Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 4000,00 доларів США, трьох відсотків річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 02.12.2020 по 26.02.2021 в сумі 28,27 доларів США, а також інфляційного збільшення боргу за цей же період в сумі 42,22 долари США, а всього 4070,49 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України на момент звернення з позовом складало 113688,78 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05 лютого 2020 року відповідач [PERSON] взяв у позивача в позику грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США з умовою повернення до 01 грудня 2020 року, про що [PERSON] позивачу [PERSON] було надано письмову розписку. Однак, у домовлені терміни суму позики позивачу не повернуто, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] перебував у шлюбі з його дочкою, звернувся до нього з проханням позичити грошові кошти у вищезазначеній сумі, частково для придбання автомобіля та частково для придбання квартири, зобов`язувався повернути кошти до 01.12.2020, проте свої зобов`язання не виконав, позичені кошти в обумовлені у розписці строки не повернув, вимогу про їх повернення залишив без задоволення. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 17.06.2021, 12.07.2021, 22.07.2021, 03.08.2021, 17.08.2021 не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Тимошенко Н.І. до суду також не з`явилась, неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи, які обґрунтовувала необхідністю надання часу для ознайомлення з позовною заявою, незакінченням для неї строку для подання відзиву на позов, зайнятістю в інших процесах, які судом задовольнялись. У судове засідання, призначене на 17.08.2021, представник відповідача до суду не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість у іншому процесі, а також у зв`язку з поданням відповідачем зустрічної позовної заяви. Враховуючи, що на момент розгляду справи зустрічна позовна заява [PERSON] до суду не надійшла, а строк на її подання, встановлений ч.1 ст.193 ЦПК України, на цей час закінчився, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, про що судом постановлено ухвалу, занесену до журналу судового засідання. При цьому на підставі ст.280 ЦПК України суд не вбачає підстав для постановлення заочного рішення у зв`язку з поданням відзиву на позов. З відзиву на позов представника відповідача адвоката Тимошенко Н.І. вбачається, що [PERSON] позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки грошових коштів від [PERSON] не отримував, [PERSON] є батьком [PERSON] , з якою відповідач перебував у шлюбі, протягом шлюбу [PERSON] допоміг [PERSON] розмитнити транспортний засіб, проте після погіршення стосунків [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] почав пред`являти до [PERSON] претензії щодо понесення ним витрат на весілля, а також надання частини коштів на придбання житла для подружжя, і 05.02.2020 запропонував [PERSON] написати розписку про нібито позику ним коштів в сумі 4000,00 доларів США, яких відповідач фактично не отримував. [PERSON] погодився написати таку розписку, щоб не погіршувати стосунки з дружиною. Одночасно [PERSON] почав перераховувати кошти на ім`я [PERSON] для погашення заборгованості перед її батьком. Згідно з позицією відповідача, навіть якщо [PERSON] отримав би фактично грошові кошти від тестя [PERSON] , то враховуючи, що така розписка написана ним у шлюбі, обов`язок погашення заборгованості має нести також і його дружина - дочка [PERSON] [PERSON] . З цих підстав представник відповідача у відзиві просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наданої суду розписки встановлено, що 05 лютого 2018 року [PERSON] взяв у [PERSON] у позику грошові кошти у валюті долар США в сумі 4000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 грудня 2020 року. У розписці [PERSON] власноручно зазначив, що гроші він отримав у повному обсязі при підписанні розписки. На розписці наявний підпис позичальника [PERSON] . Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так як з розписки вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору позики, а саме - суми позики, умов її надання, строку її повернення, що засвідчено підписом позичальника, суд прийшов до висновку про додержання позичальником [PERSON] та позичкодавцем [PERSON] вимог закону про письмову форму договору позики. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких доказів у підтвердження удаваності вищезазначеного правочину стороною відповідача суду не надано, вимог про визнання недійсним укладеного договору позики з [PERSON] , відповідач [PERSON] не заявляв. Отже, існування таких обставин суд вважає недоведеним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц зазначається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні, а також наданих ним документів вбачається, що частину коштів, про які зазначені у розписці, він передавав [PERSON] у грудні 2018 року, іншу частину - у лютому 2019 року. Такі пояснення позивача не відповідають змісту наданої ним розписки у частині моменту отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] у позику.У той же час Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Відтак, та приходить до висновку про дійсність договору позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд констатує, що зазначений у розписці строк повернення позики на час розгляду даної цивільної справи наступив, проте [PERSON] суму позики не повернув, на що вказує наявність у [PERSON] оригіналу розписки. До відзиву представником відповідача подано копії банківських квитанцій, з яких вбачається перерахування платником [PERSON] грошових коштів у різних сумах одержувачам: 25.03.2020 - [PERSON] (поповнення власної картки), 16.05.2020 - [PERSON] , а у період з 27.02.2020 по 22.12.2020 - [PERSON] . Вказані досліджені судом документи не підтверджують повернення коштів [PERSON] , а позивачем заперечується погодження з [PERSON] такого способу повернення коштів як перерахування його дочці [PERSON] , та отримання будь-яких коштів від [PERSON] в рахунок повернення частини позики [PERSON] . Відтак, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача [PERSON] про стягнення усієї суми позики. Факт перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] на момент укладення договору позики позивачем [PERSON] не оспорюється. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Будь-яких доказів у підтвердження тієї обставини, що отримані [PERSON] від [PERSON] 05.02.2020 грошові кошти були використані в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] , суду не надано. Відтак, суд вважає вказану обставину недоведеною. Враховуючи викладене, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 4000,00 доларів США. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначену норму, а також зміст розписки [PERSON] , суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у іноземній валюті за договором позики у сумі, еквівалентній 4000,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 26,6457 грн. за 100,00 доларів США. Отже, з відповідача стягненню підлягають кошти в сумі: 4000 * 26,6457 = 106582,80 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписки позичальника [PERSON] вбачається, що інший розмір процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання сторони не визначали. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних від простроченої суми, в межах позовних вимог - за зазначений у позові період прострочення з 02.12.2020 по 26.02.2021, що складає 86 днів. Отже, неустойка у виді 3 % річних, що підлягає нарахуванню відповідачу у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по поверненню позики, складає: 4000 * 3 % * 86 / 365 = 28,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 26,6457 грн. за 100,00 доларів США, становить: 28,27 * 26,6457 = 753,27 грн. Вирішуючи вимогу про стягнення інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 22.06.2020 у справі № 752/10525/16-ц (провадження № 612-38160св18), згідно з якою, за змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню: неповернута позика в сумі 4000,00 доларів США, що еквівалентно 106582,80 грн., а також три проценти річних в сумі 28,27 доларів США, що еквівалентно 753,27 грн., а всього 4028,27 доларів США, що еквівалентно 107336,07 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial