Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: ЛКП «Центральне», в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зобовязати Галицький РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21, м. Львів. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що спірна однокімнатна квартира є неприватизованою, основним квартиронаймачем була бабуся [PERSON] [PERSON], яка померла у 2007 році. У квартирі зареєстровано 9 осіб, у тому числі відповідачі, які є між собою батьком і донькою, проте фактично не проживають без поважної причини уже два роки, плати за комунальні не здійснюють, не несуть жодних витрат по утриманню житла та не цікавляться ним. Ухвалою від 04 грудня 2015 року клопотання представника позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено та\~позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловими приміщеннями за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові та зняття такого з реєстрації - залишено без розгляду. 09 лютого 2015 року відповідачі за первісним позовом подали зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], третя особа: ЛКП «Центральне», в якому просять відмовити в задоволенні первісного позову та зобовязати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням квартири №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові та забезпечити їм доступ до квартири шляхом видачі дублікатів ключів від вхідних дверей. В обґрунтування зустрічного позову покликаються на те, що [PERSON] проживає у спірній квартирі від народження і вона є єдиним житлом та єдиним місцем його постійного проживання. Вказує, що позивач [PERSON] та її матір [PERSON] не допускають їх до проживання у квартирі, мотивуючи різними надуманими причинами. Вказує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2007 року, залишеним в силі Апеляційним судом Львівської області, [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Покликається на те, що причинами його тимчасового непроживання у вказаній квартирі до 2007 року було те, що його брат [PERSON] та члени його сімї не допускали його до квартири, зробили без його згоди заміну дверних замків, не повідомляли йому про те, що надходять квитанції для оплати квартирної плати та комунальних платежів, а також поштової кореспонденції та налаштовували сусідів проти нього та його доньки. Вказує, що у звязку з цим вони були змушені проживати в будинку батьків його колишньої дружини у м. Дубляни, однак, після розлучення у 2007 році він переїхав у квартиру на вул. Замарстинівській, однак відповідачі продовжують чинити йому перешкоди у проживанні в такій. Також вказує, що ні [PERSON], ні її діти не проживають у спірній квартирі. Просять у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, вказавши, що відповідачі за зустрічним позовом не чинять перешкод у користуванні спірною квартирою. Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечили, надали пояснення, аналогічні до викладених у зустрічній позовній заяві та просили таку задоволити. Представники третіх осіб - Галицького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та Львівського комунального підприємству «Центральне» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином судом повідомлялися про час і місце слухання справи, а тому суд, зі згоди сторін, ухвалює рішення у їх відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що вона є матірю позивачки [PERSON], проживає у спірній квартирі з 1996 року, вказує, що відповідач [PERSON] після одруження переїхав на постійне місце проживання у м. Дубляни до дружини і до 2008 року не проживав на вул. Замарстинівській, з 2008 року по 2010 року проживав, після 2010 року не проживав, а з часу, відколи подано до суду позов про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням (приблизно навесні 2015 року) переїхав проживати у спірну квартиру, однак у звязку із його зловживанням алкоголем, [PERSON] з дітьми змушена переїхати до батьків її чоловіка, оскільки [PERSON] постійно вчиняв сварки і конфліктував з іншими мешканцями. Вказує, що всі комунальні послуги та інші витрати з утримання квартири оплачує її чоловік [PERSON], а [PERSON] з березня 2015 року почав оплачувати лише квартплату. Крім цього, вказала, що донька [PERSON] відповідач за первісним позовом [PERSON] взагалі не зявляється у спірній квартирі та ніколи не проживала у такій. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що є сусідкою [PERSON], проживає у квартирі №10 у будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові з 2002 року. Вказала, що їй відомо, що у квартирі №21 вказаного будинку проживає мати [PERSON] [PERSON], часто бачить [PERSON], її чоловіка та дітей, бачить також останнім часом [PERSON] Крім цього, показала, що [PERSON] (батька [PERSON]Ю.) бачить рідко, востаннє 2-3 місяці назад. Доньки [PERSON] [PERSON] взагалі не бачила. Вказує, що [PERSON] вперше побачила в 2010 році, знає, що він зловживає алкоголем, оскільки часто бачить його у стані алкогольного спяніння та у звязку з його поведінкою викликали міліцію. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що до червня 2015 року була сусідкою [PERSON], проживала в будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові з народження в квартирі навпроти. Показала, що з [PERSON] дружила з дитинства. Вказує, що [PERSON] до одруження проживав в батьківській квартирі, після одруження в дружини, до 2007-2008 років вона його не бачила, потім зявився в 2008 році, прожив три роки, з 2011 року по 2014 року не проживав у квартирі №21 вказаного будинку, весною 2015 року знов зявився в будинку. Вказала, що за останні два роки постійно бачить проживаючими у вказаній квартирі [PERSON], [PERSON] з дитиною і чоловіком, доньки [PERSON] [PERSON] взагалі не бачила. Крім цього, їй відомо, що [PERSON] зловживає алкоголем, вчиняє конфлікти. Також їй відомо, що комунальні послуги за квартиру сплачує [PERSON], вона його бачила востаннє в травні 2015 року, знає, що він часто їздить у відрядження. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що проживала у будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові до 2007 року. Їй відомо, що у квартирі №21 проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], крім цього, вказує, що [PERSON] ніколи не проживала, [PERSON] періодично зявлявся. Вказала, що [PERSON] часто їздить у відрядження, але проживає у квартирі постійно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду покази про те, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] з дитинства. Заходить в гості до [PERSON], бачить у квартирі [PERSON], яка свариться з ним через те, що він приходить в гості та час від часу бачить доньку [PERSON] [PERSON], яка проживає разом з ним, оскільки квартира перегородкою поділена на дві частини. Крім цього, вказав, що йому відомо, що [PERSON] виїхав за кордон в 2010 року та до цього часу не повертався. Крім цього, 27 квітня 2015 року свідок [PERSON] надав заяву з письмовими поясненнями (а.с.57). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна\~\~сторона\~\~зобов'язана\~\~довести ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог\~\~і\~\~заперечень,\~\~крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.\~\~ Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч.1 ст.63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Судом встановлено, що у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівській, 30/21, яка перебуває в державній формі власності, зареєстровано 9 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Позивачі за зустрічним позовом покликаються на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2007 року, залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2008 року, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання його та малолітньої дочки [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] відмовлено. Як вбачається із вказаного рішення, таким встановлено, що станом на 1993 рік на час одруження відповідача спірна квартира складалась з однієї кімнати площею 13,3 кв.м., кухні площею 10,5 кв.м. без комунальних вигод, у якій проживало пятеро осіб, що дає суду підстави вважати, що сім'я відповідача була позбавлена можливості проживати в таких житлових умовах. Прописка дитини [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька не суперечить вимогам чинного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] іншого житла не має, на даний час перебуває у розірваному шлюбі. Показання свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON] суд оцінює субєктивно, оскільки відомо, що відповідач у спірній квартирі не проживав з 1993 року, що ним не оспорюються, їм не відомі обставини та умови, за яких за ним зберігалось житлове приміщення до вирішення спору (а.с.29). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, вищевказаним рішенням не встановлено факт проживання чи непроживання [PERSON] у спірній квартирі, лише встановлено правомірність реєстрації її місяця проживання за місцем реєстрації проживання її батька [PERSON] Також вказаним рішенням не встановлено факту перешкоджання [PERSON], [PERSON] у користуванні [PERSON] житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 30/21. Разом з тим, як вбачається із наявного в матеріалах справи акту ЛКП «Центральне» від 20 листопада 2014 року, комісією встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові з 05 листопада 1975 року, [PERSON] зареєстрована з 11 грудня 1995 року. Квартира не приватизована. Зі слів сусідів дані громадяни не проживають в цій квартирі протягом двох років, в чому і складений даний акт (а.с.8). 23 лютого 2015 року комісією ЛКП «Центральне» складено акт, відповідно до якого, при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено, що за даною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім цього, встановлено, що [PERSON] проживає в [INFO] разом із сімєю дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] та [PERSON] Інші зареєстровані особи не проживають за вищевказаною адресою довготривалий термін і цей факт засвідчують сусіди: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.96). Також 23 лютого 2015 року комісією ЛКП «Центральне» складено акт, відповідно до якого, при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено, зокрема, що [PERSON], [INFO], за даною адресою зареєстрована, але, зі слів сусідів, ніколи не проживала в квартирі №21 на вул. Замарстинівській, 30 і цей факт засвідчують сусіди: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.97). Крім цього, факт непроживання відповідача за первісним позовом [PERSON] у квартирі №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові підтверджується актами ЛКП «Центральне» від 19 квітня 2013 року, 19 квітня 2014 року, 21 травня 2013 року, 21 травня 2013 року, 28 квітня 2015 року(а.с.98-101, 108). Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його\~\~сім'ї\~\~за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї\~\~були\~\~відсутні\~\~з\~\~поважних причин\~\~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього\~\~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не проживає у квартирі №21 будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові більше шести місяців, що підтверджується належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні та показами свідків, оскільки такі є чіткими, послідовними та перебувають у логічному звязку із матеріалами справи, а відтак, первісний позов підлягає до задоволення. Стосовно покликання сторони позивачів за зустрічним позовом на те, що [PERSON] не проживає за адресою: м. Львів. вул. Замарстинівська, 30/21 протягом останніх пяти років, то суд не приймає такі до уваги, виходячи із наступного. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, як вбачається із первісного та зустрічного позовів, у жодному з них не поставлено вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові, а тому даний факт не потребує встановлення, доказування чи спростування в межах розгляду даної цивільної справи. Стосовно вимог зустрічного позову [PERSON], [PERSON]про зобовязання [PERSON], [PERSON] не чинити позивачам перешкод в користуванні житловим приміщенням квартири №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові та забезпечити доступ до квартири шляхом видачі дублікатів ключів від вхідних дверей, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні таких, виходячи із наступного. Предметом доказування у даному позові є наявність перешкод з боку відповідачів за зустрічним позовом у користуванні позивачами спірною квартирою, однак [PERSON] та [PERSON] самі ж покликаються на те, що [PERSON] не проживає у даній квартирі більше пяти років, тобто не може вчиняти активних дій по вчиненню перешкод. Як вбачається із відповіді Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 02 жовтня 2015 року за №67/14788, наданій [PERSON], на її запит від 28 вересня 2015 року повідомлено, що жодних матеріалів з приводу перешкоджання [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 30/21 громадянину [PERSON] з Галицької районної адміністрації ЛМР у Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області не надходило. Крім того, [PERSON] проінформовано, що [PERSON] зверталась в Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з письмовою заявою відносно [PERSON] Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Сторона позивача за зустрічним позовом скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування позовних вимог суду не надала. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачами не доведено, а судом не здобуто доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог, а тому зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed