Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, припинення правовідносин, розірвання кредитного договору. В подальшому позивач подав заяву про зміну підстав позову та відповідно просить ухвалити рішення, яким визнати припиненим кредитний договір №014/9690/82/135033 від 11.06.2008р. укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання свого представника не направив, подав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що [PERSON] було сплачено суму заборгованості, визначену Богунським районним судом м. Житомира від 15.08.2012р. із запізненням на 4 роки, а саме 04.02.2016р. Отже, не сплатив нову суму заборгованості по відсоткам, яка була нарахована на суму фактично невиконаного зобов'язання, тобто нову суму заборгованості по відсотках, що не була охоплена рішенням суду. Тобто відповідач вказує на те, що за [PERSON] продовжує обліковуватись заборгованість, яка визначається як різниця між сумою фактично сплачених коштів та сумою неповернених кредитних коштів ( разом з нарахованими на поточну дату відсотками). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, пояснень по суті порушеного питання не подала. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 11 червня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», яке протоколом Загальних Зборів акціонерів № 36-45 від 14.10.2009р. змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Відповідач) та є правонаступником за всіма правами та обов'язками було укладено кредитний договір № 014/9690/82/135033 від 11.06.2008 року (далі по тексту - кредитний договір). У частині другій пункту 1.1 кредитного договору зазначено, що кредит видається на споживчі цілі, тобто кредит є споживчим та на взаємовідносини між Позивачем та Відповідачем, пов'язані із споживчим кредитом, розповсюджується дія законодавства про захист прав споживачів. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому Відповідач звернувся з позовом до суду для захисту та поновлення своїх інтересів. 15 серпня 2012 року, Богунський районний суд міста Житомира у справі №2- 2127/12, за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вирішив: «Позов задовольнити повністю. Зобов'язати [PERSON], [PERSON] повернути на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитом - 25 745,28 дол. США, заборгованість за відсотками 1 879,59 дол. США, пеню за прострочення по тілу кредиту - 475, 80 дол. США, пеню за прострочення відсотків по кредиту - 1 370,59 дол. США а всього 29 471, 19 дол. США. В разі неможливості це зробити, стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - заборгованість за кредитом - 205 619,83 грн., заборгованість за відсотками - 15 011, 16 грн., пеню за прострочення по тілу кредиту - 3 800, 07 грн., пеню за прострочення відсотків по кредиту 10 946, 49 грн., а всього 235 377, 55 грн. Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» по 1176, 89 грн. судовою збору; Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» витрати на оголошення в газетах «Житомирщина» - 480 грн. та «Урядовий кур'єр» - 420 грн..». Під час розгляду справи [PERSON] позов визнав, а Позивач ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на власний розсуд обрав форму захисту своїх порушених прав. Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості відповідно до рішення суду. 07 червня 2015 року, Позивач звертався до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про роз'яснення рішення суду в порядку ч. 2 ст. 221 ЦПК України, за наслідками розгляду якої було постановлено ухвалу від 17.07.2015 року у справі № 2- 2129/12. 02 жовтня 2015 року Позивач звернувся із заявою до Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції з проханням повідомити реквізити для перерахунку коштів для повного виконання рішення суду, на яку отримав відповідь від 29.10.2015 року за № 27056. 04 лютого 2016 року Позивачем було повністю перераховані кошти для повного виконання рішення суду, про що, листом від 04 02.2016 року було повідомлено Богунський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції. 11 лютого 2016 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч. 1 ст. 49 на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду. Таким чином, договірні взаємовідносин, а саме:кредитний договір № 014/9690/82/135033 від 11.06.2008 року; фактично припинились з наступних підстав. Зверненням до суду із позовом до позичальника [PERSON] за захистом та поновленням своїх порушених прав, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на власний розсуд обрав форму захисту своїх порушених але не оспорюваних прав та практично припинив договірні взаємовідносини сторін розраховані на десять років та звернувся з вимогою достроково повернути суму кредиту, чим висловив своє небажання врегулювати ситуацію в позасудовому порядку та продовжувати договірні взаємовідносини. Ухваливши рішення на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль», Богунський районний суд м. Житомира повністю поновив порушене право ПАТ «Райффайзен банк Аваль»у спосіб визначений банком. 04 березня 2016 року Позивач звертався до Відповідача листом з пропозицією розірвати договірні відносини сторін та просив надати відповідь у продовж 10 ти днів але не пізніше строку передбаченому законодавством. Згоди щодо розірвання договору сторони не дійшли. Разом с тим, у Кредитному договорі відсутній окремий пункт з умовами для розірвання договору, але, відповідно до п. 12.3 Кредитного договору, спірні питання за Договором розглядаються згідно з чинним законодавством України, та відповідно до п. 12.7 Кредитного договору, всі інші відносини Сторін, не передбачені Договором, регулюються чинним законодавством України. До всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього Договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257, 259 ЦК України). Враховуючи те, що за рішенням суду позивачем було повністю погашено заборгованість перед банком - юридичним наслідком належного виконання боржником зобов'язання відповідно до статей 598,599 ЦК України є припинення зобов'язання. Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Отже, якщо було виконано зобов'язання відповідно до рішення суду про стягнення заборгованості (повністю виконано зобов'язання за укладеним кредитним договором) та у відповідності до ч. 3 ст. 653 ЦК України - договірні відносини, які ґрунтувалися на кредитному договорі, укладеному між фізичною особою та банком припинилися. Відповідно до ч.І ст.1049, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк і в порядку, встановлені цим договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.І ст.526. ч.І ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами і зобов'язання за ним мають виконуватися кожною з них належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших нормативно-правових актів, при чому якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, в силу положень ч.І ст.530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст.631 ЦК України строком дії договору є час, впродовж якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст.531 ЦК України боржник вправі виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає зі змісту (суті) зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У свою чергу, згідно з ч.2 ст.530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання боржником обов'язку у будь-який час тільки тоді, коли строк (термін) виконання такого обов'язку не встановлений або- визначений моментом пред'явлення вимоги. У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України). Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526,599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Наведені представником відповідача доводи не є переконливими, та спростовуються матеріалами справи. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, вони підлягають задоволенню, судові витрати - відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved