Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про зняття арешту з майна, вказуючи, що у Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса), перебуває виконавче провадження № 62652172 з примусового виконання виконавчого листа № 539/596/17, виданого 14.07.2020 року Полтавським апеляційним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення сплаченого за договором купівлі продажу від 11.02.2016 року коштів в сумі 956154,00 грн. Позивач не являється стороною у виконавчому провадженні. Однак, 02.11.2020 року йому стало відомо від [PERSON] , що 01.10.2020 року постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса) був накладений арешт на майно, що належить боржнику, а саме на лінію по відновленню протектора пневматичних шин, 1995 року випуску, виробник MARANGONI. Вказує на те, що [PERSON] , який являється сторону у виконавчому провадженні, не являється власником лінії по відновленню протектора пневматичних шин, 1995 року випуску, виробник MARANGONI, а фактично її власником являється він, оскільки придбав дане майно за договором від 05.02.2010 року, за яке було сплачено за інвойсом № 51100001 та ввезено на територію України за митною декларацією № 504000010/2010/000757, що свідчить про правомірність набуття ним права власності на дане майно. Вважає, що у виконавчому провадженні № 62652172, яке знаходиться в Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса), накладено арешт на майно, яке не належить боржнику [PERSON] , а належить іншій особі, а тому прохає зняти арешт з лінії по відновленню протектора пневматичних шин, 1995 року випуску, виробник MARANGONI, накладений постановою про арешт майна боржника від 01.10.2020 року у виконавчому провадженні № 62652172. 10.03.2021 року представник відповідача Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса) державний виконавець Троян А. надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог позивача заперечує, вважає доводи [PERSON] необгрунтованими. Крім того, вважає, що Інгульський ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не може бути належним відповідачем. 03.02.2021 року третя особа [PERSON] надіслав письмові пояснення, згідно яких позов просив задовольнити. Вказав, що власником лінії по відновленню протектора пневматичних шин є [PERSON] , оскільки він придбав її в 2010 році. В 2015 році [PERSON] надав йому повноваження щодо можливого продажу зазначеного обладнання. 12.02.2021 року третя особа [PERSON] надав суду пояснення на позовну заяву [PERSON] , вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що 11.02.2016 року між ним(покупець) та [PERSON] ( продавець) був укладений договір купівлі - продажу у розстрочку, відповідно до умов якого продавець взяв на себе зобов`язання виготовити та передати технологічне обладнання покупцю, а покупець взяв на себе зобов`язання прийняти це обладнання та оплатити його на умовах розстроченого платежу.05.08.2016 року між ними було укладено додаткову угоду до договору купівлі продажу у розстрочку від 11.02.2016 року, з причин пошкодження болерклава для термічної обробки колес з вини продавця [PERSON] , що унеможливлює роботу обладнання в цілому. В зв`язку з виниклими між ними спірними відношеннями, в суді була розглянута справа №539/596/17ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. В подальшому постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволені частково, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів залишені без задоволення. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати касаційного цивільного суду від 11.06.2020 постанова Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 залишена без змін. На виконання даного рішення суду у Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса), перебуває виконавче провадження, згідно якого накладено арешт на технологічне обладнання для ремонту шин фірми MARANGONI. Вважає, що позивач своїм позовом вводить в оману суд, оскільки ним було надано довіреність від 01.01.2015 року незрозумілої форми, в якій вказаний паспорт громадянина [PERSON] 1951 року народження, серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ НГУ УМВС України в Миколаївської області 03.09. 1996 г., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] », в якій надається право володіння та розпорядження спірним майном [PERSON] [PERSON] [PERSON] наголошує на тому, що справжність даної довіреності викликає сумнів, оскільки на момент її написання 01.01.2015 року, назви вулиці Театральна в м. Миколаєві не існувало. Згідно розпорядження №28р від 19.02.2016 Миколаївського міського голови про перейменування об`єктів топоніміки, на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» вулиця Васляєва була перейменована на вул. Театральна лише у 2016 році. Крім того, у всіх позовах, переписці, скаргах за минулий період [PERSON] вказує адресу реєстрації та проживання [ADDRESS] .Даний факт свідчить про виготовлення фіктивної довіреності від 01.01.2015 року, на яку посилається позивач та третя особа [PERSON] у своїх доводах. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач надав суду клопотання, в якому просить проводити судовий розгляд у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав листа, в якому просили справу розглядати у відсутність їх представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Третя особа [PERSON] та його представник адвокат Місевич О.З. в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, письмові пояснення підтримують, в задоволенні позову просять відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса) про арешт майна боржника, винесеною 01.10.2020 року у ВП №62652172 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/539/16/2018 (539/596/17), виданого 14.07.2020 року Полтавським апеляційним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення сплаченого за договором купівлі - продажу від 11.02.2016 року платежу, кошти в сумі 956154,00 грн, накладено арешт на майно, що належить боржнику [PERSON] : лінії по відновленню протектора пневматичних шин, 1995 року випуску, виробник MARANGONI, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивачем в якості доказів надано копію договору постачання № 20-10-1-УА від 05.02.2010 року м. Нові Замки, за яким постачальник «Pneucomp NZ s.r.o. NZ» Nam.Hrdinov 8,940 54 ( Словакія, м. Нові Замки) передало у власність покупцю [PERSON] , яку він прийняв, технологічну лінію по відновленню протектора пневматичних шин та накладну (митна форма МД-2) про перевезення через митницю лінії по відновленню протектора пневматичних шин 1995 року випуску, в розібраному вигляді на вузли, що була у використанні, виробник MARANGONI ( а.с.6-8, 10). Суд зауважує, що вказані докази не доводять того, що станом на 01.10.2020 року майно, на яке було накладено арешт, належало [PERSON] , а сукупність інших доказів навпаки спростовують доводи позивача. Так, 11.02.2016 року між [PERSON] ( продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі - продажу у розстрочку, відповідно до умов якого продавець взяв на себе зобов`язання виготовити та передати технологічне обладнання покупцю, а покупець взяв на себе зобов`язання прийняти це обладнання та оплатити його на умовах розстроченого платежу. 05.08.2016 року між ними було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу у розстрочку від 11.02.2016 року, з причин пошкодження болерклава для термічної обробки колес з вини продавця [PERSON] , що унеможливлює роботу обладнання в цілому. Слід зауважити, що при укладанні вказаних договорів [PERSON] діяв саме як власник майна, а не від імені [PERSON] за довіреністю. З березня 2017 року між сторонами договору виникли спірні правовідносини. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27 березня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовлено. Постановою апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 рішення Лубенського міськрайонного суду скасовано, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволені частково, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів залишені без задоволення. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати касаційного цивільного суду від 11.06.2020 постанова апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 залишена без змін. Зі змісту судових рішень, що [PERSON] звертався до суду за захистом свого порушеного права як власник технологічного обладнання, а не як особа, якій надано право представляти інтереси власника. Суд критично ставиться до наданої [PERSON] копії довіреності від 01.01.2015 року, в якій вказано «паспорт громадянина [PERSON] 1951 року народження, серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ НГУ УМВС України в Миколаївської області 03.09. 1996 г., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] », згідно якої надається право володіння та розпорядження спірним майном [PERSON] [PERSON] , оскільки на момент її видачі 01.01.2015 року, назви вулиці Театральна в м. Миколаєві не існувало. Згідно розпорядження №28р від 19.02.2016 Миколаївського міського голови про перейменування об`єктів топоніміки, на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» вулиця Васляєва була перейменована на вул. Театральна лише у 2016 році, тобто тільки через рік після написання довіреності від 01.01.2015 року. До того ж взагалі незрозуміло яким органом чи посадовою особою ця довіреність посвідчена, та коли саме вона була посвідчена, так як на відтиску печатки вказана дата «03/31/2020».(а.с.42, 103-106) Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак, позивачем не заявлено вимогу про визнання права власності. Також суд дійшов висновку про те, що Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса) є неналежним відповідачем. Так, згідно Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Згідно приписів ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] про зняття арешту з майна є такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed