Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача[PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11.01.2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів на суму 100 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем, строк повернення коштів встановлено не було, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти за вимогою [PERSON] 03.04.2019 року позивачем на відомі адреси відповідача направлено вимоги про повернення грошових коштів та встановлено семиденний строк повернення таких коштів, вказану вимогу відповідач отримав 08.04.2019 року особисто.Просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 6 107 739,93 гн., з них:2 489 252,90 грн - основний борг, 39 282,44 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 16.04.2019 року по 24.10.2019 року, 3 579 204,59 грн. - відсотки за користування грошовими коштами за період з 11.01.2008 року по 24.10.2019 року, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 9605,00 гривен. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач до судового засідання жодного разу не з`явився, відзиву чи письмових пояснень з приводу позову не подав. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 610 ГК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 11.01.2008 року шляхом складання розписки, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачу, [PERSON] гршові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США, про що зазначено в розписці. Строк повернення коштів встановлено не було, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти за вимогою [PERSON] . Факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] по договору позики суд вважає встановленим, оскільки [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в письмовій формі. За договором позики оформленого розпискою від 11.01.2008 року шляхом обміну сторонами розписки та грошей. Ці обставини підтверджується наданою позивачем оригіналу розписки про отримання грошових коштів відповідачем із зобов`язанням їх повернення за першою вимогою позивача. (а.с.8) 03.04.2019 року позивач [PERSON] на відомі адреси відповідача [PERSON] направив вимоги про повернення грошових коштів та встановлено семиденний строк поверненнятаких коштів. Вказану вимогу відповідач [PERSON] отримав 08.04.2019 року особисто, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти З наданого позивачем суду розрахунку, з яким суд погоджується і вважає його обґрунтованим, вбачається, що сума, яка підлягає стягненню становить: 6 107 739,93 грн., з них: 2 489 252,90 грн - основний борг, 39 282,44 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 16.04.2019 року по 24.10.2019 року, 3 579 204,59 грн. - відсотки за користування грошовими коштами за період з 11.01.2008 року по 24.10.2019 року Згідно вимогам ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦПК України передбачено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що відповідач порушує виконання грошового зобов`язання за вказаними договором позики, позивач вимагає сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та проценти за користування грошовими коштами,суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що відповідач порушує виконання грошового зобов`язання за вказаними договором позики, позивач вимагає сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та проценти за користування грошовими коштами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача[PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати, що підтверджується квитанцією по сплаті судового збору в розмірі 9605,00 гривень.

Outcome: approved