Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Вугледарський міський суд Донецької області з позовною заявою до відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди в зв'язку з професійним захворювання. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював на підприємстві вугільній промисловості ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», понад 20 років, з них 14 років 1 місяць у шкідливих і важких умовах праці, де отримав професійне захворювання, у звязку з чим 11.03.2016 року було складено Акт розслідування професійного захворювання. 17.03.2016 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії позивачу, первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності на 30 % та визнано інвалідом ІІІ групи, у звязку з отриманим професійним захворюванням. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» моральну шкоду у сумі 30 000 грн., по втраті професійної працездатності на 30 % у звязку з отриманим професійним захворюванням. Крім того просив стягнути з відповідача на його користь витрати за надані юридичні послуги у сумі 800 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі, а його інтереси має підтримати представник [PERSON] Представник позивача [PERSON], в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу без її та позивача участі та задовольнити позов з підстав та обґрунтувань, вказаних у позові. В судове засідання представник відповідача, Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», не зявився, надав письмове заперечення, в якому позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення відшкодування моральної шкоди , яка не повинна перевищувати 9000 грн., просив суд розглянути справу за його відсутності, а тому суд вирішив розглянути справу без участі сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі документів та письмових доказів, судом встановлено, що позивач працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», 14 років 1 місяць у шкідливих умовах праці. 17 березня 2016 року був звільнений за станом здоровя. 11.03.2016 року у нього було виявлено професійне захворювання: «хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом», що підтверджено актом розслідування повязаного з виробництвом форми П-4 від 11.03.2016 року. ( а.5-7). За висновками Медико-соціальної експертної комісії від 17.03.2016 року, позивачу, первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності на 30 % та визнано інвалідом ІІІ групи у звязку з отриманим професійним захворюванням. ( а.с. 8-9). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоровя позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж шкода, яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 30000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною і не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності та групі інвалідності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки професійного захворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, з урахуванням склавшоїся судової практики, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 9000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Відповідно до вимог ст. 79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надані юридичні послуги у сумі 800 гривень, відповідно до наданого розрахунку. (а.с. 19-21) Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, [PERSON] в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір судового збору у сумі 551 гривня 20 копійок, підлягає стягненню в дохід держави з відповідача. На підставі вищевикладеного в ст. 1168 ЦК України, ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial