Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 26.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого ними було придбано спільне майно трьохкімнатну квартиру, вартістю 235 700 гривень та кольоровий телевізор «Філіпс», кольоровий телевізор «Самсунг», диван , ліжко двохспальне, меблі «стінка»; кухонний гарнітур, меблі в дитячу кімнату , спальний гарнітур, порохотяг, пральну машинку, холодильник, морозильну камеру, газову плиту, ноутбук, світильник (люстра), світильник у спальню, світильник у коридор, мікрохвильову піч, кухонну витяжку, магнітофон . 13.03.2005 року шлюб між ними було розірвано. В порядку поділу майна подружжя просить поділити квартиру [ADDRESS], майно, що необхідне для спільного користування - порохотяг, вартістю 400 грн., кухонний гарнітур, вартістю 2 500 грн., пральну машинку, вартістю 2 500 грн., холодильник, вартістю 2 000 грн., морозильну камеру, вартістю 4 000 грн., газову плиту, вартістю 800 грн., світильник у коридор, вартістю 300 грн., мікрохвильову піч, вартістю 500 грн., кухонну витяжку, вартістю 800 грн на загальну вартість на загальну вартість 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок. Виділити для проживання [PERSON] майно велику кімнату в квартирі [ADDRESS] та виділити у власність майно (меблі) які знаходяться у цій кімнаті це-кольоровий телевізор «Філіпс», вартістю 2 000 грн., диван вартістю 3 000 грн., меблі «стінка» в зал, вартістю 2 500 грн., світильник (люстра), вартістю 800 грн. на загальну вартість 8 300 гривень .. Виділити для проживання [PERSON] та нашим дітям дві інші кімнати та виділити їй у власність майно (меблі), які знаходиться в цих кімнатах це: кольоровий телевізор «Самсунг», вартістю 3 500 грн., ліжко двохспальне, вартістю 4 000грн.; спальний гарнітур, вартістю 2 500 грн.; світильник у спальню, вартістю 500 грн.; магнітофон вартістю 400 грн., меблі в дитячу кімнату, вартістю 2 500 грн. ноутбук, вартістю 2500 грн. на загальну вартість 15 900 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот) гривень 00 копійок. Залишити у спільному користуванні кухню, туалет, ванну, коридори разом з меблями, які в них знаходяться, а саме; порохотяг, вартістю 400 грн., кухонний гарнітур, вартістю 2 500 грн., пральну машинку, вартістю 2 500 грн., холодильник, вартістю 2 000 грн., морозильну камеру, вартістю 4 000 грн., газову плиту, вартістю 800 грн., світильник у коридор, вартістю 300 грн., мікрохвильову піч, вартістю 500 грн., кухонну витяжку, вартістю 800 грн. на загальну вартість 13 800 гривень. Надалі позивач [PERSON] позовні вимоги змінив, подавши письмову заяву від 23.12.2015року, згідно змісту якої та просив поділити лише квартиру [ADDRESS] в рівних ідеальних частках у праві спільної власності визначивши [PERSON] 1/2 частки спільного сумісного майна. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник з'явилися, проти позову заперечили за безпідставністю, посилаючись на ту обставину, що спірна квартира належить відповідачці на праві особистої власності, оскільки придбана за кошти подаровані батьками відповідачки, котрі заробили кошти на заробітках за кордоном. В Російській Федерації. В останнє засідання представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про відкладення справи у зв»язку із своєю зайнятістю, однак суд вважає за необхідне проводити розгляд справи у його відсутності, однак суд вважає за необхідне проводити розгляд справи у його відсутності,що дає підстави суду визнати її неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у її відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2005 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.03.2015 року. У шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON] [INFO] та дочка - [PERSON] [INFO]. 19 жовтня 2006 року [PERSON] під час шлюбу придбав у власність квартиру [ADDRESS], загальною вартістю 235 700 гривень 00 копійок, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12590858. На момент укладення договору вартість квартири становила 235 700 гривень 00 копійок, що еквівалентно 47 000 доларів США. Частину коштів в сумі 33 000 тисячі доларів США, [PERSON] оформив кредит у АКБ «УкрСиббанк» терміном з 19.10.2006р. до 18.10.2027р. Згідно ч. 1 ст. 60 Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм ка праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч 3 Ст. 368 ЦК України визначено , що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ч 2 статті 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Посилання позивача на те, що його тітка продала квартиру , а гроші віддала йому для погашення кредиту , який він взяв для купівлі спірної квартири, суд до уваги не приймає оскільки доказів передачі коштів немає. З цієї ж причини судом критично оцінюються заперечення відповідачки проти задоволення позову з посиланням на ту обставину, що квартира належить відповідачці на праві особистої власності, оскільки придбана за кошти подаровані батьками відповідачки, котрі заробили кошти на заробітках за кордоном, в Російській Федерації - надані стороною відповідача копії витягу з закордонних паспортів її батьків та письмові пояснення сусідів, про перебування батьків відповідачки на заробітках в Росії з 1995 по 2015 роки, не можуть свідчити про факт дарування будь - якої суми коштів особисто відповідачці на придбання квартири. Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в). Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть невизнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацівлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що наявний спір про право, адже хоча [PERSON] є титульним власником майна, відповідачкою заперечується право позивача на частку у спірній квартирі з твердженням про перебування квартири у її особистій приватній власності, а відтак, за відсутності належних та допустимих доказів придбання квартири за особисті кощти будь - кого з подружжя, системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про поділ майна подружжя підлягають до задоволення шляхом поділу квартири, що є у спільній сумісній власності подружжя, в ідеальних рівних частках та визначення позивачу 1\\2 частки у даному майні. На підставі наведеного,

Outcome: approved