Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] спілки «Злагода» про стягнення коштів за договором №2531дВ від 17.05.2013 року про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок, укладений між ним та КС «Злагода», та з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з відповідача на його користь 49941,35 грн., з яких: 38060,00 грн. - сума вкладу, 10198,95 грн. відсотки (до розміру яких включено 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на прострочену суму грошового зобовязання), 187,99 грн. - упущена вигода, 494,47 грн. - 1% банківських послуг, а також 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем КС «Злагода» порушено зобовязання відповідно до умов договору вкладу, чинне законодавство та його права як вкладника. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згідно п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобовязанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків її членів. [PERSON] спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження\~вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.05.2013 року між відповідачем КС «Злагода» та позивачем [PERSON] було укладено договір № 2531дВ про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 38060,00 грн. зі сплатою 27,7% річних на строк до 17 травня 2015 року. Згідно з п. 2.9 договору спілка зобовязана повернути вкладнику суму внеску, а також нараховані, але несплачені проценти в день визначений п.1.1 цього Договору (17 травня 2015 року) в якості закінчення строку внеску. Внесення [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов договору, підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 17 травня 2013 року, 01 липня 2013 року, від 10 січня 2014 року, від 14 січня 2014 року, від 16 січня 2014 року, 17 лютого 2014 року (а.с.3 зворот). Позивач бажав повернути кошти, звертаючись до відповідача, однак КС «Злагода» не повернула позивачу у визначені договором строки суму вкладу в розмірі 38060,00 грн. та не сплатила нараховані проценти, розмір яких на момент закінчення договору становить 6123,39 грн. (вказаний розмір визначений за період з листопада 2014 року по 17 травня 2015 року). При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не виконана ухвала суду про надання доказів щодо проведення з позивачем розрахунку по виплаті процентів, а тому суд бере до уваги доводи позивача. Вказані суми не повернуті і на день розгляду справи. Доказів щодо протилежного відповідач не надав. Суд також вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення процентів з 18 травня 2015 року (наступного дня після закінчення строку дії договору) по 13 липня 2015 року (день ухвалення рішення), які становлять 1648,41 грн.( 38060,00 х 27,7% : 365 х 57 днів), адже згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу по день фактичного їх повернення вкладникові. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові №6-247цс від 28.01.2015 року. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом, просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати, зважаючи на невиконання грошового зобовязання, провівши розрахунок та включивши вказані суму в розмір процентів. Суд звертає увагу, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позивач має право вимагати стягнення з відповідача на його користь 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідні Правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах №6-247цс від 28.01.2015 року, №6-39 цс13 від 29.05.2013 року. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком проведеним позивачем, зважаючи, що відповідно до умов договору, зокрема п.2.8, сплата процентів, нарахованих на внесок, здійснюється спілкою починаючи з 17 числа кожного місяця, наступного за місяцем, за який відбулося нарахування процентів протягом строку, визначеному п.1.1 цього договору (тобто до 17 травня 2015 року). Відповідно до п.2.10 Договору, якщо дата повернення внеску та сплати нарахованих, але не сплачених процентів на внесок припадає на вихідні дні, їх виплата на користь члена спілки здійснюється у перший робочий день, що слідує за вихідним днем. Зважаючи, що 17 травня 2015 року є вихідним день, відповідно виплата повинна бути проведена 18 травня 2015 року, тому прострочення виконання зобовязання починається з 19 травня 2015 року, відповідно 3% річних становитимуть 203,37 грн. ((38060 + 6123,39) х 3% :365 х 56 днів)). Щодо інфляційних втрат, то при їх визначені суд враховує лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97 «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ», строки виконання зобовязань (друга половина травня) та індекс інфляції за червень 2015 року (1,004) та приходить до висновку, що їх розмір становитиме 176,74 грн. ((38060 + 6123,39) х1,004-(38060 + 6123,39)). Щодо позовної вимоги про стягнення втраченої вигоди (розрахунок розміру якої проведений з урахуванням індексу інфляції та розміру процентів), заявленої позивачем у розмірі 187,99 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині, зважаючи на недоведеність вказаної вимоги, а проведений розрахунок оцінює як помилкове тлумачення поняття «упущеної вигоди» (доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене) та 3% річних і інфляційних втрат, як окремого способу захисту права, що полягає є відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Не підлягає задоволенню також вимога щодо стягнення 1% як розміру банківської послуги, що надаватиметься в майбутньому, зважаючи, що вказана вимога не ґрунтується на правовідносинах, які виникли між сторонами та є припущенням позивача про його можливі витрати при виконанні судового рішення. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем у розмірі 1000 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки ні договором вкладу, ні законом, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачена така відповідальність за невиконання зобов'язання як відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1% від розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial