Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів ТзОВ ФК «Поліс», [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу Спариняк Любов Володимирівна, згідно якого просить визнати недійсним пункт 6.2.З., пункт 6.2.3.1., пункт 6.2.3.2., пункт 6.3 іпотечного договору № 70.16/11- ДІ01, укладеного 01 квітня 2011 р. між [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]; ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податку: [NUMBER], [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]; ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податку: [NUMBER] з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», юридичне адреса:01004, місто Київ,бульвар Тараса Шевченка, вулиця Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код юридичної особи: 14359319, що посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. за реєстровим номером № 689; визнати недійсним пункт 6.2.3., пункт 6.2.3.1., пункт 6.2.3.2. пункту 6.3 іпотечного договору № 70.17/11-ДІ01, що укладений 04 квітня 2011 р. між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» з другої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л. В. за реєстровим номером № 708; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», юридична адреса: 01004, місто Київ, вулиця Шовковична, будинок 42-44, офіс 13-В; ідентифікаційний код юридичної особи 38994463, на будівлю загальною площею 251,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]), в розмірі 1/1, яка була проведена 02.08.2016р., номер запису про право власності: 15736006, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30778790 від 04 серпня 2016 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на будівлю загальною площею 260,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]), в розмірі 1/1, яка була проведена 02.08.2016р., номер запису про право власності: 15736129, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30778960 від 04 серпня 2016 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (адреса:01004, місто Київ, вулиця Шовковична, будинок 42-44, офіс 13-В, ідентифікаційний код юридичної особи:38994463) на земельну ділянку площею 0,064га. кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:[NUMBER], в розмірі 1/1, яка проведена 02.08.2016 р., номер запису про право власності:15736227, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30779050 від 04 серпня 2016р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30778790 від 04 серпня 2016р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30778960 від 04 серпня 2016 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича; визнати протиправним та скасувати рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30779050 від 04 серпня 2016 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича. В обгрунтування заявленого позову з урахуванням збільшених позовних вимог згідно поданої заяви від 08 грудня 2016р., позивач [PERSON] зазначає, що 01 квітня 2011 р. між його дружиною, [PERSON], надалі за текстом відповідач 2, згідно умов Іпотечного договору І - Іпотекодавець -1, [PERSON], надалі за текстом відповідач 3, згідно умов Іпотечного договору І - Іпотекодавець - 2 та ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого у даних відносинах є ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс», надалі за текстом відповідач 1, згідно умов Іпотечного договору-1, укладено іпотечний договір №70.16/1 1 -ДІ01, згідно з яким забезпечувались вимоги Іпотекодержателя, що виникають з Договору про відкриття кредитної лінії № 70.16/1 1-М542 від 01 квітня 2011 року, а також договорів, про внесення змін (доповнень) до нього. У пункті 2.1.1. Іпотечного договору №1 сторони погодили Предмет іпотеки І, а саме нежитлову будівлю магазину «1000 дрібниць», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Будівля магазину позначена літ. А -1, цегляно-металічна, загальною площею 251,8 кв. м. У пункті 2.1.2. Іпотечного договору №1 сторони погодили Предмет іпотеки 2 , а саме нежитлову будівлю магазину, що позначена у літ. «Б'-1» - торговий зал літ. «1», площею 167,9 кв. м.; торговий зал літ.«2» площею 74,8 кв.м., побутова кімната «1- 3» площею 17.9 кв.м., що знаходиться за адресою:[ADDRESS], будівля магазину, позначена Б-1 цегляно-газоблок, загальною площею 260,6 кв. м. Крім того у пункті 2.2.1. Іпотечного договору №1 передбачено, що Предметом іпотеки 3 являється земельна ділянка площею 0,0640 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що 04 квітня 2011р. між його дружиною [PERSON], [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого у даних відносинах є ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс», укладено Іпотечний договір №70.17/11 -ДІ01, згідно з яким забезпечувались вимоги Іпотекодержателя, що виникають з Договору про відкриття кредитної лінії №70.17/11-М542 від 04 квітня 2011 року, а також договорів про внесення змін (доповнень) до нього. Предмет іпотеки Іпотечного договору-2 є тотожним з Предметом іпотеки Іпотечного договору-1. Позивач [PERSON] вважає, що частина зазначених Іпотечних договорів є такими, що підлягають визнанню недійсними, виходячи з наступного. За правилами глави 49 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання па підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем й іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. У розділі 6 оскаржуваних Іпотечних договорів сторонами було врегульовано порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки, зокрема, відповідно до пункту 6.2. Іпотечного договору «Звернення стягнення на Предмет іпотеки» здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, а саме: 6.2.1 на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання за домовленістю Сторін на підставі цього Договору згідно з договором про задоволення вимог, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, у формах, порядку та на умовах, викладених у пунктах 6.2.3.1 та 6.2.3.2 цього Договору у порядку, встановленому чинним законодавством України. При цьому, зазначені нижче застереження, за умови неукладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. 6.2.3.1. Шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки. Здійснюється шляхом набуття право власності Іпотекодержателем на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, передача права власності здійснюється на таких умовах: Правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є застереження, викладене у пункті 6.2.3 Договору, яке є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя і яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження та докази направлення письмового повідомлення є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. У пункті 6.3. Договорів іпотек сторони передбачили, що витрати, пов'язані з оформленням права власності Іпотекодержателя несуть Іпотекодавці. Позивач зазначає, що сторони в іпотечних договорах вирішили питання про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання - застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові па праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Враховуючи те, що майно, яке є предметом іпотеки набуто позивачем разом із відповідачем 2 - [PERSON] під час шлюбу, останнє належить їм, за твердженням позивача, на праві спільної сумісної власності. При цьому, відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Згідно зі статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктам права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладені другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно із частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально посвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Прирівнювання до договору про задоволення вимог іпотекодержателя також відповідного застереження про це в іпотечному договорі (частина 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку») потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Відсутність такої згоди будь-кого із подружжя дає можливість визнати договір про задоволення вимог іпотекодавця та (або) відповідного застереження недійсним, а у разі здійснення звернення стягнення на їх підставі - оскаржити таке стягнення в суді. Однак, як стверджує позивач, всупереч вимогам чинного законодавства окремої згоди на включення до оскаржуваних іпотечних договорів застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання він не давав, а тому згадані договори в даній частині суперечать вимогам чинного законодавства, та є такими що підлягають визнанню недійсними, оскільки порушують його законні права та інтереси як співвласника спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу. У підтвердження обґрунтованості зазначених у своїй позовній заяві тверджень позивач [PERSON] посилається на аналогічної позиції Верховного Суду України (Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна), яку розміщено на сайті Верховного Суду України. Звертає увагу позивач і на те, що відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.1 1.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правовим, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правовим). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правовим може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна маги необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частини 1статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У статті 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, оскаржувані у даному судовому процесі іпотечні договори №70.16/11-Д101 від 01 квітня 2011р. та №70.17/11-Д101 від 04 квітня 2011р. за твердженням позивача є такими, то підлягають визнанню недійсними в частинах, що стосується застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, оскільки окремої нотаріально посвідченої згоди на включення до змісту цих договорів такого застереження, що прирівнюється до договору, він не надавав. Також, у своєму позові [PERSON] зазначає, що з даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він випадково довідався, що 02.08.2016 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [NUMBER], відповідно з яким право власності на Предмет іпотеки 1 - нежитлову будівлю магазину «Магазин 1000 дрібниць», що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Л. Українки, будинок №1 загальною площею 251.8 кв. м. в розмірі 1/1 за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30778790 від 04 серпня 2016 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (ідентифікаційний код юридичної особи 38994463). Аналогічно до Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо було внесено запис про право власності щодо Предмета іпотеки 2 та Предмета іпотеки 3. Відтак, за переконанням позивача, ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернуло стягнення на майно, що є предметом оскаржуваних іпотечних поговорів шляхом позасудового врегулювання, а саме на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Враховуючи те, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про право власності па підставі частин договорів іпотеки, які підлягають визнанню недійсними, то і сама державна реєстрація прав на нерухоме майно на таке майно підлягає скасуванню. У судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивач [PERSON] підтримав у повному обсязі із підстав, що зазначені у первісному позові та у заяві про збільшення позовних вимог. Додатково суду пояснив, що про зміст оскаржуваних іпотечних договорів йому стало відомо у жовтні 2016р., а саме після того, як за місцем знаходження нерухомого майна, що було предметом іпотеки, а саме:[ADDRESS], прибули представники відповідача 1, - ТзОВ ФК «Поліс» та представили себе представниками нового власника приміщень магазину та земельної ділянки, на якій ці приміщення розташовані. [PERSON] був присутній на той час у магазині. Після цього на вимогу позивача [PERSON] його дружина, - відповідач у справі 2 [PERSON] надала йому копії усіх документів, що стосувались застави спірного майна та кредиту, який забезпечувався цими договорами іпотеки, в тому числі надала йому копії оскаржуваних іпотечних договорів. Прочитавши та проаналізувавши ці іпотечні договори, позивачу стало відомо та зрозуміло про їх зміст, а також про те, що до змісту договорів без його відома та без окремої його згоди включено пункти про можливість звернення на предмет іпотеки в порядку застереження. Після цього він вирішив оскаржити у цій частині іпотечні договори та звернувся із даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі із підстав, зазначених у позовній заяві позивача та у заяві про збільшення розміру позовних вимог. Додатково пояснив, що категорично заперечує проти заявлених клопотань відповідача 1, - Тзов ФК «Поліс» та відповідача 4 - Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби В.М. про застосування позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним частин іпотечних договорів, скільки такі клопотання вважає необґрунтованими належними та допустимими доказами. Зазначає, що позивач [PERSON] не був стороною оскаржуваних іпотечних договорів, а відтак не знав, не міг знати та не повинен був знати про їх зміст безпосередньо під час їх укладення або зразу ж після підписання його дружиною. Із наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої згоди, яку надав [PERSON] своїй дружині [PERSON] на право укладення таких іпотечних договорів теж вбачається, що зміст цих договорів позивачу на момент надання такої згоди відомим не був, оскільки ця нотаріально посвідчена згода є загальною. Водночас, негативні наслідки для позивача за оскаржуваними іпотечними договорами настали лише у 2016р., а саме після переоформлення відповідачем 1 ТзОВ ФК «Поліс» права власності на заставне майно, що було предметом іпотеки, після чого, а саме після конфлікту із представниками відповідача 1, що мав місце у жовтні 2016р., позивач дізнався про зміст оскаржуваних договорів, оскільки його дружина [PERSON] надала йому на його вимогу для ознайомлення копії цих іпотечних договорів. Відтак, за переконанням представника позивача [PERSON], немає підстав для застосування строку позовної давності для відмови у задоволенні заявленого позивачем позову, оскільки відповідачі у справі, що заявили таке клопотання, не надали суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтверджувався факт ознайомлення позивача із змістом оскаржуваних іпотечних договорів у той час, з якого минув 3-річний строк до моменту пред'явлення цього позову Представники Відповідача 1 - ТзОВ ФК «Поліс», заперечили проти заявленого позову у повному обсязі із підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву про визнання недійсним розділу договору, що поступив на адресу суду 11.01.2017р. Згідно цього письмового відзиву ТзОВ ФК «Поліс» зазначається, що 01 квітня 2011 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії №70.16/11-М542. Для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON], [PERSON] 01 квітня 2011 року та 04 квітня 2011р. укладено спірні Іпотечні договори №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11-ДІ01, що посвідчені приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любов Володимирівна за реєстровим №689 та 708. Відповідно до цих Договорів іпотеки предметом іпотеки являлось спірне у цій справі нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля - будівля магазину «1000 дрібниць», що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Лесі Українки, 1. Будівля А-1, цегляно-металічна, загальною площею 251,8кв.; нежитлова будівля - будівля магазину, літ. «Б-1» - торговий зал літ. «1», площею 167,9 кв. м.; торговий зал літ.«2» площею 74,8 кв. м., побутова кімната «1-3» площею 17,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, ву. Л. Українки, буд.1. та земельна ділянка площею 0,0640 гектара, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться у Львівській області, м. Дрогобич по вулиці Лесі Українки, 1. Банком на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткової угоди №1 від 27 листопада 2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року та Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, який посвідчений 30 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., що зареєстрований в реєстрі за номером №2219, відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» права вимоги за Кредитними договорами та права іпотекодержателя за Договорами іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Тому підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Позивач свої позовні вимоги обгрунтовує наявністю підстав для визнання недійсним розділу Договорів іпотеки положеннями статті 65 Сімейного Кодексу Україні, згідно якої для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. На укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Позивач стверджує, що ним як чоловіком Іпотекодавця 1 [PERSON] не була надана згода на укладення Договорів іпотеки в діючих редакціях, зокрема, в частині включення до умов Договорів іпотеки Застереження. Однак, такі твердження за переконанням відповідача ТзОВ ФК «Поліс» є хибними та спростовуються наступним: під час посвідчення Договорів іпотек приватним нотаріусом Спариняк Л.В. було нотаріально посвідчено письмову згоду [PERSON] від 01 квітня 2011 року, яка зареєстрована в реєстрі за №687, згідно якої [PERSON] - [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [NUMBER] виданий 24.09.1996 Дрогобицьким МВ УМВС України у - Львівській області заявляє про те, що він дає свою згоду на передачу його дружиною [PERSON] нежитлових будівель під [ADDRESS] в іпотеку /ПАТ «ВТБ Банк»/ і наступні іпотеки на умовах на її розсуд. Таке формулювання згоди, за переконанням ТзОВ ФК «Поліс», на передачу майна в іпотеку у Заяві позивача передбачає надання дозволу Відповідачу 2 (Іпотекодавцю-1 [PERSON]) на укладення Договорів іпотеки на будь-яких умовах на її розсуд, що відповідає чинному законодавству на день підписання таких договорів. Законодавство України, зокрема Закон України «Про іпотеку» поряд із включенням до умов договору іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, передбачає безліч інших умов, які може містити договір іпотеки на розсуд іпотекодавця. Заява не містить конкретних умови, проти включення яких до умов договорів іпотеки нєжитлових будівель під [ADDRESS] заперечував би Позивач. Отже, текст такої Заяви свідчить про надання чоловіком Іпотекодавця 1 [PERSON] згоди на включення до Договорів іпотеки будь-яких умов, що передбачені законодавством для відповідного договору, зокрема, Законом України «Про іпотеку». Крім цього, між банком та позивачем укладалось ряд договорів поруки, відповідно до яких поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність як поручитель разом із позичальниками [PERSON] та [PERSON] за зобов'язаннями згідно кредитних договорів. Отже, згода позивача [PERSON] на забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами майном подружжя у будь-який спосіб підтверджується, за твердженням відповідача 1, і тим, що він виступив як фінансовий поручитель відповідно до цих договорів поруки. Крім того, відповідач ТзОВ ФК «Поліс» звертає увагу суду, що фактично позовні вимоги позивача зводяться до зміни умов Договорів іпотеки щодо відповідальності за невиконання зобов'язань за Кредитними договорами, тобто виключення з їх змісту відповідних розділів, що містять Застереження. Така зміна Договорів згідно положень ч. 1 статті 651 допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідач ТзОВ ФК «Поліс» на відповідних підставах, передбачених матеріальним законом, просить суд застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог як підставу для відмови у їх задоволенні та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності, то відповідач вважає, що перебіг такого строку розпочався із дня укладення оскаржуваних договорів іпотеки, оскільки позивач мав можливість довідатись про їх зміст, так як виступав також поручителем у одночасно укладених договорах поруки. Присутній у судовому засіданні представник відповідача 1 ТзОВ ФК «Поліс» заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі із підстав, що зазначені у письмовому відзиві на позовну заяву про визнання недійсними розділу договору. Просив відмовити у задоволенні позову із підстав пропуску строку позовної давності для заявлення відповідних позовних вимог та із підстав недоведеності позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявила, що визнає заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі. Додатково пояснила суду, що не надавала позивачу для ознайомлення копій оскаржуваних договорів Іпотеки з дня їх укладення аж до жовтня 2016р., а саме до цього часу, коли за місцем знаходження нерухомого майна, - приміщень магазину «1000 дрібниць», що по [ADDRESS], не виник конфлікт між нею, її чоловіком [PERSON] та представниками відповідача 1 ТзОВ ФК «Поліс», що приїхали переоформляти документи, в тому числі перекладати договори оренди на приміщення магазину як нові власники. Даний конфлікт мав місце у жовтні 2016р. Після цього конфлікту [PERSON] на вимогу позивача, - її чоловіка [PERSON] надала йому з метою роз'яснення ситуації, що виникла, пакет документів, в тому числі копії оскаржуваних договорів іпотек, що стали підставою для переоформлення в односторонньому порядку права власності на відповідача ТзОВ ФК «Поліс» на приміщення магазину «1000 дрібниць» та земельну ділянку по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, причини своєї неявки суду не повідомили. Хоч і була у передбачений процесуальним законом спосіб повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович у судове засіданні не прибув, причини своєї нявки суду не повідомив, однак надіслав суду письмове заперечення на позовні вимоги, в якому просить суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі із підстав, аналогічних до тих, що зазначені у відзиві на позов відповідача ТзОВ ФК «Поліс», а також просить суд застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог про визнання недійсними частин Іпотечних договорів. Третя особа у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любов Володимирівна у судове засідання не прибула, скерувала на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати цивільну справу у її відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, а також їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Із матеріалів справи Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 01 квітня 2011р. між відповідачами [PERSON], [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого у даній цивільній справі є відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс», укладено іпотечний договір №70.16/11-ДІ01, згідно з яким забезпечувались вимоги Іпотекодержателя, що виникають з Договору про відкриття кредитної лінії № 70.16/1 1-М542 від 01 квітня 2011 року, а також договорів, про внесення змін (доповнень) до нього. У пункті 2.1.1. Іпотечного договору №70.16/11-ДІ01 сторони погодили Предмет іпотеки 1, яким являється наступне нерухоме майно: нежитлова будівля магазину «1000 дрібниць», що знаходиться за адресою:[ADDRESS]. Будівля магазину позначена літ. А-1, цегляно-металічна, загальною площею 251,8 кв.м. У пункті 2.1.2. Іпотечного договору №70.16/11-ДІ01 сторони погодили Предмет іпотеки 2 , а саме нежитлову будівлю магазину, що позначена у літ.«Б'-1» - торговий зал літ.«1», площею 167,9 кв. м.; торговий зал літ.«2» площею 74,8 кв.м., побутова кімната «1-3» площею 17.9 кв.м., що знаходиться за адресою:[ADDRESS], будівля магазину, позначена Б-1, цегла-газоблок, загальною площею 260,6 кв. м.; у пункті 2.2.1. Іпотечного договору №70.16/11-ДІ01 передбачено, що Предметом іпотеки 3 являється земельна ділянка площею 0,0640 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 04 квітня 2011р. між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого у даних відносинах є ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс», укладено Іпотечний договір №70.17/11-ДІ01, згідно з яким забезпечувались вимоги Іпотекодержателя, що виникають з Договору про відкриття кредитної лінії №70.17/11-М542 від 04 квітня 2011 року, а також договорів про внесення змін (доповнень) до нього. Предмет іпотеки Іпотечного договору-2 є тотожним з Предметом іпотеки Іпотечного договору-1. Майно, що являлось предметом іпотеки №1 та №2 у вищезазначених іпотечних договорах №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11-ДІ01 на момент укладення цих іпотечних договорів належало на праві власності відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 17 квітня 2006р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. за реєстровим №976 та на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2010р. у справі №2-3888/10 та було набуто нею у період перебування у шлюбі із позивачем у справі [PERSON], що вбачається із копії повторного свідоцтва про шлюб від 20.03.2008р. серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Відповідно до деяких положень розділу 6 Іпотечних договорів №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11-ДІ01 «Звернення стягнення та порядок реалізації предмета іпотеки», а саме у пунктах 6.1, 6.2, 6.2.3 зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором, та (або) цим Договором іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, в тому числі шляхом позасудового врегулювання за домовленістю Сторін на підставі цього Договору іпотеки згідно з Договором про задоволення вимог, укладеним шляхом шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, у формах, порядку та на умовах, викладених у пунктах 6.2.3.1 та 6.2.3.2 цього Договору іпотеки у порядку, встановленому чинним законодавством України. При цьому, зазначені нижче застереження, за умови неукладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. У пункті 6.2.3.1. «Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки» зазначено, що така передача здійснюється шляхом набуття права власності Іпотекодержателем на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, передача права власності здійснюється на таких умовах: Правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є застереження, викладене у пункті 6.2.3 Договору, яке є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя і яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження та докази направлення письмового повідомлення іпотекодавцю 1 та іпотекодавцю 2 (штемпель поштового відділення зв'язку тощо) є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. На укладення оскаржуваних договорів іпотек 01 квітня 2011р. позивачем [PERSON] надано нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. згоду за реєстровим №687, відповідно до якої [PERSON] дає згоду на передачу його дружиною [PERSON] нежитлових будівель під [ADDRESS] в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» і наступні іпотеки на умовах на її розсуд. Відповідно до статті 572 ЦК України «Поняття застави» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), а згідно статті 573 ЦК України визначено, що заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Статтею 574 ЦК України визначено підстави виникнення застави, відповідно до чого застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 1 та 3 статті 575 ЦК України «Окремі види застав» Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Статтею 576 ЦК України «Предмет застави» визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо). Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором. Предметом застави не можуть бути: культурні цінності, що є об'єктами права державної чи комунальної власності і занесені або підлягають занесенню до Державного реєстру національного культурного надбання; пам'ятки культурної спадщини, занесені до Переліку пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації. Предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом. Предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом. Стаття 577 ЦК України передбачає порядок нотаріального посвідчення договору застави та реєстрація застави, відповідно до чого якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно стаття 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Аналогічні положення закріплені у статті 6 Закону «Про іпотеку». Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові па праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктам права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладені другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Оскільки договір про задоволення вимог Іпотекодержателя є окремим договором від іпотечного договору, який теж потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна також є необхідною нотаріально посвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно, в даному випадку спільне сумісне майно подружжя, що набуте за час перебування у шлюбі. Прирівнювання до договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідного застереження про це в іпотечному договорі відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку» потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Аналогічна правова позиція міститься в аналізі Верховним Судом України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна. Згідно цієї правової позиції Верховного Суду України, згода другого з подружжя є обов'язковою як для укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя, так і для включення до договору іпотеки відповідного застереження, що було проігноровано під час включення оскаржуваних пунктів 6.2.3, 6.2.3.1 та 6.2.3.2 до іпотечних договорів №70.16/11-Д101 від 01 квітня 2011р. та №70.17/11-Д101 від 04 квітня 2011р. Оскільки такої окремої нотаріально засвідченої згоди на включення до умов оскаржуваних у частинах іпотечних договорів №70.16/11-Д101 від 01 квітня 2011р. та №70.17/11-Д101 від 04 квітня 2011р. пунктів 6.2.3, 6.2.3.1 та 6.2.3.2 позивач [PERSON] не надавав, то такі пункти іпотечних договорів підлягають до визнання недійсними у судовому порядку за позовом заінтересованої особи, у даному випадку за позовом позивача [PERSON], як такі, що суперечать закону та порушують законні права та інтереси позивача як співвласника спільного нерухомого майна, а саме спільного сумісного нерухомого майна подружжя, що набуте позивачем [PERSON] за час перебування у шлюбі із відповідачем (іпотекодавцем) [PERSON] При цьому, правові підстави для визнання судом недійсними частин оскаржуваних позивачем іпотечних договорів врегульовані положеннями статей 203, 204, 215 Цивільного кодексу України та положеннями статті 65 Сімейного кодексу України. 02.08.2016р., номер запису про право власності:15736006, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30778790 від 04 серпня 2016р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталієм Миколайовичем проведено державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», юридична адреса: 01004, місто Київ, вулиця Шовковична, будинок 42-44, офіс 13-В; ідентифікаційний код юридичної особи 38994463, на будівлю загальною площею 251,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]) в розмірі 1/1 частки, цього ж дня, 02.08.2016р. за номером запису про право власності:15736129, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30778960 від 04 серпня 2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталієм Миколайовичем проведено державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на будівлю загальною площею 260,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]), в розмірі 1/1, а також проведено державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (адреса:01004, місто Київ, вулиця Шовковична, будинок 42-44, офіс 13-В, ідентифікаційний код юридичної особи:38994463) на земельну ділянку площею 0,064га. кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:[NUMBER], в розмірі 1/1, яка теж здійснена 02.08.2016р., номер запису про право власності:15736227, за рішенням приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30779050 від 04 серпня 2016р. Зазначене нерухоме майно зареєстровано на праві власності за відповідачем у справі ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс», юридична адреса: 01004, місто Київ, вулиця Шовковична, будинок 42-44, офіс 13-В; ідентифікаційний код юридичної особи 38994463 як за юридичною особою, до якої перейшло право вимоги за іпотечними договорами №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11 -ДІ01 від ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до договору №21МБ про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 18 листопада 2015р., а також відповідно до додаткової угоди №1 до цього договору «про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18.11.2015р.» від 27 листопада 2015р. та у відповідності та на підставі застереження, що містяться у пунктах 6.2.3.1 та 6.2.3.2 оскаржуваних іпотечних договорів №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11 -ДІ01. Належно завірені копії договору №21МБ про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 18 листопада 2015р., а також копію додаткової угоди №1 до договору «Про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18.11.2015р.» долучено як додатки представником відповідача у справі ТзОВ ФК «Поліс» до відзиву на позов. Водночас, із копій акту приймання-передачі документації до Додаткової угоди №1 від 27.11.2015р. до договору «Про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18.11.2015р.» та із реєстру прав вимог №б/н до Додаткової угоди №б/н від 2015р. до Договору «Про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18.11.2015р.», належно завірені копії яких теж долучено як додатки представником відповідача у справі ТзОВ ФК «Поліс» до відзиву на позовну заяву, вбачається, що такий реєстр прав вимог як додаток №1 до додаткової угоди №1 є неналежно оформленим, оскільки не містить самого переліку прав вимог та не містить повної дати його складання, а сам Акт приймання-передачі документації до Додаткової угоди №1 від 27.11.2015р. до договору «Про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18.11.2015р.» не підписаний уповноваженими особами сторін та не завірений жодною печаткою чи у будь-який інший спосіб. З цього вбачається, що за весь час розгляду справи відповідачем ТзОВ ФК «Поліс» не представлено суду жодного належного та допустимого доказу у підтвердження факту переходу до ТзОВ ФК «Поліс» від ПАТ «ВТБ Банк» прав вимог грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, в тому числі прав вимог за іпотечними договорами №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11 -ДІ01, які частково оскаржують ся позивачем. Відповідно до частини 1-3 статті 216 ЦК України Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно статті 217 ЦК України «Правові наслідки недійсності окремих частин правочину» недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. При цьому, відповідно до положень частини 1 статті 236 ЦК України «Момент недійсності правочину» нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відтак, рішення та проведена відповідачем у справі - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу реєстрація права власності за відповідачем ТзОВ ФК «Поліс» на об'єкти нерухомого майна, що було предметом іпотеки в іпотечних договорах №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11 -ДІ01, здійснена без достатніх на те прав у вигодонабувача та на підставі пунктів іпотечних договорів, що підлягають визнанню недійсними у судовому порядку, тому такі оскаржувані рішення про реєстрацію та сама державна реєстрація теж підлягають до скасування у судовому порядку. Щодо заявлених відповідачами у справі - ТзОВ ФК «Поліс» та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталієм Миколайовичем клопотань про застосування судом строків позовної давності як підставу для відмови у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог у даній цивільній справі, то такі не підлягають до задоволення виходячи із наступних обставин. Відповідно до положень статті 256 ЦК України «Поняття позовної давності» позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін а відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Статтею 62 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до статті 267 ЦК України «Наслідки спливу позовної давності» особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] дійсно 01 квітня 2011р. надав нотаріально посвідчену згоду на укладення його дружиною [PERSON] іпотечних договорів, що оскаржують ся частково згідно заявлених позовних вимог у даній цивільній справі. Водночас, як вбачається із змісту самих іпотечних договорів, позивач [PERSON] не є їх стороною, а відтак із їх змісту не можна дійти висновку,що позивач знав їх зміст з моменту їх укладення та (або) з моменту їх нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Спарияк Л.В. Належних та допустимих доказів, що підтверджували б факт ознайомлення позивачем із змістом оскаржуваних договорів іпотеки у період часу, з моменту настання якого до дня подання позивачем до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовної заяви, що стала підставою для відкриття провадження у даній цивільній справі, відповідачами у справі, якими заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, у супереч вимог статей 57-60 ЦК України суду не подано. Суд критично оцінює твердження відповідачів про те, що оскільки позивач [PERSON] підписував інші договори поруки щодо забезпечення виконання зобов'язання за кредитними договорами, у зв'язку із укладенням яких і було укладено оскаржувані іпотечні договори, то позивач, за твердженням відповідачів, мав можливість дізнатись у цей час і про зміст іпотечних договорів №70.16/11-ДІ01 та №70.17/11-ДІ01, оскільки такі договори поруки є окремими договорами від договорів іпотеки. Більше того, виходячи із змісту згоди, яка була надана позивачем та посвідчена нотаріусом та з урахуванням якої відповідачем [PERSON] укладено оскаржувані договори іпотеки, то така згода є загальною та не містить посилання на конкретний зміст договорів, згода на укладення яких була надана [PERSON] Крім цього, як зазначив у судовому засіданні позивач [PERSON], що було підтверджено відповідачем у справі [PERSON], про зміст оскаржуваних іпотечних договорів, а відтак і про факт порушення умовами цих договорів його законних прав та інтересів, він довідався лише після проведення відповідачем у справі ТзОВ ФК «Поліс» за участю іншого відповідача - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби В.М. перереєстрації права власності на предмети іпотеки згідно оскаржуваних пунктів іпотечних договорів та після того, як у жовтні 2016р. представники ТзОВ ФК «Поліс» прибули за місцем знаходження нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, внаслідок чого зчинився конфлікт, після чого на вимогу позивача [PERSON] його дружина [PERSON] надала йому копії усіх документів, що стосувались кредиту у ПАТ «ВТБ Банк», в тому числі надала і копії оскаржуваних іпотечних договорів. Відтак, у задоволенні клопотань ТзОВ ФК «Поліс» та приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про застосування судом строків позовної давності як підставу для відмови у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог у даній цивільній справі слід відмовити у зв'язку із недоведеністю за час розгляду справи про факт пропуску позивачем цього строку. Відповідно, до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відтак суд вважає, що судові витрати в сумі 2756,05 гривень стягнути з відповідачів в користь [PERSON] в рівних частинах.

Outcome: approved