Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мирноградської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , 1932 року народження. Після смерті батька залишилось спадкове майно - житловий будинок разом із земельною ділянкою, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок належав його батькові на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.1973 року, посвідченого 10.10.1973 року за реєстровим № 2716, та державного акту про право приватної власності на землю від 19.05.1997 року, а саме земельну ділянку площею 0,0611 га. Вказане підтверджується і довідкою Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації. Єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину була його мати - [PERSON] , оскільки він відмовився від спадщини на її користь, і тому нею було отримано свідоцтво про право власності на спадкове майно, до складу якого входив житловий будинок № [NUMBER] разом із земельною ділянкою [ADDRESS] , з визначеною часткою права власності. [INFO] його мати - [PERSON] померла. Із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк він не звертався, оскільки вважав, що достатньою підставою для прийняття спадщини є спільне мешкання та реєстрація разом із спадкодавцем на час смерті. 31.08.2018 року він звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Мирноградської державної нотаріальної контори. Проте 10.01.2019 року у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмовлено, оскільки 11.07.2000 року було заведено спадкову справу № 217/2000 щодо спадкодавця [PERSON] та видане свідоцтво про право на спадщину. Документи, які зберігалися в архіві нотаріальної контори до 01.01.2002 року були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву та залишилися на території непідконтрольній українській владі у Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, до якого немає доступу, оскільки він розташований на тимчасово окупованій території в м. Донецьку. Тому він змушений звернутися до суду. Просить суд визнати за ними право власності на будинок [ADDRESS] разом із земельною ділянкою в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] . Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник відповідача Мирноградської міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 12 листопада 1954 року (а.с. 21). [PERSON] помер [INFO] та [INFO] померла [PERSON] (а.с.23, 24). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.22). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.10.1973 року за реєстровим № 6939 Красноармійською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Красноармійським Бюро технічної інвентаризації 10.10.1973 року за реєстровим № 2716, [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 12). Згідно інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради від 19.09.2018, за реєстраційними даними БТІ житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 01.10.1973, реєстр № 2716 (а.с. 10). Згідно державного акту на право приватної власності на землю І-ДН № 0550231 , [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 0,0611 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13) Згідно довідок Відділу ведення Реєстру територіальної громади Мирноградської міської ради [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали по день смерті за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою з 14.07.1980 року по теперішній час (а.с.25, 26). Згідно довідки Координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирнограда від 10.01.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 52799632, Мирноградською державної нотаріальною конторою після смерті спадкодавця [PERSON] заведено спадкову справу за № 62782664 у спадковому реєстрі (а.с.8). Згідно постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2019 року, державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки з інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 31.07.2018 року № 52799719 Мирноградської державною нотаріальною конторою 11.07.2000 року заведено спадкову справу № 217/2000 щодо спадкодавця [PERSON] та вже видавалися свідоцтва про право на спадщину та всі документи, які зберігалися в архіві нотаріальної контори до 01 січня 2002 року, були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву на зберігання до 31.12.2014 року і залишилися на непідконтрольній владі України території, а саме в м. Донецьку (а.с.9). Згідно листа Мирноградської державної нотаріальної контори від 02.07.2019 року, на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрита спадкова справа 31.07.2018 року № 198/2018 за заявою про прийняття спадщини від імені сина померлої [PERSON] , заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися (а.с.74-76). Відповідно до ч.1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року № 7 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0611 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були - його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка мешкала разом зі спадкодавцем в будинку, що є спадковим майном. Син спадкодавця [PERSON] згідно його пояснень зазначених в позовній заяві спадщину після батька не приймав, оскільки відмовився від спадщини на користь матері. Відповідно до ст.1223 ЦК України, який діє з 1 січня 2004 року, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0611 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Мирноградською державною нотаріальною конторою 11.07.2000 року було заведено спадкову справу, видавалося свідоцтво про право на спадщину, але всі документи щодо цієї спадкової справи втрачено, зокрема, всі документи, які зберігалися в архіві нотаріальної контори до 01.01.2002 року, були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву на зберігання і залишилися на непідконтрольній владі України території в м. Донецьку, тому спадкоємцеві [PERSON] на даний час не можливо оформити у нотаріуса право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , і, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за позивачем має бути визнано в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0611 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК Української РСР, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved