Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Свій позов обгрунтовує тим, що 23.04.2004 року між ним, його бабусею [PERSON] з однією сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір обміну, відповідно до умов якого йому та його бабусі перейшла у спільну сумісну власність квартира № 228, яка розташована в місті Луцьку по пр.Соборності,37а, а [PERSON] поступила квартира № 18, яка розташована в місті Луцьку по вул.Винниченка, 29. Вказує, що не встигли здійснити державну реєстрацію прав власності на квартиру, оскільки 14.12.2004 року його бабуся [PERSON] померла. Оскільки він являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], йому було відмовлено у реєстрації права власності на вказану квартиру. \~ В судовому засіданні 24.11.2015 року позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. В судове засідання 09.12.2015 року надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09.12.2015 року не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З матеріалів справи судом встановлено, що 23.04.2004 року між позивачем, його бабусею [PERSON] з однією сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір обміну, відповідно до умов якого йому та його бабусі перейшла у спільну сумісну власність квартира № 228, яка розташована в місті Луцьку по пр.Соборності,37а, а [PERSON] поступила квартира № 18, яка розташована в місті Луцьку по вул.Винниченка, 29. (а.с. 6-8). 14.12.2004 року його [PERSON] померла. Оскільки частки кожного із власників у спільній сумісній власності квартири не визначені, відповідно до ст.357 ЦК України їх частки вважаються рівними і становлять по 1/2 частині кожному. Відповідно після смерті [PERSON]відкрилася спадщина на 1/2 частину даної квартири. З акту ТзОВ «МЖК» від 23.09.2013 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] разом із своєю бабою [PERSON] до дня її смерті 14.12.2004 року (а.с.5). З розяснення приватного нотаріуса Луцької міської нотаріальної контори [PERSON] від 01.11.2013 року вбачається, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно не була проведена в передбаченому законом порядку, свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири [ADDRESS] не може бути видане спадкоємцям померлої [PERSON] (а.с.9-10). Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 14.08.2014 року [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ст..392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~ Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] а в місті Луцьку. На підставі ст.ст. 392 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved