Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO], право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав померлому [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 4. 15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами на ім'я [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2012 року, виданого Суворівською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2001 року, виданого Суворівською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON], помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36636093 від 17.02.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02.10.1968 року, виданим Суворівською селищною радою депутатів трудящих Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.09.1972 року Суворівською селищною радою депутатів трудящих Ізмаїльського району Одеської області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Суворівською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР ( 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] [PERSON], як спадкоємиця за законом першої черги після померлого [INFO] [PERSON], на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою № 75 від 21.01.2013 року, наданою виконавчим комітетом Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. від 17.02.2014 року за № 356/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 4. 15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами на ім'я [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved