Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а з інших відповідачів таку шкоду в солідарному порядку в розмірі 2550 грн., а також 200 грн. витрат за вчинення нотаріальних дій. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.11.2011р. о 13:30 год. відповідач керуючи автомобілем Тойота, реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у м. Львові по вул. Стрийській в лівій смузі у напрямку за межі міста при проїзді регульованого світлофорами перехрестя Стрийська - Володимира Великого, порушила вимоги ПДР України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту увімкнення на транспортному світлофорі для її напрямку червоного сигналу, який забороняє рух, не вжила заходів для зупинки керованого нею транспортного засобу та виїхавши на перехрестя створила аварійну обстановку яка призвела до зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем Тойота, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали технічні ушкодження, а водій [PERSON] - тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер в Львівській міській клінічній лікарні. За вчинення вказаних дій щодо відповідача була порушена кримінальна справа за ст. 286 ч. 2 КК України. Вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2012р. [PERSON] визнано винною у вчинені вказаного злочину та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України її було звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк терміном 1 рік. [PERSON], який загинув внаслідок ДТП, був його батьком, смерть якого вкрай негативно вплинула на нього і завдала непоправного душевного болю. Переживання і біль після трагічної звістки були настільки тяжкими, що тривають і на даний час. До трагедій він проживав з батьком однією сім'єю, і у них існували міцні дружні відносини. Батько вклав у нього багато своєї праці та турботи, а він в свою чергу, допомагав йому та відчував внутрішній обов'язок піклуватись про батька, однак страшна трагедія перекреслила всі сподівання та плани родини на майбутнє, внаслідок чого зазнав непоправних моральних страждань, а їх ступінь посилюється усвідомленням, що смерть батька була не природною, а результатом злочинних дій відповідача [PERSON] Із врахуванням таких обставин, вважає, справедливою суму компенсації цієї шкоди в розмірі 100 000 грн., яку просить стягнути з відповідача [PERSON], як особи, винної у ДТП. Разом з тим, оскільки відповідач [PERSON] є громадянкою Республіки Польща, а транспортний засіб під її керуванням, будучи джерелом підвищеної небезпеки, був застрахований на підставі міжнародного договору страхування «Зелена карта» згідно полісу CK «WARTA S.A.» № 906640062794, вважає, що відповідальність по відшкодування моральної шкоди також лежить на МТСБУ та ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» в межах лімітів відповідальності, який встановлюється законом на рівні 5 % від ліміту шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілих. Тому, з кожного з цих відповідачів просить стягнути моральну шкоду в розмірі 2 550 грн., а також в солідарному порядку 200 грн. витрат за вчинення нотаріальних дій. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, попередньо, під час розгляду справи іншим складом суду, до закінчення повноважень головуючого судді, представник позивача подав до суду заяву від 23.10.2014р., в якій справу просив слухати у відсутності позивача. Враховуючи наявну позицію сторони позивача щодо розгляду справи судом без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та доводів позовної заяви. Відповідач [PERSON], представники відповідачів МТСБУ та ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» в судове засідання також не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки в останнє судове засідання не повідомили, хоча попередньо, представник останнього, також відповідною заявою від 26.11.2014р. клопотав про розгляд справи у відсутності представника ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», що на переконання суду, також виключає існування будь-яких перешкод для розгляду справи по суті з ухваленням судового рішення. Дослідивши матеріали справи, матеріали витребуваної з Франківського районного суду м. Львова цивільної справи 2/465/398/13 та витребуваної з цього суду кримінальної справи № 1-466/12, з'ясувавши мотиви позову та обставини, якими він обґрунтовується, оцінюючи в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, і лише в частині вимог до одного відповідача - [PERSON], а в задоволенні вимог до відповідачів МТСБУ та ПАТ «ГАРАНТ-АВТО» слід відмовити повністю виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2011р. о 13:30 год. на перехресті вулиць Стрийська - Володимира Великого у м. Львові мала місце ДТП, за участю відповідача [PERSON] - водія автомобіля Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], водія автомобіля [NUMBER] - [PERSON] та водія автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] Внаслідок ДТП водій автомобіля [NUMBER] - [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер у Львівській комунальній міській клінічній лікарні, а відносно відповідача була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2012р. (а.с.8-13), який набрав законної сили, [PERSON] визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Як вбачається з листа ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 22.05.2014р. (а.с.18), відповідач [PERSON] являється громадянкою Республіки Польща, і під час ДТП, її цивільно-правова відповідальність застрахована згідно договору «Зелена карта» PL/01/5431661 у СК «Варта». Кореспондентом цієї страхової компанії на території України є ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент ДТП, страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Поняття потерпілих наведено в ст. 1 Закону, згідно з визначенням якої, юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу Порядок та умови відшкодування шкоди, в тому числі третім особам, врегульовано Розділом ІІІ цього Закону. Відповідно до ст. 23 Закону, шкодою, в тому числі моральною, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого, серед іншого є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. У ст. 27 Закону зазначено, що право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання, а у зв'язку із смертю годувальника, таке право мають діти - до досягнення ними повноліття, непрацездатна вдова (вдівець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, непрацездатна вдова (вдівець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років, а також інші члени сім'ї, які знаходились на утриманні потерпілого. Системний аналіз положень ст. ст. 1, 23, 27, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що обов'язок страховика (МТСБУ) по виплаті страхового відшкодування моральної шкоди, яка пов'язану із смертю потерпілого, існує перед вичерпним переліком осіб, який не піддається обширному тлумаченню. Виключно ті особи, які зазначені в Законі, мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, і виключно перед ними у страховика (МТСБУ) існує обов'язок здійснити таку виплату. Перед будь-якими іншими особами, навіть якщо вони є членами сім'ї потерпілого, проте не входять до зазначеного вище переліку осіб, у страховика (МТСБ) зобов'язання відсутні. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, потерпілим у такій була визнана мати позивача [PERSON], в той час як сам позивач, потерпілим не визнавався. Як вбачається з копії його паспорта (а.с.6), останній народився 05.11.1980р., а отже, на момент ДТП, був повнолітнім і не перебував на утриманні загиблого батька. Згідно матеріалів цивільної справи Франківського районного суду м. Львова № 2/465/398/13, предметом якої була, в тому числі вимога про стягнення витрат на поховання, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.07.2014р. (а.с.182-185 справи № 2/465/398/13), вони стягнуті на користь [PERSON], тобто особи, яка їх понесла. Відтак, судом достовірно встановлено, що позивач не є особою, перед якою у ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» або МТСБУ існує обов'язок по відшкодуванню шкоди, в тому числі моральної. В розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не є особою, яка має право на відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю батька, і тому, позовні вимоги про стягнення з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» та МТСБУ моральної шкоди в розмірі 2550 грн. з кожного, а також солідарного стягнення 200 грн. витрат за проведення нотаріальних дій слід залишити без задоволення, як такі, що пред'явлені до неналежних відповідачів. Поряд з цим, на основі згаданих вище висновків, встановивши, що позивач не є особою, яка вважається потерпілим від ДТП, в якому загинув його батько, суд не може в повному обсязі відмовити в задоволенні вимоги до відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під час розгляду подібних, проте не аналогічних цивільних справ № № 6-123цс12, 6-120цс13, в своїх постановах від 24.10.2012р. та від 13.11.2013р. ВСУ зазначив, що у випадку, коли спеціальний закон не регулює правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, завданої його загибеллю, такі відносини регулюються ст.ст. 1167, 1168 ЦК України. Так, за змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю. Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На основі аналізу цих норм, ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-96цс11, в своїй постанові від 05.03.2012р. зазначив, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Оскільки в справі яка розглядається, позивач не є потерпілою особою, внаслідок чого на нього не поширюються норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак він є сином загиблого, на нього поширюються положення ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, і на основі цих норм, у нього зберігається право на відшкодування моральної шкоди з боку особи, винної у смерті батька. Суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] застрахувала свою відповідальність перед потерпілими, якими може бути вичерпний перелік осіб, і перед якими, обов'язок відшкодувати моральну шкоду, в першу чергу, несе страховик, на основі договірних правовідносин, учасником яких він є. Перед іншими членами сім'ї, які в розумінні спеціального закону не є потерпілими, відповідальність [PERSON] не застрахована, а відтак, саме вона несе обов'язок відшкодувати завдану їм моральну шкоду на загальних підставах згідно вимог ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки для сина загиблого, таке заподіяння шкоди є позадоговірним правовідношенням. Тому, суд констатує обґрунтованість вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] Визначаючи розмір моральної шкоди, необхідно врахувати роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за п. 3 якої під моральною шкодо слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз'ясненнями п. 9 зазначеної постанови - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, духовних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат їх тривалості, можливості відновлення тощо, та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує, що після ДТП моральна шкода безпосередньо позивачу не відшкодовувалась, проте сім'ї загиблого, а зокрема матері позивача, яка була визнана потерпілою в рамках кримінальної справи № 1-466/12, така шкода була відшкодована 04.07.2012р. в розмірі 5 000 Євро, які на той час в еквіваленті до національної валюти становили 50 252,85 грн., про що [PERSON] написала відповідну заяву (а.с.165 кримінальної справи № 1-466/12), яка була засвідчена нотаріально. Крім того, суд також враховує ступінь вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Незважаючи на те, що смерть батька позивача хоч була наслідком злочинних дій відповідача, сам злочин вчинений з необережності, і в процесі розгляду кримінальної справи, остання свою вину визнала та сприяла розкриттю злочину, щиро розкаялась, усвідомила протиправність своїх дій, і як слідує із змісту згаданої вище заяви [PERSON] - відшкодувала моральну шкоду добровільно. Враховуючи життєві зміни, які відбулись в житті [PERSON] після здійснення нею ДТП, логічним бачиться висновок, що остання в першу чергу була зацікавленою відшкодувати моральну шкоду потерпілій стороні від злочину, якою не був позивач. Суд не виключає, що така шкода могла бути одразу відшкодована і самому позивачу, проте останній, звернувся до суду лише по спливу майже трьох років після ДТП, що є його правом, проте в сукупності з іншими обставинами справи, засвідчує, що оцінений ним розмір моральної шкоди є явно завищеним.

Outcome: partial