Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 236609,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 грудня 2018 року між ним та відповідачем було укладено Договір безвідсоткової позики в сумі 8864,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 248164,00 гривень строком до 31.12.2019. На підтвердження даного договору, 19.12.2018 відповідачем нотаріально посвідчено заяву, якою позичальник підтвердив отримання вказаної суми коштів в борг та строки повернення боргу. Позивач в позовній заяві зазначає, що позичальником повернуто лише частину боргу в сумі 11555,00 гривень, тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 236 609,00 грн. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 04.06.2019 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики в сумі 216 989,00 гривень та судовий збір. 10.06.2019 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог [PERSON] посилаючись на те, що він був введений в оману та піддався психологічному тиску зі сторони керівництва ТОВ МГК Вірамакс, де працював відповідач і власником якого є позивач [PERSON] , для написання Договору позики та нотаріально завіреної Заяви про отримання коштів. Ухвалою суду від 14 червня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі до 30 днів. 05.08.2019 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що доводи відповідача, викладені у Відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковальчук Р.М. вимоги уточненого позову підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання безвідсоткової позики, згідно якого позикодавець надав позичальнику безвідсоткову позику в сумі 8864 долари США, що у гривневому еквіваленті на день підписання Договору становить 248\~164,00 гривень строком до 31.12.2019 (а.с.5-6). На підтвердження даного договору, 01 березня 2019 року відповідачем [PERSON] була нотаріально затверджена заява, про отримання ним грошових коштів у сумі 248\~164,00 гривень, що по курсу становить - 8864 доларыв США (а.с.7). Відповідно до п. 3.5 Договору повернення позики повинно бути здійснено в місті Одесі шляхом передачі позичальником грошових коштів готівкою позикодавцю щомісячно, до 10 числа кожного місяця, по 738,58 доларів США, що еквівалентно 20\~680,24 гривень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до приписів ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження\~договору позики\~та його\~умов може\~бути представлена\~розписка позичальника\~або інший\~документ,\~який посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної\~грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року виклав правовий висновок про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідач в ході судового розгляду стверджував, що він у позивача жодних коштів не отримував, але договір підписав особисто. В даному випадку, волевиявлення сторін договору позики зафіксовано в самому договорі, сам договір відповідачем не оспорював ся. Судом встановлено, що за період існування договірних відносин відповідачем [PERSON] було погашено 31 175 гривень, а саме: 01 березня 2019 року 11 555,00 гривень; 24 травня 2019 року 19 620,00 гривень, що підтверджено розписками на повернення коштів написаних власноручно [PERSON] (а.с.36-37). Також, п.3.6 даного Договору передбачено, що у разі прострочки виконання щомісячного платежу позичальником, позикодавець має право вимагати повернення всієї суми позики достроково. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Таким чином, якщо зобов`язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана позиція висловлена в постанові від 02 липня 2014 року (справа № 6-79цс14) Верховного Суду України, який зробив висновок, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Судом встановлено, що на даний час заборгованість відповідача перед позивачем зменшилась та виглядає наступним чином: 248164,00 11555,00 19620,00 = 216 989,00 гривень. Саме цю суму позивач і просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 2366,09 гривень.

Outcome: approved