Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому в подальшому збільшив та просить стягнути з відповідача на його користь за договорами позики заборгованість розмірі 10000 доларів США суму позики, 10000 доларів США суму позики, 8657,53 доларів США відсотки згідно ст.1048 ЦК України за договорами, 572 доларів США 3 проценти річних, 572 доларів США 3 проценти річних, 105000,00 грн. сума позики, 45452,00 грн. відсотки згідно ст. 1048 ЦК України, 6240,00 грн. 3 проценти річних, 163911,00 грн. інфляційні витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 14 грудня 2014 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що підтверджується двома розписками від 14.12.2014 року. 14 грудня 2014 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 105000,00 грн. від [PERSON] 06 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 06/06-2016, відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредиторові, а новий кредитор прийняв право вимоги у повному обсязі, що належить первісному кредиторові. Повідомленням № 07/06-2016 було оповіщено [PERSON] про відступлення права вимоги з вимогою повернути кошти [PERSON] за розписками. Оскільки до цього часу відповідачем заборгованість не повернута, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, а тому суд розглядає справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2\~ст. 509 ЦК України). Встановлено, що 14 грудня 2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній позичив у позивача 10000,00 доларів США, які зобов»язався повернути до 25 січня 2015 року (Договір № 1). Крім того, 14 грудня 2014 між [PERSON] та [PERSON] знову було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній позичив у позивача 10000,00 доларів США, які зобов»язався повернути до 25 січня 2015 року (Договір № 2). Також 14 грудня 2014 року [PERSON] згідно наданої рописки взяв борг від [PERSON] гроші у розмірі 105000,00 грн., які зобов»язався повернути 29 грудня 2014 року (Договір № 3). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 06 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним договором позики. Згідно з ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною першої\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК). Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач на даний час не повернув суми позики за розписками, то такі підлягають стягненню на користь позивача. Крім того, відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення за кожним договором, що складає: за Договорами №№ 1, 2 у розмірі по 15535,52 грн., за Договором № 3 6239,00 грн. із наступного розрахунку: час прострочення виконання грошового зобов'язання за договорами № № 1, 2 - за період з 26 січня 2015 року по 22 грудня 2016 року - 696 дні. Тобто 10000 доларів США : 365 дн. : 100 х 3 х 696 дн. = 572 доларів США, що складає станом на 14 лютого 2016 року 15535,52 грн.; час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № 3 - за період з 30 грудня 2014 року по 22 грудня 2016 року - 723 дні. Тобто 105000,00 грн. : 365 дн. : 100 х 3 х 723 дн. = 6239 грн. Також з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати за договором № 3. З урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» відповідач повинен сплатити позивачу з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року (згідно розрахунку, наведеного у позовній заяві) 64071,00 грн. з наступного розрахунку: 103,1 /індекс інфляції за січень 2015 року/ х 105,3 /індекс інфляції за лютий 2015 року/ х 110,8 /індекс інфляції за березень 2015 року/ х 114,0 /індекс інфляції за квітень 2015 року/ х 102,2 /індекс інфляції за травень 2015 року/ х 100,4 /індекс інфляції за червень 2015 року/ х 99,0 /індекс інфляції за липень 2015 року/ х 99,2 /індекс інфляції за серпень 2015 року/ х 102,3 /індекс інфляції за вересень 2015 року/ х 98,7 /індекс інфляції за жовтень 2015 року/ х 102,00 /індекс інфляції за листопад 2015 року/ х 100,70 /індекс інфляції за грудень 2015 року/ х 100,90 /індекс інфляції за січень 2016 року/ х 99,6 /індекс інфляції за лютий 2016 року/ х 101,00 /індекс інфляції за березень 2016 року/ х 103,50 /індекс інфляції за квітень 2016 року/ х 100,1 /індекс інфляції за травень 2016 року/ х 99,8 /індекс інфляції за червень 2016 року/ х 99,9 /індекс інфляції за липень 2016 року/ х 99,70 /індекс інфляції за серпень 2016 року х 101,80 /індекс інфляції за вересень 2016 року х 102,80 /індекс інфляції за жовтень 2016 року х 101,80 /індекс інфляції за листопад 2016 року х 100,90 /індекс інфляції за грудень 2016 року = 161,02. Тобто 105000 х 161,02 : 100 = 169071 грн., самі інфляційні втрати складають: 169071\~- 105000 = 64071 грн. Приймаючи до уваги, що відповідач станом на час звернення до суду не вчинив жодних дій спрямованих на виконання своїх зобовязань щодо повернення сум позики, суд вважає, що відповідач у відповідності до\~ст. 1048 ЦК України\~має сплатити на користь позивача проценти за користування договорами за період з 14.12.2014 року по 22.12.2016 року (час, зазначений у позовній заяві). Розмір відсотків має встановлюватись на рівні, передбаченому законом, тобто в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка є орієнтиром ціни на гроші. Облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів (ч.1\~ст.1 Закону України «Про Національний банк України»). Розмір облікової ставки НБУ становив: з \~14.12.2014 року по 15.02.2015 рік - 14.0 % річних, з\~16.02.2015 року по 03.03.2015 рік - 19.5 % річних, з 04.03.2015 року по 27.08.2015 рік - 30.0 % річних, з\~28.08.2015 року по 24.09.2015 рік - 27.0 % річних, з\~25.09.2015 року по 29.10.2015 рік - 22.0 % річних, з\~30.10.2015 року по 17.12.2015 рік 22,0%, з 18.12.2015 по 02.03.2016 року 22,0 %, з 03.03.2016 по 21.04.2016 рік 22,0 %, з 22.04.2016 року по 26.05.2016 рік - 19.0 % річних, з\~27.05.2016 року по 23.06.2016 рік - 18.0 % річних, з 24.06.2016 по 28.07.2016 рік 16,5 %, 29.07.2016 року по 15.09.2016 року 15,5 %, 16.09.2016 року по 27.10.2016 рік 15 ,0 %, з 28.10.2016 року по 22.12.2016 рік 14,0 %. Тобто, проценти за користування позиками (Договори № № 1, 2) становлять: з 14.12.2014 року по 15.02.2015 року 64 днів: 10000 х (14 х 2) % /365 х 64 = 490,96 доларів США; з 16.02.2015 року по 03.03.2015 року 16 днів: 10000 х (19,5 х 2) % / 365 х 16 = 170,96 доларів США; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року 177 днів: 10000 х (30 х 2) % / 365 х 177 = 414,24 доларів США; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року 28 днів: 10000 х (27 х 2) % / 365 х 28 = 414,25 доларів США; з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року 35 днів: 10000 х (22 х 2) % / 365 х 35 = 421,62 доларів США; з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року 49 днів: 10000 х (22 х 2)% / 365 х 49 = 590,68 доларів США; з 18.12.2015 року по 02.03.2016 року 76 днів: 10000 х (22х 2)% / 365 х 76 = 916,16 доларів США; з 03.03.2016 року по 21.04.2016 року 50 днів: 10000 х (22 х 2)% / 365 х 50 = 602,74 доларів США; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року 35 днів: 10000 х (19 х 2)% / 365 х 35 = 364,38 доларів США; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року 28 днів: 10000 х (18 х 2) % / 365 х 28 = 276,16 доларів США; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року 35 днів: 10000 х (16,5 х 2) % / 365 х 35 = 316,44 доларів США; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року 49 днів: 10000 х (15,5 х 2) % / 365 х 49 = 416,16 доларів США; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року 42 дня: 10000 х (15 х 2) % / 365 х 15 = 345,20 доларів США; з 28.10.2016 року по 22.12.2016 року 55 днів: 10000 х (14 х 2) % / 365 х 55 = 421,92 доларів США. Відсотки за користування 10000,00 доларів США за вказаний період становлять 4328,74 доларів США (8657,48 /2), що складає 117568,58 грн. за курсом НБУ станом на 14.02.2016 року (1 долар США = 27,16 грн.). Проценти за користування позикою (Договір № 3) становлять: з 14.12.2014 року по 15.02.2015 року 64 днів: 105000 х (14 х 2) % /365 х 64 = 5155,07 грн.; з 16.02.2015 року по 03.03.2015 року 16 днів: 105000 х (19,5 х 2) % / 365 х 16 = 1795,07 грн.; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року 177 днів: 105000 х (30 х 2) % / 365 х 177 = 30550,68 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року 28 днів: 105000 х (27 х 2) % / 365 х 28 = 4349,59 грн.; з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року 35 днів: 105000 х (22 х 2) % / 365 х 35 = 4430,14 грн.; з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року 49 днів: 105000 х (22 х 2)% / 365 х 49 = 6202,19 грн.; з 18.12.2015 року по 02.03.2016 року 76 днів: 105000 х (22х 2)% / 365 х 76 = 9619,73 грн.; з 03.03.2016 року по 21.04.2016 року 50 днів: 105000 х (22 х 2)% / 365 х 50 = 6328,77 грн.; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року 35 днів: 105000 х (19 х 2)% / 365 х 35 = 3826,03 грн.; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року 28 днів: 105000 х (18 х 2) % / 365 х 28 = 2899,73 грн.; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року 35 днів: 105000 х (16,5 х 2) % / 365 х 35 = 3322,60 грн.; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року 49 днів: 105000 х (15,5 х 2) % / 365 х 49 = 4369,73 грн.; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року 42 дня: 105000 х (15 х 2) % / 365 х 15 = 3624,66 грн.; з 28.10.2016 року по 22.12.2016 року 55 днів: 105000 х (14 х 2) % / 365 х 55 = 4430,14 грн. Відсотки за користування 105000,00 грн. за вказаний період становлять 45452,06 грн. (90904,13/2). Однак оскільки позивач просить стягнути 45452,00 грн. відсотків за користування цією позикою, то дана сума підлягає до задоволення. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у валюті - долларах США до задоволення не підлягають. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша\~стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття\~193, частина четверта статті\~654 ЦК України,\~Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декрет Кабінету Міністрів України від\~\~\~\~ 19 лютого 1993 року № 15-93,\~Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94\~ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. З огляду на викладене, борг за договорами позики підлягає стягненню в національній валюті України - гривні, за курсом НБУ на час ухвалення рішення. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно до вимог ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В п.2 ч.3\~ст. 79 ЦПК України\~встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Згідно до вимог частин 1 та 2\~ст.56 ЦПК України\~правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. В п.11 роз'яснень, які містяться в Постанові Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » зазначено, що особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій\~статті 56 ЦПК України. В роз'ясненнях, які містяться в пунктах 47 та 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (\~стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 419-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При розгляді справи в суді в якості представника позивача, а не в якості особи, яка надає правову допомогу, приймала участь [PERSON] Документів, які свідчать про те, що представник [PERSON] є фахівцем в галузі права, в матеріалах справи не має. Представник особи, яка бере участь у розгляді справи за дорученням або за договором (ордером), має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст.26,42 ЦПК, відноситься до осіб, які приймають участь у розгляді справи, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу.\~ЦПК\~не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. Додані до матеріалів справи фотокопії договору № б/н від 31 травня 2016 року про надання юридичних послуг, укладеного між [PERSON] та ТзОВ «Адвокатська компанія «Ліга справедливості» та рахунок-фактура виконаних робіт від 31.05.2016, від 21.12.2016 року, від 10.02.2017 року, від 18.01.2017 року, справжність яких належним чином не засвідчена, не являються достатньою підставою для стягнення з відповідача грошової компенсації в порядку ст. ст. 84, 88\~ЦПК України. За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу.

Outcome: partial