Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дітей, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з ними, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року. 17.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю, якам стала чинити перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. В березні 2017 року позивач звернувся до служби у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу участі у вихованні дітей. Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація розпорядженням №182 від 05.04.2017 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №6 від 23.03.2017 року) визначила способи участі батька у вихованні дітей у наступному порядку: 1)Спілкуватись з дітьми у першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10 до 18 години та щосереди з 17 по 19 годину; 2)Проводити спільний відпочинок влітку - двічі по два тижні та взимку протягом одного тижня; 3)Свята проводити з дітьми за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Незважаючи на прийняте рішення, відповідач ухиляється від його виконання, у зв'язку з чим позивач звертався до Оболонського управління поліції ГУ НП в м.Києві. Просить суд з цих підстав, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми, встановити позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми такі способи участі: 1)Спілкуватись з дітьми у першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10 до 18 години та щосереди з 17 по 19 годину; 2)Проводити спільний відпочинок влітку - двічі по два тижні та взимку протягом одного тижня; 3)Свята проводити з дітьми за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Ухвалою суду від 01.06.2017 року відкрито провадження в даній справі. Ухвалою суду від 17.07.2017 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження №182 від 05.04.2017 року щодо визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні дітей. Ухвалою суду від 29.08.2017 року дані справи об'єднано в одне провадження. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані наступним. Розпорядження №182 від 05.04.2017 року щодо визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні дітей є протиправним, оскільки винесено без з'ясування всіх обставин виключно на підставі формальних підстав. При його винесенні не враховано те, що батько дитини вчинив шахрайські дії та заволодів квартирою [ADDRESS], яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що призвело до позбавлення дітей житла, самоуправно зайняв цю квартиру та використовує її на власний розсуд. При винесенні оскаржуваного розпорядження, не було враховано інтереси дитини, інші обставини, які підлягали обов'язковому з'ясуванню. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував. Зазначив, що після звернення до суду з позовом, йому не створюються перешкоди у спілкуванні з дітьми, він приймає участь у їх вихованні за можливості. Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість та те, що відповідачем ніколи не чинились перешкоди у спілкуванні з дітьми. Рік після розірвання шлюбу, позивач [PERSON] взагалі не висловлював бажання бачитись з дітьми. Пред'явлення ним позову до суду є його помстою за звернення [PERSON] до правоохоронних органів з заявою щодо його неправомірних дій з квартирою. Просили задовольнити вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження, зазначаючи, що розпорядження було прийнято за відсутності відповідача, хоча до цього запропоновано послуги медіатора для врегулювання конфлікту, чергова зустріч з яким не відбулась, після чого прийнято оскаржуване розпорядження. Представник третьої особи за первісним позовом - служби у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації підтримав первісні позовні вимоги [PERSON], заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації - як відповідача за об'єднаним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення її позовних вимог заперечував. Заслухавши учасників справи, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року. 17.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю. В березні 2017 року позивач звернувся до служби у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу участі у вихованні дітей. Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація розпорядженням №182 від 05.04.2017 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №6 від 23.03.2017 року) визначила способи участі батька у вихованні дітей у наступному порядку: 1)Спілкуватись з дітьми у першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10 до 18 години та щосереди з 17 по 19 годину; 2)Проводити спільний відпочинок влітку - двічі по два тижні та взимку протягом одного тижня; 3)Свята проводити з дітьми за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Аналогічний порядок просить суд встановити позивач, пред'являючи позов до суду. У висновку по суті спору Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація від 23.08.2017 року (а.с.124-125) також вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо встановлення саме такого порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Після відкриття провадження у справі, судом при розгляді даної справи встановлено, що позивач та відповідач мають невирішений спір щодо спільного сумісного майна подружжя, який вплинув на взаємовідносини сторін, в тому числі щодо участі батька у вихованні дітей. Не оцінюючи доводи сторін щодо майнового спору, розміру аліментів, які сплачуються батьком на підставі рішення суду, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством передбачено ряд гарантій неповнолітніх дітей, які мають бути дотримуватись як їх батьками так і органами державної влади, при вирішенні спорів між ними. Зокрема, статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ч.1, 2 ст.12 цього ж закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Суд вважає, що Оболонською районною в м.Києві державною адміністрацією при розгляді заяви [PERSON] щодо визначення способі участі у вихованні дітей та винесення розпорядження, яке оскаржується матір'ю дітей [PERSON] вимоги чинного законодавства щодо дотримання найкращих інтересів дітей дотримано формально без ґрунтованого з'ясування обставин справи. До такого висновку суд приходить з наступних підстав. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Право органів державної влади на вирішення питання щодо участі у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо від них передбачено ст.ст.158-159 СК України, а тому таке втручання держави у приватне та сімейне життя особи є законним. Разом з тим вказані положення Закону не можуть застосовуватись бездумно та формально. Так, ст.158 СК України передбачено вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Цією нормою визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. При цьому, виходячи з назви цієї статті, участь органу опіки у даних правовідносинах можлива за наявності спору між батьками з цього питання. Наявність такого спору має бути перевірена самим державним органом, при чому, на думку суду, має бути з'ясовано характер взаємовідносин батька та матері, їх дій чи бездіяльності, які б вказували на наявність спору між ними щодо участі батька у вихованні дітей. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів, поданих будь-якою зі сторін, які б вказували на наявність спору між батьками щодо виховання дітей. Рішення органу опіки прийнято виключно на підставі заяви батька [PERSON], в якій зазначено про порушення матір'ю його права на виховання дітей без проведення перевірки таких посилань. Підтвердження даних обставин могло б слугувати належною підставою для втручання держави в сімейне життя цих осіб задля захисту інтересів дітей. За відсутності доказів, які б вказували на зворотнє, суд вважає, що на момент розгляду органом опіки звернення батька [PERSON] не було підстав для втручання держави в сімейне та приватне життя батьків та їх дітей. Крім того, при прийнятті оскаржуваного розпорядження, органом опіки не дотримано найкращих інтересів дітей, оскільки рішення прийнято лише на підставі того, що мати ухиляється від проведення бесід з медіаторами, а також на підставі наступних документі: копії паспорту [PERSON], копій свідоцтв про народження дітей, рішення суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів від 17.11.2016 року, довідки про доходи [PERSON], довідки про забезпеченість його житловою площею та комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] та актом обстеження житлово-побутових умов за цією адресою від 27.01.2017 року. В порушення гарантованого державою захисту якнайкращих інтересів дітей, органом опіки не оцінювались будь-які інші обставини, які б дозволяли суду дійти висновку про обґрунтованість прийняття оскаржуваного розпорядження. Так, на момент розгляду даного питання органом опіки, старшій доньці сторін - [PERSON] було повні 7 років, а сину [PERSON] повні 2 роки. При цьому, но момент припинення шлюбних стосунків між батьками меншому сину був лише один рік. Належної оцінки віку дітей органом опіки не здійснено, не відмежовано способи участі у вихованні дітей батьком окремо для кожної дитини, зважаючи на відмінність у їх віці та відповідних потребах у навчанні, відпочинку, харчуванні, дозвіллі. Суд вважає, що у такому віці режим спілкування батька та участь у вихованні дітей має мати певні відмінності, пов'язані з віковими потребами дитини, яка не може залишатись поза увагою органів державної влади, якщо вони вважають необхідною свою участь у вирішенні спору між батьками. Стан здоров'я дітей, їх особисту прихильність до кожного з батьків також не досліджено. Призначаючи медіаторів, не з'ясовано як проходять зустрічі та бесіди, чи дають вони результат. Неявка матері на одну з таких бесід слугувала підставою для фактичного визнання процесу медіації недоцільним, що зумовило прийняття рішення про участь батька у вихованні дітей. Всі ці обставини надають суду змогу дійти висновку про формальність перевірки, здійсненої органом опіки щодо заяви батька [PERSON] та прийняття рішення, яке з цих підстав має бути скасовано судом. У відповідності з вимогами ст.5 ЦПК України, суд вважає правильним одночасно з прийняттям рішення про скасування розпорядження, задля забезпечення прав позивача зобов'язати комісію з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації повторно розглянути питання щодо участі батька [PERSON] у вихованні дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], згідно заяви [PERSON] від 31.01.2017 року. При цьому, при розгляді даного питання врахувати висновки та рекомендації суду, що викладені судом вище у мотивувальній частині цього рішення. Повертаючись до способів втручання держави у сімейне та приватне життя особи, суд зауважує, що відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тобто участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. При розгляді справи судом встановлено, що наявність перешкод у спілкуванні з дітьми та участь у їх вихованні позивачем підтверджується виключно його зверненням до органів Національної поліції 09.04.2017 року. Жодних інших доказів, зокрема показань свідків, суду не надано. Самим позивачем при розгляді справи надано пояснення про те, що після подання позову до суду він має змогу спілкуватись з дітьми за бажанням та погодженням з відповідачем. В даний час це питання вирішено між ними самостійно. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів щодо створення йому відповідачем перешкод у спілкуванні з дітьми та прийняття участі у їх вихованні, які б зумовлювали необхідність захисту судом його прав як батька на вільне спілкування з дітьми. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial