Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О. С. з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю, визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язати видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, мотивуючи свої вимоги наступним. В позові Позивач по справі зазначила, що проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, інших спадкоємців у якого не залишилось. Зважаючи на зазначене, а також враховуючи те, що спадкодавцем [PERSON] не було складено заповіт, Позивач по справі є спадкоємцем четвертої черги. На підтвердження своїх вимог, Позивачем по справі надано акти обстежень від 14.11.2010 р. та 30.03.2015 р., складені депутатом Ірпінської міської ради та засвідчені підписами трьох свідків, акт обстеження матеріально-побутових умов від 15.05.2015 р., виданий Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» і засвідчений підписами двох свідків (а.с. 17 - 19), копію будинкової книги на будинок у [ADDRESS] (а.с. 10 - 13), квитанції про сплату житлово-комунальних послуг (а.с. 20 - 111), фотознімки (а.с. 128 - 132), докази витрат Позивача по справі на поховання спадкодавця [PERSON] (а.с. 118 - 120), документи, що підтверджують родинні зв'язки Позивача по справі із спадкодавцем [PERSON] (а.с. 7 та 14). Позивач по справі, посилаючись на вказані вище докази, звернулась до Відповідача по справі для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] (вітчима Позивача по справі). При цьому, Відповідач по справі встановила, що Позивач по справі у встановлені строки заявила про своє право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а також те, що інші спадкоємці [PERSON] у встановлені законом строки не з'явились, але відмовила видати Позивачу по справі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що Позивачем по справі не надано документів на підтвердження факту проживання однією із спадкодавцем [PERSON] не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. На підтвердження цього факту Позивачем по справі надано суду копію постанови Відповідача по справі від 06.02.2015року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову видати Позивачу по справі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 114). Також, Позивач по справі зазначила, що 05.05.2015 року вона звернулась до Ірпінського міського суду Київської області в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання однією сім'єю [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] до моменту відкриття спадщини не менше п'яти років. 04.06.2015 року суддею Ірпінського міського суду Київської області Карабаза Н. Ф. постановлено ухвалу, якою залишено вищевказану заяву без розгляду, у зв'язку із наявністю спору про право, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.08.2015 року у справі № 22-ц/780/4103/15 (а.с. 115 - 117). При цьому, при розгляді справи, Апеляційним судом Київської області встановлено, що Позивача по справі можливо вважати спадкоємцем, яка прийняла спадщину (сторінка 2 абзац 10 ухвали від 03.08.2015р.). Враховуючи зазначені обставини, Позивач по справі звернулась до суду саме в порядку позовного провадження. За клопотанням Позивача по справі (а.с. 134) судом витребувано у Відповідача по справі спадкову справу № 17/2014 стосовно майна спадкодавця [PERSON] Представником Позивача подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач по справі подала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності та ухвалити судове рішення згідно положень законодавства України. Враховуючи зазначену заяву Відповідача по справі та заяву представника Позивача по справі від 19.01.2016 р., на підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом повно, об'єктивно та всебічно досліджено матеріали справи та встановлено наступне. У 1974 році мати Позивача по справі ([PERSON].) та спадкодавець [PERSON] (вітчим Позивача по справі) почали проживати однією сім'єю. Враховуючи те, що у них не було спільних дітей, вони виховували лише Позивача по справі (дочка [PERSON] від попереднього шлюбу). З 09.11.1981 року Позивач по справі, її мати [PERSON] та вітчим (спадкодавець [PERSON].) проживали однією сім'єю у [ADDRESS] у будинку, який належить на праві приватної власності їхній дочці (Позивачу по справі), про що свідчить запис у будинковій книзі (а.с. 10 - 13). 03.12.1988 року мати Позивача по справі ([PERSON].) та її вітчим (спадкодавець [PERSON].) уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 675 та видано свідоцтво про шлюб (а.с. 14). В 2007 році, через похилий вік та незадовільний стан здоров'я спадкодавця [PERSON] та [PERSON] (вітчим та мати Позивача по справі), вони придбали та переїхали до квартири [ADDRESS] яку, в подальшому, Позивач по справі отримала в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] (а.с. 121). Враховуючи значне погіршення здоров'я батьків (матері [PERSON] та вітчима [PERSON]), з серпня 2007 року Позивач по справі продовжила проживати однією сім'єю разом із батьками та повністю забезпечувала догляд за ними та їх утримання, а саме, в літній період батьки ([PERSON] та спадкодавець [PERSON].) проживали разом із Позивачем по справі у місті Ірпінь, а в інший період - Позивач по справі проживала разом з батьками у місті Києві, що підтверджується актами обстежень від 14.11.2010 р. та 30.03.2015 р., складеними депутатом Ірпінської міської ради та засвідченими підписами трьох свідків, та актом обстеження матеріально-побутових умов від 15.05.2015 р., виданим Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» і засвідченим підписами двох свідків (а.с. 17 - 19). Також, ведення спільного побуту та проживання однією сім'єю Позивача по справі та спадкодавця [PERSON] підтверджується квитанціями про оплату житлово - комунальних послуг (а.с. 20 - 111), що свідчать про те, що Позивач по справі забезпечувала оплату за квартиру батьків (№117 у м. Києві по пр. Перемоги, 60) та догляд за цією квартирою для створення належних умов для спільного проживання батьків та Позивача по справі. 21.07.2014 року померла [PERSON] (мати Позивача по справі), про що 21.07.2014 р. Відділом реєстрації смерті у м. Києві складено відповідний актовий запис за № 12335 та видано свідоцтво про смерть (а.с. 112). 26.07.2014 року помер спадкодавець [PERSON] (вітчим Позивача по справі), про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві складено відповідний актовий запис за № 12697 та видано свідоцтво про смерть (а.с. 113), поховання якого було організовано та здійснено за рахунок Позивача по справі (а.с. 118 - 120), що також підтверджує факт їх постійного спільного проживання однією сім'єю. Після смерті спадкодавця [PERSON], із його майна залишились старі меблі (шафа, ліжка, тумба, килим), віком більше 30 років, та вклади у банках (ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «ФІНБАНК»). Заповіту померлий ([PERSON].) не залишив. 20.08.2014 року Відповідачем по справі за заявою Позивача по справі заведено спадкову справу № 17/2014 стосовно майна спадкодавця [PERSON] (а.с. 127). При цьому, Позивач по справі звернулася до Відповідача по справі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] та надала Відповідачу по справі докази, які згідно закону свідчать про те, що Позивач по справі проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, а саме - відповідний акт обстеження, будинкову книгу, квитанції про сплату житлово - комунальних послуг, докази витрат на поховання спадкодавця [PERSON] Позивачем по справі. Окрім цього, як пояснив представник Позивача по справі, Відповідачу по справі також було надано відповідні документи на підтвердження родинних зв'язків (свідоцтво про народження Позивача по справі; свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON]; а.с. 7; 14). Тобто, Позивач по справі надала Відповідачу по справі документи, які свідчать про її право на отримання спадщини, як спадкоємиці четвертої черги за спадкодавцем [PERSON] При цьому, згідно матеріалів спадкової справи № 17/2014 у спадкодавця [PERSON] немає інших спадкоємців, окрім Позивача по справі. 06.02.2015 року Відповідачем по справі прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено Позивачу по справі у виданні свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 114). В травні 2015 року Позивач по справі звернулась до Ірпінського міського суду Київської області, в порядку окремого провадження, з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання однією сім'єю [PERSON] (Позивач по справі) із спадкодавцем [PERSON] до моменту відкриття спадщини не менше п'яти років. 04.06.2015 року суддею Ірпінського міського суду Київської області Карабаза Н. Ф. постановлено ухвалу, якою залишено вищевказану заяву без розгляду, у зв'язку із наявністю, на думку суду, спору про право, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.08.2015 року (а.с. 115 - 117). При цьому, Апеляційним судом Київської області, за результатами розгляду апеляційної скарги, зроблено висновок про те, що [PERSON] (Позивача по справі) можливо вважати спадкоємцем, яка прийняла спадщину (сторінка 2 абзац 10 ухвали від 03.08.2015р.), що згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є преюдиційним актом, що не потребує доказування. Згідно положень ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде встановлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Враховуючи зазначені вище обставини, вбачається обґрунтованим звернення Позивача по справі до суду з відповідними вимогами саме в порядку позовного провадження. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в рішенні від 31.10.2012 року у справі № 6 - 26641св12 зроблено висновок про те, що факт спільного проживання однією сім'єю підтверджується, зокрема, фотографіями, квитанціями про сплату комунальних платежів (а.с. 122 - 126). В зв'язку із необхідністю забезпечення однакового застосування норм матеріального права, суд вважає за необхідне врахувати відповідну практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. В свою чергу, Позивачем по справі надано суду належні та допустимі докази (зокрема, відповідні акти обстежень, будинкову книгу, квитанції про сплату житлово - комунальних послуг, виписки з історії хвороби та медичної карти, витрат на поховання, фото), які свідчать про те, що Позивач по справі та спадкодавець [PERSON] проживали однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 1 статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно пункту 3.22 глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, при відсутності відповідної відмітки у паспорті, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Системний аналіз наведених вище вимог законодавства України та дослідження усіх обставин справи свідчать про наявність підстав для визнання факту спільного проживання Позивача по справі та спадкодавця [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та, як наслідок, - наявність підстав для скасування постанови Відповідача по справі від 06.02.2015року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання Відповідача по справі видати Позивачу по справі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її вітчима (спадкодавця [PERSON]) З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача по справі підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved