Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 24 січня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис №1, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення сімейного господарства, між сторонами втрачені почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, а тому позивач прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 січня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.01.2004. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції Сумської області від 03.01.2007. Шлюб між сторонами вже тривалий час носить формальний характер, сторони на даний час проживають окремо один від одного, фактично шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені та спільне господарство не ведеться. Спір майнового характеру між сторонами відсутній. Сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання спільної неповнолітньої дитини. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначила у позовній заяві, а відповідач підтвердив у своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалася остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого провадження до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути 50 % судового збору, сплаченого про поданні позову, що складає 420 гривень 40 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved