Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до свого батька [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що з 01 вересня 2015 року він навчається у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти. Позивач навчається на денній формі навчання, у зв'язку з чим не може у повній мірі самостійно себе забезпечити на період навчання. Він фактично знаходиться на утриманні матері та з дитинства має захворювання - синдром Аспера. Вказав, що його батько має задовільний стан здоров'я, працює та має постійний дохід. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання, щомісячно у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання, але не більш як до досягнення позивачем двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 02.11.2015р. Крім того, позивач в позові не заперечував факт отримання аліментів до досягнення повноліття в розмірі ? частки від доходів відповідача. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, згоди на заочний розгляд справи сторона позивача не надала. Відповідач надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що немає можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки утримує іншу дитину, має заборгованість за кредитом в розмірі 7000грн., та сплачує комунальні послуги, зокрема, його загальні витрати за жовтень становлять 4170,98грн. Крім того відповідач зазначив, що між батьками позивача було укладено договір про сплату аліментів на дитину після її повноліття на час навчання за рахунок коштів, отриманих від продажу дачного будинку, розташованого в м.Полтава. Згідно з доповідною секретаря судового засідання ані відповідач [PERSON] ані його представник повторно не з'явилися до Октябрського районного суду м.Полтави для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до вимог ст.169, ч.2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу без фіксації судового процесу технічними засобами та за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п.20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до вимог ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних рідних, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON], що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.130). Згідно із довідкою №249 від 21.10.2015 року позивач [PERSON] навчається у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти на денній формі навчання з 01.09.2015р. за фахом «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» (а.с.7). Позивач отримує стипендію, розмір якої за період з 01.09.2015р. по 30.11.2015р. склав 933 грн. (зв.а.с.41). Позивач має хронічне захворювання - синдром Аспера, що підтверджується витягом з протоколу діагностичного засідання ПМПК (а.с.6), та потребує додаткових витрат на медичні консультації та лікування (а.с.33-40). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] з червня по листопад 2015 року отримав заробітну плату в розмірі 56 670,30 грн., з яких сплачено аліментів на суму 5353,74 грн. (а.с.62), а мати позивача з січня по жовтень 2015 року отримала заробітну плату в сумі 32 143,68 грн. (а.с.41). Відповідач сплачував аліменти на утримання позивача, до досягнення ним повноліття, в розмірі ? частки зі всіх доходів, що не заперечується сторонами та не потребує доказування. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналізуючи матеріальне становище позивача, виходячи з наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що дитина потребує допомоги батька. Оскільки відповідач будь-яких відомостей про свій стан здоров'я суду не надав, суд вважає, що він може надавати допомогу своїй дитині. Розглядаючи питання про розмір аліментів, враховуючи матеріальний стан відповідача та досліджені під час судового розгляду обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на його утримання на період навчання у розмірі 1/6 частини від його доходу, до закінчення ним навчання. Суд вважає, що цей розмір аліментів, виходячи з розміру доходу батька буде сприяти забезпеченню потреб сина. При цьому суд також враховує, що обов'язок утримувати повнолітню дитину покладається на обох батьків, при тому, що на даний час дитина проживає разом з матір'ю, яка також має стабільний дохід, та факт знаходження на утриманні відповідача іншої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.18,95). Суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що в нього є кредитні зобов'язання перед банком та він має сплачувати комунальні послуги, оскільки ці факти не можуть слугувати підставою для несплати аліментів. Доводи відповідача про те, що між батьками позивача було укладено договір про сплату аліментів на дитину після її повноліття на час навчання за рахунок коштів, отриманих від продажу дачного будинку, розташованого в м.Полтава, в судовому засіданні не підтверджені належними доказами. Досліджена в судовому засіданні копія розписки від 16.10.2013р. про отримання грошових коштів в сумі 22 000 грн. [PERSON] від [PERSON] в рахунок сплати за продаж дачного будинку також не свідчить про існування таких домовленостей (а.с.33). Розглядаючи питання про час з якого присуджуються аліменти, суд вважає, що початок стягнення аліментів з відповідача на користь позивача повинен бути з 02.11.2015 року, оскільки позов був поданий до суду саме 02.11.2015р. (а.с.1). Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивачем суду надано квитанцію за юридичну консультацію та складання позовної заяви на суму 300 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім'я [PERSON], свідоцтво платника єдиного податку, видане суб'єкту господарювання [PERSON], вищевказані судові витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, розмір якого становить 487,20 грн., тому в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180-184, 189-192, 198-200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial