Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 03.07.1999 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, а 13.08.2011 року шлюб був розірваний. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , народження [INFO] , яка на даний момент навчається на третьому курсі Комунального вищого навчального закладу 1 рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище» (форма навчання денна), за державним замовленням, стипендію не отримує, гуртожитком не забезпечена. Вказує, що після настання повноліття доньки відповідач припинив сплачувати аліменти, самостійно позивач не може утримувати доньку, оскільки останній необхідні кошти на оплату гуртожитка, на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування та підручники. На підставі викладеного [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , народження [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви і до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, просив врахувати ту обставину, що він має на утриманні непрацездатну матір, яка на даний час є пенсіонером та перебуває на «Д» обліку в лікаря травматолога, він офіційних доходів не має, але добровільно надає грошові кошти на утримання дитини особисто [PERSON] Погоджується сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в сумі, ще не перевищує 1000 грн. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.1999 року по 13.08.2011 рік (а.с.3). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.6, 13). Згідно довідки Комунального вищого навчального закладу 1 рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище» від 14.05.2019 №27 (а.с.8) [PERSON] є студенткою ІІІ курсу денної форми навчання за державним замовленням і закінчує навчання 30.06.2020 року, стипендії не отримує (а.с.27). Позивач проживає разом із повнолітньою донькою [PERSON] (а.с.15), яка знаходиться на утриманні матері. Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як передбачено ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Кодексу. Частина 2 ст. 200 СК України вказує, що при визначенні розміру аліментів одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз. 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] є повнолітньою та навчається на денному відділенні Комунального вищого навчального закладу 1 рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище», стипендії не отримує, тому суд вважає, що вона потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Разом з тим, обов`язок по утриманню повнолітньої доньки в період його навчання не може бути покладений виключно на матір дитини. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, враховуючи викладені обставини справи, зважаючи на те, що [PERSON] , яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги з боку батьків, а батько - відповідач по справі має змогу виплачувати аліменти на повнолітнього доньку, яка навчається, з урахуванням наявних у відповідача фінансових можливостей та зобов`язань по утриманню його непрацездатної матері (а.с.28-31), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача на період навчання повнолітньої доньки, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку. На думку суду, такий розмір аліментів є розумним та справедливим. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач заперечувала щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тому суд присуджує аліменти на її користь у частці від доходу відповідача. Однак, враховуючи положення ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, де зазначено, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначаються в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та з урахуванням того, що дана норма не містить посилань на встановлення мінімального розміру аліментів, який підлягає стягненню, суд приходить до висновку про відмову в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає до задоволення, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. У відповідності зі ст. 430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial