Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів, зобов»язання припинити дії та відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.11.2013 року між ним та ПАТ «Банк Руский Стандарт», який в подальшому було переіменовано в ПАТ «Банк Форвард» було укладено угоду про випуск банківської карти [NUMBER], відповідно до умов якої відповідач надав позивачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 19 999 грн. на споживчі цілі, а позивач зобов»язався своєчасно і в повному обсязі виплачувати відповідачу проценти за користування кредитом та повернути кредит відповідачу. Внаслідок неправомірних дій відповідача були порушені його права як споживача фінансових послуг, оскільки, вирушивши за кордон до Республіки Куби, він не зміг скористатись карткою в якості платіжного засобу, оскільки банкомати відмовлялись вчиняти будь-які дії із нею, та відділення банків іншої держави вказували на те, що дана картка не може використовуватись в якості платіжного засобу на території Республіки Куба внаслідок не підключення її відповідачем до жодної із систем міжнародних розрахунків, тобто дана картка була придатна до використання виключно на території України. Крім того, починаючи з дати випуску картки і по даний час відповідач постійно надсилає на його особистий телефон смс повідомлення із погрозами та вимогами сплатити нічим не підтверджену та щоразу іншу суму боргу, чим порушує нормальні життєві умови його та членів його сім»ї та завдає позивачу моральну шкоду. Вважає, що відповідачем грубо порушуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а також недоторканість його особистого та сімейного життя, внаслідок направлення смс повідомлень образливого та погрожуючого характеру. Оскільки наявний причинно-насліковий зв»язок між неправомірними діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, позивач звернувся в суд за захистом свого порушеного права та просив суд зобов»язати ПАТ «Банк Форвард» припинити надсилати на належний [PERSON] телефонний номер смс повідомлень як таких, що порушують права останнього; зобов»язати ПАТ «Банк Форвард» припинии телефонні дзвінки на належний [PERSON] телефонний номер, як такі, що порушують права [PERSON], зобов»язати припинити смс повідомлення на номери телефонів третіх осіб, які не мають відношення до стосунків позивача та відповідача; зобов»язати ПАТ «Банк Форвард» припинити телефонні дзвінки на телефонні номери, що належать третім особам, які не мА.ть відношення до стосунків позивача та відповідача; стягнути з ПАТ «банк Форвард» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Позивач та представник в ході розгляду справи зменшили заявлені вимоги та просили суд постановити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. за спричинену моральну шкоду.. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмових запереченнях. Одночасно вказав, що вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 13.11.2013 року ПАТ «Банк Форвард» отримав від [PERSON] пропозицію (оферту), яка викладена в заяві № 110396533 про укладення договору про надання та використання платіжної картки та погодився з тим, що акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) про укладення договору будуть дії відповідача по відкриттю поточного рахунку. Відповідач, відповідно до вимог ст. 1067 ЦК України виконав всі умови оферти, зокрема, відкривши позивачу 02.12.2013 року рахунок карти (а.с. 73-74). Відповідно до п. 3.6 Заяви, складовою та невід»ємною частиною Договору є Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку та тарифи по карткам, з якими позивач, підписавши заяву, був ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розумів, та положення яких зобов»язався неухильно дотримуватись. Відповідно до п. 2.1 Умов, норми Умов визначають порядок їх надання та обслуговування Карток та регулюють відносини, що виникають у зв»язку із цим між Клієнтом та Банком, в тому числі, з питань надання Банком кредиту на умовах і в порядку, установлених Договором. Згідно із п. 2.2.2 Умов, Договір укладається шляхом акцепту Банком пропозиції (оферти) Клієнта про укладення Договору, викладеного в Заяві (оферті). Договір вважається укладеним із дати акцепту Банком пропозиції (оферти) Клієнта. Акцептом Банку пропозиції (оферти) Клієнта про укладення Договору є дії Банку по відкриттю рахунку картки Клієнту (п. 2.1 Заяви). Для початку здійснення Клієнтом видаткових операцій з використанням картки Клієнт звертається в Банк для проведення активації отриманої картки одним із способів, визначених у п. 2.9 Умов (а.с. 99-122). Судом встановлено, що, підписавши заяву, позивач повною мірою підтверджував згоду із запропонованими умовами Договору, що повністю підтверджує його особисті вольові дії. Відповідач, в свою чергу, виконав зобов»язання щодо зазначення в Договорі інформації щодо надання кредиту, виникнення та погашення заборгованості. Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача з 13.11.2013 року по 26.02.2016 рік, рух коштів по рахунку почався з 11.12.2013 року та позивач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти в рамках ліміту з власної ініціативи. Станом на 26.02.2016 року заборгованість позивача перед відповідачем складає 22516,49 грн. (а.с. 75-98). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов»язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Судом встановлено, що отримана позивачем карта є картою Visa Platinum, преміального типу, яка приймається у всіх країнах, де є термінали платіжної системи Visa та обмеження її використання поза межами України виключено. Посилання позивача на те, що відповідачем були порушені його права, як споживача фінансових послуг, в частині неможливості використання картки за кордоном, суд відкидає, оскільки в ході розгляду справи суду не було надано належних та допустимих доказів наведеним твердженням, а також не було надано підтверджень того, що позивач дійсно звертався до банків Республіки Куби на предмет причин неможливості використання картки та останні вказували на винні дії відповідача. Крім того, судом встановлено, що під час укладення Договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів», надав позивачу в письмовій формі для ознайомлення Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також інформацію про всі витрати, які позивач підписав, надавши письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з усією інформацією, що підтверджується відповідними документами, а тому доводи позивача про порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та безпідставними (а.с.124,125, 126). Також суд приймає до уваги те, що відповідно до умов Договору № 1103965333, відповідач вправі направляти позивачу відомості про виконання/неналежне виконання останнім своїх зобов»язань за Договором, іншу інформацію, пов»язану із Договором, комерційні пропозиції Банку та рекламні матеріали, а також здійснювати, з метою проведення маркетингових досліджень, вивчення попиту на продукти та послуги Банку, шляхом проведення опитування за допомогою поштових відправлень, електронних засобів зв»язку, смс повідомлень на адреси/номери телефонів, адресу електронної пошти, повідомлені позивачем відповідачу в анкеті, або в заяві, чи іншим способом, та позивач погоджується, що направлення вказаної інформації на адреси/номери телефонів повідомлених позивачем банк буде здійснювати як самостійно, так із залученням контрагентів, при цьому клієнт несе всі ризики, пов»язані з тим, що направлена Банком інформація стане доступною третім особам. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовими заявами про надання розрахунку заборгованості, та відключення смс повідомлень, на що відповідач надавав відповіді в частині наявності заборгованості та необхідності її оплати. Крім того, позивачу було роз»яснено, що він надав згоду на підключення смс сервісу та страхування, підписавши заяву (оферту) (а.с.150-158). Враховуючи викладене, суд вважає, що посилання позивача на те, що на його номер телефону, а також на телефон близьких приходять смс повідомлення щодо сплати ним суми заборгованості, що порушує право позивача на недоторканість особистого та сімейного життя та завдає моральної шкоди, суд відкидає, оскільки, позивач, підписавши згоду, добровільно погодився на умови надання такого кредиту та, відповідно, приєднався до всіх умов договору без виключення. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. В ході розгляду справи зі сторони позивача суду не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, яка останнім оцінена в сумі 50000 грн., як і не надано доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача та, відповідно, завдання моральних страждань. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено неправомірність дії відповідача в рамках кредитних взаємовідносин, та завдання цими діями моральної шкоди, суд, зважаючи на предмет та підстави позову, вважає, що позовні вимоги про відшкодування шкоди є необгрунтованими та безпідставними, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed