Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гемо Медика Дистриб'юшн», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке змінило назву у процесі розгляду справи на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельтамедика», на посаді менеджера зі збуту, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гемо Медика Дистриб'юшн» на посаді менеджера зі збуту. 20 жовтня 2016 року в офісі Товариства з'явились невідомі особи, які представились новою дирекцією компанії та повідомили, що попереднє керівництво нібито відсторонене від виконання посадових обов'язків. 21.11.16 року на адресу позивача надійшов лист Товариства від 17.11.2016 року № 101 у якому повідомлялося, що його звільнено з роботи в зв'язку з прогулом без поважних причин. Крім того, до листа було додано витяг з наказу про звільнення від 17.11.2016 року №3-к, відповідно до якого його було звільнено з роботи 19.10.16 року за прогул без поважних причин (нез'явлення на роботу з 20 жовтня по 17 листопада 2016 року). Вважає, що його звільнення із посади менеджера зі збуту є незаконним та безпідставним. Просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно розрахунку, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2016 року по 30 травня 2018 року складає 105 214,38 грн. Крім того, просить допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гемо Медика Дистриб'юшн» на посаді менеджера зі збуту. Як стверджує позивач, 20 жовтня 2016 року в офісі Товариства з'явились невідомі особи, які представились новою дирекцією компанії та повідомили, що попереднє керівництво нібито відсторонене від виконання посадових обов'язків. Однак, після виклику поліції вказані особи залишили офіс і зникли у невідомому напрямку. Цього ж дня офісні приміщення Товариства були опечатані слідчим поліції. Факт опечатування приміщень у період з 20.10.2016 року по 04.11.2016 року підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про надання інформації від 13.03.2017 року наданого ст. слідчим СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції [PERSON] 21.11.16 року на адресу позивача надійшов лист Товариства від 17.11.2016 року № 101 у якому повідомлялося, що його звільнено з роботи в зв'язку з прогулом без поважних причин. Крім того, до листа було додано витяг з наказу про звільнення від 17.11.2016 року №3-к, відповідно до якого його було звільнено з роботи 19.10.16 року за прогул без поважних причин (нез'явлення на роботу з 20 жовтня по 17 листопада 2016 року). Відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин. Проте, як було встановлено судом, починаючи з 20 жовтня 2016 року по 04.11.2016 року позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме у зв'язку із тим, що офісне приміщення, де знаходиться робоче місце позивача, було зачинене та опечатане працівниками поліції. Крім того у період з 04 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року позивач - [PERSON] перебував на лікарняному (був тимчасово непрацездатним), що підтверджується листком непрацездатності серії АДД № 202488 від 04.11.2016 року. Отже, причини невиходу позивача на роботу є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідно звільнення позивача з цієї підстави є незаконним. Відповідно до статей 47 і 116 КЗпП України у день звільнення необхідно провести із працівником повний розрахунок та видати йому належним чином оформлену трудову книжку і копію наказу про звільнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як випливає із копії витягу з наказу від 17.11.2016 року №3-к, він був виданий, зокрема, на підставі: акту про відсутність на роботі [PERSON] з 20.10.2016 року по 17.11.2016 року; листа - повідомлення від 21 жовтня 2016 року про необхідність надати пояснення про причини своєї відсутності, акту про ненадання працівником письмових пояснень від 17 листопада 2016 року та табелю обліку робочого часу. Однак, позивач стверджує, що лист-повідомлення від 21 жовтня 2016 року про необхідність надати пояснення про причини своєї відсутності не отримував і, відповідно, не міг надати пояснення про причини своєї відсутності, а причини відсутності на робочому місці були об'єктивними - у зв'язку із тим, що офісне приміщення було опечатане. Відповідачем дане твердження не спростоване належними та допустимими доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без законної на те підстави та з порушенням встановлених законодавством процедур, а тому наказ від 17.11.2016 року №3-к «Про звільнення» в частині звільнення [PERSON] з посади менеджера зі збуту підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Відповідно до довідки ТОВ «Гемо Медика Дистрибюшен» від 23.02.2017 року № 2 середньоденна заробітна плата позивача складає 262,38 грн. Згідно розрахунку, складеного представником позивача на основі даних про середньоденний заробіток сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2016 року по 30 травня 2018 року складає 105 214,38 грн. (401 р.д. * 262,38 грн. = 105 214,38 грн.). Зазначений розрахунок відповідачем не оспорений, перевірений судом, відтак є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи. Відповідно суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2016 року по 30 травня 2018 року в сумі 105 214,38 грн. ґрунтуються на вимогах закону і підлягають до задоволення. Крім того, судом встановлено, що в процесі розгляду справи відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гемо Медика Дистриб'юшн» (код ЄДРПОУ: 37429022), а саме 25 вересня 2017 року змінив найменування і наданий час має назву - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельтамедика». Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved