Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради Віньковецького району просить визнати за ним право власності на 1\\2 частину домоволодіння № 77, розташованого по вул. Яблуневій в с. Калюсик Віньковецького району Хмельницької області після смерті матері [PERSON], яка померла 10.10.1997 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27 грудня 1992 року помер в с. Калюсик його батько, а 10 жовтня 1997 року мати. Батьки та позивач проживали спільно в будинку № 77 по вул. Яблуневій, тому мати в силу ст. 549 ЦК УРСР вступила у фактичне володіння будинком після смерті батька, а він, з цих же підстав, як спадкоємець першої черги, вступив у володіння спадковою масою після смерті матері. В 2006 році він отримав свідоцтво на 1\\2 частина спірного домоволодіння батьків, а на іншу половину нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів, тому він звертається до суду за захистом своїх спадкових прав. Родинні стосунки підтверджує письмовими доказами. В судове засідання позивач не зявився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області в судове засідання не зявився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, подав заяву, якою просив розгляд справи про водити за його відсутності. В силу ст. 223 ч. 3 ЦПК України справа розглянута без участі представника сільської ради. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України , суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Судом встановлено, що 10 жовтня 1997 року померла (свідоцтво про смерть 1-БВ № 050842, актовий запис № 24) [PERSON], яка була власником домоволодіння № 77, розташованого по вул. Яблуневій в с. Калюсик Віньковецького району Хмельницької області. Вона доводиться матірю позивачу (свідоцтво про народження позивача ЯЖ № 712716, актовий запис № 994 та свідоцтво про шлюб матері 1-АБ №425559, актовий запис № 1). [PERSON] була власником домоволодіння № 77, розташованого по вул. Яблуневій в с. Калюсик до якого входили: житловий будинок «А-1», сарай «Б», веранда «а». Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої матері. Спадщину він прийняв в силу ст. 549 ЦК УРСР, як особа, яка фактично вступила в управління та користування спадковим майном (довідки № 790, 791, 815 [PERSON] сільської ради). Звернувся із заявою до нотаріуса, який листом від 04.04.2018 року № 24/02-31 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на 1\\2 частину домоволодіння, а тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, та зокрема: технічним паспортом на житловий будинок № 77 по вул. Яблуневій в с. Калюсик Віньковецького району Хмельницької області; довідкою [PERSON] сільської ради № 790 про те, що померла [PERSON] до дня смерті проживала і була зареєстрована в [INFO] (бувша Жовтнева) № 77 на день її смерті був зареєстрований та проживав її син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач єдиний спадкоємець померлої, який прийняв спадщину, інші відповідачі відмовились від її прийняття. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на 1\\2 частину спадкового домоволодіння, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується листом приватного нотаріуса Віньковецького нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.04.2018 року. При вирішенні спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право особистої власності на вказане нерухоме майно, однак втратила правовстановлюючий документ на це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved