Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] без згоди батька [PERSON] .. Свій позов обґрунтовує тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, на підставі рішення суду від 06.09.2018 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні заходів, які спрямовані на покращення здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Дитини хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики, лікарями рекомендовано періодичне перебування дитини на морі, також виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак останній ухиляється від надання такого дозволу, що унеможливлює виїзд дитини за кордон. Вищенаведені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2019 року відкрите провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, була повідомлена. 23.09.2019 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений. 23.09.2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2018 року справа №495/4504/18 був розірваний. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.12.2011 року. Неповнолітня дитина проживає з позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою ОСББ №481 від 18.06.2019 року. Позивач здійснює заходи для покращення здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, дитина хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики, лікарями рекомендовано періодичне перебування дитини на морі, також виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за кордон, відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки дитина зможе отримати позитивні емоції, огляне нові цікаві міста та місцевість. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.07.2018 року, справа № 712,10623/17. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають і фактично місце проживання неповнолітньої доньки визначене за позивачем, то цей обов`язок покладено перш за все на матір, яка повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України. На думку суду та враховуючи частину 1 статті 3 Конвенції про права дитини щодо приділення першочергової уваги як найкращому забезпеченню інтересів дитини, право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а сам виїзд дитини за кордон не порушує прав відповідача, як батька дитини, та вчиняється матір`ю в інтересах доньки. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. На підставі ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції по права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», постановою КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд дитини [PERSON] за кордон без згоди батька в супроводі матері для відпочинку і оздоровлення, та відповідатиме інтересам дитини, сприятиме зміцненню її здоров`я та розвитку здібностей, не порушує права та інтереси відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved