Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із указаним вище позовом. Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] знести самочинно встановлену сітку з брамою, металевий контейнер, дерев`яний сарай та інші дерев`яні споруди, які розташовані на прибудинковій території для забезпечення проїзду автомобілів швидкої і пожежної допомоги та припинити використання прибудинкової території під город. Крім того, позивач просить усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] знести побудований пліт зі стовпцями та припинити використання прибудинкової території під город для забезпечення проїзду автотранспорту 6 м. Ухвалою судді Буського районного суду Львівської області від 18.05.2018 року в цій справі відкрито провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 07 червня 2018 року. Відповідно до ухвали Буського районного суду Львівської області від 31.07.2018 року до участі у справі було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме: Буська міська рада та мешканці будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Ухвалою підготовчого судового засідання від 21.12.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 31 січня 2019 року. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що сторони по справі є сусідами, які проживають в одному житловому будинку по [ADDRESS] . У 2001 році даний будинок був переоблаштований у житловий із колишнього приміщення дитячого садочку, де наявні двадцять квартир, із яких дві квартири належать відповідачу [PERSON] Даний спір виник через протиправні дії відповідачів, які самовільно користуються прибудинковою територією шляхом встановлення воріт, огорожі, дерев`яних та інших споруд, які перешкоджають проїзду спеціальних служб, автомобілів та вільного доступу інших мешканців будинку до належного використання позивачем спільним майном. З цього приводу між позивачем та відповідачами виникають часті конфлікти, ним викликались на місце події працівники поліції, він неодноразово звертався до орану місцевого самоврядування. Зокрема, 24.11.2009 року та 19.11.2015 року мешканці вищевказаного будинку звертались у Буську міську раду із колективною заявою з проханнями щодо встановлення меж прибудинкової території цього будинку та зобов`язанням відповідача [PERSON] розгородити прибудинкову територію у двомісячний строк, чого відповідачкою зроблено не було. Разом із землевпорядником Буської міської ради [PERSON] мешканці згаданого будинку в усному порядку встановили межі, виділивши кожному з них по 1,1 сотих (0,01 га) земельної ділянки для користування, закріпивши їх палицями, які відповідачка повикидала, захопивши все подвір`я. Відповідач [PERSON] на прибудинковій території самовільно побудував пліт зі сторони квартири позивача, поділивши разом з Н [PERSON] прибудинкову земельну ділянку, не допускаючи інших жильців дому на прибудинкову територію. Відповідно до виписки з протоколу №2 засідання постійної комісії з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, охорони навколишнього середовища, торгівлі, побуту та громадського харчування по розгляду заяви мешканців будинку [ADDRESS] від 01.02.2016 року, вирішено: жителям будинку [PERSON] , [PERSON] у 2-х місячний термін розгородити огорожу біля будинку для заїзду спецавтомашин. Жительці будинку [PERSON] перенести тимчасові дерев`яні споруди від житлового будинку. Копію звернення мешканців будинку [ADDRESS] направити для розгляду в Буський РВ ГУ Державної служб із надзвичайних ситуацій України у Львівській області. Рекомендувати мешканцям будинку [ADDRESS] для обслуговування будинку створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ). Рішенням Буської міської ради від 01.02.2017 року № 20 було списано з балансу Управління будинками м. Буська житлові будинки, зокрема по [ADDRESS] « [ADDRESS] ». Крім того, зі сторони відповідачів має місце поведінка недобросусідства, порушення законодавства, самовільне захоплення частини прибудинкової території, її загородження. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків добросусідства та чинять позивачу перешкоди у користуванні прибудинковою територією, а тому позивач просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити, виходячи із вищенаведених мотивів та фактичних обставин спору. Додатково повідомивши про те, що конфлікт між сторонами з приводу використання земельної ділянки під прибудинковою територією триває з 2009 року тобто вже десять років, із залученням працівників поліції. Позивач не в змозі безперешкодно користуватись земельною ділянкою та прибудинковою територією, оскільки цьому перешкоджають встановлені відповідачами сітка з брамою, металевий контейнер, дерев`яний сарай, гаражі та інші споруди, які розташовані на прибудинковій території. Натомість у відповідачів жодних документів на право користування земельною ділянкою на прибудинковій території не має, однак відповідачі створюють позивачу та іншим мешканцям перешкоди у використанні прибудинкової території, а тому просили позовні вимоги задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її представників [PERSON] та адвоката Нижника М.Т. Відзиву на позовну заяву не подавала. Представники відповідачки Ульянов С.А. та Нижник М.Т. в судовому засіданні позовні вимоги заперечили у повному обсязі, у задоволенні яких просили суд відмовити повністю. Відзиву на позовну заяву не подавали. Покликались на те, що позивачем не було доведено заявлених вимог. Зауважили, що спірна земельна ділянка під прибудинковою територією належить до комунальної власності Буської міської ради та є власністю територіальної громади міста. Власником землі прибудинкова територія нікому не передавалась, що підтверджено матеріалами справи та показаннями свідка [PERSON] та [PERSON] Питання щодо вирішення вищевказаного спору виходить за межі повноважень суду, оскільки є дискреційним повноваженням органу місцевого самоврядування, який вправі виділити земельну ділянку для користування прибудинковою територією, а тому позивач не вправі був звертатись із цим позовом до суду. Сім`я Ульянових першою вселилась у згаданий будинок та має у власності дві квартири. Вважають, що вищевказаний позов грунтується виключно на припущеннях, а тому просили у його задоволенні відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважаючи їх безпідставними, оскільки жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією позивачу не чиниться, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити, виходячи із вищенаведених мотивів позовної заяви, а також покликаючись на те, що їй як дружині позивача чиняться такі ж перешкоди, надавши суду аналогічні доводам позивача пояснення. Крім того зауважила, що конфлікт між сторонами з приводу використання земельної ділянки під прибудинковою територією триває вже десять років, у зв`язку із чим неодноразово виїжджали працівники поліції. Сторона позивача не в змозі підвести будівельні матеріали та під`їхати автомобілем, оскільки цьому перешкоджають встановлені відповідачами (ворота, хвіртка, криниця, сарай, гаражі тощо). Натомість у відповідачів жодних документів на право користування земельною ділянкою на прибудинковій території не має, проте відповідачі створюють мешканцям будинку перешкоди у використанні прибудинкової території, які ще три роки назад мали бути відповідачами усунуті, однак ними досі цього не зроблено. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково, зокрема в частині усунення перешкод щодо демонтажу контейнерів та сараю, оскільки вони йому заважають. Третя особа Буська міська рада явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, направивши лист про розгляд справи у їх відсутності та підтримку судового рішення. У попередньому судовому засіданні представник Буської міської ради Зеленюх В.М. при вирішенні спору поклався на думку суду, повідомивши про те, що він обіймає посаду заступника міського голови. У 2016 році від мешканців будинку надійшла заява про забезпечення доступу до користування прибудинковою територією. Встановлено, що територія загороджена Ульяновими, яких переселили із аварійного будинку в спірний багатоквартирний житловий будинок, який переобладнаний із колишнього приміщення дитячого садочку. Оскільки вони першими вселились туди, відтак з метою убезпечення від крадіжок їм дозволено загородитись, а згодом прийнято рішення про розгородження. Даний будинок належить його мешканцям та обслуговується ними, оскільки ОСББ не створено. Рішення про передачу земельної ділянки під прибудинкову територію не приймалось. Вважає, що спір має бути вирішено по добросусідству та покладається на думку суду. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направивши до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши про підтримання ними позовних вимог лише в частині зобов`язання відповідачки [PERSON] щодо усунення нею перешкод у користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу встановлених споруд, які перешкоджають проїзду навколо будинку автомобілів екстрених та комунальних служб. У частині задоволення позовних вимог щодо відповідача [PERSON] , вищевказані треті особи заявлений позов не підтримали. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримали лише в частини заявлених вимог до відповідачки [PERSON] , оскільки нею чиняться перешкоди у користуванні прибудинковою територією та самовільним захопленням земельної ділянки. Надалі в судові засідання не з`явились, направивши до суду вищевказані письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що повідомлялись про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляли, будь-яких пояснень з приводу спору до суду не направляли. Заслухавши доводи сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів. Визначення права власності особи наведено у ст. 316 ЦК України, частиною другою якої визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, у відповідності до приписів ч. 1ст. 317 ЦК України складають правомочності власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. У свою чергу, визначення права спільної власності наведено у положеннях статей 355, 356 та 358 ЦК України, котрими визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В силу вимог ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 319 ЦК України власник (співвласники) мають право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник (співвласники) не можуть використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Статтею 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, за яким ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлена можливість захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У свою чергу, статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом наведених статей позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якого відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Як встановлено в судовому засіданні, що сторони по справі та треті особи проживають у житловому будинку [ADDRESS] . Зокрема позивачу [PERSON] належить квартира під [ADDRESS] у цьому [ADDRESS] , відповідачці [PERSON] відповідно дві квартири під [ADDRESS] і № 8, а відповідачу [PERSON] квартира [ADDRESS] . Третім особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - належать відповідно квартири [ADDRESS] [ADDRESS] , [ADDRESS] 6, № [ADDRESS] , № 13, № 16, № [ADDRESS] , № 5, № 15, [ADDRESS] [NUMBER] . Наведені фактичні обставини щодо проживання сторін та третіх осіб у зазначених квартирах згаданого житлового будинку визнавались сторонами в судовому засіданні, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Правовстановлюючих документів щодо права власності сторін на зазначені квартири до суду надано не було, а позивач протягом судового розгляду зазначав про вселення у вищевказаний житловий будинок на підставі ордеру, де проживає разом зі своєю сім`єю. Судом встановлено, що у квітні 2006 року житловий будинок [ADDRESS] , у якому проживають сторони та треті особи, є двоповерховим, складається із двадцяти квартир, загальною площею 1092 кв.м., у якому проведено реконструкцію із нежитлового приміщення, про що вбачається із Акту про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта, затвердженого розпорядженням Буського міського голови від 11.04.2006 року за № 174. Копія даного акту долучена до справи. Відповідно до рішення Буської міської ради № 20 від 01.02.2017 року вищевказаний житловий будинок було списано з балансу Управління будинками міста Буськ. Також в судовому засіданні встановлено, що між мешканцями вищезгаданого житлового будинку існує тривалий конфлікт з приводу порядку використання земельної ділянки як прибудинкової території цього будинку, про що вбачається із пояснень сторін та наявних у справі доказів. Зокрема, як слідує із заяви всіх мешканців багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] від 24.11.2009 року, останні звертались із колективною заявою до Буського міського голови з проханням встановити межі прибудинкової території вказаного будинку та надання практичної допомоги у розподілі земельних ділянок. Крім того, як вбачається із заяви мешканців вищевказаного житлового будинку від 19.11.2015 року, останні звертались до Буського міського голови із проханням вжиття заходів щодо ліквідації незаконно встановлених металевої брами, контейнера та інших загромаджень, самовільного захоплення прибудинкової території [PERSON] , щоб мати перехід до магазину, сміттєвих баків, каналізаційного люка, кругового об`їзду будинку автомобілями швидкої та пожежної допомоги, залучивши постійно діючу комісію з питань законності, житлово-комунального господарства, правоохоронні та контролюючі органи. 01 лютого 2016 року вищевказана заява мешканців будинку була розглянута на засіданні Постійної комісії з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, охорони навколишнього середовища, торгівлі, побуту та громадського харчування, про що видно із виписки з протоколу № 2 від 01.02.2016, яка рекомендувала жителям будинку [PERSON] і [PERSON] у двомісячний термін розгородити огорожу біля будинку для заїзду спецавтомашин, жительці [PERSON] перенести тимчасові дерев`яні споруди від житлового будинку, а також рекомендувати мешканцям вказаного будинку створити ОСББ для його обслуговування. Однак дана вказівка на даний час ними не виконана, що випливає із листа Буського міського голови № 260 від 19.08.2019. Крім того, вищевказаним листом Буського міського голови роз`яснено позивачу, що встановлення меж прибудинкової території здійснюється на підставі документації із землеустрою, дозвіл на виготовлення якої може надаватись створеному ОСББ чи 100% зверненню співвласників квартир будинку. Як випливає із відповіді Буської міської ради № 372 від 23.10.2017 року на відповідний адвокатський запит, що рішення про закріплення прибудинкової території біля житлового будинку по [ADDRESS] не приймалось, а жодних вихідних даних для проектування об`єктів будівництва (містобудівні умови та обмеження) на прибудинковій території вказаного багатоквартирного житлового будинку сектором містобудування та архітектури Буської РДА нікому не видавалось, про що вбачається із листа головного архітектора району [PERSON] за № 135 від 30.07.2019. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив про те, що він працює на посаді землевпорядника Буської міської ради з 2004 року. Йому відомо про наявний між сторонами по справі конфлікт з приводу використання прибудинкової території на [ADDRESS] , яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста в особі Буської міської ради. Сім`я Ульянових більше десяти років тому відгородили частину землі для захисту від посягань третіх осіб, оскільки вони першими вселились у будинок, який є колишнім нежитловим приміщенням дитячого садочку. З цього приводу заперечень у Буської міської ради не було. Зазначена земельна ділянка міською радою нікому не передавалась, оскільки заяв від ОСББ не було. Відбувся лише фактичний її неофіційний розподіл між мешканцями будинку для облаштування гаражів, без ухвалення будь-яких рішень. При цьому, свідок зауважив, що є доступ спецавтомобілів до будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою сторін у справі та проживає у цьому ж будинку з 2007 року, підтвердила суду про наявність конфлікту між сторонами з приводу використання вищевказаної прибудинкової території. Сім`ї Ульянових і [PERSON] вселились першими у даний будинок. Щодо порядку використання земельної ділянки біля будинку мешканці звертались у Буську міську раду, однак жодних рішень нею прийнято не було. Землевпорядник [PERSON] рекомендував розподілити землю між усіма мешканцями будинку по факту, що становить 0,01 га на кожну квартиру. Входу чи обходу будинку не має, спецавтомобілі доїжджають безперешкодно до будинку, огорожа перешкод не створює, доступ є вільним. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що проживає в м. Буськ та користується земельною ділянкою (грядкою) неподалік від спірної земельної ділянки, де часто буває. Зауважила, що перешкод для користування спірною прибудинковою територією не має, пройти можна. Допитаний в якості свідка представник відповідачки [PERSON] суду повідомив, що його сім`я першими вселились у згаданий будинок у 1998 році, отримавши дві квартири на першому поверсі. Ними близько двадцяти років тому побудовано два гаражі, встановлені сітка, брама без замків, яка вільно відкривається. Жодних претензій за цей час до них від Буської міської ради не було, а також вони відсутні з боку уповноважених державних органів щодо неможливості проїзду, окрім самого позивача, який вселився у будинок у 2009 році. Заїзд з усіх сторін можливий. Жодні перешкоди зі сторони відповідачів позивачу не чиняться. Натомість сам позивач створює перешкоди свідку та відповідачці, оскільки висипав пісок, заблокувавши заїзд до будинку, з приводу чого свідок звернувся до поліції. Відтак, ураховуючи досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, суд вважає обставини щодо наявності перешкод у користуванні позивачем його майном є суперечливими, належним чином не підтвердженими, оскільки позивачем доведено належними і допустимими доказами не було. Наведене свідчить про відсутність перешкод у користуванні позивачем спірною земельною ділянкою, що належить територіальній громаді міста Буськ, яка міською радою не передавалась та неможливістю позивача вільного пересування, проїзду транспортних засобів по цій спірній території, обмеження прав тощо. Позивачем не доведено його прав на спірну земельну ділянку, яка належить Буській міській раді, не надано доказів того, що остання уповноважувала позивача представляти її інтереси. При цьому суд відхиляє надані сторонами на підтвердження чи спростування заявлених вимог докази, а саме фотознімки, план-схеми житлового будинку та спірної земельної ділянки (а.с. 93, 96, 186), оскільки такі ніким не засвідчені та не відповідають критеріям належності (відсутність прив`язки до місцевості, часу, коли вони зроблені) та допустимості (відсутність можливості встановити порядок їх отримання). Не може бути взятий до уваги як доказ лист начальника 14 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Львівській області Іваськіва Р.В. за № 14/666 від 10.07.2019 року щодо відсутності проїзду пожежного автомобіля кругом будинку по [ADDRESS] за результатами обстеження прибудинкової території, оскільки відповідного акту щодо такого обстеження позивачем не надано, як і не надано відповідних приписів чи інших вимог щодо усунення порушень законодавства відповідачами з цього приводу, а автор цього листа [PERSON] , будучи викликаний для допиту в судове засідання в якості свідка, не з`явився. Крім того, суд констатує, що по відношенню до відповідачів уповноваженими державними органами не застосовувалась передбачена законодавством про містобудівну діяльність процедура щодо приведення такого у відповідність до вимог містобудівного законодавства, не проводилось перевірок та не виносилось жодних приписів, як і не вживалось заходів для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво, оскільки докази на спростування наведеного у матеріалах справи відсутні і суду учасниками справи надано не було. Суд вважає необгрунтованим покликання позивача на протокол засідання постійної депутатської комісії Буської міської ради від 2016 року, оскільки відповідно до частини четвертої статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» таке рішення має лише рекомендаційний характер (за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації), а наведений у ньому висновок не вмотивований, будучи підставою для ухвалення рішення власником землі щодо порядку використання належною йому спірною земельною ділянкою чи звернення Буської міської ради із самостійним позовом до суду в разі наявності перешкод у користуванні земельною ділянкою. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, приписами частини першої статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, розпорядження землями\~територіальних громад;\~передача земельних\~ділянок комунальної\~власності у\~власність громадян\~та юридичних\~осіб;\~надання земельних\~ділянок у\~користування із\~земель комунальної\~власності;\~здійснення контролю\~за використанням\~та охороною\~земель комунальної\~власності,\~додержанням земельного\~та екологічного\~законодавства;\~обмеження,\~тимчасова заборона\~(зупинення)\~використання земель\~громадянами і\~юридичними особами\~у разі\~порушення ними\~вимог земельного\~законодавства;\~вирішення земельних\~спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, що вирішується на їх пленарних засіданнях. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад (п. 1 п. «а» ч. 1 ст. 33 цього Закону). Здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом (п. 1, п. 5 п. «б» ч. 1 ст. 33 цього Закону). Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками (ч. 1 ст. 42 ЗК України). Відповідно до\~частини першої\~статті 83\~ЗК України\~землі,\~які належать\~на праві\~власності територіальним\~громадам сіл,\~селищ,\~міст,\~є комунальною\~власністю. У\~комунальній власності\~перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п. «а» ч. 2 ст. 83 цього Кодексу). Підпунктами 7, 20 пункту «а» частини першої статті 30 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, призначення у випадках та в порядку, встановлених законом, управителя багатоквартирного будинку. Частинами третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Як достовірно було встановлено в судовому засіданні та визнається учасниками справи, що земельна ділянка під прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] нікому у власність або користування не передавалась, у власності громадян чи юридичних осіб не перебуває, а належить на праві власності територіальній громаді міста Буськ, інтереси якої в силу вимог статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представляє Буська міська рада. Отже, системно проаналізувавши норми законодавства у сфері земельних відносин, суд вважає, що питання надання земельної ділянки під прибудинкову територію мешканцям багатоквартирного житлового будинку в [ADDRESS] [ADDRESS] » його мешканцям чи створеному ними ОСББ, контроль за використанням даної земельної ділянки комунальної власності належить до сфери повноважень Буської міської ради та її виконавчих органів, що є дискреційними, і які не можуть перебиратись судом, оскільки суперечитиме положенням статті 19 Конституції України, статей 12, 42, 83 Земельного кодексу України, статей 10, 26, 30, 33, 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Як зазначено вище, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. З аналізу вказаних норм ЦПК України випливає, що тягар доказування цілком покладається на сторони. Суд, за загальним правилом, позбавлений права самостійно (з власної ініціативи) збирати докази, що стосуються предмета спору. При цьому, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, зокрема і у разі неможливості самостійного подання ними певних доказів. Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача у даному випадку з боку відповідачів порушено, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Приписами частин першої і шостої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги у повному обсязі є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивач не є власником чи орендарем спірної земельної ділянки та будинку, ним не доведено належними і допустимими доказами наявність порушеного права, спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Буської міської ради, яка таких вимог не заявляла та не уповноважувала на це позивача, а останнім не доведено порушення його прав, як і не надано жодних доказів щодо наявності претензій екстрених та комунальних служб до відповідачів щодо створення ними перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, як і не надано доказів притягнення відповідачів до відповідальності за порушення норм законодавства, а тому заявлені вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи відмову в позові, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК). Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed