Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в розмірі 15441,36 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він, [PERSON], 12.03.2013 р. позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 14700,00 грн., що на момент позики складало в еквіваленті 1800,00 доларів США згідно курсу НБУ, про що було складено боргову розписку, в термін до 01.09.2013 р. Проте, відповідач не повернув коштів, на виконання домовленості між ними. На даний час відповідач уникає зустрічей з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки, а тому, позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 14700,00 грн., три проценти річних, що становить (14700:365:100%х3%х88 днів) 106,32 грн. та відсотки за користування грішми на рівні облікової ставки НБУ, що становить 6,5% згідно постанови НБУ №315 від 09.08.2013 р. (6,5%:12 місяців = 0,54 %), тому грошова сума відсотків за місяць складає (14700:100%х0,54%) 79,38 грн., враховуючи те, що відповідач користувався грішми вісім місяців, то сума відсотків становить (79,38х8) 635,04 грн., а всього (14700,00+106,32+635,04) - 15441,36 грн.., а також судові витрати по справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, що стверджується оголошенням в газеті «Високий Замок» від 18 лютого 2014 р. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив, що дає підстави відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглядати у його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечують, а тому, суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 224 ЦПК України постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають до задоволення з наступних підстав. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 12.03.2013 року позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 14700,00 грн, що на момент позики складало в еквіваленті 1800,00 доларів США згідно курсу НБУ. Відповідач [PERSON] зобов'язався повернути вказані кошти до 01.09.2013 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 12.03.2013 року, яка міститься в матеріалах справи. Проте, відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 12.03.2013 р. відповідач [PERSON] зобов`язується повернути отримані грошові кошти до 01 вересня 2013 року. Розписка написана власноручно відповідачем і є фактом виникнення зобов'язання відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Належних і допустимих доказів щодо написання розписки під фізичним та психологічним тиском суду не представлено. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З поданого позивачем розрахунку вбачається, що сума боргу становить 15441,36 грн., з яких: 14700,00 грн. - основний борг (борг за розпискою), 106,32 грн. - три проценти річних, 635,04 грн. - відсотки за користування грошовими коштами. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 15441,36 грн. Крім того, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved