Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 22 листопада 1986 року, свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що причиною для звернення до суду послужило те, що шлюб не може бути збережений і підлягає розірванню, через те, що спільне життя з відповідачем не склалось, за час сумісного проживання між сторонами по справі виникали сварки з різних побутових причин, які привели до повного непорозуміння та неповаги один до одного. Її намагання зберегти сім?ю, ні до чого не привели, примирення між ними неможливе. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач, [PERSON], та його представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідача надав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги, просить розгляд справи провести за його відсутності та відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 22 листопада 1986 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, зареєстрований Нововодолазьким районним відділом ЗАГС Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 146 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Судом було встановлено, що подружжя не має неповнолітніх дітей, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки ( ст. 1 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved