Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, втрату права проживання та користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстровано місце проживання відповідача у справі її повнолітнього племінника [PERSON], [INFO], який з липня 2013 року зібрав свої речі та виселився з квартири, припинив всі стосунки, як зі своїми батьками, так і з позивачем. На прохання позивача про необхідність знятись з реєстрації місця проживання в квартирі відповідач не мотивуючи відмовив, та вже більше року в квартирі не проживає, квартирну платню, комунальні послуги не сплачує. Своїми діями відповідач перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні квартирою, тому вона просить усунути перешкоди в праві користування квартирою, визнати відповідача таким, що втратив право проживання та користування квартирою, та зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], місця проживання за адресою: квартира [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю і пояснив суду про обставини вище викладені і просить визнати [PERSON]таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] на підставі ст. 405 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу в його відсутність та повідомив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову, встановлені чинним законодавством України, йому відомі. Третя особа - представник Фрунзенського районного відділу у м. Харкові ГУ ДМС України про день і час слухання справи сповіщався належним чином, в судове засідання не з'явився, не явка третіх осіб не перешкоджає слуханню справи по суті. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджено Договором дарування від 15.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 01.08.2014 року відповідач, який є племінником позивачки, зареєстрований в цій квартирі. Відповідач, визнавши позов, не заперечує ті обставини, що вже більше року в квартирі не проживає, квартирну платню, комунальні послуги не сплачує. Цивільним кодексом України з 2004 року передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 317 ЦК України - передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, які фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрації відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своїм майном, укладати будь які угоди стосовно спірної квартири. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. У звязку з вказаними обставинами, суд вважає, що позивачем був доказаний факт не проживання відповідача тривалий час за місцем його реєстрації, тому суд вважає за необхідним позов задовольнити в частині усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання особи такої, що втратила право користування жилим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення прав користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані з зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні прав користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156,405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року № 6-57цс11. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З огляду на це, підстав для задоволення позову [PERSON] в частині зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання, а саме: [ADDRESS] немає, оскільки рішенням суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщеним є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації. У зв'язку з вказаними обставинами та враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд задовольняє вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved