Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 вересня 2005 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, з роками вони втратили почуття любові та повагу одне до одного, мають різні погляди на шлюб та ведення спільного господарства. На початку серпня 2019 року вони припинили подружні стосунки і поновлювати їх не збираються, на сьогодні спільного господарства не ведуть. Вона разом з сином переїхала проживати до своїх батьків. Вона не може в добровільному порядку домовитись з відповідачем про розмір коштів, які необхідні для утримання дитини. Вона працює та самостійно утримує сина, однак цих коштів недостатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач працює та отримує заробітну плату, він працездатний, інших утриманців не має, стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяють надавати належну матеріальну допомогу сину. Посилаючись на викладене, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а.с.27). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає (а.с.28). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про шлюб з 17 вересня 2005 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №118. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.11). За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 21 серпня 2019 року №1141 місце проживання подружжя [PERSON] та їх сина [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Однак, за змістом позову, фактично позивач [PERSON] разом з дитиною проживає окремо - по [ADDRESS] . На початку серпня 2019 року сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На даний час позивач бажає розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, причинами чого зазначає відсутність почуття любові та поваги одне до одного, протилежні погляди на шлюб та ведення спільного господарства. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дитини і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 та ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Позивач не має наміру поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, зокрема відповідачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень проти позову. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним заперечення. Заперечуючи проти позову, відповідач не обгрунтував свою позицію, та не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру, які будуться стягуватись на дитину, суд враховує стан здоров`я дитини, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів матері, яка працює (а.с.14). Також суд враховує, що відповідач є працездатним, за змістом позову працює, про незадовільний стан здоров`я та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов`язки стосовно дитини, в тому числі утримувати її, і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, зокрема ст.ст. 110, 112, 180-183 СК України, суд вважає, що є достатньо підстав для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За клопотанням позивача суд вважає за можливе відповідно до ст.113 СК України залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені нею на сплату судового збору, у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.2). Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені нею на надання правничої допомоги в розмірі 1500 грн., оскільки вказаний розмір витрат на правову допомогу адвоката співмірний і містить всі складові, передбачені ч.4 ст.137 ЦПК України, послуги обумовлені договором виконані у повному обсязі, а позивачем сплачена сума гонорару, що підтверджується відповідними документами (а.с.3, 15, 16, 17). Всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2268,40 грн. (768,40 грн.+1500 грн.) Відповідно до ст. ст. 110, 112, 113, 180-182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved