Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про витребування у [PERSON] на його користь квартири № 12, житловою площею 16,9 кв.м., загальною площею 31,0 кв.м. в будинку № 7 по вул. Карагандинській у м. Дніпро. Свої вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Він постійно проживає за межами України в Російській Федерації, але кожного року на декілька місяців приїжджав у м. Дніпро у належну йому квартиру. На період його відсутності за квартирою наглядали родичі. 26 вересня 2017 року він приїхав у м. Дніпро, але не зміг відкрити двері своєї квартири. 28 вересня 2017 року він викликав слюсаря та в присутності поліції був відчинений замок від квартири. Через деякий час зявилась невідома особа, яка заявила про те, що вона купила квартиру і є її законним власником. У зв'язку з виниклою ситуацією, він звернувся за юридичною допомогою. Адвокат отримав витяг з Державного реєстру речових прав, з якого йому стало відомо, що його квартира на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу була продана 20 березня 2017 року. У нотаріуса він отримав копію договору купівлі-продажу, з тексту якого йому стало відомо, що квартира вибула з його власності на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2017 року, яким за [PERSON] визнано на неї право власності та яку останній у подальшому продав 20 березня 2017 року відповідачу [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, на підставі його заяви, було скасовано вищезазначене заочне судове рішення та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року вищезазначену справу було залишено без розгляду. Після того, як йому стало відомо про те, що він не є власником квартири, він звернувся з заявою до поліції та на спірну квартиру був накладений арешт для того, щоб її не перепродали. Враховуючи, що спірна квартира вибула з його володіння поза його волею, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України. Ухвалою суду від 23 червня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій також наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином\~\~повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Третя особа\~ приватний\~нотаріус Дніпровського\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~в судове\~засідання не\~зявився,\~надав заяву\~про розгляд\~справи в\~його відсутності.\~ \~ Врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 жовтня 2002 року позивачу належала на праві власності квартира № 12, загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що знаходиться по вул. Карагандинській, 7 в м. Дніпро (Дніпропетровську) (а.с.5). Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м. (а.с.9,10). 20 березня 2017 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 212, продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м. (а.с.7). 20 березня 2017 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.8). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року за заявою [PERSON] вищезазначене заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року в справі за позовом [PERSON] про визнання права власності - скасовано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в загальному порядку (а.с.11). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності залишено без розгляду (а.с.12). Отже, з викладеного слідує, що відчуження спірної квартири поза волею власника [PERSON] стало можливим у зв'язку з визнанням за [PERSON] права власності на неї у судовому порядку. Цивільним кодексом України\~передбачені засади захисту права власності. Зокрема,\~стаття 387 ЦК України\~надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Норми статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Враховуючи те, що спірна квартира вибула з володіння позивача [PERSON] не з волі власника, а на підставі рішення суду, яке згодом було скасовано, то суд приходить до висновку, що спірна квартира підлягає витребуванню від набувача [PERSON] та передачі у володіння позивача [PERSON] у відповідності зі ст. 388 ЦК України. Вказаний висновок суду кореспондується з правовими позиціями висловленими Верховним Судом України в своїх постановах від 11.06.2014 р. по справі № 6-52цс14, від 30.09.2014 по справі № 43/440-6/231, від 08.06.2016 р. по справі № 6-3089ц15. Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 900,03 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Outcome: approved