Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 28.09.2007 року вона зареєструвала\~\~шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. На протязі останніх декількох років сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони проживають окремо, подальше спільне життя вважає неможливим. Спору щодо спільного майна немає. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дочки. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 25% від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня звернення до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зя»вилась надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КЕ №036285, виданого 28.09.2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції вбачається, що сторони 28.09.2007 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1716 (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-КЕ №080359, виданого 05.12.2008 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, 28 листопада 2008 року у позивача та відповідача народилася спільна донька [PERSON]. (а.с.13). Як встановлено із заяви позивачки, подружжя та проживає окремо, з грудня 2018 року сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спір про майно між сторонами відсутній, суперечок про місце проживання дитини немає. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтовано, та підтверджено доказами, тому він підлягає задоволенню. Окрім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3\~статті 181 СК України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що суду не надано жодного доказу наявності у відповідача інших утриманців, проблем зі здоров»ям чи матеріальним становищем. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідачем надано суду заяву в якій останній зазначав, що позовні вимоги визнав повністю, непрацездатних осіб на утриманні не має. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення вимог в частині стягнення аліментів. Статтею 191 СК України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно\~ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому, відповідно до положень частини 6\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Разом з тим, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1\~ст. 142 ЦПК України\~та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved