Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги, мотивує тим що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] . 08 квітня 1982 року згідно рішення Сопошинської сільської ради № 14 «Про затвердження рішення про виділення земельної ділянки гр. [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Смереків», [PERSON] виділено земельну для будівництва житлового будинку в с. Смереків та надано дозвіл на будівництво . [PERSON] заповіту не складав. Зазначає, що являється сином [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про його народження. Коли позивач звернувся до нотаріальної контори то нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у батька відсутнє право власності на житловий будинок. Інших спадкоємців, крім позивача у батька не було. Вказує, що станом на 30.06.1990 року відповідно до довідки Сопошинської сільської ради у колгоспному дворі в [ADDRESS] значились наступні члени господарства: [PERSON] . Вважає, що оскільки проживав разом з своїм батьком до дати його смерті то є таким, що спадщину прийняв. Просить задоволити позов. Позивач в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Представники відповідача та третьої особи в підготовче засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, представником відповідача надіслано до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивача та розгляд справи у відсутності свого представника. Оскільки сторони в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація підготовчого засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 1982 року згідно рішення Сопошинської сільської ради № 14 «Про затвердження рішення про виділення земельної ділянки гр. [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Смереків», [PERSON] виділено земельну для будівництва житлового будинку в с. Смереків та надано дозвіл на будівництво. [PERSON] заповіту не складав. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] являється сином [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про його народження. Станом на 30.06.1990 року відповідно до довідки Сопошинської сільської ради у колгоспному дворі в [ADDRESS] значились наступні члени господарства: [PERSON] . Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] являється власниками даного будинковолодіння. Відповідно п. 6 до Постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] проживав разом з своїм батьком до дати його смерті то є таким, що спадщину прийняв. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А тому враховуючи все вище викладене, суд приходить до переконання, що позивач не має можливості у встановленому порядку у нотаріальній конторі оформити своє право власності на не нерухоме майно в порядку спадкування після смерті свого батька. Саме через цю обставину він змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved