Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позов про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в зв'язку з ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог, Позивач посилається на те, що пропрацював в шахті «Родіна» на підприємстві - Відповідача в період з 20.08.2001 року по професії - підземним гірничим робітником, підземним прохідником, 03.10.2014 року - звільнений був з підприємства за станом здоров'я. 06.05.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково - крижова справа з помірними статико - динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, регредієнтний перебіг. Висновком медико - соціально експертною комісією серія 12 ААА № 000562 первинно 11.09.2014 року встановлено 30% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, в зв'язку з негативними фізіологічними змінами в організмі встановлено 3 групу інвалідності. Наступний переогляд 01.07.2015 року. Вказує, що саме з вини підприємства - Відповідача, він втратив здоров'я, працездатність, змушений переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, погіршення стану здоров'я відзначає з 2012 року, почастішали загострення попереково - крижової радикулопатії, приєднались біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта, в результаті регулярно одержував амбулаторне та стаціонарне лікування, в зв'язку з погіршенням стану здоров'я, на теперішній час непокоять стійкі болі та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, має порушену ходу, відчуває біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, оніміння кінцівок. В зв'язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з Відповідача - Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь 243 000,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, виклавши свої заперечення в письмовому вигляді, наполягав на тому, що позивач [PERSON] почав хворіти з 2008 року, але не зважаючи на це продовжував свідомо працювати на підприємстві в тяжких умовах праці до 2014 року. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, [PERSON] (копія, підтверджена оригіналом трудової книжки) працював в період з 10.05.1994 по 22.09.1996 р.р. в РУ ім.. «Кірова», в шахті «Родіна» в ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») в період з 20.08.2001 року по професії - підземним гірничим робітником, підземним прохідником, 03.10.2014 року - звільнений з підприємства за станом здоров'я(а.а.с.6-7). Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складений 17.06.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», Українського науково - дослідного інституту, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких [PERSON] отримав професійне захворювання, саме робота на підприємстві - Відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, комісією встановлено, що отримане професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, рівень фізичного перевантаження з нахилом тулуба - до 30 та понад 30 - 47.3% за зміну при допустимих 25.0%, нахили корпусу 260 при гранично - допустимому до 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з роботою в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» більше 14 років (а.а.с. 8-10). Висновком медико - соціально експертною комісією серія 12 ААА № 000562 [PERSON] первинно 11.09.2014 року встановлено 30% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, в зв'язку з негативними фізіологічними змінами в організмі встановлено 3 групу інвалідності. Наступний переогляд 01.07.2015 року. Противопоказано - важка праця, робота в умовах вібрації(а.с.16). Відповідно медичних довідок [PERSON] в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в 4 - й та 11 - й міській лікарні та в Інституту промислової медицини. 06.05.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково - крижова справа з помірними статико - динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, регредієнтний перебіг. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворюванням Позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників пилу та фізичних навантажень нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством - Відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме Відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 17 червня 2014 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 30%, являється інвалідом, звільнений з підприємства Відповідача за станом здоров'я. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час Позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» Позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 30 відсотків, встановлення йому 3 групи інвалідності, той факт, що звільнився Позивач з підприємства за станом здоров'я, а звідси і моральні переживання. Також, судом враховано, той факт, що Позивач пропрацював в шкідливих умовах праці з перевищенням показників 2 роки в РУ ім.. «Кірова». При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди Позивачу та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 15 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial