Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ ВНФ «Зеленогірське» \~\~\~про повернення земельної ділянки та не перешкоджання у володінні та користуванні. В подальшому він змінив вимоги та просив визнати недійсним договір оренди землі. В обґрунтування вимог, позивач вказував, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,51 га, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області. В 2000 р. та 2005 році він заключав договори оренди землі із відповідачем, строк дії яких закінчився. Він звернувся до відповідача із вимогою повернути земельну ділянку і не обробляти, однак отримав відповідь відповідача про те, що між ним та ТОВ НВФ «Зеленогірське» укладено договір оренди від 15 грудня 2010 року строком на 10 років, який зареєстрований 12 березня 2012 р. Вказуючи на те, що він договір не підписував, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач ТОВ ВНФ «Зеленогірське» про день, час та місце судового засідання повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням, заперечень по справі не надала, представник не з»явився. Оскільки від відповідача заперечень на позов не надходило, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2.51 гектарів у межах згідно планом, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер № 5123381400:01:004:0264, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку /а.с.8-9/. В судовому засіданні безспірно встановлено, що у відділі Держкомзему у Любашівському районі зареєстровано договір оренди землі від 15 грудня 2010 р., який укладений між [PERSON] та ТОВ ВНФ «Зеленогірське», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 12 березня 2012 року за № 512330004000656 /а.с.13-15/. З умов зазначеного договору вбачається, що [PERSON] надав, а ТОВ ВНФ «Зеленогірське» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гвоздавської сільської ради площею 2,51 га, строком на 10 років. Правовідносини, що виникли між сторонами справи регулюються нормами цивільного права та вимогам ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст.13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі. За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3, 4 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В той же час, відповідно до висновку експерта № 163-п від 24.05.2016 р. підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 15 грудня 2010 р., виконаний не [PERSON], а іншою особою /а.с.3031/. З наведеного вбачається, що Договір оренди землі від 15 грудня 2010 року не відповідає внутрішній волі позивача, ним не був підписаний, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивач поніс витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1500 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується квитанціями, які в силу ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved