Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні - [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, та просила суд стягнути з відповідача на його користь, у відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - 243. 600 гривень. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Кукуруза Д.С., позовні вимоги [PERSON]. не визнала, та просила суд у задоволені його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював кріпильником 3 розряду з 01.07.2002 року по 21.11.2003 року , гірником очисного забою з 21.11.2003 року по 04.10.2013 року на ш. «Гвардійська» Публічного Акціонерного Товариства «Криворізький залізорудний комбінат» у шкідливих умовах праці, що підтверджено записами у його трудовій книжці 17 квітня 2009 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого його було травмована, та він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого крайового зламу чорнуватої кістки лівої ступні з задовільним співвідношенням уламків. За фактом нещасного випадку з [PERSON] адміністрацією відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було проведено розслідування, про що був складений акт за формою Н-1 № 5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 21 квітня 2009 року, а також акт розслідування нещасного випадку, що стався 17 квітня 2009 року о 18 год. 45 хв. на ВАТ «Кривбасзалізрудком», за формою Н-5 від 20 квітня 2009 року. За висновком МСЕК від 08 липня 2009 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності - 5%, з повторним оглядом 01 серпня 2010 року. Причиною нещасного випадку, що стався 17 квітня 2009 року є: невиконання вимог інструкцій з охорони праці п. 2.1.4. «Інструкції з охорони праці для кріпильника». Згідно з п. 10 акту № 5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 21 квітня 2009 року нещасний випадок стався з вини самого позивача [PERSON] Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 06 серпня 2009 року [PERSON] було призначено страхові виплати щомісяця в сумі 179,38 грн. та одноразова допомога у сумі 16144,47грн. Моральна шкода ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі позивачу [PERSON] не відшкодувалася. 06 травня 2013 року з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого його було травмовано, та він отримав закритий злам дистального метаеліфозу обох кісток правої гомілки. Закритий злам н/3 правої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Обширна напружена між тканинна гематома правої гомілки і правої ступені. По факту нещасного випадку з [PERSON] було проведене розслідування, про що був складений акт за формою Н-1 № 14-23 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13 травня 2013 року, а також акт розслідування нещасного випадку , що стався 06 травня 2013 року о 03 год. 10 хв. у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат » за формою Н-5 від 13 травня 2013 року. За висновком МСЕК від 04 вересня 2013 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності - 65 % по трудовому каліцтву від 06.05.2013 року з 02 вересня 2013 року по 1 вересня 2014 року та 2 група інвалідності , а також втрата професійної працездатності в розмірі 5 % по трудовому каліцтву від 17 квітня 2009 року з повторним оглядом 01 вересня 2014 року , а всього встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 70% . Згідно рекомендацій МСЕК позивач [PERSON] потребує медикаментозного лікування, ВМП, оперативне лікування , відновлення лікування в умовах реабілітації. Причиною нещасного випадку, що стався 06 травня 2013 року є : невиконання вимог інструкцій з охорони праці в частині знаходження потерпілого в небезпечній зоні , під час випуску руди з дучки., порушення п.п. 3.1.26 «Інструкції з охорони праці для гірничого робітника очисного вибою » та п. 3.4. «Посадової інструкції майстра гірничої дільниці очисних робіт». Згідно з п. 10 акту № 14-23 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13 травня 2013 року нещасний випадок стався з вини самого позивача [PERSON], та вини гірничого майстра дільниці №5 [PERSON], яки не забезпечив дотримання підлеглими правил та норм з охорони праці, чим порушив вимоги п. 3.4. «Посадової інструкції майстра гірничої дільниці очисних робіт» . Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 06 грудня 2013 року [PERSON] було призначено страхові виплати щомісяця в сумі 3739,54 грн. та одноразова допомога у сумі 74096,20 грн. Моральна шкода ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, і на цей раз, позивачу [PERSON] не відшкодувалася. З пояснення представника позивача [PERSON], в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що сталися нещасні випадки сталися з [PERSON] під час виконання ним трудових обов'язків, і заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем , який не створив безпечних умов праці. В зв'язку з нещасними випадками змінилися образ і якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Знайомі і друзі розпитують [PERSON] про нещасні випадки та їх наслідки, що також спричиняє йому душевних страждань . В зв'язку з травмами він не відчуває точки опори в стопі правої ноги, що приводить до невпевненої ходьби. Після тривалої ходьби [PERSON] постійно відчуває біль у нозі, що спричиняє йому фізичних та моральних страждань. Такий стан не дає [PERSON] можливості спокійно займатись фізичною роботою. [PERSON] мешкає разом з дружиною та неповнолітньою дитиною. Через свою травму він не може в повній мірі допомагати своїй дружині доглядати за малолітньою дитиною. Це викликає у нього душевні страждання та відчуття провини перед дружиною. [PERSON] раніше вів активний спосіб життя, захоплювався рибалкою. Зараз він змушений відмовитись від рибалки. У нього було багато друзів - однодумців, які підтримували його захоплення, і через це зруйнувались його зв'язки з друзями, що спричиняє також душевні страждання. [PERSON] тільки 32 роки, а він вже визнаний інвалідом 2 групи, і тому відчуває свою непотрібність суспільству. Це занижує його самооцінку. Незважаючи на лікування, стан здоров'я позивача не поліпшується і це викликає у нього депресію, він відчуває невпевненість у своєму майбутньому. В зв'язку з травмами [PERSON] багато часу проводить у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування позивач змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується витягом з лікарняного епікризу. Той факт, що позивач [PERSON] періодично лікується підтверджено медичними документами: витягами із висновків МСЕК, виписними епікризами лікарень. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, в зв'язку з чим, йому була спричинена моральна шкода. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, оскільки позивач [PERSON], отримав трудове каліцтво під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода впливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, в межах позовних вимог, заявлений позивачем. Приймаючи рішення, суд керується рішенням Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної пра цездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Від повідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпі лому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповно важеного ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробниц тві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст.46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності…» Відшкодування моральної шкоди, на яке позивач має право - є одним із видів соціального захисту. На час звернення позивача з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я з настанням інвалідності, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, позивач [PERSON] вже не працював у відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», бо, з 04.10.2013 року був звільнений, у зв'язку з невідповідністю стану здоров'я виконуваній роботі, за п.2 ст.40 КЗпП України, незважаючи на те, що за віком міг ще працювати тривалий час, що свідчить про підставу виникнення у нього права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача, що настала, при виконанні ним трудових обов'язків, а тому його право на відшкодування моральної шкоди, що виникло на підставі ст.23-1 КЗпП України, регламентовано вимогами ст.237-1 КЗпП України. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, та приймаючи до уваги те, що відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є винним, у травмуванні позивача [PERSON], внаслідок чого він став інвалідом, що спричинило, як наслідок, заподіяння йому моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки, визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідна заподіяній, фактично, моральній шкоді, відносно втрати ним 70% професійної працездатності, та відповідно, з урахуванням вини самого позивача, де комісією по охороні праці вона визначена як 10% (2009 р.) , та комісією ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі 5% (2013) , та встановленої вини відповідача. На думку суду, сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, з огляду на встановлені судом обставини справи, повинна бути відповідна фактично заподіяній моральній шкоді, з урахуванням таких обставин, як фактично позбавлення позивача можливості продовження працювати за однією з професій, якою він володіє, що свідчить про зміну звичного стану життя позивача, що призвело до моральних та фізичних страждань, потребуючих постійне, періодичне лікування в амбулаторних умовах та умовах стаціонару, що несе за собою додаткові страждання, життя по за сім'єю, з чого слід зробити висновок про те, що на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - 50 000 гривень. Відповідно до вимог ст.ст.79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача «ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - слід стягнути судовий збір, в розмірі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: partial