Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Укрмонолітмонтаж», третя особа: директор ТОВ «Укрмонолітмонтаж», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди за період з червня 2013 року по квітень 2015 року. Вказані вимоги мотивував тим, що з 06.03.2013 року він працює в ТОВ «Укрмонолітмонтаж». 08.07.2015 року був призначений на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015. Приймав участь в бойових діях, про що має посвідчення учасника бойових дій №095893. 06.03.2018 року був звільнений у запас. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2018 року № 499 з ним був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК - 5) ТОВ «Укрмонолітмонтаж», йому була нарахована заробітна плата за період з червня 2013 року по квітень 2015 року, також нараховувалась заробітна плата і за період з травня 2015 року по листопад 2018 року, але не виплачувалась. Вказаний факт невиплати заробітної плати змусив позивача звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2019 року по справі №752/25425/18 від 19.02.2019 року частково задоволено його позов до ТОВ «Укрмонолітмонтаж», третя особа: директор ТОВ «Укрмонолітмонтаж» Пустовий Д.М., про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Укрмонолітмонтаж» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 315 066,93 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 176 578,61 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2019 року змінено та стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 315 066,93 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 82 708,00 грн. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК - 5) ТОВ «Укрмонолітмонтаж», за період з червня 2013 року по квітень 2015 року, позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 90770,15 грн. Заробітна плата, яка була виплачена ТОВ «Укрмонолітмонтаж» за період з червня 2013 року по квітень 2015 року склала 25 369,80 грн., інших виплат за період часу з червня 2013 року по квітень 2015 року не надходило. Таким чином, кошти в сумі 65 400,35 грн. позивачу виплачені не були. При цьому, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати складає 87024,01 грн. Крім того, позивач вказує на те, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Підтримали подану до суду відповідь на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до відзиву, що міститься в матеріалах справи просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заробітна плата позивачу за період з червня 2013 року по квітень 2015 року була вчасно виплачена та у повному обсязі. Також просила відмовити в задоволенні вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., оскільки позивачем не зазначено у чому саме полягали його душевні страждання. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди за період з червня 2013 року по квітень 2015 року підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, він з 06.03.2013 року працював в ТОВ «Укрмонолітмонтаж» на посаді головного інженера. 08.07.2015 року позивач був призначений на військову службу за призовом під час обілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015. При цьому, [PERSON] приймав участь в бойових діях, про що має посвідчення учасника бойових дій №095893. 06.03.2018 року був звільнений у запас. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2018 року № 499 з позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2019 року частково задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Укрмонолітмонтаж», третя особа: директор ТОВ «Укрмонолітмонтаж» Пустовий Д.М., про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди. При цьому, вказаним рішенням суду стягнуто з ТОВ «Укрмонолітмонтаж» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 315 066,93 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 176 578,61 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року залишено без задоволення заяву відповідача ТОВ «Укрмонолітмонтаж» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2020 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Укрмонолітмонтаж», третя особа: директор ТОВ «Укрмонолітмонтаж» Пустовий Д.М., про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди. Постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2019 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Укрмонолітмонтаж» задоволено частково. Змінено заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2019 року. Стягнуто з ТОВ «Укрмонолітмонтаж» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 315 066,93 грн. (за вирахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів) та компенсацію в сумі 82 708,00 грн. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК - 5) ТОВ «Укрмонолітмонтаж», за період з червня 2013 року по квітень 2015 року, позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 90 770,15 грн. Заробітна плата, яка була виплачена ТОВ «Укрмонолітмонтаж» за період з червня 2013 року по квітень 2015 року склала 25 369,80 грн., інших виплат за період часу з червня 2013 року по квітень 2015 року позивачу не надходило. Таким чином, кошти в сумі 65 400,35 грн. позивачу виплачені не були. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованого та не виплаченого заробітку за період з червня 2013 року по квітень 2015 року в розмірі 65 400,35 грн. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»передбачено Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Індекс споживчих цін за даними Держкомстату становить: за 2013 рік - 100,5%; за 2014 рік - 124,9%; за 2015 рік - 143,3%; за 2016 рік - 112,4%; за 2017 рік - 113,7%; за 2018 рік - 109,8%; за 2019 рік - 104,1%; за 2013 рік - 100,2%; Відповідно до розрахунку позивача компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати складає 87 024,01 грн. Суд приймає до уваги здійснений позивачем розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, оскільки він не спростований відповідачем. Таким чином, стягненню з відповідача також підлягає 87 024,01 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 200000,00 грн., оскільки відповідач своєчасно не виплатив заробітну плату, чим заподіяв моральні страждання позивачу. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За умовами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а згідно п.5 даної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Враховуючи вищевикладене, обставини порушення прав позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ТОВ «Укрмонолітмонтаж» на користь позивача 20000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1724,25 грн. судового збору.

Outcome: partial