Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку в належній йому на праві власності квартири. В обґрунтування вимог вказав, що в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві спільної сумісної власності, зареєстрована онука [PERSON] З вересня 2002 року відповідачка в квартирі не проживає, не неї щомісяця нараховуються комунальні послуги, які вона не сплачує, матеріальної допомоги на їх погашення не надає, чим ставить його в скрутне матеріальне положення та порушує права власника в користуванні, розпорядженні власністю. Знітись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач, не бажає, тому за захистом порушених прав власника він змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутністю. Представник відповідача за довіреністю [PERSON], до суду не зявився, надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги відповідачка визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства, про що подала заяву. Відповідно до ч.2\~ ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно ч.2\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житло № Ж-136 від 12 лютого 2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження № Ж-43 від 27 січня 2004 року, на праві приватної спільної власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказаний договір зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 02 квітня 2004 року в реєстраційній книзі 226П-449 під №449. Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету [PERSON] районної ради в місті Ради від 29 червня 2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідно акту, затвердженого представником ТОВ «УЮТ-2011» від 07 лютого 2017р., [PERSON] з вересня 2002 року по теперішній час в вищезазначеній квартирі не проживає, вказаний акт підтверджений свідками: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, відповідач не тільки перешкоджає володіти та розпоряджатися будинком, але позивач ще повинен сплачувати за неї комунальні платежі. Ніякого права на дану квартиру [PERSON] не має, тому що вона не є власником квартири або її частки. Згідно\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважної причини більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: partial