Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом, який згодом уточнила, до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, а саме просить визнати за нею право власності на 1/ частину квартиру №157, що знаходиться в будинку № 3 по вул. Морозенка в м. Тернополі, в порядку спадкування за законом після померлого 15.01.2012 року її чоловіка [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказане майно, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлому [PERSON], нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, однак подали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при прийнятті рішення покладаються на думку суду. Судом встановлено, що 15.01.2012 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №129884 видане 16.01.2012 року відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири № 157, що знаходиться в будинку №3 по вул. Морозенка в м. Тернополі . Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 26.05.2015 року № 1867/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлому [PERSON], а тому нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Із свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.08.1996 року міським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що квартира № 157, що знаходиться в будинку №3 по вул. Морозенка в м.Тернополі належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що частки співвласників квартири є рівними та становлять по 1/4 кожному. Суд розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно п.3.4 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013року, розглядаючи спори, повязані зі спадкуванням частки майна, що є у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно ст.368 Цивільного кодексу України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином : «Визначити , що частка померлого в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом визначення частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі №157, що знаходиться в будинку №3 по вул. Морозенка в м. Тернополі, яка становила 1/4частку.

Outcome: approved