Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказує, що 19 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] написана розписка про те, що вони зобов`язуються повернути 52000,00 грн. [PERSON]. В разі, якщо в термін до 10.11.2016 року не нададуть підписані власноручно [PERSON] видатковий касовий ордер від 20.10.2016 року на суму 52198,62 грн., як повернення позики засновнику, нотаріально завірену заяву про відсутність претензій по безвідсоткових поворотних фінансових допомогах та про те, що всі борги та фінансові зобов`язання, які виникли до укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав на статутний капітал від 19.10.2016 року, зобов`язується [PERSON] повернути самостійно. Станом на 11.11.2016 року вказані документи надані не були, у зв`язку з чим виникає необхідність повернення 52000,00 грн., згідно розписки. Позивач [PERSON] прохає суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] суму боргу в розмірі 52000,00 грн. Крім цього, позивач прохає стягнути солідарно із відповідачів понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] написана розписка про те, що вони зобов`язуються повернути 52000,00 грн. [PERSON]. В разі, якщо в термін до 10.11.2016 року не нададуть підписані власноручно [PERSON] видатковий касовий ордер від 20.10.2016 року на суму 52198,62 грн., як повернення позики засновнику, нотаріально завірену заяву про відсутність претензій по безвідсоткових поворотних фінансових допомогах та про те, що всі борги та фінансові зобов`язання, які виникли до укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав на статутний капітал від 19.10.2016 року, зобов`язується [PERSON] повернути самостійно (а.с.3). Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року, № 6-63цс13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, викладена правова позиція, із якої вбачається, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язуться повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Із розписки вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не отримували від [PERSON] в борг кошти в сумі 52000,00 грн. Розписка свідчить про те, що на відповідачів покладено обов`язок вчинити певні дії. Правовідносини, що склалися між сторонами мають ознаки договору доручення та гарантії виконання зобов`язання. Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1008 ЦК України, довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Із ч. 3 ст. 1009 ЦК України вбачається, що відмова повіреного від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих довірителеві припиненням договору, крім випадку відмови повіреного від договору за таких умов, коли довіритель позбавлений можливості інакше забезпечити свої інтереси, а також відмови від договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. Таким чином, законом передбачена можливість односторонньої відмови відповідачів від виконання взятих на себе зобов`язань без настання негативних наслідків. Враховуючи, що [PERSON] не брав на себе перед [PERSON] жодного зобов`язання, про що свідчить відсутність таких доказів у позивача, між ними не було укладено договорів в письмовій формі, тому угода щодо забезпечення відповідачами виконання вказаних в розписці дій [PERSON] є недійсною відповідно до ст. 548 ЦК України. Під час розгляду справи про стягнення боргу за договором позики підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, тому суд не має можливості встановити факт укладення договору позики і факт передачі грошової суми позивачем позичальнику (відповідачам), з огляду на непредставлення позивачем таких доказів, а також оскільки в судовому засіданні таких доказів не було здобуто. Отже, на підставі вище зазначеного, в задоволенні вимог позивача про стягнення боргу за договором позики слід відмовити. Враховуючи вище викладене, не підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення із відповідачів судових витрат.

Outcome: dismissed