Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.09.2010 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір дарування частки житлового будинку, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність обдарованого 46/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під [ADDRESS]. 16.12.2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено рішення, яким визнано недійсним договір дарування від 29.09.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., зареєстрований в реєстрі за № 7992. Позивач зазначає, що після укладення договору дарування частки будинковолодіння, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок [ADDRESS], була приватизована. 02.07.2014 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою [ADDRESS]. Відповідно до вказаного свідоцтва на праві спільної сумісної власності співвласниками земельної ділянки є відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після визнання договору дарування недійсним, відповідачка [PERSON] втратила своє право власності на частку житлового будинку, а він набув статусу власника частки нерухомого майна, тобто, на даний час один із співвласників нерухомого майна не є співвласником земельної ділянки, на якій це майно розташовано. Позивач стверджує, що він є власником 46/100 часток будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS], тому відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України за ним має бути визнано право власності на 46/100 часток земельної ділянки, на якій розташовано належне йому нерухоме майно. На основі викладеного просить суд визнати за ним право власності на 46/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої остання просить справу розглянути у її відсутність та не заперечує щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.1990 року між виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів м. Чернівці та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (а.с.6-7), відповідно до якого [PERSON] купив 46/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 400 кв.м. 29.09.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. та зареєстрований в реєстрі № 7992, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність обдарованого 46/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під № [ADDRESS]. Після укладення договору дарування частки будинковолодіння, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок [ADDRESS], була приватизована. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2014 року (а.с.8) співвласниками земельної ділянки площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою [ADDRESS] є відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.12.2016 року (а.с.12-13) було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір дарування 46/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під [ADDRESS], укладений 29.09.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Як встановлено судом, на даний час один із співвласників нерухомого майна не є співвласником земельної ділянки, на якій це майно розташовано, оскільки після визнання договору дарування недійсним, відповідачка [PERSON] втратила своє право власності на частку житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9), а позивач набув статусу власника частки нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] є власником 46/100 часток будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS], тому відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України за ним необхідно визнати право власності на 46/100 часток земельної ділянки, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved