Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визначити, що частка його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , становить 73/100 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , в порядку перерозподілу ідеальних часток у праві власності на зазначений будинок, відповідно Рішенню Червонозаводського районного народного суду міста Харкова від 16 липня 1986 року, замість 2/3 частини цього будинку, які належали їй до його перерозподілу та визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , уродженцем села Константівки, Зміївського району, Харківської області, РНОКПП [NUMBER] , громадянином України, право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 73,8 кв.м, житловою площею 48,9 кв.м, із надвірними будівлями, у цілому, розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування після [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Харкові. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він, як єдиний спадкоємець першої черги за законом своєї матері [PERSON] , прийняв спадщину після її смерті у вигляді житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] , шляхом звернення до Першої ХДНК із заявою про прийняття спадщини; згодом він звернувся до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину. Державний нотаріус Першої ХДНК Цуканова О.В. своєю Постановою від 29.03.2019 відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з виявленими розбіжностями у правовстановлюючих документах та відсутністю державної реєстрації права власності його матері після судового перерозподілу часток у 1986 році. Захищаючи свої права спадкоємця на нерухоме майно, Позивач звернувся до суду з дійсним позовом. 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Представник Відповідача Харківської міської ради Цуварев О.Ф. надав відзив до позову, у якому заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити [PERSON] у їхньому задоволенні у повному обсязі. Запитами суду від 17.07.2019 витребувані з Першої ХДНК відомості щодо звернення до нотаріусу спадкоємців [PERSON] , які надійшли 31.07.2019. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився. Він та його представник адвокат Фуженкова Н.Б. подали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав відзив, я кому просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Першої ХДНК до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу у їхньої відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Відповідно до актового запису про смерть за №10916, складеному Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, [INFO] у місті Харкові, у віці 87 років померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої надходить житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 73,8 кв.м, житловою площею 48,9 кв.м, із надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS] . Згідно Розпорядженню Харківської обласної державної адміністрації №181 від 17.05.2016 «Про перейменування об`єктів топонімики міста Харкова», вулицю В.Василєвської перейменовано на «Гетьманську». Зазначений спадковий житловий будинок належить спадкодавцю [PERSON] таким чином: 2/3 частини, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом 6-ї ХДНК 11 жовтня 1974 року, за р. №9437,зареєстрованому у КП «ХМБТІ» за №437/3 25.10.1974; 27/100 частини, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Першої ХДНК 04.04.1988, за р. №1-ДН-449, зареєстрованому у КП «ХМБТІ» 21.04.1988 за №437/3. Як вбачається з Довідки КП «ХМБТІ» за №1051410 від 08.01.2019, на час відкриття спадщини самочинно побудованих/реконструйованих приміщень, надвірних будівель у житловому будинку не має; обтяження/ обмеження будинку відсутні. 05.10.2018 Позивач звернувся до Першої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після своєї матері [PERSON] , про що отримав Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №53575189. Державним нотаріусом була відкрита спадкова справа за №483/2018. У подальшому Позивач звернувся до державного нотаріуса Першої ХДНК за свідоцтвом про право на спадщину. Для оформлення спадкових прав нотаріус запропонував Позивачу належним чином зареєструвати право власності спадкодавця, надавши йому відповідний лист до Департаменту реєстрації ХМР. Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] своїм Рішенням за №46252617 від 02.04.2019 відмовила у державній реєстрації права [PERSON] на 73/100 частин спадкового будинку, відповідно до Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.06.1986 про перерозподіл часток у праві власності на спадковий житловий будинок. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2019, державний нотаріус Першої ХДНК [PERSON] відмовила Позивачу у видачі свідоцтва на спадщину, у зв`язку виявленими розбіжностями у правовстановлюючих документах та відсутністю державної реєстрації права власності [PERSON] після судового перерозподілу часток у 1986 році. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.06.1986, справа за №2/5-789 були перерозподілені частки власників у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] та встановлено, що 27/100 частин зазначеного будинку належать власнику [PERSON] . Судом також було визнане право власності на зазначені 27/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] за [PERSON] , у порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . З Рішення суду вбачається, що на час розгляду справи власниками спірного будинку були [PERSON] на 1/3 частку та [PERSON] на 2/3 частини. Власник [PERSON] зробила у будинку самочинні прибудови та будівлі, які за діючим на той час законодавством, були узаконені Рішенням Виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів. Згідно довідки БТІ від 22.04.1986 частки власників змінились та складали: [PERSON] 27/100 частини, [PERSON] 73/100 частини. Оскільки наявність самочинних прибудов були перепоною для прийняття спадщини після [PERSON] , її спадкоємець [PERSON] звернулась до суду із позовом про перерозподіл часток та визнання за нею права власності на спадкову частину. Власник [PERSON] до суду із позовом про перерозподіл часток у праві власності та визнання за нею права власності на 73/100 частини будинку не зверталась, а тому судом не вирішувалось питання щодо визнання за нею права на ці 73/100 частки. У подальшому, за Договором купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Першої ХДНК 04.04.1988, за р.№1-ДН-449, зареєстрованому у КП «ХМБТІ» 21.04.1988 за №437/3, [PERSON] продала [PERSON] 27/100 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] належить житловий будинок у цілому, але у зв`язку з відсутністю належного перерозподілення часток у праві власності, визнання права власності на перерозподілену частку, яка не зазнала державної реєстрації, за правовстановлюючими документами право власності [PERSON] не складає «одиницю». Для визнання права на спадкову нерухомість, Позивач вимушений в судовому порядку впорядкувати право власності спадкодавцю. Позивач проситиме суд в порядку перерозподілу часток у праві власності на житловий будинок, зробленому Рішенням Червонозаводського райнарсуду від 16.07.1986, вважати, що його матері [PERSON] належить 73/100 частини, замість 2/3 часток, що належали їй раніше. Оскільки правовідносини щодо перерозподілу часток у праві власності на спадковий житловий будинок виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР у редакції 1963 року, вони регулюються статтею 119 зазначеного Кодексу: «Коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.». Як вбачається з Рішення Виконкому Червонозаводської райради №816/15 від 09.12.1985, побудовані [PERSON] прибудови зроблені зі згоди співвласнику. За рішенням суду від 16.06.1986 спадкоємець [PERSON] [PERSON] , також не заперечувала проти існування зроблених [PERSON] прибудов, бо зверталась до суду за визнанням права власності на її спадкову перерозподілену частку. З архівної копії Рішення суду від 16.06.1986 вбачається, що судом встановлений факт наявності самочинно побудованих прибудови літ. «А1-1», житловою площею 14,5 кв.м та вбиральні літ. «Ж», які зробила [PERSON] . У зв`язку із цим будівництвом частки власників змінились: частка [PERSON] з 1/3 частини зменшилась до 23/100 частки, а частина [PERSON] з 2/3 частини збільшилась до 73/100 частки. Встановлений судовим рішенням факт не підлягає додатковому доказу, відповідно до ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. Відповідно до п.3 Роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено,\~що позивач\~належним чином\~прийняв спадщину\~після смерті\~ [PERSON] ,\~якій на\~час смерті\~належав,\~але не\~був належним\~чином оформлений\~спадковий житловий\~будинок. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом свого спадкового права шляхом визнання за ним права власності. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини п`ятої статті 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріусу за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, відповідно до ст.1297 ЦК України. На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Встановлені судом факти та обставини щодо успадкування Позивачем спірної нерухомості підтверджуються належними доказами, які містяться у матеріалах справи. Посилання Відповідача на відсутність державної реєстрації на спірну спадщину та надання Позивачем неналежних доказів, суд не приймає до уваги. Зазначені питання були об`єктом дослідження суду, після вивчення яких, суд надійшов до відповідних висновків. Суд вважає, що Позивач обрав належний спосіб захисту своїх прав власнику та надав належні докази, що підтверджують наявність цих прав, а тому задовольняє його вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved