Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просив зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року; припинити стягнення аліментів, які стягуються із нього на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року. Надалі позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд ухвалити рішення, яким звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки [PERSON], [PERSON] у розмірі 35\~863 грн. 57 копійок за період часу з 01.11.2016 року по 01.07.2018 року; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі відповідно до розрахунку, який буде надано суду після закінчення розгляду справи та у межах заявленої орієнтовної суми. Посилався на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], 12 лютого 2006 року та [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинилися в 2016 році. Офіційно шлюб розірвано 05 квітня 2017 року за рішенням суду. Заочним рішенням Полтавського районного суду від 01 грудня 2014 року з нього стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Фактично рішення набрало чинності 19 грудня 2017 року після перегляду в апеляційному порядку. Починаючи з жовтня 2016 року він та відповідач проживають окремо, при цьому діти залишилися проживати з ним в м.Полтава по вул.Новаторська,11. Крім того, діти за заявою матері почали відвідувати Полтавську 21-шу гімназію за місцем постійного проживання. Після припинення фактичних шлюбних відносин, в квітні 2017 року відповідач звернулась до Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавської області із виконавчим листом про стягнення з нього аліментів на утримання дітей на підставі рішення суду. Незважаючи на те, що з жовтня 2016 року діти проживали з ним та перебували на повному його утриманні, відповідач не відмовилася він стягнення аліментів за період з жовтня 2016 року по цей час. Відповідно, державною виконавчою службою йому нарахована заборгованість і за той час, коли діти фактично проживали з ним, всього в сумі 48846 грн. 02 коп. При цьому за період проживання дітей разом з ним нараховано 19274 грн. 51 коп. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає. Всі витрати по утриманню дітей повністю покладені на нього. Враховуючи вказане, просив зменшити заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року із 48846 грн. 02 коп. до 29571 грн. 51 коп.; припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року. 08 жовтня 2018 року [PERSON] збільшив позовні вимоги, зазначивши, що Полтавським районним судом та Апеляційним судом Полтавської області встановлено, що діти з листопада 2016 року проживають з ним і перебувають на його утриманні до прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 16 липня 2018 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матірю [PERSON]. Згідно повідомлення Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про те, розмір його заборгованості за період часу з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року складає 35863 грн. 57 коп. Вказана заборгованість виникла в той період коли діти проживали з ним і перебували на його утриманні, а тому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 35863 грн. 57 коп. за період часу з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року та судові витрати. В заяві до суду позивач [PERSON] позовну вимогу про припинення стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей просив залишити без розгляду. Ухвалою суду від 24 січня 2019 року вказана заява задоволена. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у заяві до суду позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 35863 грн. 57 коп. за період часу з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року підтримали та просили задовольнити оскільки діти з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року мешкали разом з ним. Матеріально їх забезпечував саме позивач. Мати [PERSON] в той період будь-якої участі у житті дітей не приймала. Відповідач [PERSON]В направила до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в позові з тих підстав, що тимчасове проживання дітей з позивачем не є такими обставинами, що мають істотне значення для виникнення у позивача заборгованості за аліментами. Крім того, позивач всіляко чинив їй перешкоди у спілкування з дітьми. Тобто тимчасове не проживання дітей з матірю є наслідком протиправної поведінки позивача, а не ухилення її від виконання батьківських обовязків. Позивач та його представник із зазначеним відзивом не погодилися. В судове засідання сторони та їх представники не зявились, у письмових заявах до суду справу просили розглянути без їх участі. Представник третьої особи Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник Подільського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року (а.с.6). Матірю дітей [PERSON] ще до розірвання вказаного шлюбу до суду подано позов про стягнення з батька дітей [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей, і рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року вказаний позов задоволено (а.с.7). Згідно вказаного рішення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили та перебуває на\~\~виконанні\~\~в державній виконавчій службі (а.с.7). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 серпня 2018 року №14603, наданого Полтавським районним відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області при примусовому виконання виконавчого листа №2/545/1760/14, виданого 01 грудня 2014 року Полтавський районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року становить 35863 грн. 57 коп.(а.с.104, 105). В Полтавському районному суді Полтавської області перебувала цивільна справа №545/1263/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Рішенням суду від 11 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], 12 лютого 2006 року та [PERSON], [INFO], з їхньою матірю [PERSON] Вказане рішення постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року залишено без змін та набрало законної сили (а.с.68-72). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. \~ \~ \~ \~Фактично сторонами не заперечується, що діти [PERSON] та [PERSON] з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року проживали з батьком [PERSON] Заборгованість останнього по сплаті аліментів за вказаний період становить 35863 грн. 57 коп. Частино 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права і обовязки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Главою 15 Сімейного кодексу України «Обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання» не врегульовано питання звільнення від сплати аліментів у зв'язку із зміною обставин, які мають істотне значення. Разом з цим, ч.1 ст.10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Подібні правовідносини щодо аліментних зобовязань передбачені главою 22 розділу VІ СК України «Обовязок по утриманню інших членів сім'ї та родичів». Згідно з положеннями ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року діти проживали з ним та перебували на його утриманні. Сторонами не заперечується, що діти [PERSON] та [PERSON] з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року проживали з батьком [PERSON], і як встановлено судовими рішеннями у справі №545/1263/17 проживання дітей з батьком стали наслідком особистих відносин та конфлікту між батьками. Згідно висновку від 07 березня 2017 року та 13 березня 2017 року органів опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної ради в м. Полтаві про визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON], в інтересах дітей визначено за доцільне проживання дітей з батьком. Ці обставини підтверджені рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2018 року, яке набрало чинності. За таких умов, що діти проживали з батьком та перебували на його утримання, орган опіки і піклування визначив доцільним проживання дітей з батьком слід віднести до істотних обставин, що мають істотне значення у розмінні ч.1 ст.197 СК України та є підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами за той час, коли діти проживали з ним. Сплата [PERSON] аліментів (заборгованості) на утримання дітей, які проживали з ним у період виникнення заборгованості) листопад 2016 рік липень 2018 року) не відповідає загальним засадам справедливості та обєктивності при ухвалення рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу свої вимог або заперечень. Будь якими належними та допустимими доказами відповідач [PERSON] не довела, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів з листопада 2016 року по липень 2018 року в період нарахування заборгованості, як і не надала доказів, що [PERSON], батько дітей, перешкоджав їй дбати про дітей, піклуватися про них. Права батька, матері рівні щодо визначення місця проживання дітей, матеріального утримання, виховання та турботи про їх розвиток, і тому неможливо з точки зору закону стверджувати, що діти проживали з баком в період часу з 2016 року по липень 2018 року протиправно. Діти проживали з батьком, вели звичайний спосіб життя, ходили до школи, були доглянути і тому відповідачу ні що не перешкоджало бути з ними і піклуватися про своїх дітей. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Проживання дітей з батьком з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року є обставиною, що має істотне значення і є підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Таким чином, позовні вимоги про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах за заочним рішенням Полтавського районного суду від 01 грудня 2014 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] за період з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року в розмірі 35863 гривень 57 копійок по виконавчому листу №2/545/1760/14 підлягають задоволенню. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги позивача про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дітей за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року, то суд вважає, що дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки як вбачається із заяви про збільшення позовних вимог від 08 жовтня 2018 року позивачем ставиться вимога про звільнення від сплати заборгованості від аліментів за частину періоду, який зазначений у даній позовній вимозі. Крім того, як свідчить відповідь на відзив на збільшення позовних вимог, відповідач та його представник не наполягають на задоволенні вказаної вимоги. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено сумарно за весь період розгляду справи судовий збір у сумі 2114 грн. 40 коп. (а.с.1, 2, 96). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі відповідно до розрахунку, який буде надано суду після закінчення розгляду справи у межах заявленої орієнтовної суми. У своїй заяві про збільшення позовних вимог позивач вказував, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу буде складати 5000 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~повязану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ураховуючи, що позивачем, представником позивача не виконано вимог ч.3 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, так як вони жодним чином не підтвердженні документально. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial