Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. з усіма господарськими будівлями та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його матір, дружина відповідача [PERSON] Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов садибний (індивідуальний) будинок по [ADDRESS] загальною прощею 36,2 м.кв. Стверджує, що на момент смерті спадкодавця разом із нею проживав та був зареєстрований він, її син [PERSON], 1964 року народження. Із заявою про відмову від свого права на спадкування у шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, він не звертався. Таким чином, зважаючи на те, що на момент смерті матері він постійно проживав разом із нею, про свою відмову від права на спадкування не заявляв, вважає, що він фактично прийняв спадщину після її смерті. Окрім того, стверджує, що відповідач у цій справі на спадкове майно не має права, із заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому невизнання його права власності на спадкове майно є необґрунтованим та безпідставним. Наголошує на тому, що спадкодавець фактично набула право власності на будинок, однак не зареєструвала його у встановленому законом порядку, через, що він позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору і змушений звертатися до суду із з метою захисту своїх прав та законних інтересів. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву в якій просять позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у його відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача, дружина відповідача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від19.12.2013 року виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Факт наявності родинних відносин підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] від 30.05.1964 року, виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, а також свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], серія [NUMBER] від 10.07.1964 року, виданим повторно. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов садибний (індивідуальний) будинок по [ADDRESS] загальною прощею 36,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що підтверджується довідкою №584 від 23.06.2014 року, виданою виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, згідно записів у погосподарській книзі Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на 2011-2015рр. Технічні характеристики будинку [ADDRESS] підтверджені технічним паспортом, складеним 29.01.2014р. ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Так, будинковолодіння складається із А-1 - житловий будинок, а-1- веранда, а - сходи, Б- літня кухня, В-сарай, ПГ-погріб, №1-ворота, №2 - хвіртка, №3- огорожа, №4 - огорожа. Не зважаючи на вказане вище, спадкодавець фактично набула право власності на будинок, однак не завершила його державної реєстрації у встановленому законом порядку, через, що позивач позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування на цей будинок через нотаріальну контору. Відповідно із довідкою №548 від 23.06.2014 року, виданою виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, на момент смерті спадкодавця разом із нею проживав та був зареєстрований позивач у цій справі, її син [PERSON], 1964 року народження. Із заявою про відмову від свого права на спадкування у шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, позивач не звертався. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповіддю Пустомитівської державної нотаріальної контори від 02.10.2014 року, на запит суду від 30.09.2014 року за вих. №5930/14, встановлено, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася. Таким чином, зважаючи на те, що на момент смерті спадкодавця позивач постійно проживав разом із нею, про свою відмову від права на спадкування не заявляв, вбачається, що він, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] та набув право на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно з ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На додаток до наведеного ст. 392 ЦК України зазначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, позивач фактично набув право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]

Outcome: approved