Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєстрував шлюб 20 лютого 1988 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має власні погляди на життя, шлюб та сім'ю. Ведення між ними спільного господарства та спільне проживання припинено. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Шлюб вони розривають вперше. Майнового спору між сторонами немає. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між ним та відповідачем, - розірвати. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що разом з дружиною не проживає близько дванадцяти років, неповнолітніх дітей не мають. Тому, просив суд розірвати шлюб укладений між ним і [PERSON] та строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням проводити слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю - [PERSON] зазначив, що його довірителька позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши думку позивача та представника відповідача, враховуючи думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 20 лютого 1988 року, згідно даних свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER]), - сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міськвідділі РАЦСу, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблено запис №303. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов'язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved