Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.11.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав у боргу відповідачу грошові кошти в сумі 9775 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути 24.02.2014 року, про що власноручно написав розписку. Між тим, в порушення умов договору займу і ст.1049 ЦК України відповідач суму займу у встановлений строк - 24.02.2014 року позивачу не повернув. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 9775 доларів США та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 23.11.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 9775 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 24.02.2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 3). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачу розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма надана договору за бажанням сторін. Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника. Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики на загальну суму 9775 доларів США. Відповідач за розпискою від 23.11.2013 року борг не повернув. Доказів повернення відповідачем суми боргу суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, як передбачено договором, він порушив зобов'язання. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Враховуючи зазначені роз'яснення вищого судового органу, суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивача, виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України станом на дату подання позову до суду, тобто 22.09.2014 року, який складає за 100 доларів 1 348, 9709 грн. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача необхідно стягнути заборгованість за договором позики у сумі 9775 доларів США, яка станом на 22.09.2014 року (дату подання позову до суду) складає 131861,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1318,62 грн.

Outcome: approved