Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що він понад 15 років працював на Смолінській шахті в особливо шкідливих і небезпечних умовах та постійно перебував під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що стало наслідком професійних захворювань. Позивач вказав, що висновком МСЕК йому було встановлено 60% втрати працездатності та 3 групу інвалідності, що є наслідком розвитку професійних захворювань. Позивач зазначив, що відповідач був зобов'язаний забезпечити йому безпечні та нешкідливі умови праці, а тому має відшкодувати моральну шкоду, яку позивач оцінює в 90000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на відсутність вини підприємства в заподіянні позивачеві моральної шкоди. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто зазначена норма гарантує право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, шляхом повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що дійсно 31 липня 2014 року у позивача [PERSON] виявлені професійні захворювання, які виникли під час виконання трудових обов'язків помічника бурильника, помічника машиніста бурової установки в Геолого-розвідувальній експедиції № 47 Кіровського ПГО та водія на Смолінській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується медичним висновком. 2 вересня 2014 року висновком Кіровоградської обласної МСЕК № 2 позивачеві первинно встановлено третю групу інвалідності, 60% втрати професійної працездатності на строк до 1 жовтня 2015 року, що підтверджується копією висновку. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я - правомірні. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини. В заяві до суду позивач зазначив про те, що внаслідок отриманих професійних захворювань він постійно відчуває болі в суглобах рук, ніг і попереку; зазначив, що біль посилюється при фізичних навантаженнях, звичайному русі, пересуванні предметів у побуті, виконанні побутових робіт у домашньому господарстві; через хворобу відчуває задишку і не може вільно дихати; через розвиток професійних захворювань, позбавлений можливості заробляти собі на життя; хворобливий стан змушує його постійно лікуватись, обстежуватись у лікарів та не має надії на видужання у майбутньому; відчуває постійні переживання та глибокі моральні страждання з приводу інвалідності. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 90000 гривень. Проте, відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] не надав суду належні і допустимі докази, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди у розмірі, вказаному у позовній заяві. Так, відповідно до медичного висновку стан здоров'я позивача відносно задовільний, обтяжений за рахунок больового синдрому та статико-динамічних порушень; захворювання пов'язане з роботою не тільки на Смолінській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», а і при виконанні трудових обов'язків в ГРЕ № 47 Кіровського ПГО. Твердження позивача про те, що через розвиток професійних захворювань він позбавлений можливості заробляти собі на життя - не підтверджуються належними і допустимими доказами. Відповідно до висновку МСЕК, інвалідність позивачеві встановлена на строк до 1 жовтня 2015 року. На підставі висновку МСЕК позивач має право на щомісячні страхові виплати, одноразову допомогу та пенсію по інвалідності на підставі статей 23 Закону України «Про пенсійне забезпеченні» та статті 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В судовому засіданні представник позивача відмовилась від витребування та долучення до матеріалів справи відповідних доказів про розмір страхових виплат, які отримує позивач, що позбавляє суд можливості оцінити глибину моральних переживань і страждань з приводу позбавлення позивача можливості заробляти собі на життя. Твердження позивача про те, що хворобливий стан змушує його постійно лікуватись, обстежуватись у лікарів - також не підтверджується відповідними доказами. В судовому засіданні представник позивача висловила заперечення з приводу витребування медичних документів для підтвердження цієї обставини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивач [PERSON] звертався за медичною допомогою з приводу загострень професійних захворювань після встановлення йому втрати працездатності. Тому, з урахуванням характеру порушень прав позивача, глибини і тривалості моральних страждань позивача, які підтверджуються належними і допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, погіршення стану здоров'я позивача, тяжкості і істотності вимушених змін у житті після встановлення йому 3 групи інвалідності та втрати 60% працездатності внаслідок професійного захворювання, яке виникло через роботу протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці не тільки при виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, а і при виконання трудових обов'язків в ГРЕ № 47, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 12 000 гривень, який відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Тому, для задоволення іншої частини позову суд не вбачає законних підстав. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: partial