Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її особисте утримання у сумі 300 грн. щомісячно та на утримання дочки - [PERSON] у сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи від дня подання позову до суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.03.2011 року між сторонами було укладено шлюб, проте на цей час подальше спільне життя неможливе у зв'язку з різними поглядами на життя. Сумісне життя з відповідачем не склалося, шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, сумісного господарства не ведуть, між ними немає взаєморозуміння, поваги. Родина розпалась остаточно. Від сумісного життя із відповідачем [INFO] народилась донька [PERSON], в свідоцтві про народження батьком записаний відповідач, який не приймає ніякої участі як в матеріальному забезпеченні дитини, так і в матеріальному забезпеченні позивача. На підставі викладеного, [PERSON] просила розірвати шлюб; стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в письмовій заяві до суду позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з вищенаведених підстав, телефонограмою від 24.02.2014 року просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві до суду не заперечував проти розірвання шлюбу та сплати аліментів на утримання дружини, та просив призначити йому до стягнення аліменти на утримання його доньки у розмірі 650 грн., оскільки на даний час ніде не працює. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд прийшов до наступного. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По справі встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач з відповідачем знаходяться у шлюбі з 28.03.2011 року, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Добрівської сільської ради Сімферопольського району АР Крим, відповідний актовий запис №8. Сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача, що підтверджено довідкою про склад родини №228 від 20.01.2014 року, виданою виконавчим комітетом Добрівської сільської ради. (а.с.9) Шлюбно-сімейні відносини між сторонами на цей час припинені внаслідок того, що вони втратили відчуття любові та взаєморозуміння один до одного, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Сторони не наполягали на наданні строку на примирення. Позивач просила розірвати шлюб, а відповідач з такими вимогами погодився і визнав позов в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, однак вказані моральні підвалини шлюбу між позивачем та відповідачем втрачені. Позивач наполягає на припиненні шлюбних відносин, стверджуючи, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог і розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] та визнано відповідачем. (а.с.11). Позивачка [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Сімферопольського району та отримує з державного бюджету одноразову допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. (а.с.7-8) Відповідач не працевлаштований та не має стабільного заробітку, що вбачається з позовної заяви та не спростовано відповідачем. Правовідносини сторін регулюються статтями 180 - 184 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матери, батька і (або) у твердій грошовий сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, закон прямо передбачає обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує обставини, які можуть вплинути на визначення розміру аліментів, зокрема, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, часткове визнання позову відповідачем. Крім того, суд враховує, що обов'язки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними, а тому вони повинні приймати однакову участь у її забезпеченні. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на дитину віком до 6 років з 01.01.2014 року встановлений прожитковий мінімум в розмірі 1032 грн., у зв'язку із цим, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, приймаючи матеріальне становище позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 650 грн., щомісячно. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.2, ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, тобто має можливість надавати позивачу кошти на її утримання. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині та наявного у нього також обов'язку щодо утримання дитини, суд вважає доцільним встановити розмір аліментів на утримання дружини у сумі 300 грн. щомісячно. Суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн., а також на користь позивача - судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial