Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який був уточнений, посилаючись на те, що 10.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. З червня 2010 року відповідачі шлюбних стосунків не підтримували, однак шлюб було розірвано лише 09.10.2012 року. [INFO] у нього з відповідачкою [PERSON] народився син [PERSON]. Батьком дитини у свідоцтві про її народження зазначено [PERSON]. Даний запис, не дивлячись на те, що біологічним батьком дитини є [PERSON], було зроблено в зв'язку з тим, що дитина народилась протягом 10 місяців після розірвання шлюбу. Сторони в судове засідання 16.01.2014 року не з»явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідачі позов визнають, і просять суд його задовольнити. Представник третьої особи до суду не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши учасників процесів,дослідивши матеріали справи, докази по справі, всебічно та повно з»ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення по цивільній справі» передбачено, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 10.01.2007 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. З червня 2010 року відповідачі шлюбних стосунків не підтримували. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано в судовому порядку 09.10.2012 року. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Батьком дитини у даному свідоцтві про народження вказаний [PERSON], а матір»ю - [PERSON]. Внесення відомостей про батька до актового запису про народження дитини здійснено виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради за ч.2 ст.122 СК України. Позивач на момент народження дитини перебував у довгостроковому відрядженні, з зв'язку з чим не мав можливості звернутись із заявою про визнання батьківства. Отже, дитина народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Позивач і відповідач [PERSON] фактично проживають разом однією сім»єю ще до народження сина [PERSON] і по даний час, що визнається сторони і ніким не оспорюється. Позивач [PERSON] визнає себе батьком [PERSON], бере участь у його вихованні, матеріальному забезпеченні. Відповідно до положень статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу(якщо жінка та чоловік не перебувають у шлюбі між собою), батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. ( ч.1 ст.129 СК України). Оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] вказана інша особа, ніж її біологічний батько [PERSON], то існують перепони для реалізації щодо [PERSON] прав та обов'язків, які належать [PERSON] як сину останнього. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно правил ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов являється обгрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 129 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved