Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 19.02.1999 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Після укладання шлюбу, на протязі останніх 14 років, позивач та відповідач проживали в будинку, який розташований за адресою: с.м.т. Новоайдар, вул. Тельмана, буд. 106, Луганської області. В цьому ж будинку позивач та їх донька зареєстровані на даний час. Вказаний будинок належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування. Попередніми власниками будинку були батьки відповідача. На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено, позивач проживає окремо від відповідача [PERSON] За час перебування в шлюбі позивач разом з відповідачем придбали наступне майно: диван вартістю 1000 грн., кухонні меблі вартістю 1500 грн., кухонний куточок вартістю 500 грн., газову колонку вартістю 600 грн., пральну машинку-автомат вартістю 1500 грн., що разом становить 5100 грн. Вартість майна вказана позивачем на теперішній час, з урахуванням зносу за час користування. Перелічене майно знаходиться в будинку відповідача та користується він ним одноосібно. Крім того, сторонами за спільні кошти та спільними зусиллями у будинку, в якому вони разом проживали, виконані наступні ремонтні роботи: змінено 7 вікон на металопластикові, замінені вхідні двері та 3 міжкімнатних дверей, підведений газ, проведене водяне опалення, здійснено утеплення будинку з використанням пінопластових плит, облаштовано водопостачання в будинку, прибудовано приміщення, в якому облаштовано ванну кімнату та санвузол, встановлено ванну, умивальник, унітаз. На прибудинкованій території побудовано за спільні кошти гараж, сарай та баню, встановлено нові ворота та огорожу. Вартість всіх вказаних будівельних робіт позивач оцінює в 116500 грн., з них 100000 грн. ремонтні роботи в будинку, 5000 грн. вартість будівлі гаража, 10000 грн. вартість сараю та бані, 1500 грн. вартість воріт та огорожі. Загальна вартість спільного майна становить 121\~600 грн. (5100+116500 грн.). Все це майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, як майно, що придбане за час шлюбу. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості своєї частки у спільному майні у розмірі 1/2 вартості цього майна, що становить 60800 грн. та стягнути з відповідача понесені витрати, повязані з розглядом справи у розмірі 608,00 грн. 16.10.2015 року від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява в якій вона, посилаючись на висновок експерта №39/05 від 20.07.2015 року, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості своєї частки у спільному майні у розмірі 1/2 вартості цього майна, що становить 94305,50 грн. та стягнути з відповідача понесені витрати, повязані з розглядом справи у розмірі 608,00 грн. та проведення судової експертизи у сумі 4700 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 19.02.1999 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЕД №035846 (а.с.3). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с.4). Після укладання шлюбу, на протязі останніх 14 років, позивач та відповідач проживали в будинку, який розташований за адресою: с.м.т. Новоайдар, вул. Тельмана, буд. 106, Луганської області. В цьому ж будинку позивач та їх донька зареєстровані на даний час. Вказаний будинок належить відповідачу [PERSON], на підставі договору дарування домоволодіння від 03.12.2004 року (а.с.23). Попередніми власниками будинку були батьки відповідача. На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено, позивач [PERSON] проживає окремо від відповідача [PERSON] Викладені обставини відповідачем та його представником в судовому засіданні не оспорювались, тому окремому доказуванню не підлягають. За час перебування в шлюбі, позивач разом з відповідачем придбали наступне майно: диван вартістю 1000 грн., кухонні меблі вартістю 1500 грн., кухонний куточок вартістю 500 грн., газову колонку вартістю 600 грн., пральну машинку-автомат вартістю 1500 грн., що разом становить 5100 грн. Вартість майна вказана позивачем на теперішній час, з урахуванням зносу за час користування. Перелічене майно знаходиться в будинку відповідача та користується він ним одноосібно. Крім того, сторонами за спільні кошти та спільними зусиллями у будинку, в якому вони разом проживали, виконані наступні ремонтні роботи: змінено 7 вікон на металопластикові, замінені вхідні двері та 3 міжкімнатних дверей, підведений газ, проведене водяне опалення, здійснено утеплення будинку з використанням пінопластових плит, облаштовано водопостачання в будинку, прибудовано приміщення, в якому облаштовано ванну кімнату та санвузол, встановлено ванну, умивальник, унітаз. На прибудинкованій території побудовано за спільні кошти гараж, сарай та баню, встановлено нові ворота та огорожу, що підтверджується фотографіями, що були зроблені до виконання ремонтних робіт та після їх виконання (а.с.8-16). Вартість всіх вказаних будівельних робіт позивач оцінює в 116500 грн., з них 100000 грн. ремонтні роботи в будинку, 5000 грн. вартість будівлі гаража, 10000 грн. вартість сараю та бані, 1500 грн. вартість воріт та огорожі. Загальна вартість спільного майна становить 121\~600 грн. (5100+116500 грн.). Все це майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, як майно, що придбане за час шлюбу. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивач вказує майно, яке просить розділити, але не вказує про інше майно, яке теж набуте ними в період шлюбу, яке на теперішній час знаходиться у позивача, а саме: холодильних «samsung», який був придбаний сторонами у 2012 році за 6000 грн., пилосос «zelmer», який був придбаний у 2012 році за 2000 грн., телевізор JVC, який був придбаний у 2006 році за 950 грн., хлібопіч DELFA, яка була придбана у 2010 році за 500 грн., крісло з мякого куту, вартістю 500 грн., що разом становить 9950 грн. Розподіл спільного нажитого майна, в тому порядку, як вказує позивач, відповідач вважає порушенням норм Сімейного кодексу України. Позивачем, в позовній заяві, вказано на те, що за період з 1999 року по 2015 рік вони мешкали разом в будинку, який належить відповідачу та проводились в ньому ремонтні роботи, не враховуючи той факт, що зазначений будинок відповідачу було подаровано у грудні 2004 року, тобто на протязі 5 років вони, спільно з батьком [PERSON] проводили такі роботи, як підведення газу, проведення водяного опалення, встановлення вікон та дверей, встановлення воріт та огорожі, в будинку який не належав відповідачу. Крім того, на думку відповідача, позивач хибно вказує на те, що поділу підлягають гараж та баня, оскільки зазначені споруди до теперішнього часу не введені в експлуатацію та можуть буди поділені тільки як будівельні матеріали та, оскільки, вказані споруди будувались відповідачем з будівельних матеріалів, що належали його батькові, вони не можуть підлягати розподілу між сторонами. Суд в основу рішення покладає вартість сумісно нажитого майна (з урахуванням зносу за час користування), вказаного позивачем у позові, оскільки відповідачем доводів на спростування зазначеного не надано. Щодо іншого сумісно нажитого майна, на яке вказує відповідач в своїх запереченнях, то у суду не має підстав вирішувати питання про його розподіл, оскільки воно не є предметом заявлених позовних вимог, зустрічного позову відповідачем не подано. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що за час подружнього життя родина [PERSON] дійсно здійснювала ремонтні роботи з покращення житлових умов. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджують і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 19.05.2015 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту БНО ТОВ «ЛУНІГ» [PERSON] Відповідно до висновку експерта № 39/05 від 20.07.2015 року, загальна вартість виконаних будівельних робіт та використаних будівельних матеріалів, в тому числі б/у, з урахуванням зносу будівель та дати дослідження, інженерних комунікацій, конструктивів, обладнання за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Тельмана, буд. 106, вироблених в період з 2004 року і по 2013 рік на дату 01.07.2015 року становить: 183\~511,00 грн. (а.с.57-100). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 183 Цивільного кодексу України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Судовим розглядом встановлено, що позивач та відповідач проживали в будинку, який розташований за адресою: с.м.т. Новоайдар, вул. Тельмана, буд. 106, Луганської області. Вказаний будинок належить відповідачу [PERSON], на підставі договору дарування домоволодіння від 03.12.2004 року (а.с.23). Попередніми власниками будинку були батьки відповідача. Тобто житловий будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом спільної сумісної власності є здійснені в період шлюбу ремонтні роботи з покращення житлових умов подружжя, а також виконані будівельні роботи та використані будівельні матеріали, в тому числі б/у. Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням обставин справи, безпосередньо, небажанням відповідача здійснити певні дії, тобто погодитися на грошову компенсацію вартості ремонтних робіт з покращення житлових умов, а також виконаних будівельних робіт та використаних будівельних матеріалів, в тому числі б/у, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість задоволення первісних позовних вимог позивача щодо грошової компенсації вартості належної їй частки у спільному майні подружжя. Уточнені позовні вимоги щодо збільшення розміру позовних вимог задоволенню не підлягають, оскільки позивачем при подачі уточненої позовної заяви порушені вимоги ст.119 ЦПК України щодо сплати судового збору. Посилання представника відповідача на необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації суд не приймає до уваги. У суду не має підстав ставити під сумнів висновок експерта щодо неналежності та недопустимості, як доказу, оскільки висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування, висновок є обґрунтованим та одержаним у встановленому законом порядку. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердила сплату судового збору у розмірі 608 грн. 00 коп. при пред'явленні позову до суду (а.с.1), та сплату вартості судової будівельно-технічної експертизи № 39/05 від 20.07.2015 року у розмірі 4\~700 грн. (а.с.103), що є підставою для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 60, 61, 68, 70, 71 СК України, ст. ст. 183, 364, 368 ЦК України,

Outcome: partial