Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом, який в подальшому неоднарозово уточнювала, та остаточно просить визнати неправомірними дії відповідача та скасувати накази №30-к від 10.01.2013 року, №88-к від 14.11.2013 року, №92-к від 03.12.2013 року, №1-к від 02.01.2014 року, №2-к від 02.01.2014 року; стягнути з відповідача належну їй невиплачену надбавку за січень 2014 року у розмірі 59,92 грн. та компенсацію втрат частини заробітної плати за весь час невиплати, у зв'язку з порушенням чинного законодавства у розмірі 8\~326,50 грн., а всього 8\~386,42 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до наказу №03ос від 15.04.2009 року її прийнято на роботу (зі строком випробування 2 місяця) до територіального центру соціального обслуговування надання соціальних послуг м. Жовті Води на посаду касира 4 тарифного розряду, з оплатою згідно штатного розпису.\~Наказом №6 від 15.06.2009 року її було переведено на постійну роботу касиром та встановлено надбавку до посадового окладу в розмірі 50 % в звязку з великим обємом складністю та напруженістю в роботі. Працюючи на посаді касира, відповідач в звязку із відсутністю нормативних актів, що обумовлюють розміри посадового окладу і тарифного розряду на 2013 рік для працівників бюджетної сфери, у звязку з неможливістю встановлення посадового окладу на 2013 рік незаконно та безпідставно вирішив: «… з 01.01.2013 року позивачу з 01.02.2013 року встановити (зменшити) надбавку з 50% на 10%» що призвело до часткової щомісячної недоплати належних сум заробітної плати (наказ №30-к від 10.01.2013 року). При цьому, після зменшення надбавки відповідачем не було здійснено перегляд обєму виконуваної позивачем роботи та перегляд посадових обовязків касира. Такі дії відповідача грубо порушили право позивача на отримання гідної заробітної плати та ст.103 КЗпПУ відповідно до якої «про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни». Також, зазначені дії відповідача грубо порушують ст.ст.21,22,29 ЗУ «Про оплату праці», ст.97 КЗпПУ. З наказом №30-к від 10.01.2013 року її не ознайомили під особистий підпис за два місяці до його запровадження. Далі 14.11.13 року відповідач видав наказ №88-к, відповідно до якого, у звязку із відмовою касира [PERSON] виконувати разові завдання головного бухгалтера [PERSON] на підставі покладених, та з метою визначення рівня ефективного використання робочого часу та завантаженості було прийнято рішення про проведення фотографії робочого дня касира [PERSON] засобами спостереження та фіксування всих дій та витрат часу з початку робочого дня до його завершення 15, 18, 19, 20, 21 листопада 2013 року. Даний наказ вважає незаконним та таким , що грубо порушує ст.86, 89 КЗпП України та листа Державного казначейства №15-05/1031-8055 від 11.05.10 року «Про використання міжгалузевих нормативів чисельності працівників бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №269 від 26.09.03 року» оскільки «Про запровадження нових і зміну чинних норм праці власник або уповноважений ним орган повідомляє працівників не пізніш як за один місяць до запровадження» (аб.2 ст.86 КЗпПУ), чого і не було здійснено відповідачем (наказ видано 14.11.13 року, а початок фотографування з 15.11.13року). Також звертає увагу на те, що Міжгалузеві нормативи чисельності працівників та норм часу бухгалтерського обліку затвердженні саме Міністерством праці та соціальної політики України, а ні керівництвом відповідача, отже, без відповідної компетенції у даній сфері, що призвело до фотографування робочого дня, лише по конкретному працівнику, навіть незважаючи на відсутність норм часу за видами робіт, які не властиві бюджетним установам. Навіть після проведення фотографування робочого дня, відповідач не надав позивачу протокол для ознайомлення, який був складений на виконання наказу №88-к. 05 грудня 2013 року позивач звернулась до відповідача письмово з заявою про надання залишку чергової відпустки, але їй було відмовлено поданій заяві, з посиланням на наказ №92-к від 03.12.13 року. Не погоджуючись з незаконними діями відповідача, позивач звернулась за захистом порушених прав до УПСЗН м. Жовті Води, Територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області. За результатами письмових звернень позивача, було отримано відповіді, зі змісту яких, позивач вважає, що УПСЗН м. Жовті Води розглянуло звернення не обєктивно, а Територіальна Державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області неповною мірою було проведено перевірку. 02 січня 2014 року відповідачем видано наказ №1-к, з яким позивач також незгодна, оскільки вважає, що він суперечить наказу Міністерства праці та соціальної політики України №134 від 10.06.10р., де затверджені типові штатні нормативи чисельності працівників Територіального центру соціального обслуговування, а Територіального центру соціального обслуговування надання соціальних послуг м. Жовті Води підпадає під категорію по кількості осіб, які обслуговуються підрозділами установи 501 особа і більше. Цього ж дня її також було ознайомлено з наказом №2-к від 02.01.2014 року про встановлення позивачу надбавки у розмірі 10% на січень 2014 року (за набір річних звітів). Такі дії відповідача на думку позивача порушили її право на отримання гідної заробітної плати та статтю 103 КЗпП України, ст.ст. 21,22,29 Закону України «Про оплату праці». За результатами проведеного фотографування робочого дня позивача, відповідач вручив попередження про скорочення посади касира на 0,5 штатної одиниці, та було запропоновано посаду оператора компютерного набору. Такі дії відповідача змусило позивача звільнитися за ст.36 п.6 КЗпП України. Позивач вважає, що відповідач порушив права позивача, передбачені ст. 55 Конституції України, ст.248-1, ст.248-7 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на доводи викладені у позовній та уточненій позовній заяві. Представники відповідача, кожен окремо, позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити, у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог та у звязку із закінченням строків давності звернення до суду з зазначеними вимогами в силу ч.1 ст.233 КЗпП України. Вислухавши сторони, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.ст.21,29 КЗпП України власник підприємства зобовязаний розяснити працівникові його права і обовязки та проінформувати під розписку про умови праці, ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, визначити працівникові робоче місце, проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу №03-ос від 15.04.2009 року [PERSON] прийнято на роботу зі строком випробування два місяці до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Жовті Води на посаду касира 4 тарифного розряду, з оплатою згідно штатного розпису (а.с.6). Згідно наказу №6-0с від 15.06.2009 року позивача переведено на постійну роботу касиром та встановлено надбавку до посадового окладу, згідно штатного розпису в розмірі 50% , в звязку з великим обємом, складністю та напруженістю в роботі (а.с.9). Права, обовязки, функції та відповідальність [PERSON] визначені посадовою інструкцією касира, затвердженою директором територіального центру 10.06.2010 року. (а.с.7-8). Відповідно до даної інструкції касир територіального центру соціального обслуговування являється матеріально відповідальною особою та безпосередньо підпорядковується головному бухгалтеру. Відповідно до п.1.6 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоровя України №308/519 від 05.10.2005 року конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок та в межах фонду заробітної плати відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати згідно затвердженого кошторису на рік. В п.4.4зазначених Умов передбачено, що працівниками можуть установлюватись надбавки в розмірі до 50 відсотків посадового окладу (тарифної ставки): -за високі досягнення у праці; -за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); -за складність, напруженість в роботі. Граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50 відсотків посадового окладу. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи, порушення трудової дисципліни зазначені надбавки зменшуються або скасовуються. На підтвердження не належного ставлення позивача до своїх обовязків , головним бухгалтером [PERSON] на адресу керівництва територіального центру протягом 2011-2013 року були скеровані доповідні записки, щодо неякісної та незадовільної роботи касира [PERSON] та з урахуванням викладених фактів запропоновано встановити надбавку на 2013 рік за напруженість у розмірі 10% (а.с.85-91). З урахуванням відношення позивача до своїх посадових обовязків наказом №30-к від 10.01.2013 року з 01.01.2013 року була встановлена надбавка у розмірі 50%, а з 01.02.2013 року у розмірі 10% (а.с.10). У звязку з тим, що з даним наказом позивач не була ознайомлена та з метою недопущення порушення її трудових прав наказом №96-к від 16.12.2013 року внесено зміни до наказу №30-к від 10.01.2013 року та [PERSON] встановлена надбавка у розмірі 50%, яка виплачена позивачці (а.с.56,67). Даний факт виплати надбавки позивач підтвердила у судовому засіданні. Таким чином вимога, щодо скасування наказу №30 від 10.01.2013 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. 13 листопада 2013 року на підставі доповідних записок головного бухгалтера [PERSON] про невиконання в повному обсязі своїх посадових обовязків та відмови від виконання усних завдань касиром [PERSON] відбулося засідання кадрової комісії територіального центру за участю представника профспілки [PERSON], що оформлено протоколом №1 та вирішено провести фотографію робочого дня [PERSON] з метою визначення ефективності використання часу та завантаженості касира (а.с.73). Наказом №88-к від 14 листопада 2013 року бухгалтеру [PERSON] доручено провести фотографію робочого дня касира [PERSON] засобом спостереження та фіксування всих дій та витрат часу з початку робочого дня до його завершення та призначити проведення фотографій на 15,18,19,20,21 листопада 2013 року(а.с.54). З даним наказом позивач ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис 14.11.2013 року. У звязку з неповним проведенням фотографії робочого дня касира [PERSON], що передбачалося наказом №88-к від 14.11.2013 року через її відсутність на робочому місці, у звязку з перебуванням на лікарняному та з метою більш повного визначення завантаженості і ефективності робочого часу наказом №92-к від 03.12.2013 року продовжено проведення фотографій робочого дня касира [PERSON] засобом спостереження та фіксування всих дій та витрат часу з початку робочого дня до його завершення. Проведення фотографій призначити на 04,05,06,09, грудня 2013 року (а.с.55). З наказом [PERSON] ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Посилання позивача не неправомірність дій з боку відповідача належним чином не підтверджено, натомість, виконуючи фотографування робочого дня роботодавець тим самим контролював виконання робітником своїх посадових обовязків, визначаючи навантаження робітника, виконання правил внутрішнього трудового розпорядку. Заборона на здійснення такого фотографування діючим законодавством не передбачена. Неправомірність фотографування робочого місця і повязаних з цим дій під час судового засіданні не встановлено, а тому підстав для визнання цих наказів незаконними не має. Окрім того, відповідно до частини 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскаржувані наказу винесені територіальним центром 14 листопада 2013 року та 03 грудня 2013 року та надані для ознайомлення [PERSON] у день їх винесення, що підтверджується підписами позивача. Оскільки з часу прийняття наказів, що є предметом спору, та зверненням до суду 06 липня 2015 року пройшло понад два роки і позивач не довела у суді, що строк звернення до суду нею пропущений з поважних причин, то позов в частині скасування наказів №88-к від 14.11.2013 року про проведення фотографії робочого часу та №92-к від 03.12.2013 року про проведення фотографії робочого дня та її аналізу задоволенню не підлягає з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України. 12 грудня 2013 року протоколом засідання комісії територіального центру по вивченню фотографії робочого дня касира [PERSON] за участю представника профспілкового комітету [PERSON], зроблено висновок, що у звязку з тим, що завантаженість касира має періодичний характер, рівень ефективності використання робочого часу невисокий, винесена пропозиція щодо скорочення посади касира до 0,5 штатної одиниці (а.с.74). У звязку із збільшенням впровадженням автоматизації на всіх етапах робочих процесів в територіальному центрі (підготовка документів, їх копіювання, оперативне зберігання, передача інформації, введення інформації в ПК) на вивільнені 0,5 ставки касира ввести 0,5 ставки оператора компютерного набору, що вирішено 25.12.2013 року протоколом №2 засідання кадрової комісії територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). У звязку з цим наказом №1-к від 02.01.2014 року внесені зміни до штатного розпису, скорочена одиниця посади касира до 0,5 штатної одиниці та введено 0,5 штатної одиниці посади оператора компютерного набору (а.с.69). Цього ж дня наказом №2-к встановлена надбавка касиру [PERSON] на січень 2014 року у розмірі 10% за набирання на компютері фінансової річної звітності та уточнюючого розрахунку кошторису 2013 року. З даними наказами [PERSON] була ознайомлена під підпис 02.01.2014 року (а.с.69-70). Також, [PERSON] 02.01.2014 року вручено попередження про скорочення на 0,5 одиниці посади касира та запропоновано на вивільнені 0,5 одиниці посади касира 0,5 одиниці посади оператора компютерного набору (а.с.71). Наказом №1-ос від 13.01.2014 року [PERSON] звільнено з посади касира Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на підставі заяви у звязку із змінами істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.72). Ознайомившись зі змістом даних наказів позивач не звернулася до суду у передбачений законом строк, а тому є всі підстави вважати що [PERSON] пропущені строки на оскарження відповідних наказів передбачених ч.1 ст.233 КЗпП України. Оскільки позивачем пропущені строки оскарження наказів, відповідно до яких їй зменшено надбавку з 50% на 10% за січень 2014 року, відповідно відсутні підстави для стягнення надбавки за січень 2014 року , а тому у задоволені вимог про стягнення з відповідача невиплаченої надбавки за січень 2014 року у розмірі 59,92 грн. слід відмовити. В той же час, вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у виді надбавки за інтенсивність праці у розмірі 50% посадового окладу за січень 2014 року є похідними від вимог про стягнення відповідної надбавки, в задоволенні яких суд відмовив, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні вимог про стягнення компенсації у розмірі 8326,50 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають в повному обсязі. Судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. оскільки у задоволенні позову відмовлено, позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed