Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіївугілля» відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно наказу № 1400 від 19.08.2013 року позивача було прийнято на роботу гірноробочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті до Державного підприємства «Макіїввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]». Згідно наказу № 371 від 22.05.2015 року його було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення позивача відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку, у зв'язку з чим, станом на 12.02.2016 року підприємство має заборгованість у сумі 15162 (п'ятнадцять тисяч сто шістдесят дві) грн.. 39 коп., яка складається з: - допомоги з тимчасової втрати працездатності за рахунок Фонду ССВНТ за червень 2014 року - 3476,85 грн. - заробітної плати за серпень 2014 року - 2921,00 грн. - заробітної плати за вересень 2014 року - 8764,54 грн., що підтверджується довідкою № 107/02/14-95 від 19.02.2016 р. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою провести з ним повний розрахунок, проте до теперішнього часу заборгованість не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість заробітній платі у розмірі 15162, 39 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2015 року по по день фактичного розрахунку (на дату винесення рішення) та моральну шкоду у сумі 5000 грн. У судове засідання позивач не зявився та надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Крім того, 01.08.2016 року до суду надійшла заява від позивача, відповідно до якої позивач відмовився від частини заявлених позовних вимог, а саме від стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 22.05.2016 року по день фактичного розрахунку (на дату винесення рішення за його позовом). 26.04.2016 року ухвалою суду направлено окреме доручення про допит представника відповідача до Голосіївського районного суду м. Києва, яке було повернуто без виконання. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчив доводи позовної заяви, дослідивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що згідно наказу № 1400 від 19.08.2013 року позивача було прийнято на роботу гірноробочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті до Державного підприємства «Макіїввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]». Наказом № 371 від 22.05.2015 року його було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. (а.с. 15) Як вбачається з бухгалтерської довідки Державного підприємства «Макіїввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]», станом на 12.02.2016 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 15162,39 грн., у тому числі: - допомоги з тимчасової втрати працездатності за рахунок Фонду ССВНТ за червень 2014 року - 3476,85 грн., заробітної плати за серпень 2014 року - 2921,00 грн., заробітної плати за вересень 2014 року - 8764,54 грн. (а.с. 4). Доказів погашення зазначеної заборгованості відповідачем не надано. Таким чином судом встановлено, що всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, повний розрахунок з позивачем не був проведений. Доказів того, що затримка розрахунку при звільненні відбулася за відсутності вини відповідача суду не надано. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, а порядок відшкодування моральної шкоди передбачений ст. 23 ЦК України, згідно ч.3 якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що внаслідок порушення з вини відповідача строків розрахунку при звільненні позивачу була завдана моральна шкода. Враховуючи обставини справи, тривалість затримки розрахунку при звільненні, вимоги розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved