Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і свої позовні вимоги мотивує тим, що в серпні місяці 2010 року він вирішив придбати у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ, модель 21124, реєстраційний номер - [NUMBER], 2008 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], що належить відповідачу на праві власності. 27.08.2010 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом, відповідно до якої [PERSON] уповноважив позивача користуватися та розпоряджатися належним йому автомобілем марки ВАЗ, модель 21124, реєстраційний номер - [NUMBER]. Цього ж дня, 27.08.2010 року, [PERSON] видав на ім'я [PERSON] дві розписки, якими засвідчив факт продажу автомобіля та отримання від позивача 25000,00 грн. за проданий автомобіль. Після того, як відбулося оформлення генеральної довіреності, видані розписки, та повністю розрахувавшись з відповідачем, [PERSON] вважав, що став законним власником автомобіля марки ВАЗ, модель 21124, реєстраційний номер - [NUMBER], 2008 року випуску. 04.02.2013 року державний виконавець ВДВС Сумського МУЮ склав опис та наклав арешт на автомобіль ВАЗ, модель 21124, реєстраційний номер - [NUMBER] за борги [PERSON] перед КБ «Приватбанк». Арешт автомобіля було проведено у порядку примусового виконання рішення Зарічного районного суд м. Суми на підставі виконавчого листа №2-1000 від 14.06.2011 року. Не погодившись з арештом автомобіля та маючи за мету довести в судовому порядку своє право власності на автомобіль, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним, визнання права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.12.2013року №591/5996/13-ц позовні вимоги [PERSON] залишені без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2014 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів щодо відмови у задоволенні позову, позовна заява [PERSON] залишена без задоволення. За таких обставин позивач зазначає, що правочин між ним та відповідачем не відбувся, взаємних прав та обов'язків не виникло, а грошові кошти в сумі 25000,00 грн., що сплачені [PERSON] на ім'я [PERSON] підлягають поверненню, оскільки отримані ним без достатньої правової підстави, а тому просить суд стягнути на його користь 25000,00 грн.. Позивач, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять суд позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в силу ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без його участі чи його представника, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та відносини сторін для прийняття рішення по суті. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 27.08.2010 року [PERSON] було видано на ім'я [PERSON] генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за №2774, відповідно до якої [PERSON] уповноважив позивача користуватися та розпоряджатися (продавати, обмінювати, здати в оренду чи ренту тощо) належним йому автомобілем марки ВАЗ, модель 21124, реєстраційний номер - [NUMBER], 2008 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] з правом передовіри повноважень іншим особам повністю або частково, з правом отримання тимчасового технічного талону в органах ДАІ, з правом укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу та з правом використання автомобіля за межами України. 27.08.2010 року [PERSON] на ім'я [PERSON] було також видано дві розписки, якими засвідчено факт отримання останнім від позивача грошової суми в розмірі 25000,00 грн. за нібито проданий автомобіль. 04.02.2013 року державним виконавцем ВДВС Сумського МУЮ Левицьким Д.В. було складено акт опису й арешту майна, а саме автомобіля ВАЗ, модель 21124, реєстраційний номер - [NUMBER]. Автомобіль було арештовано, як майно [PERSON] задля його подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості відповідача перед КБ «Приватбанк», яка стягнута рішенням Зарічного районного суд м. Суми за виконавчим документом №2-1000 від 14.06.2011 року. Так, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.12.2013 року №591/5996/13-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним, визнання права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2014 року, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.12.2013року змінено в частині мотивів щодо відмови у задоволенні позову, позовна заява [PERSON] залишена без задоволення. Як вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу між сторонами не відбувся, взаємних прав та обов'язків не виникло, позивач права власності на автомобіль не надбав, тобто й обов'язку щодо оплати у нього не виникло. Видані розписки та генеральна довіреність не являється договором купівлі-продажу, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2014 року. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. ч.1,2,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Частиною першою ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Враховуючи норми наведених статей, відповідач [PERSON] не мав достатньої правової підстави на отримання грошових коштів від [PERSON] в сумі 25000,00 грн.. Зазначені кошти отримані відповідачем неправомірно, а власником зазначеної грошової суми залишається позивач, через що вбачається порушення його права власності. У відповідності до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином [PERSON] має право на повернення своїх грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON]. У відповідності до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У відповідності до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Право позивача порушене і підлягає захисту в суді. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 371,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved