Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що зазначена квартира належить йому на праві власності. 31.08.2013 р. він зареєстрував в спірній квартирі громадянина Індії - відповідача [PERSON] , з яким разом навчався у вищому учбовому закладі. У лютому 2014 р. відповідач виїхав з України на батьківщину до Індії та до цього часу в Україну за місцем реєстрації місця проживання не повертався. Оскільки місце мешкання та засоби зв`язку відповідача позивачу невідоме, домовитись з відповідачем про добровільне зняття його з реєстрації місця проживання у квартирі позивача не вбачається можливим. Відповідач не бере участі у витратах на утримання квартири, позивач не має змоги у повній мірі користуватись своєю власністю (оформити субсидію, сплачувати меншу квартплату із розрахунку зареєстрованих осіб у помешканні, тощо). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги, викладені в позові, підтримали у повному обсязі і просили задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Ухвалою суду від 10.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у відповідності до ст. 178 ЦПК України своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.02.2008 р., посвідченого 26.02.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 654. З Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, виданої 20.12.2019 р., вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту ЖК «Затишок» м. Харкова від 02.02.2021 р. відповідач [PERSON] за вищенаведеною адресою не проживає з лютого 2014 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] показали, що у квартирі за адресою [ADDRESS] відповідач не проживає з моменту реєстрації. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання і проживання членів їх сімей, розпоряджатися власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 3статті 47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження відсутність відповідача [PERSON] у спірному будинку понад встановлені ст. 405 ЦК України строки без поважних причин. Відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення та проживає за іншою адресою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, а тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved