Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим під час підготовчого судового засідання, до [PERSON], Мирноградської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, в обґрунтування якого вказав, що 24.07.1989 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою, реєстр №6161, він придбав у відповідача [PERSON] та його мачухи [PERSON] жилий будинок, розташований по [ADDRESS], який належав їм в порядку спадкування. В подальшому оригінал договору купівлі-продажу було втрачено, що в даний час не дозволяє йому розпорядитися майном на власний розсуд. Оскільки отримати дублікат договору купівлі-продажу не надається можливим, так як всі документи Красноармійської державної нотаріальної контори, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишились в архівосховищах нотаріального архіву в м.Донецьку, доступ до яких відсутній і в позасудовому порядку вирішити підтвердження права його власності неможливо, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказаний жилий будинок з належними йому будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав і, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві доводами, просив суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та Мирноградська міська рада, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Третя особа на стороні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Вислухавши доводи сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] під час перебування у шлюбі з третьою особою [PERSON], зареєстрованим Димитровським міськвиконкомом Донецької області 14.06.1986року за актовим записом №198, на підставі договору, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 24.07.1989 року, реєстр. №6161, придбав у [PERSON] і [PERSON] одноповерховий жилий будинок жилою площею 27,1кв.м, розташований по [ADDRESS], який належав продавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Красноармійською державною нотаріальною конторою 27.06.1989року (а.с.8). 27.09.1989 право власності на вказаний будинок було зареєстровано за [PERSON] в Красноармійському БТІ за реєстровим №1038 (а.с.9). Інформація щодо права власності на спірний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (а.с.10). Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальний відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Судом встановлено, що документ (оригінал договору купівлі-продажу, посвідчений Красноармійською державною нотаріальною конторою 24.07.1989 року, реєстр. №6161 ), підтверджуючий право власності позивача на спірний будинок, втрачено. Жодних доказів на підтвердження визнання недійсним вказаного договору або скасування реєстрації права власності у справі немає. Відповідачі [PERSON] та Мирноградська міська рада, залучена до участі у справі в якості співвідповідача, так як було встановлено, що [PERSON] [INFO], [INFO] померла, про що свідчить актовий запис № 885 від 05.12.1997, складений Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області і після її смерті, згідно інформації Мирноградської державної нотаріальної контори, спадщина не відкривалася, позов визнали повністю. Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги втрату позивачем правовстановлюючого документу на житловий будинок, що позбавляє його можливості реалізувати права власника майна, суд вважає за необхідне його вимоги задовольнити, визнавши за ним право власності на житловий будинок №53 по вул.Горького у м.Мирноград Донецької області. На підставі ст.ст.316,328,392 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved