Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив суд ухвалити рішення яким визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,2500га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер 7321080900:02:002:0097, який укладений між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] від 20.11.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], та скасувати реєстрацію права приватної власності вищевказаної земельної ділянки на ім'я [PERSON]. До початку розгляді справи по суті, позивач не змінюючи своїх позовних вимог, подав нову редакцію позовної заяви, в якій свої вимоги обґрунтовує тим, що на даний час на розгляді в апеляційному суді Чернівецької області перебуває цивільна справа позовні вимоги якої стосуються розподілу житлових будинків літ. А та літ. Ж, які були збудовані в 2006 та 2011 роках відповідно та знаходяться в [ADDRESS], які належить їм з відповідачкою [PERSON] на праві спільно сумісної власності подружжя. При цьому спірні будинки розташовані на земельній ділянці, площею 0,2500га, яка знаходиться в селі Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить відповідачці [PERSON] на підставі державного акту серії ЯБ №443753 від 12.12.2005 року. Вказана земельна ділянка відповідачкою [PERSON] була подарована [PERSON] Позивач вважає, що договір дарування земельної ділянки є незаконним та недійсним і таким, що направлений на позбавлення його права власності на спірні будинки, які є об'єктом розподілу спільного майна подружжя, оскільки, нотаріус не мав права посвідчувати договір дарування земельної ділянки, на якій знаходяться житлові будинки. Вказаний договір мав посвідчуватись за місцезнаходженням майна або за місцезнаходженням однією з сторін правочину, крім цього договори про відчуження нерухомого майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, посвідчує нотаріус за наявності письмової згоди другого з подружжя. При цьому незважаючи на те, що земельна ділянка належить [PERSON], майно - будинки та інші споруди, які перебувають на ній і які є нероздільними із земельною ділянкою, належать позивачу і відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Крім цього, позивач вказує на те, що укладений правочин порушує його конституційне право володіти користуватись і розпоряджатися своєю власністю, і визнання договору дарування недійсним, є єдиним для нього способом захистити свої права та зберегти єдине житло. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. При цьому представник [PERSON] в судовому засіданні вказала на те, що договір дарування земельної ділянки необхідно скасувати, у зв'язку з тим, що відповідач по справі [PERSON] при укладанні правочину діючи від імені відповідачки [PERSON], подав нотаріусу неправдиві відомості, а саме: вказав на те, що на земельній ділянці відсутні будь - які будівлі та споруди, а також надав неправдиву інформацію про те, що [PERSON] не перебуває у шлюбі, що в свою чергу призвело до укладання даного правочину, при цьому на думку представника позивача, у випадку наявності достовірних відомостей даний правочин не був би укладений. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. При цьому представник відповідачки в своїх поясненнях посилались на безпідставність позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте її представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій вказує на те, що позовні вимоги не визнають та давити пояснення по справі не мають наміру. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява та нотаріально засвідчена заява, в яких він просить справу розглянути у його відсутністі, позов не визнає і пояснення по справі давати не бажає. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про те від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу у її відсутності, при цьому вказує на те, що підстав для відмови у посвідченні договору дарування земельної ділянки від 20.11.2013 року на користь [PERSON] та вчинення дій з реєстрації правочину були відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №443763 від 12.12.2005 року, [PERSON] на підставі рішення 22 сесії ІV скликання №1118-22/04 від 30.09.2004 року Волоківської сільської ради є власником земельної ділянки площею 0,2500га у с. Грушівка Волоківської сільської ради цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Згідно з вимогами ч.5 ст.57 СК України, особистою приватною власністю подружжя, дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. При цьому, аналізуючи ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, на які також посилається позивач у своїй позовній заяві, вбачається, що особа, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, спочатку має набути право власності на частку у майні будинку, будівлі або споруди, після чого відповідно у неї виникає право на частку земельної ділянки, на якій розташовані ці будівлі та споруди. Відповідно до технічного паспорту будинковолодіння по [ADDRESS], виданий на ім'я позивача [PERSON], який виготовлений 14 січня 2014 року, за вищевказаною адресою самочинно збудовано з 2006 по 2011 роки: житловий будинок літ. «А» загальною площею 229,00 кв.м., житлова площа 141,5 кв.м., житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 365,8 кв.м., житловою площею 192,4 кв.м., гаражі літ. «Б» та літ. «Е», сараї літ. «В» та «Г», вольєр літ. «Є» загальною вартістю 2 959 769 гривень. В судовому засіданні встановлено, що вищевказані самочинно збудовані будинки і споруди, на даний час не здані в експлуатацію, і право власності на них не визнано ні за позивачем [PERSON], ні за відповідачкою [PERSON] В позовній заяві та в своїх поясненнях представник позивача вказала на те, що на даний час на розгляді апеляційного суду перебуває справа про розподіл майна подружжя між сторонами по справі та визнання права власності на вищевказані будинки, тобто, на даний час позивач тільки оспорює свої права на вищевказане майно, однак не має права власності на нього. Згідно з договором дарування земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №11415 від 20 листопада 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], [PERSON] (дарувальник), передала у власність [PERSON] (обдарованого) земельну ділянку, площею 0,2500га, що розташована в селі Грушівка Волоківскьої сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер земельної ділянки 7321080900:02:002:0097, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. [PERSON] зарєстрована по [ADDRESS], що підтверждується копією її паспорту, яка міститься в матеріалах спави, а тому вона мала право посвідчити догорів дарування у м. Чернівці. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Договір дарування земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] від 20 листопада 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], укладений в письмовій формі, посвідчений нотаріально, тобто укладений згідно вимогам чинного законодавства України. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до змісту ч.3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена однією зі сторін правочину, або заінтересованою стороною, при цьому права даної особи мають були порушені на момент звернення до суду. Право звернення до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, закріплений також у ст. 15 ЦК України та ст.3 ЦПК України, яка передбачає, що кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами вищевказаних норм закону, захисту підлягають саме порушені, невизнані або оспорюванні права особи на момент звернення до суду, при цьому законом не передбачено право особи на звернення до суду за захистом свого порушеного права, яке у особи, ще не виникло. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, про те, що він має право власності на будівлі та споруди, які знаходяться на вищезазначеній земельній ділянці, при цьому в судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач тільки оспорює своє право на вищевказане майно. Враховуючи, що на даний час права позивача не порушені внаслідок укладеного договору дарування земельної ділянки, не може бути підставою для задоволення його позовних вимог і те, що відповідач по справі [PERSON] при укладанні правочину, діючи від імені відповідачки [PERSON], подав нотаріусу неправдиві відомості, оскільки подання цих відомостей може порушувати права саме сторін правочину, які і мають право звертатись до суду з відповідним позовом. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 3, 11, 15, 215, 377 ЦК України, ст.ст.3-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed