Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Луцької міської ради про визнання права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що понад тридцяти років проживає у квартирі [ADDRESS] . Свого часу, будучи членом житлово-будівельного кооперативу № 41 та отримавши відповідний ордер № 286, він вселився у вказану квартиру та впродовж років рівними частинами виплачував внески державного кредиту. Балансова вартість квартири станом на 01.09.2020 року становить 216 898, 00 грн. Перший внесок в розмірі 67 834, 00 грн. був внесений в 1985 році. Залишок державного кредиту погашався рівними частинами до 1991 року. На даний час кредит погашено повністю. З метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру 25.11.2020 року він звернувся до державного реєстратора, однак, у проведенні реєстраційних дій йому було відмовлено та роз`яснено, що надана ним довідка ЖКП № 2 Департаменту ЖКГ виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області № 10 від 22.09.2020 року не може бути підставою для проведення реєстрації та необхідна довідка кооперативу. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача Луцької міської ради в письмовій заяві проти задоволення позову не заперечує, розгляд справи просить провести у його відсутності. Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому, враховано наступне. В 1985 році позивачу, як члену ЖБК № 41, було видано ордер на житлове приміщення: квартиру [ADDRESS] . Будинок зданий в експлуатацію в 1985 році. Квартира 2-х кімнатна, знаходиться в 1 під`їзді, на 1 поверсі. Загальна площа складає 49, 6 кв.м., житлова - 27, 9 кв.м. Дані обставини підтверджуються довідкою ЖКП № 2 Департаменту ЖКГ виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області № 10 від 22.09.2020 року (а.с. 7). Зазначеною довідкою ЖКП № 2, також, підтверджується, що балансова вартість квартири станом на 01.09.2020 року становить 216 898, 00 грн. Перший внесок в розмірі 67 834, 00 грн. був внесений позивачем в 1985 році. Залишок державного кредиту погашався рівними частинами до 1991 року. На даний час кредит погашено повністю. Станом на 01.09.2020 року заборгованості перед кооперативом немає. Таким чином, вищезазначена інформація підтверджує факт повної сплати позивачем, як членом кооперативу, державного кредиту та отримання ордеру. На замовлення позивача КП «Волинське ОБТІ» проведено технічну інвентаризацію квартири та видано технічний паспорт (а.с.4-6). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України, де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 55613955 від 10.12.2020 року, позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності квартири [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності (а.с. 3). При цьому, з рішення державного реєстратора вбачається, що підставою відмови в державній реєстрації є ненадання довідки ЖБК № 41, членом якого був позивач, що суперечить вимогам встановленим п.80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Отже, на момент набуття права власності позивачем на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , внаслідок проведення ним сплати пайових внесків за вказану квартиру. На підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved