Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2009 року у справі № 23919 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 30 листопада 2009 року і до повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у шлюбі. В них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Шюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, тому 05 серпня 2010 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю. 09 грудня 2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1 000,00 гривень. 20 серпня 2013 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON] . Позивач звернулась до суду з даним позовом, оскільки встановлений рішенням суду розмір аліментів є незначним, цих коштів не вистачає для лікування її сина, який хворіє та потребує постійних додаткових витрат на лікування та оздоровлення, а також є меншим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, а тому вважає, що є всі підстави для зміни способу стягнення аліментів. Як зазначає позивач, вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням збільшити розмір утримання малолітнього сина, проте прохання залишилося без задоволення. Відповідач є здоровою, за віком працездатною людиною. Не має хронічних захворювань та інвалідності, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти и в розмірі ј частини від доходу. 29 травня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та пояснив, що на даний час відповідач не працює, має мінливій дохід. Зазначає також, що проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою та дядьком. Змін в матеріальному становищі порівняно з 2009 роком не відбулося. Крім того, відповідач стверджує, що зміна способу стягнення аліментів в частині від доходу призведе до погіршення становища дитини, так як відповідач не має постійного джерела доходу. 04 червня 2020 року представник позивача подала відповідь на відзив в якому просила врахувати при ухваленні рішення суду та пояснила наступне. Відповідач є професійним фотохудожником, має власний офіційний сайт, пропозиції по наданню послуг розміщені в мережі інтернет на кількох сотнях сайтів, надає послуги по здачі в оренду фотостудій, обладнання тощо. Так, розмір аліментів визначений рішенням суду від 09 грудня 2009 року в розмірі 1 000,00 гривень є меншим ніж передбачений законодавством. Щодо доводів відповідача про те, що він проживає разом з матір`ю та дядьком пенсіонерами, представник позивача зазначила, що дані обставини не входять до об`єму обставин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Повідомлялися належним чином. про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Призначено судове засідання на 21 травня 2020 року в режимі відеоконференції. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року у задоволені клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Призначено судове засідання на 22 травня 2020 року в режимі відеоконференції. Відповідно до ухвали суду від 24 листопада 2020 року за клопотанням представника відповідача судове засідання призначено в режимі відеоконференції. Однак, відповідно до протоколу судового засідання від 27 листопада 2020 року, відбулася затримка в слуханні справи, у зв`язку із відсутністю вільного залу для проведення відеоконференції. Представник відповідача [PERSON] не дочекався слухання справи, про що не повідомив суд та не надіслав будь - якого клопотання. У зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, про можливе слухання справи за відсутності сторони відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачаєтеся, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі №2-3919/2009 від 09 грудня 2009 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2009 і до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Рішення суду набрало законної сили 18 грудня 2009 року. На підставі вищевказаного рішення Дніпровським районним судом м. Києва 18 грудня 2009 року було видано виконавчий лист по справі № 2-3919/2009. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовійі (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. В своєму відзиві відповідач заперечує щодо задоволення позову зазначаючи, що він проживає з особами пенсійного віку, не має постійного сталого доходу та його матеріальний стан порівнюючи з 2009 роком не покращився. Однак, суд не може прийняти до уваги наведені доводи, оскільки проживання з особами похилого пенсійного віку не звільняє останнього від обов`язку належно утримувати та забезпечувати свою дитину. Щодо посилань на скрутне матеріальне становище, то останнім також не було надано будь яких доказів. Крім того, представником позивача було надано ряд роздруківок з інтернету з яких вбачається, що [PERSON] надає фото-послуги. На спростування даних обставин, відповідачем не було надано будь-яких пояснень та доказів. Таким чином, суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для зміни способу стягнення визначених раніше судом аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Щодо стягнення аліментів починаючи з моменту пред`явлення позову, то слід зазначити, що згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривні 80 копійок. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 гривень, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, ч. 2 ст. 137 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. До позовної заяви були надані такі докази: договір № 2020/4 про надання професійної правничої допомоги від 11 лютого 2020 року, завдання № 1 від 14 лютого 2020 року. що є додатком №1 до Договору про надання правничої допомоги № 2020/14 від 11 лютого 2020 року, рахунок № 2020 від 14 лютого 2020 року та заключну виписку АТ КБ «Приватбанк». Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 500,00 грн на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial