Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 22.08.1998 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося не вдалим, сімейні стосунки між нею та відповідачем припинені з січня 2013 року. З цього часу відповідач з донькою не бачиться, її життям не цікавиться, матеріально не допомагає. 16.02.2016 р. рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Зазначила, що її рідна тітка [PERSON] проживає в Російській Федерації в Білгородській області Ровеньковському районі, м. Ровеньки, щоб відвідати рідну тітку з донькою вона повинна отримати дозвіл від колишнього чоловіка - батька дитини, який повинен бути засвідчений нотаріально. Також вона має намір влітку 2017 року вивезти доньку на лікування на дитячий курорт в Болгарію. Внаслідок відсутності відповідача, не спілкування його з донькою та з позивачем з червня 2013 року по теперішній час, у зв'язку з тим,і його місце проживання позивачу не відоме, то вона не в змозі отримати від нього дозвіл на перетинання донькою кордону України. Просить суд надати їй дозвіл без згоди відповідача оформити документи на виїзд (в'їзд) за кордон та дозвіл на виїзд доньки за кордон до Російс ької Федерації та Болгарії, строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. (а.с. 42). Відповідач в судовезасідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі до суду не надійшло. (а.с. 60). Представник третьої особи до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення по справі просить прийняти на розсуд суду (а.с. 31). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 12.09.2006 року Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції (а.с.6). 16.02.2016 р. рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 7). Після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON], [INFO], залишилися проживати разом з позивачем. (а.с. 8). Як зазначила позивач у своєму позові, відповідач ухиляється від надання нотаріальної згоди на перетин їхньою спільною дитиною державного кордону без його супроводу. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частина2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів ізрізних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, якіспрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільнобрати участь у культурному житті та займатися мистецтвом , поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчомужитті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчоїдіяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводіосіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої ПостановоюВерховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересівдитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістюздійсненняїї прав, установлених КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зогляду на викладене, діючим законодавством не встановленоо бмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому суд вважає можливим виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, якщотакі виїзди будуть мати короткочасний характер. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. На підставівикладеного,

Outcome: approved