Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом до\~відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 27.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області. Відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною з якою він уклав шлюб 29.07.2011, а 26.02.2019 рішенням Димитровського міського суду Донецької області їх шлюб було розірвано. Відповідач з 22.05.2012 зареєстрована в квартирі позивача, але фактично з 2014 року житлом не користувалась. Відповідач виїхали у невідомому напрямку і де зараз вона, йому невідомо, він з нею не спілкується. У зв`язку з тим, що колишня дружина зареєстрована за вказаною адресою, він сплачує за неї комунальні платежі, що призводить до надмірних грошових виплат. Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просив задовольнити їх. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства за місцем офіційної реєстрації, клопотання про відкладення розгляду справи або відомості про поважність відсутності в судовому засіданні від неї до суду не надходили. Враховуючи, що відповідач двічі належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи стосовно неї, позивач не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно і за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача і свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір купівлі-продажу від 27 листопада 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г. (а.с.4). Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №7956 від 06.07.2021, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно з актом №189 від 24.06.2021, складеним координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2014 року і по теперішній час не проживає за вказаною адресою (а.с. 8). Цей факт в судовому засіданні підтвердив також свідок [PERSON] , який багато років живе поруч з позивачем у спільному багатоквартирному будинку. Зазначив, що вже сім років відповідача у спірній квартирі не бачив, де вона мешкає на цей час не знає. Зі слів сусідів йому відомо, що відповідач сім років тому залишила позивача і уїхала в невідомому напрямку. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником спірного житла. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2014 року квартирою [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням не користується. Власник житла заявив вимогу про припинення права відповідача на користування належним йому майном. Поважних причин, за яких відповідач не проживає у спірному житлі чи домовленостей між нею та власником житла [PERSON] щодо порядку його використання судом не встановлено. Досліджені судом обставини дають суду підстави, відповідно до частини другої статті 406 ЦК України, для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved