Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, яким просив суд стягнути із [PERSON] 22\~451\~719,21 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано про те, що 15 серпня 2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 280\~000 євро, що було еквівалентом 3\~360 00 грн., відповідач, у свою чергу, зобовязався повернути отриману суму у строк до 01.12.2009 року із сплатою 2,5 відсотків від позиченої суми на місяць. Про передачу коштів сторонами підписано розписку. 15 грудня 2012 року відповідачем сплачено позивачу 110\~000 Євро, про що відповідач отримав відповідну розписку. 31 травня 2012 року сторонами укладено додаткову угоду, якою строк повернення коштів продовжено до 15 серпня 2012 року. У звязку із невиконанням зобовязання у встановлений строк, позивачем на адресу позивача надіслано письмову вимогу, яка відповідачем була проігнорована. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив задовольнити у повному обсязі та наголосив на тому, що порушення зобовязання мало місце, а тому повинні бути застосовані стаття 625 ЦК України та п. 4.1 договору позики від 15.08.2009 року. Представник відповідача проти позову заперечував, вказав суду про те, що договір позики складений без дотримання вимог Цивільного кодексу для аналогічних договорів, крім того вказав про те, що згідно вимог ст.ст. 524, 533 ЦК України, грошові зобовязання мають бути виражені і виконані у гривнях. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором позики, згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення позики в строки, у розмірі та у валюті, визначеними сторонами у договорі позики. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. 15 серпня 2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 280 000 євро, що було еквівалентом 3 360 00 грн., відповідач, у свою чергу, зобовязався повернути отриману суму у строк до 01.12.2009 року із сплатою 2,5 відсотків від позиченої суми на місяць (а.с. 12-13). Про передачу коштів сторонами підписано розписку (а.с. 14). Сторони визнають факт укладення договору позики та передачу коштів. За умовами вказаного договору, позичальник був зобовязаний повернути позику протягом 3,5 місяців з моменту передачі грошових коштів, тобто з 15.08.2009 року по 01.12.2009 року, за п. 2.1 Договору, цей термін може бути продовжений. Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. В статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно п.3.4 Договору, по закінченню терміну дії договору, позичальник зобовязаний сплатити позичальнику відсотки за користування коштами у розмірі 2,5 % від суми позики на місяць. Відповідальність за неналежне виконання договору визначена частиною 4 Договору, та згідно п. 2.1 винна сторона відшкодовує іншій стороні 2,5 % від суми позики на місяць. 15 грудня 2012 року відповідачем сплачено позивачу 110 000 Євро, що складало 1\~162\~700 грн., про що відповідач отримав відповідну розписку (а.с. 15). Таким чином, між сторонами фактично виникли відносини, які регулюються вимогами параграфу першого глави 71 ЦК України та статтями 524, 533-535, 625 ЦК України. 31 травня 2012 року сторонами укладено додаткову угоду, якою строк повернення коштів продовжено до 15 серпня 2012 року. Таким чином, відповідач у строк до 15.08.2012 року повинен був повернути отриману суму. Оскільки грошові зобовязання відповідно до вказаних норм мають бути визначені та виконуватись у гривні, крім того, як вказано сторонами, фактично рух коштів відбувався у національній валюті, суд вважає вірним та доведеним стягнення з відповідача несплаченої суми, тобто 3\~360\~000 1\~162\~700 = 2 197\~300 грн. Необхідність стягнення решти сум стороною позивача не доведена, наданий позивачем розрахунок ціни позову не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, договір не містить застереження про Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: partial