Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , з 03.10.2018 року, в якому відповідач зареєстрований та проживає з 29.10.2003 року. Відповідач вселився до цього будинку як член сім`ї колишнього власника та, при цьому, не є членом сім`ї позивача, а відтак втратив право користування вказаним будинком. За таких обставин, просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача із займаного ним будинку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача подав у судове засідання заяву від 28.10.2019 року, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 23.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1072, яким [PERSON] подарувала [PERSON] вказаний житловий будинок, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2018 року № 142337721 (а.с. 3-4, 5). Як вбачається з довідки Квартального комітету № 9 Подільського району м. Кропивницького від 05.04.2019 року № 146, будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 23.04.2019 року син [PERSON] - відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 29.10.2003 року (а.с. 6, 7-10, 12). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі, осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі, у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі № 591/4595/16-ц. Більш того, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-158цс14). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, пов`язаний зі вчиненням іншою особою дій, спрямованих на порушення права, належного особі (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Так, зокрема, такий позов може бути подано у випадку, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов - ст. 391 ЦК України). При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем(ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач як власник будинку має з відповідачем будь-які усні чи письмові домовленості щодо його проживання у вказаному будинку. Більш того, в п. 7 договору дарування від 23.10.2018 року дарувальниця [PERSON] підтвердила, що на момент укладення цього договору нею не укладено будь-яких договорів щодо користування відчужуваним нерухомим майном з іншими особами (в т.ч. за договором найму). Згідно ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем не надано доказів наявності підстав, які б ґрунтувались на положеннях закону чи договору, для продовження права користування відповідачем вказаним будинком після набуття позивачем права власності на нього та державної реєстрації такого права в установленому законом порядку, та беручи до уваги відсутність згоди позивача, як власника житлового приміщення, на проживання в ньому відповідача, суд вважає вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні будинком [ADDRESS] , що належить позивачу на праві приватної власності, шляхом виселення відповідача [PERSON] з вказаного будинку обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved