію, відповідно зобов`язання відповідача не виконані. У зв'язку з тим, що позивач свої зобов'язання за умовами зазначених договорів виконав у повному обсязі, відповідач взяті на себе зобов'язання по укладеному договору не виконав, чим порушив його умови, [PERSON] був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.30-31), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду у його відсутність до суду не звертався. Відповідно ст..224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо зазначені ним причини неявки визнані судом не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. 25 червня 2003 року між ТОВ «Градострой» та ДП ПКДЗ «Буревісник» було укладено Договір № 93/400/40-27 про будівництво житлового будинку та Додаткові угоди до цього Договору, відповідно до яких, ДП ПКДЗ «Буревісник» надав територію для капітального будівництва та доручив ТОВ «Градострой» організувати і профінансувати будівництво, в тому числі шляхом залучення коштів фізичних та юридичних осіб. 18.09.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Східно-Європейська Інвестиційно-Інноваційна Компанія» укладено договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой», відповідно до якого позивач придбав повний пакет облігацій ТОВ «Градострой» в кількості 4 716 штук, номінальною вартістю 50 грн., загальна вартість яких склала 330 120 грн. (а.с.10-11). 21.09.2006 року між ТОВ «Градострой» та [PERSON] було укладено договір про резервування квартири №2006-Р/113, за умовами якого позивач зобов`язувався оплатити решту повного пакету облігацій в термін до 25.09.2006 року, а відповідач зобов`язувався здійснити резервування однокімнатної квартири №239 на 15 поверсі загальною площею 47,16 кв. м, що мала бути розташована за будівельною адресою: [ADDRESS], за відповідачем (а.с.7-9). Позивач всі взяті на себе зобов'язання виконав, тобто повністю оплатив відповідні пакети облігацій, що підтверджується квитанціями №32_1310300 від 19.09.2006 року та №11 від 21.09.2006 року (а.с.12-13). Строк закінчення будівництва було встановлено - IV квартал 2007 року, проте, як встановлено в судовому засіданні, об'єкт будівництва недобудований та не здатний в експлуатацію і на день розгляду справи. Крім того, відповідач уклав угоду з ТОВ «Інтер-преміал», згідно якої передав останньому функції замовника будівництва та земельну ділянку, однак вказаним договором питання правонаступництва не врегульовані (а.с.51-59). В результаті, як встановлено судом, на сьогоднішній день розпочались так звані подвійні продажі, а саме ТОВ «Градострой» розпочало повторно продавати квартири, які були предметом укладених договорів. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони .(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1, ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що - Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами. У відповідності до ч.2. ст.5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Частиною 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що інвестор має право володіти, розпоряджатись та користуватись результатами інвестицій. Ч.1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Статтею 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій та досягненню цілей внесення інвестицій. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність» при недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь - які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги. Згідно з положеннями ст.190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництв, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Вищезазначений об'єкт будівництва набуває статусу нового створеного нерухомого майна лише після прийняття його в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього. Таким чином, квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стане окремим майном. До завершення будівництва об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього. Як передбачає ч.1, ст.360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як наголошує Постанова Верховного Суду України від 4.09.2013 року №6-51цс13 майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що поскільки позивач сплати повну вартість облігацій, у строк та в обсязі, передбаченими договором №2006-Р/113 від 21.09.2006 року, тобто взяті на себе зобов`язання він виконав, а відповідач не добудував і не здав у експлуатацію об'єкт будівництва - будинок [ADDRESS] тобто він не виконав умов договору, тому за позивачем необхідно визнати майнове право на об`єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: [ADDRESS] в частині однокімнатної квартири, розташованої на 15-му поверсі, загальною площею 47,16 кв. м, жилою площею 19,30 кв. м, яка має будівельний номер 239. На підставі викладеного та

Outcome: approved