Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та з урахуванням зменшених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 42216 грн. 11 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що 21.01.2017 р. позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 56261 грн. з умовою повернення коштів до 24.03.2017 р. Про що відповідачем було написано відповідну розписку. Однак в повному обсязі відповідачем взяті на себе боргові зобов'язання не виконано. Після звернення до суду 07.02.2018 р. отримано від відповідача 20261 грн. тому позивачем на вказану суму було зменшено заявлені позовні вимоги. Таким чином, станом на час розгляду справи у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 42216 грн. 11 коп., що складається з суми основного боргу в розмірі 37459 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 4309 грн. 60 коп. та 3% річних за період з 24.03.2017 р. по 21.08.2017 р. в розмірі 446 грн. 79 коп. Посилаючись на положення стс.т. 11,15, 16, 526, 635, 1046, 1047, 1048 ЦК України позивач просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач та відповідач в судові засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили до суду своїх представників з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути дану справу в їх відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням вимог заяви про зменшення заявлених вимог та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні в частині заявлених вимог заяви про зменшення розміру заявлених позовних вимог не заперечував, Щодо задоволення вимог про стягнення суми судового збору та витрат на правову допомогу покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали вказаної справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2017 р. позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 56261 грн. 00 коп. з умовою щодо строку повернення позики до 24.03.2017 р., про що була надана розписка від 24.02.2017 р. Однак у встановлений законом термін кошти взяті в борг відповідно до даної розписки повернуті не було, позивач був змушений неодноразово звертатись до відповідача з проханням повернути кошти. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, кошті були передані відповідачу, що підтверджується виданою розпискою. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В судовому засіданні представником відповідача зазначено, що кошти які отримані відповідачем в борг від позивача частково були повернуті представнику фірми яка має відношення до позивача ТОВ «Люпосан Україна» [PERSON] про що останнім надано йому розписки в розмірі 20261 грн. Враховуючи наведене позивачем зменшено розмір заявлених позовних вимог на вказану суму. Таким чином з боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов'язань щодо повернення суми боргу в повному обсязі. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості за договором позики підлягають задоволенню в розмірі 37459 грн. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов'язань. Проведений позивачем розрахунок процентів за користування коштами та 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, тому є обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 4309 грн. 60 коп. процентів за користування чужими грошима за період з 21.01.2017 р. по ц21.08.2017 р., 446 грн. 79 коп. - 3% річних за період з 24.03.2017 р. по 21.08.2017 р. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування коштами, а також 3% річних підлягає задоволенню частково, виходячи при розрахунку із сумі боргу 14000 доларів США, починаючи з 05.03.2013 р. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в розмірі 640 грн. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає грошова сума в розмірі 6000, 00 грн. відповідно до договору по надання правової допомоги №14/08/2017-01 від 14 серпня 2017 р. та додаткової угоди №1 та дубліката квитанції від 16.08.2017 р. На підставі викладеного,

Outcome: approved