Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Ухвалами суду провадження у справі відкрито, залучено третіх осіб [PERSON] , [PERSON] .. В обґрунтування поданого позову зазначає, що позивачу та [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі також зареєстрований відповідач, який там не мешкає, а фактично мешкає за адресою [ADDRESS] . Реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до положень ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з`явились повідомлялись належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Судом встановлено, що позивачу, [PERSON] та третім особам, [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні у вказаній квартирі також зареєстрований відповідач, [PERSON] . Незважаючи на реєстрацію за зазначеною адресою відповідач [PERSON] , не мешкає у вказаній квартирі більше року, що підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . Доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу [PERSON] , на праві приватної спільної сумісної власності належить ѕ частини квартири [ADDRESS] . Конституцією України ( ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб ( статті 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом. Так судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , без поважних причин понад рік не мешкає за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює позивачу перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням за вказаною адресою підлягають задоволенню. Судові витрати суд стягує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved