Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до Ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2007 року затверджено мирову угоду між ним [PERSON] та відповідачкою [PERSON], відповідно до якої у його власність перейшла частина будинку та господарсько-побутових споруд, які розташовані по вул. Головній (Леніна), 116 в с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області, а саме: 1. приміщення у житловому будинку: - кімната площею 16,70 кв.м.; 2. господарсько-побутові споруди: - літня кухня; сарай літ «Б»; сарай літ «В»; - 1/2 вбиральні; - 1/2 колодязя; - 1/2 воріт, хвіртки та огорожі загальною вартістю 35 089 грн., що складає 51/100 частки ідеальної частки нерухомого майна. Однак реалізувати своє право власника, він не може, оскільки відповідачка самовільно захопила його частину будинковолодіння, позбавивши його права вільно користуватися своєю власністю. В добровільному порядку відповідачка відмовляється звільнити дану частину житлового будинку, натомість постійно вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою. Облаштувати окремий вхід та інші роботи, які б відповідали висновку судово-будівельної експертизи, [PERSON] можливості не дає. Крім того, з метою отримання прибутку позивач здав в найм належну йому частину будинковолодіння [PERSON], і отримав від останньої грошові кошти в розмірі 10 000 грн. для проведення деяких переобладнань. Однак виконати умови даного договору найму він не може, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки [PERSON] були порушені його права власника нерухомого майна, тому він змушений звернутися з даним позовом в суд. Просить суд зобовязати відповідача [PERSON], не чинити перешкоди у користуванні належним йому майном та відшкодувати йому майнову шкоду в розмірі 43 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати по справі. 25 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про припинення права на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності, визнання договору оренди недійсним та стягнення моральної шкоди. Згідно Ухвали суду від 13 січня 2014 року Глибоцького районного суду Чернівецької області в одне провадження обєднано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, відшкодування майнових збитків та моральної шкоди та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності, визнання договору оренди недійсним та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві та просили суд позов задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнали, в своїх поясненнях посилалися на їх безпідставність та просили суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали, в своїх поясненнях посилалися на їх безпідставність та просили суд відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків та, дослідивши інші докази, суд встановив обставини та відповідні їм правовідносини і визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Так, відповідно до Ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2007 року визнано мирову угоду між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], відповідно до якої у власність позивача перейшла частина будинку та господарсько-побутових споруд, які розташовані по вул. Головній (Леніна), 116 в с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області, а саме: 1. приміщення у житловому будинку: - кімната площею 16,70 кв.м.; 2. господарсько-побутові споруди: - літня кухня; сарай літ «Б»; сарай літ «В»; - 1/2 вбиральні; - 1/2 колодязя; - 1/2 воріт, хвіртки та огорожі загальною вартістю 35 089 грн., що складає 51/100 частки ідеальної частки нерухомого майна. Згідно ч.1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом та визнається сторонами і підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 22 вересня 2013 року між сторонами виник конфлікт у звязку з тим, що позивач намагався здійснювати повноваження власника належною йому на праві власності часткою нерухомого майна. [PERSON] таких обставин суд вважає, що дії відповідачки [PERSON] щодо вчинення перешкод у користуванні [PERSON] належної йому на праві власності частиною нерухомого майна по вул. Головній (Леніна), 116 в с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області були неправомірними, тому підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відповідачки не чинити йому перешкоди у користуванні належною йому на праві власності часткою нерухомого майна, у тому числі не перешкоджати проїзду та проходу до належної йому частки нерухомого майна; не перешкоджати встановити замки на дверях приміщень належної йому частки нерухомого майна. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] у частині зобовязання відповідачки [PERSON] забрати належні їй речі з усіх приміщень, що належать позивачу, суд вважає, що в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено ті обставини, що речі відповідачки знаходяться у приміщеннях, які належать позивачу, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання відповідачки не чинити перешкоди у переобладнанні частини нерухомого майна, що належить позивачку, оскільки в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено той факт, що позивачу було надано дозвіл компетентних органів влади на здійснення такої реконструкції. Не встановлено такого обовязку позивача і в Ухвалі Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2007 року про затвердження мирової угоди. Більш того, в матеріалах справи відсутній дозвіл виконавчого комітету орану місцевого самоврядування на переобладнання нерухомого майна. Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житла № 1. згідно умов якого позивач надав належні йому на праві власності кімнату у житловому будинку площею 16,7 кв.м. літню кухню, сарай літ. «Б», сарай літ. «В» по вул. Головній (Леніна), 116 в с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області у найм [PERSON] з часу складання акту приймання-передачі до 01 жовтня 2015 року із сплатою орендної плати в розмірі 1 тис. грн. на місяць. Стаття 203 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину. Лише за доведеності обставин, які є підставами визнання недійсності правочину, тобто недодержання вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою вказаної статті, він може бути визнаний судом недійсним. Як встановлено судом даний правочин не відповідав внутрішній волі сторін та не був спрямований на настання реальних правових наслідків, що були ним обумовлені, оскільки з пояснень сторін вбачається, що [PERSON] ніколи не бачила житло, яке мала намір орендувати; розмір орендної плати значено перевищує середні показники по району; акт прийому-передачі житла не було оформлено; предмет договору не було приведено у відповідність до вимог договору, які є необхідними для проживання; позивачу заздалегідь до укладення договору, а саме з 22 вересня 2013 року було достовірно відомо про неможливість виконання умов договору, оскільки в цей день між сторонами відбувся конфлікт щодо користування спірним нерухомим майном і позивач був недопущений до частини нерухомого майна, що належить йому на праві власності. [PERSON] таких обставин, вимоги зустрічного позову про визнання договору оренди житла недійсним підлягають задоволенню. Відповідно, вимоги про стягнення майнової шкоди за первісним позовом задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди за первісним позовом, суд дійшов висновку відмовити у їх задоволенні, так як вони не доведені належними і допустимими доказами, в судовому засіданні позивачем не обґрунтовано наявність та розмір завданої моральної шкоди, більш того чинним законодавством не передбачено можливість стягнення моральної шкоди у випадках, про які вказує позивач. Як вбачається з ч.1 ст.365 ЦК України право на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оскільки в судовому засіданні наявність підстав для припинення права на частку у спільному майні не була підтверджена (частка позивача є більшою, крім того Ухвала Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2007 року про затвердження мирової угоди має преюдиціальне значення при розгляді даної справи, також відповідачкою належними і допустимими доказами не доведено той факт, що в спірному господарстві існує інше нерухоме майно, яке належить їй та збільшує її частку), суд дійшов висновку відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині припинення права власності позивача на частку у спірному майні. Більш того відповідачкою [PERSON] не внесено вартість частки позивача на депозитний рахунок суду. Також не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки вони не доведені належними і допустимими доказами, в судовому засіданні відповідачкою не обґрунтовано наявність та розмір завданої моральної шкоди, більш того чинним законодавством не передбачено можливість стягнення моральної шкоди у таких випадках. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути різницю судових витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 229 грн., 40 коп. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 386 ЦК України, та

Outcome: partial