Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №13542644 від 03.03.2016 року. Вказує, що з 24.01.2006 року позивач зареєстрований та проживає у вказаному житловому будинку, де окрім нього також зареєстрований та проживає його батько [PERSON] , та брат [PERSON] , що підтверджується довідкою КЖРЕП №6 від 02.12.2019 року. Стверджує, що відповідач [PERSON] фактично не проживав за місцем своєї реєстрації в будинку [ADDRESS] , з моменту реєстрації, що підтверджується актом КЖРЕП №6, його фактична адреса проживання - квартира [ADDRESS] . Також, на неодноразові звернення до відповідача, щодо зміни реєстрації свого місця проживання, позивач постійно отримує відмови в усній формі. Окрім того, звертає увагу суду на те, що відповідачу на праві приватної власності належать декілька об`єктів нерухомого майна, однак відповідач не має бажання реєструватися у належному йому на праві власності нерухомому майні. Позивач посилається на те, що визнання [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування жилим приміщенням, йому необхідно у зв`язку з тим, що він сплачує комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає в його будинку. Вважає, що в силу ст.ст.71, 173 ЖК УРСР та ст.405 ЦК України відповідач є таким, що втратив право користування належним позивачу будинком. На основі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування жилим будинком [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду судом справи від його представника - адвоката Заболотного С.М. надійшла заява, згідно якої останній просить справу розглянути у відсутність позивача, не фіксувати судове засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим про час та місце розгляду даної справи в суді в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач[PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №191081002 від 02.12.2019 року (а.с.8). Згідно довідки КЖРЕП №6 від 02.12.2019 року (а.с.10) у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , брат власника. Згідно довідки КЖРЕП №6 від 16.04.2020 року за №674 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 24.01.2006 року. Відповідно до актів КЖРЕП №6 від 09.12.2019 року (а.с.11) та від 03.01.2019 року (а.с.12), [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , зареєстрований, однак не проживає з моменту реєстрації. Також, як вбачається з наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №197165976 від 13.01.2020 року (а.с.13-16), відповідачу на праві приватної власності належать ряд об`єктів нерухомого майна. Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved