Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із справжнім позовом, посилаючись на ті обставини, що з 2014 по 2017 роки перебував з відповідачем [PERSON] у шлюбі, та [INFO] у них народився син [PERSON] . На час подання позову він мешкає окремо від сина та її матері, а після розірвання шлюбу, остання йому чинить перешкоди у спілкуванні і вихованні дитини. Просив зобов`язати відповідачку не перешкоджати в спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , встановити такі способи спілкування, як систематичні побачення щопонеділка та п`ятниці з 17 до 22 години, без присутності матері та щосуботи та неділі з 8 до 22 години за місцем його проживання, без присутності матері. У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували: представник відповідача вважає, що відповідач не чинить перешкоди батькові у його спілкування із сином, а відповідач не проти побачень батька з сином, але суворо у її присутності. Представники органу опіки та піклування просив розглядати справу у його відсутності, просив прийняти рішення з рахунком наданого висновку (а.с.106). Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач від сумісного шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає з відповідачем в м.Одеса. Відповідач перешкоджає спілкуванню сина з позивачем на одинці, оскільки не бажала залишати його сам на сам з батьком, вважає його ставлення до виховання дитини неналежним, пропонувала зустрічі з дитиною тільки у її присутності і у той період, який визначив у своєму висновку Третя особа. Позивач працює в корпорації «Пневмотек» з 2018р. менеджером відділу з продажу, характеризується позитивно, мешкає в приватному будинку разом з батьками. Відповідач працює в громадській організації «Центр сприяння здоров`ю «Енергія Плюс», де виконує обов`язки помічника адміністратора, характеризується позитивно, мешкає в окремій квартирі з матір`ю. Третьою особою суду надано Висновок від 26.02.2019р. (а.с.75) у якому пропонує повідомити відповідача, що вона не має права перешкоджати спілкуванню батька з малолітнім сином та пропонує визначити способи участі у його спілкуванні та вихованні з дитиною шляхом встановлення його систематичних побачень з дитиною кожної суботи та неділі тижня з 10 до 12 та з 18 до 20 години у присутності матері. Статтею 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ч.1,2 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.158 Сімейного кодексу України за заявою батька дитини, органи опіки і піклування визначає спосіб участі у вихованні дитини та спілкування із нею того із батька хто проживає окремо. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Законом батьку у рівній мірі з матір`ю гарантоване право на особисте спілкування з донькою. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Аналізуючи встановленні обставини, та матеріали вищезазначеного Висновку (а.с.78-91) суд приходить до висновку, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, оскільки не дозволяє проведенню таких зустрічей сам на сам, і вважає, що вони повинні відбуватися тільки у її присутності. За Законом батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. [PERSON] досяг чотирьох років і чотирьох місяців, тому його вік дозволяє спілкуванню батька з нею без присутності матері, але в обмежений час і не пізніше 20 години. Тому суд з врахуванням віку та стану здоров`я дитини вирішує встановити відповідні дні та час для спілкування дитини з батьком. Батько дитини працює вдень, бажає бачитися з дитиною у п`ятницю у другій половині доби, а мати дитини працює у п`ятницю у другій половині доби і залишає дитину зі своєю матір`ю, тому суд вважає доцільним встановити такі побачення кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 17 до 20 години, кожної другої неділі та кожної четвертої суботи місяця з 10 до 16:00 години, що буде відповідати дійсному спілкуванню та участі у вихованні батька дитини. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Час для спілкування який просить встановити позивач, а саме щопонеділка та п`ятниці з 17 до 22 години, суд вважає таким, що не піде на користь малолітній дитині. Щодо часу спілкування який просить встановити у зазначеному Висновку третя особа, суд вважає несправедливим, оскільки позбавляє батька права бачитися із сином з понеділка по п`ятницю включно, а тому ставиться до висновку у цій частині критично. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

Outcome: partial