Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному житловому будинку крім нього зареєстровані також його дружина - [PERSON] та син [PERSON]. З травня 2014 року до теперішнього часу [PERSON] фактично не мешкає за адресою реєстрації, а мешкає та працює у м.Макіївка Донецької області, яке є тимчасово окупованим. З телефонної розмови позивачу стало відомо, що відповідач не має наміру повертатися до місця реєстрації, оскільки працює в м.Макіївка та намагається створити родину. Оскільки позивач несе зайві витрати по сплаті за комунальні послуги, то в нього виникла необхідність в оформленні субсидії. Для цього йому необхідно надати довідку про доходи сина, але в нього немає такої можливості, тому він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання сина таким, що втратив право користування будинком. Посилаючись на ст.405 Цивільного кодексу, як на гарантію захисту своїх прав, просив суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Мирноградської міської ради до суду не з'явилися по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу будинку позивачу [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку, крім дружини позивача [PERSON], [INFO] також зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12-17). 23 лютого 2017 року, представником координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда [PERSON], за участі сусідів, складений акт, згідно з яким [PERSON], [INFO], не мешкає у будинку номер [ADDRESS] з травня 2014 року (а.с. 11). Вказані обставини та факт непроживання відповідачів в будинку за адресою: [ADDRESS] без поважної причини понад один рік, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач - це його сусід. Їх будинки розташовані через 4 будинки. Відповідача, сина позивача, останній раз бачив приблизно 3 роки тому, більше не бачив. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це її сусід. Відповідача взагалі не бачила. Позивач приїхав у 2010р., з того часу відповідача взагалі не бачила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При з'ясуванні причин відсутності відповідача у спірному будинку, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувався будинком та був відсутнім, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з травня 2014 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеним будинком, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком № [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved