Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з врахуванням заяви про зміну предмета позову (а.с.16) до відповідачів [PERSON], [PERSON], який є фізичною особою підприємцем, про визнання недійсним договору №150900 від 17.02.2016 про встановлення системи контролю та обмеження доступу, укладений співвласником квартири №88 будинку №10 на вул. Сихівська у м. Львові [PERSON] з фізичною особою підприємцем [PERSON] щодо встановлення електромагнітного замка на вхідних металевих дверях третього під'їзду вказаного будинку. Позов мотивував тим, що є власником квартири №82 на вул. Сихівська, 10 у м. Львові та відповідно є співвласником вхідних металевих дверей в третьому під'їзді, які є спільним майном багатоквартирного будинку. В ході розгляду іншої цивільної справи йому стало відомо про вищевказаний договір укладений без його як співвласника згоди. Покликається на статті 202, 369, 382 ЦК України, а також норми Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, якими врегульовано порядок ухвалення рішень співвласниками будинку стосовно спільного майна та вважає, що такий порядок порушено, а саме не проведено збори за передбаченою законом процедурою, не ухвалювалося рішення щодо повноважень співвласників стосовно спільного майна, яким користується лише певна група співвласників, договір доручення підписаний лише однією з сторін договору, протокол зборів за формою не відповідає затвердженому відповідним органом виконавчої влади, що є підставою для визнання договору недійсним. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачем в позовній заяві не наведено конкретної підстави, передбаченої ЦК України, для визнання договору про встановлення домофону недійсним. Рішення зборів мешканців належним чином оформлене відповідним протоколом та мешканці доручили [PERSON], який є власником однієї з квартир, укласти договір про встановлення домофону. Відповідну кількість ключів позивач отримав та має доступ до під'їзду. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], який є фізичною особою підприємцем, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Суд вирішив розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником та мешканцем квартири №82 у будинку №10 на вул. Сихівська у м. Львові (а.с.4). Відповідно до договору №150900 від 17.02.2016 мешканці під'їзду №3 будинку №10 на вул. Сихівська у м. Львові, які перелічені в додатку №1 до Договору доручення №150900, в особі [PERSON] (замовник) та фізична особа приватний підприємець [PERSON] (виконавець) уклали договір, згідно з яким виконавець зобов'язався серед іншого встановити систему обмеження та контролю доступу до багатоквартирного будинку, виконати роботи з монтажу, налагодження домофону, а замовник зобов'язався прийняти та сплатити вартість обладнання та робіт (а.с.5). Згідно з договором доручення від 17.02.2016 мешканці під'їзду №3 будинку №10 на вул. Сихівська у м. Львові, які перелічені в додатку №1 до цього договору, доручили [PERSON] за рахунок, від імені та в інтересах довірителів укласти з ФОП [PERSON] договір про встановлення системи обмеження доступу в багатоквартирний будинок (а.с.21). Додатком №1 до вищевказаного договору є протокол зборів мешканців квартир під'їзду 3 будинку 10 на вул. Сихівська у м. Львові, згідно з яким мешканці квартир своїми підписами підтвердили згоду на встановлення системи контролю доступу (домофон) у своєму під'їзді. У такому протоколі наявні підписи від імені тридцяти однієї квартири з тридцяти чотирьох. Підпис позивача [PERSON] відсутній (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Частиною 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Із наведеної норми ЦК України випливає, що за згодою всіх співвласників здійснюється лише розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, під чим необхідно розуміти відчуження майна у власність інших осіб, а також передачу у тимчасове користування інших осіб. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, повязані з реалізацією прав та виконанням обовязків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку. Ст. 10 вказаного закону передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. Таким чином, відповідно до вищевказаної норми Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку збори співвласників можуть приймати рішення в частині спільного майна щодо розпорядження таким та про встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування майном. Проте, в ході розгляду справи не встановлено, що укладенням оскаржуваного договору та монтажем домофону встановлено обмеження для мешканців під'їзду щодо користування спільним майном. Крім цього, із письмових пояснень відповідача [PERSON] ( а.с.24) та пояснень в судовому засіданні його представника [PERSON] з'ясовано, що позивачеві надано відповідну кількість ключів, що останнім не заперечується. Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та не можуть бути судом задоволені.

Outcome: dismissed