Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальних часток кожного із співвласників у спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час виникла необхідність виділити частки із спільної сумісної власності, у зв`язку з тим, що позивач вирішила розпорядитися належною їй часткою квартири. Позивач просить визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] в розмірі 1/3 ідеальної частки, за [PERSON] в розмірі 1/3 ідеальної частки та за [PERSON] в розмірі 1/3 ідеальної частки. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.06.2018 року цивільну справу залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 червня 2018 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про судовий розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить суд слухати справи в його відсутність та позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про судовий розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про судовий розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року, виданого Житлово-комунальним відділом Авдіївського коксохімзаводу, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно технічного паспорту, виданого ФОП [PERSON] від 21.11.2016 року, загальна площа 37,3 кв.м. та житлова площа 12,9 кв.м квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між останнім і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. У цьому випадку це по 1/3 частині квартири, оскільки учасників спільної сумісної власності три. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним припинити право спільної сумісної власності між сторонами та визнати за кожним із співвласників право часткової сумісної власності на квартиру по 1/3 частини кожному. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved