Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Житлово-комунального підприємства №1, 3-я особа: Куп'янська міська рада в особі міського голови, в якому просить стягнути з відповідача - Житлово-комунального підприємства №1 на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 3273,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. посилаючись на те, що згідно Розпорядження Куп'янського міського голови №02/КП від 09.01.2014 року між ним та Куп'янською міською радою в особі міського голови Демченка В.В. був укладений контракт №1 від 09.01.2014 року, згідно якого він був призначений на посаду начальника комунального підприємства Житлово-комунального підприємства №1. 02.09.2014 року на підставі Розпорядження Куп'янського міського голови №47/КП він був звільнений з займаної посади за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). На період його звільнення з посади начальника Житлово-комунального підприємства №1, підприємство мало перед ним заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 5998,83 грн. В день звільнення з ним розрахунок проведений не був, інформації щодо належних до виплати сум, він не отримав. 03.09.2014 року він звернувся до керівництва Житлово-комунального підприємства №1 з письмовою заявою з приводу виплати йому належних грошових сум. Відповідь в супереч закону України «Про звернення громадян» на його заяву не надано. Лише 09.10.2014 року Житлово-комунальним підприємством №1 йому було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 5998,83 грн. Крім того, позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв'язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Він обіймав посаду керівника підприємства та навіть після його звернення з проханням провести розрахунок, йому не була надана відповідь, тому вважає, що незаконними діями відповідача Житлово-комунального підприємства №1 йому було нанесено моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник позивача за дорученням [PERSON] у судовому засіданні вимоги уточненого позову підтримав у повному обсязі, які просив суд задовольнити. Представник відповідача Житлово-комунального підприємства №1 у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, у його задоволенні просив суд відмовити. Представник 3-ї особи Куп'янської міської ради у судовому засіданні покладався на розсуд суду. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані письмові докази і матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, судовим розглядом встановлено, що згідно Розпорядження Куп'янського міського голови №02/КП від 09.01.2014 року між позивачем та Куп'янською міською радою в особі міського голови Демченка В.В. був укладений контракт №1 від 09.01.2014 року, згідно якого позивач був призначений на посаду начальника комунального підприємства Житлово-комунальне підприємство №1. (а.с. 5, 7-10) 02.09.2014 року на підставі Розпорядження Куп'янського міського голови №47/ КП позивач був звільнений з займаної посади за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). (а.с. 6) На час звільнення з посади начальника Житлово-комунального підприємства №1, підприємство мало перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 5998,83 грн., що підтверджується розрахунковим листом за липень-вересень 2014 року та довідкою ЖКП-1 №712-1 від 19 вересня 2014 року. (а.с. 12-13) В день звільнення з позивачем розрахунок проведений не був, інформації щодо належних йому до виплати сум, останній не отримав. 03.09.2014 року позивач звернувся до керівництва Житлово-комунального підприємства №1 з письмовою заявою з приводу виплати йому належних грошових сум, однак відповідь в супереч закону України «Про звернення громадян» на його заяву надано не було, проти чого не заперечував у судовому засіданні представник відповідача. Лише 09.10.2014 року Житлово-комунальним підприємством №1 позивачу було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 5998,83 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 09 жовтня 2014 року. (а.с. 25) Як вбачається з довідки ЖКП-1 №100 від 23.10.2014 року, середня заробітна плата позивача [PERSON] становила 3277,88 грн. (а.с. 39) Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я та призначення пенсії. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Аналізуючи докази у їх сукупності та враховуючі конкретні обставини справи, суд приходить до висновку що є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в розмірі 3273,98 грн. за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн. слід зазначити наступне. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. Під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial