Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з зазначеним позовом (а.с.2-3) в якому просить: -Визнати наказ першого заступника директора підприємства від 23.04.2015 року №234/О-1 про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] по п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати; -Поновити [PERSON] в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаду техніка третього терміналу; -Стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.04.2015р. по час постановляння рішення суду; -Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її звільнення з підприємства по п.1 ст. 40 КЗпП України є незаконним так як воно проведено без попередньої згоди Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту членом якої вона є. Відповідач проти задоволення позову заперечував (а.с.38,83-86, 120-122) мотивуючи тим, що відповідач звертався до Незалежної профспілки працівників ІМТП з листом від 08.04.2015р. за 3\~321/11.2-10 щодо надання інформації про членство працівників ДП «ІМТП» в первинних організаціях НПРП. Однак, у відповідь листом №НП 70/25 від 10.04.2015р. голова Незалежної профспілки відмовив у наданні зазначеної інформації, чим позбавив відповідача можливості виконати вимоги передбачені трудовим законодавством. Такі дії з боку профспілки відповідач вважає зловживанням своїми правами. Треті особи профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, представник [PERSON] та [PERSON] підтримали заперечення відповідача і просили в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити в повному обсязі (а.с.98-99, 104-107). Третя особа Незалежна профспілка працівників ІМТП в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2015 року відповідачем було видано наказ про зміни в організації виробництва та праці №28, відповідно до п.1 якого передбачено ліквідацію з 23.04.2015р. структурного підрозділу «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (а.с.126). 26 лютого 2015 року позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення від 23.02.2015р. №133/11-2-10 (а.с.42). 08 квітня 2015 року відповідач звернувся до голови Незалежної профспілки з службовим листом про надання інформації стосовно членства працівників порту у первинних профспілкових організаціях НПРП (а.с.45). 10 квітня 2015 року голова Незалежної профспілки повідомив керівника Служби управління персоналом про відмову в наданні інформації яку той запитував на підставі службового листа від 23.02.2015р. за № 133/11-2-10 (а.с.44). 23 квітня 2015 року відповідачем було видано наказ №234/О 1 про припинення трудового договору та звільнення позивачки з 27 квітня 2015 року по п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці (а.с.4, 41). Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Позивачка є членом Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, що не заперечується відповідачем (а.с.52, 134, 139-140 зв., 146). Відповідно до п.23 Статуту зазначеної профспілки та рішенню президії Незалежної профспілки працівників ІМТП зазначеного в протоколі №14 від 22.07.2015 року, питання стосовно розгляду подання роботодавця на отримання попередньої згоди на звільнення працівників які не входять до складу виборних органів профспілки та його структурних утворень покладено саме на Президію Незалежної профспілки працівників ІМТП (а.с.135, 143). Таким чином належним органом який надає згоду на звільнення позивача чи відмовляє в наданні такої згоди є Президія Незалежної профспілки працівників ІМТП. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач знаючи про те, що позивач є членом Незалежної профспілки працівників ІМТП з відповідним поданням до виборного органу даної профспілки на отримання попередньої згоди на її звільнення не звертався. Позивач була звільнена відповідачем без попередньої згоди виборного органу Незалежної профспілки працівників ІМТП, що не заперечується відповідачем (а.с.45, 52,84,139-140об.). Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Таким чином, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника. Саме таку правову позицію, висловив Верховний Суд України в Постанові від 1 липня 2015 року по цивільній справі №6-119цс15, яка у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обовязкова до виконання. Таким чином, виходячи з вище зазначених норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду України, обєм аргументації з правовим обґрунтуванням незаконності звільнення працівника немає значення, звільнення працівника без згоди виборного органу профспілкової організації допускається тільки в разі відсутності в рішенні виборного органу аргументації з посиланням на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника. Відповідно до протоколу №22 засідання Президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 21.10.2015р. профспілковий орган не надав згоду на звільнення позивачки. Таке рішення профспілковий орган з посиланням на норми матеріального права обґрунтував втому числі і тим, що ДП «ІМТП» грубо порушено трудові права членів Незалежної профспілки та самої профспілки, та передбачені процедури ст.ст.42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України, ст.22, 39 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії їх діяльності» (а.с.137-138). Таким чином суд приходить до висновку, що обґрунтування відмови Президії Незалежної профспілки працівників ІМТП на звільнення позивачки, містить не тільки правове обґрунтування незаконності її звільнення, але містить достатньо чітку аргументацію даної відмови. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 р. зі змінами, відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Що стосується, доводів відповідача, що Президія Незалежної профспілки працівників ІМТП вийшла за межі своїх повноважень, з посиланням на рішення Іллічівського міського суду Одеської області по цивільній справі №501/5052/14-ц за позовом [PERSON] до ДП «ІМТП» та Ухвалу ВС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 травня 2015 року справа №6-7433св15(а.с.121 зв. 150-154) то суд відноситься до них критично так як у відповідності до ст.12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об'єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об'єднань. 22.07.2015р. Президія Незалежної профспілки працівників ІМТП на підставі ст.12 вищезазначеного Закону та п.п.19, 23 свого Статуту прийняла відповідне рішення №14 яким протокольно вирішила організаційне питання діяльності свого органу стосовно розгляду подання роботодавця на отримання згоди на звільнення працівників, які не входять до складу виборного органу (а.с.135). Таким чином, суд, виходячи з вищезазначеної норми Закону, не має повноважень надавати будь яку оцінку чинному рішенню профспілкового органу який регулює та організовує діяльність його органу і прийняття якого є його правом. Окрім того, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що відмова Незалежної профспілки працівників ІМТП від 10.04.2015р. №70/25 на лист Служби управління персоналом №321/112-10 від 08.04.2015р. (а.с.44,45) прямим зловживанням своїми правами які направлені на позбавлення можливості відповідача на звернення до профспілки з поданням за надання згоди на звільнення, так як відмова на лист у відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» є правом профспілки і не позбавляє відповідача обовязку виконати процедуру яка передбачена ст. 43 КЗпП України та звернутися до профспілки з відповідним поданням. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу про звільнення позивачки, підставою розірвання трудового договору по п.1 ст. 40 КЗпП України є наказ №28 від 23.01.2015 р. (а.с.41. 126). Відповідно до п.п.1, 3.2, 3.4 даного наказу на підприємстві проводиться ліквідація третього терміналу з усіма робочими місцями та посадами та вносяться відповідні зміни до організаційної структури ДП «ІМТП». Тобто ці зміни не повязані з ліквідацією ДП «ІМТП» чи його реорганізацією як юридичної особи. Таким чином ліквідація структурного підрозділу третього терміналу в ДП «ІМТП» не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (реорганізаційної) структури ДП «ІМТП». На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників третього терміналу п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання відповідачем вимог ч.2 ст.40 , ст.ст.42, 43, 49-2 КЗпП України. Саме таку правову позицію виклав ВС України у Постанові від 27 червня 2012 року по цивільній справі №6-65цс12, яка у відповідності до ст.360-7 є обовязковою для виконання всіма судами України. Позивачка була звільнена з підприємства по п.1 ст.40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва і праці, що є недопустимим, так як при зміні внутрішньої (реорганізаційної) структури підприємства працівники підлягають звільненню з підстав скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України яка викладена в Постанові від 09 грудня 2015 року по цивільній справі 6-2123цс15, вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.1995р. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так відповідно до бухгалтерських довідок ДП «ІМТП» за Формою 2 (а.с.52, 132-133), середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає: Лютий 2015р. заробітна плата 5439,75 грн., березень 2015р. заробітна плата 5825,47 грн. В лютому було 19,250 робочих змін, в березні 21,125 робочі зміни, загальна кількість робочих змін складає 40,375 р/з. Середньоденний заробіток працівника складає: (5439,75 +5825,47) : (19,250 +21,125 ) = 279,01 грн. Середня кількість робочих змін в місяць складає: 40,375 : 2 = 20,18 робочих змін. Кількість часу вимушеного прогулу з 27.04.2015р. по 21.03.2016р. складає: 20,18 х 10 + 14 = 215,8 робочих змін. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 215,8 х 279,01 = 60210,35 9535,01 (сума розрахункових при звільнені) = 50675,34 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу який підлягає стягненню з відповідача складає 50675,34 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved