Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79 від 13.01.2016 року «Toyota Tundra» 2007 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] [NUMBER] . Вимоги мотивував\~тим,\~що він придбав у [PERSON] транспортний засіб, вантажний пікап - «В» марки «Toyota» «Tundra» 2007 року випуску, за 110000 грн. для власного використання. На виконання їх домовленостей було оформлено довіреність серія НАМ №451064 від 11.03.2015 року посвідчена приватним нотаріусом полтавського міського нотаріального округу [PERSON] із його правом зняття автомобіля із реєстраційного обліку в територіальному сервісному центрі МВС України, а також продавати його на власний розсуд за ціну та отримувати за цим договором грошові суми та вчиняти всі необхідні дії на власний розсуд. В подальшому позивач мав намір переоформити автомобіль із попереднього власника на себе. В січні 2016 року йому стало відомо, шо органи державної виконавчої служби в примусовому порядку стягують із нього заборгованість по сплаті аліментів. Таким чином наслідком вказаних дій може бути і накладення арешту на придбаний ним автомобіль «Toyota» Tundra» 2007 року і навіть вилучення. У зв`язку із чим він звернувся до свого знайомого, відповідача по справі [PERSON] із пропозицією укласти фіктивний договір купівлі - продажу спірного автомобіля. При цьому вони дійшли згоди про те, що він йому не сплачує кошти і фактично позивач не передає йому автомобіль. В подальшому ними було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79, згідно якого [PERSON] , шо діє згідно довіреності серія ИАН №451064 від 11.03.2015 року виданої приватним нотаріусом Дяченко Ю.А. продав, а [PERSON] придбав транспортний засіб: вантажний пікап - В марки «Toyota» «Tundra» 2007 року випуску, колір - синій, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] [NUMBER] . Ціна договору - 140 000 грн. Договір оформлений та підписаний сторонами в ТСЦ 5341 в присутності адміністратора ТСЦ 5341/02. Позивач зазначає, що оскільки вони дійшли згоди про те, що не відбувається виконання сторонами вказаного договору то відповідач [PERSON] власноручно на договорі зазначив, що придбав даний транспортний засіб формально без сплати коштів і зобов`язується зняти із себе реєстрацію авто на першу вимогу. Крім того, оскільки дії не були спрямовані на виконання договору, то позивач відповідно і не передавав відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке дає йому можливість керувати автомобілем. В подальшому, приблизно через півтора роки, взаємовідносини між сторонами погіршились і відповідач почав погрожувати, що оскільки автомобіль зареєстровано на нього, то він є власником і може вчиняти будь-які дії стосовно свого майна, а напис на договорі про формальність договору він не визнає. Вказані дії відповідача змушують позивача звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.09.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а.с.12). Ухвалою від 18.09.2018 року [PERSON] була повернути заява про забезпечення позову (а.с.13). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14.11.2018 року (а.с.25). Ухвалою суду від 11.12.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , а позивачу було запропоновано надати суду довіреність серії НАМ №451064 від 11.03.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А (а.с.38-39). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.04.2019 року (а.с.80). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, що були направлені за адресою місця проживання вказаною самим позивачем в позовній заяві, повернулися за закінченням терміну зберігання (а.с.28,34,43, 75,86, 90,103, 106). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Іншої адреси чи зміни місця проживання або місцезнаходження позивачем не повідомлялось. 10.12.2018 року ним була надана заява про розгляд справи без його участі (а.с. 36). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Про розгляд справи, призначеної на 11.12.2018 року, 14.01.2019 року, 13.02.2019 року відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.33, 45, 66). Крім того, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси. Так, у поштових повідомленнях (а.с.77, 78; 102) були проставлені відмітки про відсутність [PERSON] за адресою місця проживання: [ADDRESS] , за якою вказана особа є зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.24) та яка не повідомила суду іншої адреси, тобто вказані дні є днями вручення судових повісток. Поштові повідомлення (а.с.92, 93; 107) повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила листи (а.с.46, 47; 67), в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначала, що згідно постанови Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року по справі №552/856/18 визнано недійсним договір купівлі продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA TUNDRA» 2007 р. випуску, д.н.з. [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в ТЦС 5341 РЦС МВС в Полтавській області та поновлено її майнові права. Ухвалою суду від 16.05.2019 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Спірні правовідносини регулюються нормами\~Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом частини п`ятої\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з\~статтею 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 вказано, що «для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки». Так, звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79 від 13.01.2016 року, оскільки такий правочин є фіктивним. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду копію спірного договору (а.с.17), за умовами якого продавець (власник транспортного засобу) [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , який діяв на підставі довіреності серії [NUMBER] від 11 березня 2015 року, продав відповідачу [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA- TUNDRA», 2007 року випуску, номер кузова (шасі, рама)\~ [NUMBER] (а.с.17). Оскільки власником вказаного автомобіля в договорі зазначена [PERSON] , а позивач лише діяв від її імені та на підставі довіреності, й яка не була зазначена позивачем учасником справи в позовній заяві, ухвалою суду від 11.12.2018 року вказана особа була залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (а.с.38). Крім того, судом було запропоновано позивачу надати суду довіреність серії НАМ №451064 від 11.03.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко [PERSON] ., яка зазначена в спірному правочині, однак яка відсутня в матеріалах справи. Однак вказана ухвала суду позивачем виконана не була, та довіреність суду не надана. Разом з тим, третя особа [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначила про те, що вказаний договір купівлі продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA TUNDRA» 2007 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в ТЦС 5341 РЦС МВС в Полтавській області вже визнаний судом недійсним та були поновлені її майнові права. Так, згідно з постановою Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA- TUNDRA» днз [NUMBER] , укладеного між [PERSON] , який діяв від імені власника транспортного засобу [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в ТЦС 5341 РЦС МВС в Полтавській області (а.с.52-57). Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України \~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, в постанові Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року, ухваленої за результатом розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним було встановлено, що 11 березня 2015 року позивач [PERSON] видала довіреність серії НАМ №451064 на ім`я [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до якої останні наділялися правом керувати, зняти з обліку, продати, обміняти автомобіль «TOYOTA- TUNDRA» днз [NUMBER] . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Дяченко В.А. реєстровий № 3217. 18 вересня 2015 року\~на підставі заяви [PERSON] до Єдиного реєстру довіреностей внесено запис про припинення дії довіреності №3217 серії [NUMBER] від 11 березня 2015 року. Тобто, судом встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу 13.01.2016 року, внаслідок припинення довіреності, виданої на його ім`я [PERSON] не мав повноважень вчиняти дії щодо продажу автомобіля марки «TOYOTA- TUNDRA», від імені його власника [PERSON] Таким чином,\~оскільки спірний\~правочин: договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79 від 13.01.2016 року «Toyota Tundra» 2007 року випуску, номер кузова\~(шасі,\~рама)\~ [NUMBER] , який\~позивач просить\~визнати недійсним\~через його\~фіктивність,\~вже визнаний\~судом недійсним\~через недодержання\~в момент\~його вчинення\~вимог ч.ч.2,3\~ст.203\~ЦК України,\~відповідно до\~яких особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності\~та волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним та\~відповідати його\~внутрішній волі,\~й позивач\~ [PERSON] \~на час\~його укладання\~не мав\~повноважень вчиняти\~дії щодо\~продажу вказаного\~транспортного засобу,\~підстави для\~визнання такого\~правочину недійсним\~з інших\~підстав,\~відсутні.\~ \~ \~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed