Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в обґрунтування якого вказав, що його загальний стаж роботи становить 26 років, більшість з яких в умовах шкідливих факторів. Останнє місце його роботи - ВП «Шахта 5/6» ДП «Мирноградвугілля», звідки він 09.01.2020 був звільнений з посади машиніста гірничо-виїмкових машин у зв`язку із виходом на пенсію. Через тривалий період роботи у шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів, у нього виникло професійне захворювання. Основний діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузійний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст.(J41.0); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (ІІ ст. зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н90.3). Супутній діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічним порушенням та больовим синдромами (М54.1). За результатами проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання 02.07.2020 складено акт за формою П-4. 27.08.2020 комісією МСЕК йому було встановлено 40% загальної втрати професійної працездатності. Внаслідок отримання професійного захворювання в нього змінились умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, відчуття дискомфорту та сором при спілкуванні з оточуючими людьми через постійний кашель та приглухуватість. Він став погано чути, швидко втомлюватись, в нього періодично з`являються напади задишки аж до задухи. Він потребує постійного медикаментозного лікування та йому протипоказана робота у підземних умовах. Все це разом вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки підприємство не забезпечило йому безпечних та нешкідливих умов праці, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування заподіяної йому внаслідок професійного захворювання шкоди 40000 грн. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» Лакіза Н.М. до суду не з`явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, підтримала поданий підприємством відзив на позов, згідно з яким відповідач з позовними вимогами не погоджується оскільки, [PERSON] працював не тільки на підприємстві відповідача. Після звільнення з ПАТ ШУ «Покровське» 03.11.2009 позивач був прийнятий у ВП «Шахта «5/6», звідки 09.01.2020 був звільнений за власним бажання у зв`зку із виходом на пенсію. Отримуючи пенсію, позивач не втратив можливості забезпечувати свої потреби та потреби сім`ї. При прийнятті на роботу йому було роз`яснено умови його праці, наявність на робочому місті небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я. Позивач забезпечувався засобами індивідуального захисту, протипиловим респіратором тощо. Вказуючи на відсутність причинного зв`язку між шкодою та діями підприємства та вини підприємства у її заподіянні, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, заяв по суті справи не надав. Ухвалою судді від 18.11.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , 1972 року народження, з 03.11.2009 по 09.01.2020 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта 5/6» ДП «Мирноградвугілля», працюючи машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 09.01.2020 він був звільнений на підставі п.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-10). За результатами\~розслідування причин\~виникнення хронічних\~професійних захворювань,\~що вперше\~встановлені у\~ [PERSON] ,\~за основним\~діагнозом:хронічний бронхіт\~ІІ ст.,\~фаза затихаючого\~загострення,\~дифузійний пневмосклероз,\~ЛН І-ІІ\~ст.\~(J\~40.0);\~хронічна двобічна\~сенсоневральна приглухуватість\~легкого ступеню\~(ІІ\~ст.\~за класифікацією\~ [PERSON] \~та [PERSON] )\~(Н\~90.3);\~та за\~супутнім діагнозом:\~хронічна попереково-крижова\~радикулопатія L5,\~S1\~ліворуч у\~стадії неповної\~ремісії з\~помірними статико-динамічним\~порушенням та\~больовим синдромами\~(М54.1),\~02.07.2020\~складено акт\~за формою\~П-4,\~затверджений начальником\~Головного управління\~Держпраці у\~Донецькій області. Згідно з цим актом [PERSON] пропрацював в умовах шкідливих факторів 18 років 06 місяців 19 днів. У п.18 акту зазначено, що причиною виникнення професійних захворювань є робота [PERSON] в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (пилу, шуму, важкості праці), концентрації та рівні яких перевищували гранично допустимі параметри (а.с.11-14). Згідно з\~довідкою МСЕК\~про результати\~визначення ступеня\~втрати професійної\~працездатності від\~27.08.2020\~позивачу у\~зв`язку\~з професійним\~захворюванням вперше встановлено за\~сукупністю 40%\~втрати професійної\~працездатності:\~25%\~внаслідок хронічного\~бронхіту,\~15%\~внаслідок приглухуватості, з рекомендаціями медикаментозного лікування (а.с.15). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 27.08.2020, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача, які стали причиною професійного захворювання позивача, встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] . Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновок МСЭК від 27.08.2020 підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Тому суд не приймає доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди Отримані позивачем захворювання потребують від нього продовження лікування, через больові відчуття та незручності погіршили якість його життєдіяльності і як наслідок порушили його нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач на момент розслідування причини виникнення професійного захворювання не працював на шахті, однак, передумовою виникнення професійних захворювань позивача стала довготривала праця на вугільних підприємствах (26 років), у тому числі на підприємстві відповідача (понад 10 років) у несприятливих умовах. Враховуючи час\~роботи позивача\~на підприємстві\~відповідача при\~тривалій праці\~у шкідливих\~умовах,\~які призвели\~до захворювань,\~ \~характер,\~обсяг,\~тривалість зазнаваних\~позивачем страждань,\~ його\~стан здоров`я,\~розмір і\~безстроковий характер\~стійкої втрати\~професійної працездатності,\~істотність вимушеності\~змін у\~життєвих стосунках\~потерпілого,\~який у\~віці 48\~років втратив\~40%\~своєї працездатності,\~те,\~що отримане\~ним ушкодження\~ вимагає\~від нього\~додаткових зусиль\~для його\~організації,\~потребує продовжувати\~лікування,\~суд,\~виходячи з\~засад розумності\~та справедливості,\~ вважає\~можливим визначити\~позивачу розмір\~моральної шкоди\~у 20000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 420 грн 40 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial