Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], Придніпровський РВ у м . Черкаси УДМС України в Черкаській області , третя особа кредитна спілка «Скарбничка» м . Черкаси про визнання права власності , виселення , вселення, визнання недійсним договору оренди квартири від 6.03.2014 року , визнання недійсним договору іпотеки від 16.12.2013 року , зобовязання зареєструвати місце проживання . Свої доводи позивач обґрунтовує тим , що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист за № 2-582 від 26.05.2010 року, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] боргу. На час проведення виконавчих дій він був власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до протоколу № 23- 0049/12 від 13.07.2012 року проведення прилюдних торгів його квартиру було реалізовано , переможцем торгів визнано відповідачку [PERSON], яка оформила право власності на квартиру , отримала свідоцтво про право власності на квартиру . реєстраційний номер №2560 від 19.07.2012 року, яке видане приватним нотаріусом [PERSON] Право власності на квартиру було оформлено [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності реєстраційний № 2560 від 19.07.2012 року, яке видане приватним нотаріусом [PERSON] Вказане також підтверджується і даними копії витягу про державну реєстрацію прав за № 34930824 від 24.07.2012 року. Також, вказується , що за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 711/1519/13-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] про його виселення з квартири [ADDRESS] в м . Черкаси без надання іншого житлового приміщення та знято з реєстраційного обліку за даною адресою та виконано Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Вказані обставини підтверджені даними талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні, листом КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради за вих. № 418 від 13.02.1015 року, а також довідкою за вихідним № 486 від 10.02.2015 року. Також, вказується , що за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 2314/5677/12 від 3.02.2014 року задоволено його позовні вимоги та визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна квартири [ADDRESS] в м . Черкаси від 13.07.2012 року та які були оформлені протоколом № 23-0049\\12 та актом державного виконавця від 17.07.2012 року. Також, за рішенням суду визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] від 19.07.2012 року. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2014 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Відповідачка [PERSON] відмовляється звільнити квартиру, чим створює йому перешкоди у здійсненні повноважень власника нерухомого майна. Таким чином , його право власності на квартиру було порушене і повинно бути відновленим у відповідності до ст. 392 ЦК України. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, в позовній заяві позивач посилається на правові позиції Верховного Суду України , які містяться в постанові від 3.10.2011 року відповідно до яких Вищий господарський суд України виходив із того, що продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів , як добросовісного набувача, у якого майно не може бути витребуване власником за будь - яких умов у силу ч.2 ст. 388 ЦК України. При цьому , на думку Верховного Суду України , висновок Вищого господарського суду України ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та суперечить висновкам цього суду в інших за змістом судових рішеннях у подібних правовідносинах, зокрема , у справах за № 15/274 ( 5/158 ) та за № 3/253-06. У постанові Вищого господарського суду України від 5.07.2007 року ( справа за № 3/253-06 ) зазначається: посилання скаржника на те, що за змістом ч.2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не приймаються до уваги Вищим господарським судом України, оскільки державною виконавчою службою був порушений порядок виконання судових рішень, а протоколи проведення таких аукціонів визнані недійсними у судовому порядку. Таким чином, визнання судом прилюдних торгів оформлених протоколом недійсним є підставою визначити переможця торгів недобросовісним набувачем та витребувати в нього квартиру згідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб . Відповідачка [PERSON] не має намірів звільняти житло , а навпаки, створює йому перешкоди у реалізації повноважень власника цього майна. Також, позивачем вказується , що працівниками Придніпровського відділу державної виконавчої служби під час виконання заочного рішення суду від 9 липня 2014 року було встановлено , що відповідачка [PERSON] за договором оренди квартири від 6 березня 2014 року передала квартиру [ADDRESS] м . Черкаси іншим особам відповідачам [PERSON] та [PERSON] Крім того , згідно до рішення суду від 9 липня 2014 року під час вчинення дій щодо реєстрації права власності на квартиру, йому стало відомо про передачу квартиру в іпотеку , а саме , що відповідачка [PERSON] уклала договір іпотеки з [PERSON] за реєстраційним номером № 2231 від 16 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Під час розгляду Придніпровським районним судом м . Черкаси цивільної справи № 2314/5677/12 про визнання результатів прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на спірну квартиру, було винесено ухвалу про забезпечення позову, відповідачці [PERSON] було заборонено вчиняти будь-які дії направлені на відчуження спірної квартири. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України. Статтею 203 ЦК України визначено підстави визнання недійсними угод та настання відповідних наслідків. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вказаних норм права - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами ), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ) . Згідно до ч.5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки в судовому порядку було визнано прилюдні торги з реалізації квартири та свідоцтво про право власності на квартиру на імя відповідачки , у [PERSON] відсутні і повноваження для укладення будь яких правочинів відносно цієї квартири. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 150, 155 ЖК України визначено що, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди та жилі будинки ( квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ). За положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав і інтересів є визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення. Жодних правочинів щодо користування спірною квартирою з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] він не укладав. У відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відсутні будь які законні підстави для проживання у спірній квартирі, і тому , вважає, що вони підлягають виселенню із спірної квартири на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення. Згідно з пунктом 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів , затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року за № 1077, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (АР Крим) значення у день подання особою документів. Оскільки його було знято з реєстрації згідно рішення суду в справі № 711/1519/13-ц, тому , вважає, що поновлення реєстрації місця його проживання можливе за рішенням суду згідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], виселити [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення , вселити його ( позивача ) в квартиру [ADDRESS]. Також, просив суд визнати недійсним договір оренди квартири від 6.03.2014 року, який укладений між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] Крім того , просив суд, визнати недійсним договір іпотеки за реєстраційним номером № 2231 від 16.12.2013 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS]. Також, просив суд , зобовязати Придніпровський РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області зареєструвати його місце проживання в [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позові вимоги підтримали. Представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися , надавши заяви про можливість розгляду справи у їхню відсутність, в яких також зазначили , що термін дії договору оренди між ними та [PERSON] вже закінчився та вони самостійно виселилися 25.06.2015 року із займаного житлового приміщення, справу просили розглядати у їхню відсутність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився надавши заяву від 15.09.2015 року про можливість розгляду справи у їхню відсутність. Представник Придніпровського РВ у м . Черкаси УДМС України в Черкаській області в судове засідання не зявився , надавши заяву про можливість розгляду справи у їхню відсутність. Представник третьої особи кредитної спілки «Скарбничка» м . Черкаси в судове засідання не зявився , причин неявки не надав. Заслухавши пояснення сторін дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення , виходячи з наступних підстав. За обставинами справи , встановлено , що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист за № 2-582 від 26.05.2010 року, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] боргу. На час проведення виконавчих дій позивач [PERSON] був власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до протоколу № 23- 0049/12 від 13.07.2012 року проведення прилюдних торгів квартиру позивача [PERSON] було реалізовано , переможцем торгів визнано відповідачку [PERSON], яка оформила право власності на квартиру , отримала свідоцтво про право власності на квартиру, реєстраційний номер №2560 від 19.07.2012 року, яке видане приватним нотаріусом [PERSON] Право власності на квартиру було оформлено відповідачкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності реєстраційний № 2560 від 19.07.2012 року, яке видане приватним нотаріусом [PERSON] Вказане також підтверджується і даними копії витягу про державну реєстрацію прав за № 34930824 від 24.07.2012 року. Також, встановлено , що за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 711/1519/13-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] про виселення позивача [PERSON] з квартири [ADDRESS] в м . Черкаси без надання іншого житлового приміщення та позивача знято з реєстраційного обліку за даною адресою. Вказане рішення суду виконано Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Вищевказані обставини підтверджені даними талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні, листом КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради за вих. № 418 від 13.02.1015 року, а також довідкою за вихідним № 486 від 10.02.2015 року. Також, за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 2314/5677/12 від 3.02.2014 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна квартири [ADDRESS] в м . Черкаси від 13.07.2012 року та які були оформлені протоколом № 23-0049\\12 та актом державного виконавця від 17.07.2012 року. Також, за рішенням суду визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] від 19.07.2012 року. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2014 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Встановлено , що до теперішнього часу , відповідачка [PERSON] відмовляється звільнити квартиру, чим створює [PERSON] перешкоди у здійсненні повноважень власника нерухомого майна. Таким чином , встановлено, що право власності [PERSON] на квартиру порушене, а тому , має бути відновленим у відповідності до ст. 392 ЦК України. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до п. п. 10 пункту 37 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17 жовтня 2013 року, документами, які підтверджують виникнення , перехід та припинення речових прав на нерухоме майно , є , зокрема, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ратифікованого Законом України № 475/97- ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 , 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до змісту ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах , є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобовязані привести судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Позивач [PERSON] та його представник обґрунтовано посилаються на правові позиції Верховного Суду України , які містяться в постанові від 3.10.2011 року відповідно до яких Вищий господарський суд України виходив із того, що продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів , як добросовісного набувача, у якого майно не може бути витребуване власником за будь - яких умов у силу ч.2 ст. 388 ЦК України. При цьому , на думку Верховного Суду України , висновок Вищого господарського суду України ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та суперечить висновкам цього суду в інших за змістом судових рішеннях у подібних правовідносинах, зокрема , у справах за № 15/274 ( 5/158 ) та за № 3/253-06. У постанові Вищого господарського суду України від 5.07.2007 року ( справа за № 3/253-06 ) зазначається: посилання скаржника на те, що за змістом ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не приймаються до уваги Вищим господарським судом України, оскільки державною виконавчою службою був порушений порядок виконання судових рішень, а протоколи проведення таких аукціонів визнані недійсними у судовому порядку. Таким чином, визнання судом прилюдних торгів оформлених протоколом недійсним є підставою визначити переможця торгів недобросовісним набувачем та витребувати в нього квартиру згідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб . Встановлено , що відповідачка [PERSON] не має намірів звільняти житло , а навпаки, створює позивачу [PERSON] перешкоди у реалізації повноважень власника цього майна. Також, встановлено , що працівниками Придніпровського відділу державної виконавчої служби під час виконання заочного рішення суду від 9 липня 2014 року було встановлено , що відповідачка [PERSON] за договором оренди квартири від 6 березня 2014 року передала квартиру [ADDRESS] м . Черкаси іншим особам відповідачам [PERSON] та [PERSON] Крім того , згідно до рішення суду від 9 липня 2014 року під час вчинення дій щодо реєстрації права власності на квартиру, [PERSON] стало відомо про передачу квартири в іпотеку , а саме , що відповідачка [PERSON] уклала договір іпотеки з [PERSON] за реєстраційним номером № 2231 від 16 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Під час розгляду Придніпровським районним судом м . Черкаси цивільної справи № 2314/5677/12 про визнання результатів прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на спірну квартиру, було винесено ухвалу про забезпечення позову, відповідачці [PERSON] було заборонено вчиняти будь-які дії направлені на відчуження спірної квартири. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України. Статтею 203 ЦК України визначено підстави визнання недійсними угод та настання відповідних наслідків. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вказаних норм права - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами ), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) . Згідно до ч.5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки в судовому порядку було визнано прилюдні торги з реалізації квартири та свідоцтво про право власності на квартиру на імя відповідачки , у відповідачки [PERSON] відсутні і повноваження для укладення будь яких правочинів відносно цієї квартири. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 150, 155 ЖК України визначено що, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди та жилі будинки ( квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ). За положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав і інтересів є визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення. Жодних правочинів щодо користування спірною квартирою з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивач [PERSON] не укладав. У відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відсутні будь які законні підстави для проживання у спірній квартирі, а тому , суд вважає, що вказані відповідачі підлягають виселенню із спірної квартири на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення. Згідно з пунктом 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів , затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року за № 1077, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється управліннями, відділами Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського ( АР Крим ) значення у день подання особою документів. Оскільки позивача [PERSON] було знято з реєстрації згідно рішення суду в справі № 711/1519/13-ц, тому , суд вважає, що поновлення реєстрації місця проживання позивача можливе за рішенням суду згідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Вищевикладене підтверджується наданими вказаними письмовими матеріалами справи даними рішень судів , свідоцтвом від 19.07.2012 року, протоколом проведення прилюдних торгів , даними іпотечного договору від 16.12.2013 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, даними договору оренди квартири від 06.03.2014 року, тощо, а тому , позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. У відповідності до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8.07.2011 року № 3674 позивач [PERSON], як інвалід ІІ групи, звільнений від сплати судового збору. З відповідачів на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення в солідарному порядку понесені ним витрати по оплаті трьох телеграм в сумі 51,48 гривень та по розміщенню оголошення в засобах масової інформації в сумі 60 гривень, а всього на загальну суму 111,48 гривень. Також, з відповідачів підлягає до стягнення і сума судового збору 243,60 грн. у прибуток держави. На підставі ст..ст.11,60,213-215, 88 ЦПК України ,

Outcome: approved