Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг у розмірі 84200,68 грн., який утворилася станом на 01.11.2014 року. Станом на 13.03.2019 року відповідач не сплатила залишок боргу у розмірі 64669,32 грн. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 70769,54 грн., за період з 01.11.2014 року по 01.03.2019 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.04.2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.07.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 07.05.2019 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що доводи позивача про збільшення суми залишку боргу на 70769,54 грн. із врахуванням індексу інфляції є безпідставними, оскільки у випадку порушення грошового зобов`язання, вираженого в гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні витрати стягненню не підлягають, що підтверджується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову. 03.06.2019 року позивач подав до суду заперечення на відзив, в яких вказав, що Верховний Суд відступив від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17 (постанова від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц). При цьому, дана правова позиція стосується виключно договірних правовідносин у сфері кредитування, в той час як спірні правовідносини є деліктними та виникли на підставі рішення суду. 19.06.2019 року відповідач подала до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. При цьому, вимоги ст. 625 ЦК України поширюються на зобов`язальні правовідносини, тобто на грошове зобов`язання, що існувало між сторонами до ухвалення вказаного рішення суду. Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому просить у задоволенні позову відмовити. 08.07.2019 року позивач подав до суду заперечення, в яких вказав, що відповідач має грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2015 року. У зв`язку з порушенням відповідачем вказаного грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування ст. 625 ЦК України, приписи якої поширюються на всі види грошових зобов`язань. 04.09.2019 року відповідач подала до суду відповідь на заперечення, в якій вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на грошове зобов`язання, що існувало до ухвалення вказаного рішення суду. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову. Позивач 18.06.2019 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що у 2015 році між сторонами виник спір щодо виплати кредиту, який був вирішений рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2015 року. При цьому, зазначений кредит був у доларах США, а тому індекс інфляції на такий борг не нараховується. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2015 року у справі № 405/30/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про накладення на співвласника майна зобов`язання щодо виконання кредитного договору, внесення змін до кредитного договору та стягнення коштів задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених за кредитним договором № 6138551 від 21.02.2008 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», за період з 01 серпня 2012 року по 30 листопада 2014 року коштів в розмірі 84 200 (вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 68 коп. Даним судовим рішенням встановлено, що 21.02.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6138551, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 30000 доларів США строком до 21.02.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,49% відсотків річних, в обмін на зобов`язання позичальника використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та строки, обумовлені договором. Також, сума до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 01.08.2012 року по 30.11.2014 року становила 3816 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 28.07.2015 року становила 84200 грн. 68 коп. (а.с. 77-80). Згідно відмітки державного виконавця на виконавчому листі Ленінського районного суду м. Кіровограда, виданому 08.09.2015 року на виконання вказаного судового рішення, залишок боргу [PERSON] станом на 13.03.2019 року становив 64669,32 грн. (а.с. 7). Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції». Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Відтак, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 686/18697/14, від 25.11.2019 року у справі № 130/1058/16. Враховуючи, що позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у грошовому зобов`язанні, яке було встановлено в іноземній валюті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України у разі залишення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed