Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], в якому зазначив, що 03 червня 2010 року між ним та відповідачкою було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого він був прийнятий на посаду менеджера в оптовій торгівлі. Зазначений трудовий договір був того ж дня зареєстрований в Кировсько-Петровській філії Донецького міського центру зайнятості. Після початку бойових дій змушений був залишити м.Донецьк та повернувся до м.Костянтинівка. Трудовий договір, укладений 03 червня 2010 року між ним та позивачкою по справі на теперішній час не розірваний, що є перешкодою для його працевлаштування на іншу роботу, взяття на облік до центру зайнятості, оформлення субсидії на сплату вартості комунальних послуг. У звязку з тим, що відповідач зареєстрована в [INFO] на тимчасово неконтрольованій українською владою території, відсутня можливість вирішити питання про розірвання трудового договору в позасудовому порядку. Крім того, 11 квітня 2018 року [PERSON] припинила діяльність як фізична особа-підприємець, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України. Позивач просить розірвати трудовий договір, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 11 квітня 2018 року у звязку із звільненням його з посади менеджера з оптової торгівлі з 30 жовтня 2018 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та зазначив, що фактично він ще до початку проведення антитерористичної операції припинив працювати у фізичної особи підприємця [PERSON], оскільки йому запропонували іншу роботу на більш вигідних умовах, про що він повідомив відповідачку про справі, яка не заперечувала проти припинення трудових правовідносин з ним на підставі ст.38 КЗпП України, але припинення трудового договору в передбаченому законом порядку не було зареєстровано в центрі зайнятості. В теперішній час позбавлений можливості вирішити питання про розірвання трудового договору в позасудовий спосіб, оскільки відповідачка зареєстрована на тимчасово непідконтрольній українській владі території та припинила здійснення підприємницької діяльності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи Костянтинівського міського центру зайнятості в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.61) та письмові пояснення (а.с.59-60), в яких наголошує, що законодавством не передбачено зняття з реєстрації трудового договору з ініціативи працівника. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року за клопотанням позивача у звязку з припиненням підприємницької діяльності, було замінено відповідача фізичну особу підприємця [PERSON] належним відповідачем фізичною особою [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, зясувавши позицію третьої особи Костянтинівського міського центру зайнятості, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 03 червня 2010 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до п.п.2,3 якого позивач зобовязався виконувати роботу менеджера в оптовій торгівлі, а відповідач зобовязалась оплачувати його працю в розмірі 900 гривень на місяць (а.с.6). Укладений між сторонами по справі трудовий договір 03 червня 2010 року був зареєстрований в Кировсько-Петровській філії Донецького міського центру зайнятості (а.с.6 на звороті). Як вбачається з листа Костянтинівсько-Дружківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 січня 2019 року № 2101/13/14-50, страхувальником [PERSON] в звіті за ЄСВ (додаток 4) за вересень 2011 року №16936 від 10 жовтня 2011 року в таблиці 5 «Відомості про трудові відносини застрахованих осіб» відображено припинення трудових відносин з [PERSON] з 08 вересня 2011 року з посиланням на ст. 38 КЗпП України. Інформація про перебування [PERSON] в трудових відносинах із [PERSON] в період часу з 01 травня 2014 року по 18 листопада 2015 року відсутня. З 19 листопада 2015 року наявна інформація про початок трудових відносин [PERSON] із філією - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.43,56). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], страхувальник [PERSON] останній раз здійснила виплату йому заробітної плати та сплатила страхові внески у вересні 2011 року за 8 відпрацьованих днів (а.с.44,57). Крім того, з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що з листопада 2015 року по вересень 2018 року позивач по справі перебував у трудових відносинах та отримував заробітну плату від філії-Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.44,57). 11 квітня 2018 року було здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] Згідно п. 4 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з\~Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю»\~у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті\~Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Враховуючи, що позивач по справі позбавлений можливості в позасудовому порядку розірвати трудовий договір, укладений між ним та [PERSON], місце проживання якої зареєстроване в [INFO], що порушує його права, а також приймаючи до уваги, що умови трудового договору фактично не виконуються обома сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і розірвання трудового договору, укладеного 03 червня 2010 року між [PERSON] та фізичною особою [PERSON], зареєстрованого 03 червня 2010 року Кировсько-Петровською міжрайонною філією Донецького міського центру зайнятості з 08 вересня 2011 року на підставі ст.38 КЗпП України. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і розірвання трудового договору саме з 08 вересня 2011 року, враховуючи положення п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства соціального захисту населення та Міністерства юстиції України від 29.07.93 №58, оскільки з досліджених доказів листа Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ Донецької області від 28 січня 2019 року № 2101/13/14-50 (а.с.43,56) та індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с.44, 57) вбачається, що останній раз фізичною особою-підприємцем [PERSON] була сплачена заробітна плата та були сплачені страхові внески за [PERSON] за 8 днів вересня 2011 року, що свідчить про фактичне відпрацювання останнім цього часу. До того ж, з досліджених вищенаведених доказів вбачається, що з листопада 2015 року по вересень 2018 року позивач по справі вже перебував у трудових відносинах та отримував заробітну плату від філії-Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Суд зауважує, що позовні вимоги [PERSON] стосовно дати розірвання трудового договору викладені суперечливо, оскільки позивач порушує питання про розірвання трудового договору, одночасно зазначаючи дві дати з 11 квітня 2018 року та з 30 жовтня 2018 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на відповідача.

Outcome: partial