Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом, який згодом уточнила, до [PERSON] про дачу дозволу на виїзд дитини без згоди та батька та виготовлення проїзного документа. Свої вимоги обґрунтовує тим, перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано. В шлюбі у них народився син [PERSON], 25.12.2008р.н., який після розлучення проживає із нею. На даний час вона має намір поїхати з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення, придбала курсівку у санаторій-профілакторій «Строитель» м. Стерлитамак Російської Федерації, на період з 16.11.2015р.по 15.12.2015р., однак відповідач по справі [PERSON] відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за межі території України, у звязку із чим вона не може виготовити проїзний документ для дитини та поїхати на відпочинок за кордон, що перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Також повідомили, що доводи відповідача щодо неповернення дитини з-за кордону є лише його припущенням, він навмисне не хоче дати дозвіл на виїзд дитини для оздоровлення. А тому, позивач змушена звертатись до суду та просить надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька з 16.11.2015р. по 15.12.2015р. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав викладених в письмових поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Місто Стерлитамак РФ, не є курортною зоною, а територією з екологічними проблемами. Окрім цього, температурний режим та кліматичні умови не сприяють лікуванню бронхіту в м. Стерлитамак. Також, у відповідності до п.2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту інформаційного телерадіопростору України», у цілях застосування цього Закону враховується, що станом на день його прийняття державою-агресором та державою-окупантом є Російська Федерація. Щодо виїзду дитини в інші країни не заперечує. Просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.03.2010р. (свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ИД №032915, видане відділом РАЦС Тернопільського районного управління юстиції, актовий запис №34 від 17.03.2010року). В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ИД №080487, актовий запис за №01, зроблений Смиковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 12.01.2009року). Після розірвання шлюбу та станом на день розгляду справи дитина проживає разом із позивачем. Дана обставина визнана сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як вбачається із медичної довідки №43 [PERSON], 25.12.2008р.н., хворіє на обструктивний бронхіт та за рекомендаціями лікаря потребує санаторно курортного лікування. Позивачем придбано курсівку №001651 на санаторно курортне лікування [PERSON] в період з 16.11.2015р. по 15.12.2015р. в санаторії «Строитель» м. Стерлитамак, Російської Федерації. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 статті 150, ч.2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Відповідно до вимог статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини. У статті 313 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом статей 2, 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача про надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Однак, відповідач такої згоди не дає, що, на переконання суду, порушує законі права дитини на виїзд за кордон із матірю з метою лікування, оздоровлення та відпочинку, а також порушує законні права матері надати дитині таку можливість. Таким чином суд вважає, що відмова батька - відповідача по справі у дачі згоди на виїзд дитини за кордон для санаторно курортного лікування суперечить інтересам дитини та порушує її права як людини і громадянина України, а тому позов слід задовольнити, надавши [PERSON] дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON],25.12.2008року народження в м. Стерлитамак, Республіка Башкортостан, Російської Федерації, без дозволу батька [PERSON], в період з 16.11.2015року до 15.12.2015р., дозволивши [PERSON] без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу [PERSON],25.12.2008року народження в м. Стерлитамак, Республіка Башкортостан, Російської Федерації. Посилання відповідача на погані кліматичні та екологічні умови, які унеможливлюють санаторно-курортне лікування дитини, ймовірність не повернення позивача із дитиною в Україну, є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Однак, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 статті 60 ЦПК України). В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 487,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved