Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до до держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту поліції охорони, Управління поліції охорони в Черкаській області про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язати вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що 24.01.1975 він був прийнятий на службу ОВС та проходив службу у відділі охорони м. Умані, звільнений із служби 06.03.1998 відповідно до п. 65 «А» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за віком). В період проходження служби в грудні 1994 року йому разом із сім`єю було надано житло, а саме: частина будинку по [ADDRESS] , де він проживає і до сьогодні. Враховуючи той факт, що іншим житлом позивач так і не був забезпечений, тому вирішив реалізувати своє право на приватизацію державного житлового фонду, а саме: квартиру [NUMBER] зазначеного будинку. З цією метою, приймаючи до уваги, що ордер про право на заселення в дане житло ним був зданий в відділ Державної служби охорони м. Умані при заселенні, позивач звернувся до керівництва відділу, проте відповіді не отримав, а в усній розмові його повідомили, що у них документація відсутня, все передано в управління. З управління поліції охорони в Черкаській області на своє звернення позивач отримав листа, в якому зазначено, що у них відсутня первинна документація по даному будинку. На його чергове звернення, з Управління поліції охорони в Черкаській області він отримав відповідь від 28.11.2018 про те, що будинок по [ADDRESS] на даний час є власністю Національної поліції України. У зв`язку з цим, позивач звернувся до Національної поліції України з проханням вирішити питання щодо надання згоди на приватизацію зазначеного вище житлового приміщення і 01.07.2019 отримав відповідь про те, що Департамент поліції раніше направив на його адресу лист про виключення житлового будинку з числа службових, але такого листа позивач не отримував, а на повторне звернення, отримав інше повідомлення від 03.04.2019 № П- 41/43/11/01-2019, що його звернення розглянуто на засіданні житлово-побутової комісії УПО 28.12.2018 і позивачу відмовлено в наданні згоди на приватизацію даного житла. Управління поліції охорони в Черкаській області 30.07.2019 направило йому копію протоколу № 44 житлово-побутової комісії УПО від 28.12.2018 про відмову у наданні згоди на приватизацію житла. Вважає такі дії управління поліції охорони в Черкаській області незаконними та такими, що порушують його конституційне право на приватизацію житла, адже він вселився в спірну квартиру в 1994 році, житло не мало статусу службового, а свідоцтво про право власності на дане житло було видане тільки 03.02.2010 в якому зазначено, що дане житло є власністю держави в особі МВС України і передано в оперативне управління службі охорони. Дане житло було передано в оперативне управління ДСО України в Черкаській області разом з мешканцями будинку. Оскільки позивач вселився в спірне житло на законних підставах, тривалий час користується разом із сім`єю даним житлом, вони зареєстровані в ньому, сплачує всі комунамунальні платежі, іншого житла не має і право на приватизацію ні я, ні члени його сім`ї, які проживають разом з ним, не використали, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До суду 23.04.2020 відповідачем Управлінням поліції охорони в Черкаській області Національної поліції України скеровано відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з відсутністю підстав для приватизації кімнат в будинку по [ADDRESS] , який є гуртожитком та належить на праві власності Національній поліції України. Крім того, зазначили, що позивачу відомо про те, що будинок по [ADDRESS] належить на праві власності Національній поліції України, при цьому він подає позов до МВС України, Департаменту поліції охорони, безпідставно залучивши декількох відповідачів, при цьому в позовній заяві не зазначає позовних вимог до кожного відповідача. Відповідачем Департаментом поліції охорони Національної поліції України 30.04.2020 скеровано до суду відзив на позов, вмотивований тим, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] є гуртожитком та відноситься до будівель тимчасового проживання. Службові приміщення надаються поліцейським, державним службовцям та працівникам Національної поліції. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Відповідно до протоколу № 44 житлово-побутової комісії Управління і поліції охорони в Черкаській області від 28 грудня 2019 року значиться наступне: «Житловий будинок по [ADDRESS] використовувати для потреб УПО Черкаської області». Отже, зазначене свідчить, що відповідне жиле приміщення не виключено з числа службових, так як є потреба в його використанні. Власником вказаного об`єкта є Національна поліція України, а відповідний об`єкт перебуває в оперативному управлінні Управління поліції охорони в Черкаській області та не може бути перееданий у власність територіальної громади та приватизований. Також, вказують, що [PERSON] визначено Департамент як співвідповідача, проте позовні вимоги до нього відсутні. Разом із тим, враховуючи, що власником об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок загальною площею 78,8 кв.м., з них житлової 49,9 кв.м.) є Національна поліція України, проте позивач не визначив Національну поліцію України співвідповідачем у справі. За таких обставин, просили суд у задоволенні позову відмовити. Відзивом відповідач Міністерство Внутрішніх справ від 12.05.2020 просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, посилаючись на той факт, що в апараті МВС України не приймалося рішень про включення квартири за адресою: [ADDRESS] , до числа службових жилих приміщень та її надання [PERSON] МВС України є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є учасником даних правовідносин, не наділене повноваженнями щодо вирішення питань стосовно житла, що перебуває у власності та (або) управлінні Національної поліції України та(або) її підрозділів. Вважають, що МВС України у даних правовідносинах діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством та ніяким чином не порушувало прав і інтересів позивача. Також, Міністерством Внутрішніх справ 21.05.2020 було запропоновано позивачу замінити МВС України як відповідача по справі на належного - Національну поліцію України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд його вимоги задовольнити та визнати неправомірною відмову Управління поліції охорони в ЧЕркаській області, оформлену протоколом № 44 житлово-побутової комісії Управління поліції охорони в Черкаській області від 28.12.2018 в наданні дозволу [PERSON] на приватизацію квратири [ADDRESS] , та зобов`язати Управління поліції охорони в Черкаській області надати йому дозвіл на приватизацію квратири [ADDRESS] . Суду пояснив, що до жодної категорії приміщень, які не підлягають приватизації, у тому числі службових, квартира [ADDRESS] , не належить, а тому відсутні законодавчі підстави для заборони її приватизації. Представник відповідача - Управління поліції охорони в Черкаській областіДудник Н.А. проти позову заперечувала, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. При цьому суду пояснила, що позивачем позов заявлений до неналежних відповідачів. Представники інших відповідачів в судове засідання, яке відбулося не з`явилився, подали відзиви на позов та клопотали про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] 24.01.1975 прийнятий на службу ОВС та проходив службу в відділі охорони м. Умані, звільнений із служби 06.03.1998 відповідно до п. 65 «А» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за віком). В період проходження служби в грудні 1994 року, позивачу із сім`єю надано житло, а саме: частина будинку по [ADDRESS] . Позивач у подальшому вирішив приватизувати житло, у якому проживає. З цією метою, звернувся до Управління поліції охорони в Черкаській област та отримав відповідь від 28.11.2018 про те, що будинок по [ADDRESS] , на даний час є власністю Національної поліції України. У зв`язку з цим, позивач звернувся до Національної поліції України з проханням вирішити питання щодо надання згоди на приватизацію зазначеного вище житлового приміщення. Позивач 01.07.2019 отримав відповідь про те, що Департамент поліції раніше направив на адресу позивача лист про виключення житлового будинку з числа службових, проте, позивач зазначає, що такого листа не отримував. На повторне звернення, отримав інше повідомлення від 03.04.2019 № П- 41/43/11/01-2019, про те, що звернення розглянуто на засіданні житлово-побутової комісії Управління поліції охорони в Черкаській області 28.12.2018 і позивачу відмовлено в наданні згоди на приватизацію даного житла. Управління поліції охорони в Черкаській області 30.07.2019 направило позивачу копію протоколу № 44 житлово-побутової комісії УПО від 28.12.2018 про відмову у наданні згоди на приватизацію житла. Матеріалами справи встановлено, що згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гуртожиток, в якому мешкає [PERSON] , є власністю Національної поліції України, а житло передано в оперативне управління Управлінню поліції охорони в Черкаській області. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ч.1, 5, 6 ст. 81,ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ст.48, ч. 1-3 ст. 49, ст. 50 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Позивач посилається у своїх доводах на ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якою встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. В даному випадку, саме Національна поліція, а не Міністерство внутрішніх справ, є уповноваженим органом управління об`єктами державної власності, а тому саме на поліцію в даному випадку покладено обов`язок здійснити усі необхідні заходи, передбачені законодавством для здійснення приватизації державного майна. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вважає, що зобов`язання Управління поліції охорони в Черкаській області здійснити певні заходи щодо приватизації державного майна, яке не є їх власністю, є незаконним та призведе до порушення житлового законодавства. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що позивач звернувся не до тих відповідачів, про що неодноразово повідомлявся, та своїми процесуальними правами не скористався, що унеможливлює вирішення справи по суті.

Outcome: dismissed