Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача виконавчого комітету Чернівецької міської про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 липня 2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №546/14 на його ім`я було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення №ІІ загальною площею 2,50 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вартість нерухомого майна становить 6935 гривень. На дане нежиле приміщення на його ім`я виготовлено технічний паспорт. Позивач зазначив, що ним було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на вищевказане нежиле приміщення. З приводу отримання дубліката вказаного документа він звертався до виконавчого комітету Чернівецької міської ради. Проте, у зв`язку зі змінами до чинного законодавства відповідачем було відмовлено у його видачі. Про втрату оригіналу вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно було подано оголошення у газеті. Виходячи з тих обставин, що ним втрачено правовстановлюючий документ на нерухоме майно, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказане майно. Позивач, посилаючись на положення ст.392 ЦПК України, просить визнати за ним право власності на нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення №ІІ, загальною площею 2,5 кв.м., що розташоване за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Чернівецької міської радикопію рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.07.2008 року № 546/14. 07.02.2020 року, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 січня 2020 року, представником Чернівецької міської ради надано суду копію рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.07.2008 року № 546/14. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Чернівецької міської ради Осовська М.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази, додані до матеріалів справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №546/14 від 22.07.2008 року «Про оформлення права власності на квартири, нежилі приміщення, торгівельні павільйони» ухвалено оформити право приватної власності на квартири та нежилі приміщення громадян, які брали пайову участь у їх будівництві в будинку по [ADDRESS] , згідно з додатком 3, зокрема, [PERSON] на нежитлове приміщення № ІІ, загальною площею 2,50 кв.м, що підтверджено копією вказаного рішення (а.с. 51-52). Відповідно до копії втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2008 року [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення № ІІ, загальною площею 2,50 кв.м, за адресою [ADDRESS], на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №546/14 від 22.07.2008 року (а.с. 5). Вартість нерухомого майна становить 6935 гривень, що підтверджується довідкою Чернівецького міського бюро технічної інвентаризації №2243 від 04.10.2019 року (а.с.6) Встановлено, що на нежиле приміщення ІІ, загальною площею 2,50 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , виготовлено технічний паспорт на ім`я [PERSON] (а.с. 7-9). У відповіді виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.10.2019 року № Я-2953-01/10 на звернення позивача [PERSON] зазначено, що чинним законодавством на даний час не передбачено видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно та їх дублікатів та запропоновано вирішити питання про визнання права власності на майно в судовому порядку (а.с. 10). У газеті «Чернівці» від 24.01.2019 року №04(1472) розміщено оголошення про втрату свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], видане 25.07.2008 року, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №546/14 від 22.07.2008 року на ім`я [PERSON] (а.с. 11, 13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 196995301 від 21.01.2020 року відомості до вказаного реєстру на нежиле приміщення ІІ, загальною площею 2,50 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , не внесені (а.с.31-45). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1.ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності позивача на нежиле приміщення ІІ, загальною площею 2,50 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , підтверджується вищенаведеними письмовими доказами, які відповідають вимогам ст.ст.77,78 ЦПК України. Враховуючи вищенаведені обставини справи, зокрема, втрату позивачем правовстановлюючого документа на нежиле приміщення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved