Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить дозволити малолітній дитині [PERSON], [INFO] до досягнення дим 16-ти річного віку, періодично, не більше трьох разів на рік, тимчасові, строком до двох тижнів кожен, виїзд з України для відпочинку та оздоровлення без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] до таких країн: Бельгія, Болгарія, Греція, Грузія, Ірландія, Іспанія, Італія, Кіпр, Латвія, Німеччина, Польща, Португалія, Республіка Молдова, Румунія, Словаччина, Словенія, Турція. Угорщина. Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія. Швейцарія, Швеція, Країни СНД, Російська Федерація, Єгипет, США, Австрія. Китай, Японія та дозволити матері дитини, [PERSON], без згоди батька дитини [PERSON], подавати та оформлювати необхідні для нього документи у посольських, консульських та візових центрах. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON], який розірвано, про що в Книзі Реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №85 від 08 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданим 08 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 26 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куп'янського міського управління юстиції Харківської області. З часу розірвання шлюбу з відповідачем, він участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про його здоров'я, розвиток, успіхи в навчанні, що підтверджується листом в.о. директора Харківської загальноосвітньої ніколи І-ІІІ ступенів. Відповідач матеріальної допомоги не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. Дитина потребує санаторно-курортного лікування в умовах морського клімату внаслідок обширно скальпованої рваної рани лівого передпліччя, що підтверджується довідкою №413 від 26 жовтня 2017 року, виданою лікарем Комунального некомерційного підприємства Куп'янський центр первинної медичної допомоги Куп'янської міської ради Харківської області. Позивач вказує на те, що вона бажає вивозити дитину на відпочинок та оздоровлення до таких країн: Бельгія, Болгарія, Греція, Грузія, Ірландія, Іспанія, Італія, Кіпр, Латвія, Німеччина, Польща, Португалія, Республіка Молдова, Румунія, Словаччина, Словенія, Туреччина, Угорщина, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Країни СНД, Російська Федерація, Єгипет, США, Австрія, Китай, Японія. Виїзд за кордон буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Вона матеріально утримує дитину та належним чином піклується про здоров'я дитини та її фізичний, духовний та моральний розвиток. Для тимчасового виїзду дитини за кордон необхідна згода обох батьків неповнолітньої дитини. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її якісний відпочинок, поглиблення світогляду, знань та розвитку творчих здібностей дитини, уникає спілкування з нею щодо відпочинку та оздоровлення дитини, що ускладнює отримання у нього дозволу на кожну поїздку у скорочені строки, що може впливати на ціну путівок та строки їх дії. З відповідачем зворотнього зв'язку немає. Також позивач посилається на те, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав малолітньої дитини немає. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримують у повному обсязі, які просять суд задовольнити. Також не заперечують проти заочного розгляду справи і винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник 3-ї особи: Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області у судове засідання також не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України віксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26 серпня 2004 року. (а.с. 9) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі Реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №85 від 08 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданим 08 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області. (а.с. 8) Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до п. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.ст. 7 та 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з Правилами переміщення державного кордону України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №-57, якщо дитина не досягла шістнадцятирічного віку, то право на виїзд за межі України вона має лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними та які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дітей за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав малолітньої дитини немає. Суд вважає, що позивачем доведено, що поїздка дитини за кордон буде відповідати її інтересам, яка росте та розвивається, та беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved