Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 04 жовтня 2000 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, що зареєстрований виконавчим комітетом Великоозерянської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №9. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідачка не здатна підтримувати моральну атмосферу в сім`ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім`ї. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Представник відповідачки в судовому засіданні не заперечував щодо вимоги про розірвання шлюбу та стягнення із відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 908 грн. Однак, заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., оскільки в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 жовтня 2000 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Великоозерянської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №9. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 березня 2021 року (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Беручи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., суд дійшов такого висновку. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Беручи до уваги пояснення представника відповідача та враховуючи те, що позивачем та його представником не було долучено до матеріалів справи договору на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., слід відмовити. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: partial