Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва про скасування арешту. Мотивує вимоги позову тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2003 року. У жовтні 2017 року він дізнався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо нього є обтяження - арешт всього нерухомого майна, який накладений згідно постанови АЕ 652630 від 19.06.2003 року ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві. У жовтні 2017 року він звернувся із заявою до відповідача на яку отримав відповідь, що у відділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження, боржником в яких виступає він. Оскільки він не є боржником в жодному виконавчому провадженні, тому був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про скасування арешту, що був накладений на все його нерухоме майно згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 19.06.2003 року. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіславши письмові пояснення по справі, також просив суд проводити судовий розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Позивач в судовому засіданні зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2003 року. У жовтні 2017 року він дізнався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо нього є обтяження - арешт всього нерухомого майна, який накладений згідно постанови АЕ 652630 від 19.06.2003 року ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві. У жовтні 2017 року він звернувся із заявою до відповідача про скасування арешту з його майна на яку отримав відповідь, що у відділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження, боржником в яких виступає він. Оскільки він не є боржником в жодному виконавчому провадженні, тому був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про скасування арешту, що був накладений на все його нерухоме майно згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 19.06.2003 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до листа відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 31.10.2017 року виконавче провадження в ході виконання якого державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження знищено відповідно до акту знищення складеного на підставі розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженої Наказом №2274/5 від 25.08.2008 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред»являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Постанова про арешт та заборону на відчуження всього рухомого та не рухомого майна від 19.06.2003 року, що належить позивачу порушує його право на розпорядження своєю власністю, а тому підлягає захисту судом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved