Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради в особі служби у справах дітей, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Новоукраїнський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання батьківства. Вказуючи, що в період з 2007 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними не реєструвався. [INFO] [PERSON] народила доньку. При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] померла. Весь час, з дня народження доньки та до часу смерті її матері, позивач та [PERSON] разом виховували доньку. Позивач та дитина називають один одного як батько та донька. Позивач повністю визнав себе батьком дитини, але виконати дії щодо зміни відомостей про батька в актовому записі про народження за життя матері не вдалося, тому він звернувся з даним позовом до суду, просить визнати його батьківство відносно доньки [PERSON] , та внести відповідні зміни про батька в актовий запис про народження дитини, змінивши прізвище дитини на « [PERSON] ». В період з 16.07.2020 року по 13.01.2021 року дана справа перебувала в провадженні іншого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області. По справі було призначено судову генетичну експертизу, та 03.11.2020 року до суду надійшов висновок експерта. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 року відбулась зміна складу суду на стадії підготовчого розгляду справи. Ухвалою судді від 15.01.2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились. Представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради в особі служби у справах дітейне з`явився подавши заяву про розгляд справи у відсутність. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи Новоукраїнського районного відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явився, подано заяву, відповідно до якої не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПКУкраїни за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПКУкраїни, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши визнання позову відповідачем, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.07.2011 року Сотницько-Балківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис №4. У вказаному свідоцтві в графі батько вказано [PERSON] , громадянин України, в графі мати [PERSON] , громадянка України (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, державна реєстрація актового запису про народження [PERSON] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть сарії [NUMBER] виданого 09.07.2020 року (а.с. 9). З пояснень позивача викладених в позові, в період з 2007 року та до часу смерті [PERSON] , вони проживали разом у фактичних шлюбних відносинах, разом виховували доньку. Позивач повністю визнає себе батьком дитини [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради №2 від 13.07.2020 року дитину [PERSON] , як сироту, з 13.07.2020 року тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] (а.с. 28). Крім того, згідно висновку експерта №97 від 26.10.2020 року результатом проведеного молекулярно-генетичного аналізу ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтись біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO], з ймовірністю 99,9%, таким чином батьківство практично доведено (а.с. 36-41). Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно до п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали у державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц). КЦС ВС в постанові від 28.11.2019 по справі №601/1140/15-ц (61-6989св19), вказав на рішення Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до пп. 2.16.4. п. 2.1.6 цих Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів є рішення суду. Відповіднодо ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують батьківство позивача [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , тому враховуючи сукупність вказаних вище обставин та визнання позову представником відповідача, що не суперечить закону і не порушує права інших осіб, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим, доводи позивача підтверджено належними доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання розподілу судових витрат позивач та його представник в позові не ставлять. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Крім того, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, а саме за змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Згідно квитанції (а.с. 14) при подачі позову позивач сплатив 840.80 грн. судового збору. Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, та оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір, та суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору у відповідності положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України та компенсувати позивачу за рахунок держави інших 50% судового збору. Відповідно до положень ч. 5-6 ст. 139 ЦПК України, витрати на оплату послуг експерта стягуються відповідно до правил розподілу судових витрат. Однак до матеріалів справи не надано доказів оплати проведеної експертизи, саме позивачем .

Outcome: approved