Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявоюдо Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» про стягнення заробітної плати в сумі 1504 грн. 12 коп. та компенсації моральної шкоди, завданої несвоєчасністю виплати заробітної плати в сумі 4000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на Державному підприємстві «Світловодський завод «Калькулятор» з 15.07.1981 року по 15.02.1999 року і була звільнена на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів. При звільнені [PERSON] відповідач не провів повного розрахунку по заборгованій заробітній платі в сумі 1504 грн. 12 коп.. Станом на момент подання позову до суду заборгованість по заробітній платі не виплачена. Відповідач не бажає в добровільному порядку сплатити позивачу заборговані кошти по заробітній платі на протязі більше 16 років. Позивач просить стягнути на її користь з підстав ст. 115, 116 КЗпП України з відповідача заробітну плату в сумі 1504 грн. 12 коп. та 4000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої несвоєчасністю виплати заробітної плати . На судове засідання не з'явився представник позивача, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити ( а.с. 28 ). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі неявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» з 15.07.1981 року по 15.02.1999 року і була звільнена на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ( а.с. 12 ). Згідно архівної довідки № Ас-589/15 від 23.12.2015р., виданої виконавчим комітетом Світловодської міської ради, вбачається, що у документах архівного фонду заводу «Калькулятор» м. Світловодськ Кіровоградської області в книзі заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам станом на 01.01.2006 року сума заборгованої заробітної плати [PERSON] складає 1504 грн. 12 коп. ( а.с.13 ). Відповідно до листа Арбітражного керуючого Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» Балєва Валентина Петровича за №02-01/524 від 25.12.2015 року вбачається, що до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 06.03.2008 року, включено вимоги конкурсних кредиторів станом на дату порушення справи №10/17 про банкрутство Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» і заборгованість перед [PERSON] складала 1504 грн. 12 коп. Станом на 01.11.2015 року вимоги кредитора [PERSON] не погашались ( а.с. 14 ). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiдпiдприємства, установи, органiзацiї, проводиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цiй статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Судом встановлено, що позивач в день звільнення працював. Судом було встановлено, що 15.02.1999 року позивачку було звільнено на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів, проте, відповідач, всупереч ст.116 КЗпП України, не здійснив повного розрахунку із звільненим працівником. У відповідача перед позивачем на момент винесення рішення рахується заборгованість по заробітній платі в сумі 1504 грн. 12 коп. З часу звільнення позивачки до часу розгляду цієї справи та прийняття рішення пройшло 16 років 11 місяців 20 календарних днів. Представник відповідача проти позову не заперечував, доказів на спростування позовних вимог не надав. Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати з відповідача підлягають задоволенню,в межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 1504 грн. 12 коп. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не можегрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенняїї прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою що до неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенняздібностейпотерпілогоабопозбавленняйогоможливостіїхреалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Судом було встановлено, що позивача було звільнено 15.02.1999 року та з нею не було проведено повного розрахунку під час її звільнення. У зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні позивачка зазнала моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості, несправедливості. Зазначені обставини обумовлюють настання моральних страждань на час звільнення працівника та після його звільнення, в зв'язку з невиплатою боргу із заробітної плати, що вимагає від звільненого працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Проте позивачем не був доведений заявлений ним розрахунок матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди, в сумі 4000,0 грн., а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної порушенням трудових прав позивача моральної шкоди, частково, в сумі 2000,0 грн. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України та у зв'язку з задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене

Outcome: partial