Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» (далі ПРаТ «ЦЗФ «Мирноградська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, в обґрунтування якого вказав, що він з 22.01.2001 по 06.04.2020 перебував у трудових стосунках з відповідачем та 06.04.2020 був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. У день звільнення він працював. З жовтня 2019 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за станом на 08.09.2020 становила 55731 грн 85 коп. Оскільки відповідач не провів з ним повний розрахунок при звільненні, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 55731 грн 85 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із його середньоденного заробітку у розмірі 524 грн 57 коп. за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, додавши, що у перші дні після звільнення йому було виплачено 750 грн в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі. Після 08.09.2020 заборгованість в сумі 55731 грн 85 коп. не змінилася, відповідачем у рахунок її погашення нічого не виплачувалося. Представник відповідача ПРаТ «ЦЗФ «Мирноградська» до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, відзиву не надав. Ухвалою судді від 27.10.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 22.01.2001 по 06.04.2020 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах, у тому числі перед звільненням на посаді провідного інженера з охорони навколишнього середовища, та відповідно до наказу № 92-к від 06.04.2020 був звільнений з 06.04.2020 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.11-14). Відповідно до довідки ПРаТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 08.09.2020 заборгованість по заробітній платі [PERSON] на дату складання довідки становить 55731 грн 85 коп., яка складається з заборгованості за: жовтень 2019 року в сумі 5105 грн 04 коп., листопад 2019 року в сумі 8265 грн 59 коп., грудень 2019 року в сумі 8663 грн 92 коп., січень 2020 року в сумі 8656 грн 69 коп., лютий 2020 року в сумі 8657 грн 00 коп., березень 2020 року в сумі 8656 грн 69 коп., квітень 2020 року в сумі 7726 грн 92 коп., Ця сума вказана після утримання обов`язкових податків і зборів (а.с.15). Відповідно до довідки відповідача від 08.09.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 524 грн 57 коп. За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу підприємство не розрахувалося у повному обсязі з позивачем, заборгованість із заробітної плати в сумі 55731 грн 85 коп., з якої вже утримані обов`язкові податки і збори, підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок з позивачем на час ухвалення цього рішення не проведено. У зв`язку з порушенням вимог закону про оплату праці підприємство має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України, якою передбачено виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач вказує на те, що у день звільнення він працював, ця обставина відповідачем не спростована. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України настає наступного дня після звільнення. Згідно з довідкою відповідача від 08.09.2020 заробіток позивача за два останні місяці праці перед звільненням склав: у лютому 2020 року за 20 робочих днів - 10753 грн 65 коп., у березні 2020 року за 21 робочий день - 10753 грн 65 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 524 грн 57 коп. (21507,30 : 41 день) і відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Кількість робочих днів за період з 07.04.2020 (наступний день після звільнення) по 23.11.2020 (день ухвалення рішення) з урахуванням додатку до листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 становить: за квітень 2020 року - 17 днів, за травень 2020 року - 19 днів, за червень 2020 року - 20 днів, за липень 2020 - 23 дні, за серпень 2020 року - 20 днів, за вересень 2020 року - 22 дні, за жовтень 2020 року - 21 день, за листопад 2020 року - 16 днів, а всього 158 днів. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.04.2020 по 23.11.2020 буде дорівнювати: 82882 грн 06 коп., із розрахунку: 158 робочих дні х 524 грн 57 коп. Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сумм; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (55731 грн 85 коп. з утриманням відрахованих податків і зборів), період затримки виплати такої заборгованості, яка ще не виплачена, фінансовий стан підприємства, яке наразі не працює, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 70000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а разом із заборгованістю по заробітній платі, сума стягнення складе 125731 грн 85 коп. (70000 грн 00 коп. + 55731 грн 85 коп.). Розмір судового збору з цієї суми дорівнюватиме 1257 грн 32 коп. (1% від 125731 грн 85 коп.) Позивач згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати. Натомість ним сплачено судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта судового збору в сумі 416 грн 52 коп. (1257 грн 32 коп. - 840 грн 80 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial