Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій з урахуванням уточнень, просить суд визнати [PERSON] таким, що набув права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32 кв. м. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.06.1981 року відповідно до рішення виконкому Корольовської районної ради народних депутатів м. Житомира № 237 матері позивача була надана квартира [ADDRESS]. З того часу сім'я позивача проживала в зазначеній квартирі до смерті матері в 1998 році. З 1998 року в квартирі проживає [PERSON] Його брати [PERSON], [PERSON] у вказаній квартирі не проживають та позивач не підтримує з ними відносин, місцезнаходження їхнє невідоме. Позивач зазначив, що вказана квартира не приватизована, формально перебуває в комунальній власності, її житлова площа недостатня для реєстрації осіб крім двох зареєстрованих братів позивача, тому КВЖРЕП відмовляє позивачу у реєстрації, у звязку з чим [PERSON] не може звернутись до відповідного органу приватизації житлового фонду для реєстрації права власності на квартиру. Оскільки позивач понад 19 років добросовісно та безперешкодно користується житлом, продовжує проживати у спірній квартирі, просить суд визнати за ним право власності на квартиру за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у клопотанні від 23.10.2017 року просить розгляд справи проводити без присутності представника відповідача. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні (а.с. 44). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, у відповідності до ч. 9 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи через оголошення в пресі, а саме в газеті «Житомирщина» від 03.10.2017 року та від 31.10.2017 року (а.с. 53,65). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився. 28.11.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає та просить задовольнити (а.с. 80). Представник третьої особи - КП «ВЖРЕП № 13» Житомирської міської ради в судове засідання не з'явився. 31.10.2017 року подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с. 62). Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Корольовської районної Ради народних депутатів № 237 від 03.06.1981 року «Про надання квартир» [PERSON] та її синам [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Мати позивача - [PERSON], яка була наймачем кавртири, померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). З поквартирної картки вбачається, що наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] також у квартирі зареєстровані його брат - [PERSON], брат [PERSON] знятий з реєстрації 26.09.2012 року (а.с. 79). З довідки КП «ВЖРЕП № 13» Житомирської міської ради № 1815 від 28.10.2017 року вбачається, що позивач - [PERSON] у вказаній квартирі проживає без реєстрації на підставі письмової заяви сусідів (а.с. 77). Також у квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON], що вбачається з довідки КП «ВЖРЕП № 13» Житомирської міської ради № 1972 від 25.11.2017 року (а.с.78). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, він є сусідом позивача, проживає у будинку з 1988 року. також, зазначив, що у спірній квартирі проживала мати позивача, а також її сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на даний час проживає [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] він не бачив. З листа виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.10.2017 року № 25/К-9551 вбачається, в управлінні житлового господарства відсутня інформація щодо звернення [PERSON] та [PERSON] до Житомирської міської ради з питання приватизації квартири [ADDRESS] (а.с. 85). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи положення статей 335 і 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі, є однією з обставин, що має юридичне значення для вирішення питання визнання права власності за набувальною давністю. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по - перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто, особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права. По - друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто, очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. І по - третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно, за вищенаведених обставин, беручи до уваги те, що позивач у справі - [PERSON] добросовісно володіє квартирою [ADDRESS], на законних підставах вселився та користувався нею, відкрито володіючи, користуючись квартирою більше дев'ятнадцяти років можна прийти до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved