Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 10 лютого 2020 року його було прийнято на посаду підсобного робітника до фізичної особи підприємця [PERSON] . На цій посаді та основним місцем роботи він працював по 10 червня 2020 року, коли наказом відповідача його було звільнено із займаної роботи за власним бажанням. Вважає, що звільнення його з роботи було незаконним, оскільки заяву про звільнення, та наказ про звільнення не підписував і в цей час перебував на стаціонарному лікуванні. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та поновити його на посаді підсобного робітника у фізичної особи підприємця [PERSON] , стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу в розмірі 19 599,72 грн., на відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Відповідач та його представник відзив на позов не подав. У судовому засіданні відповідач та його представник визнали позов частково, заперечили проти стягнення моральної шкоди та судових витрат. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини другої статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (далі - Конвенція № 158 від 22 червня 1982 року) щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено можливість покладання на роботодавця тягаря доведення наявності законної підстави для звільнення. Згідно записів у трудовій книжці серія [NUMBER] від 03 квітня 1980 року, [PERSON] з 10 лютого 2020 року прийнятий на посаду підсобного робітника до фізичної особи підприємця [PERSON] . Наказом №10-1/06/2020 від 10 червня 2020 року [PERSON] звільнено з посади підсобного робітника\~до фізичної\~особи \~підприємця [PERSON] за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України, згідно з поданою заявою. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3086, [PERSON] перебував з 06.06.2020 по 26.06.2020 на стаціонарного лікуванні в Тернопільській міській комунальні лікарні швидкої допомоги. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В п.12\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» №9\~від 06.11.1992\~року (з\~наступними змінами\~та доповненнями),\~роз`яснено,\~що працівник,\~який попередив\~власника або\~уповноважений ним\~орган про\~розірвання трудового\~договору,\~укладеного на\~невизначений строк,\~вправі до\~закінчення строку\~попередження відкликати\~свою заяву\~і звільнення\~в цьому\~випадку не\~проводиться,\~якщо на\~його місце\~не запрошена\~особа в\~порядку переведення\~з іншого\~підприємства,\~установи,\~організації (ч.4\~ст.24\~КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою. Враховуючи ті обставини, що відповідач визнав позов в частині поновлення на роботі, суд вважає, слід визнати протиправним та скасувати наказ фізичної особи підприємця [PERSON] від 10 червня 2020 року № 10-1/06/2020 «Про звільнення [PERSON] » та поновити [PERSON] на посаді підсобного робітника у фізичної особи підприємця [PERSON] . Щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу суд зазначає таке. Відповідно до\~статті 235 КЗпП України\~в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16. П. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати\~(далі - Порядок), пунктом 2 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно до довідок №07/5458 від 15.11.2019 та №07/1175 від 25.02.2020 Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я, [PERSON] виплачено заробітну плату, і його середньоденна заробітна плата становить 233,33 грн. Загальна кількість робочих днів становить за період з 11 червня 2020 року по 08 жовтня 2020 року, включно складає 84 дні. Як вказано в вище зазначеному порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 130 066,86 грн. відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу (середньоденна заробітна плата 233,33 грн. х 84 робочих дні = 19 559,72 грн.). За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з відповідача в користь позивача середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу в розмірі 19\~599,72 грн. з відрахуванням до бюджету усіх податків та зборів. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпПУкраїни є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Моральні шкода завдана позивача. виразилася в моральних стражданнях, у зв`язку з порушенням її трудових прав, втрати нормальних життєвих зв`язків, здійснення нею додаткових зусиль для організації свого життя. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в користь позивача 5000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивачем подано договір про надання правової допомоги від 08/07/20 08 липня 2020 року, акт №1 про прийом-передачу грошових коштів від 09.07.2020, квитанції про оплату 10 000,00 грн.. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума гонорару в розмірі 10 000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи та ціною позову, відповідач просив про зменшення розміру витрат, а тому суд вважає, що слід стягнути судові витрати в розмірі 5000,00 грн.. Також підлягають стягненню з відповідача в користь позивача судовий збір в розмірі 1681,60 грн. за вимоги немайнового характеру моральної шкоди та за вимоги про стягнення середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу. Крім цього\~з відповідача\~підлягає стягненню\~в користь\~держави судовий\~збір в\~розмірі 840,80\~грн.\~ Відповідно п. 2, 4\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Тому суду вважає, що слід рішення суду допустити до негайного виконання\~в частині\~поновлення на\~роботі та\~стягнення заробітної\~плати в\~межах суми\~платежу за\~один місяць.

Outcome: partial