Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служби у справах дітей Вінницької міської ради про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16.01.2009 року №20 було безкоштовно передано у власність квартиру [ADDRESS] та видано свідоцтва про право приватної власності громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/6 частки квартири кожному. Позивач зазначає, що вказане рішення було прийнято на підставі заяви відповідача [PERSON], натомість позивач та треті особи на це згоди не давали та не знали, що проводиться приватизація. Лише в жовтні 2016 року позивачу стало відомо, що приватизація була здійснена. А тому, враховуючи те, що приватизація квартири [ADDRESS] проведена без згоди позивача та з порушенням права на приватизацію житла, позивач вважає розпорядження про приватизацію такого житла незаконним, а свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно таким, що підлягає скасуванню, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення останніх. Представник відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за довіреністю [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог у зв'язку з безпідставністю. Треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2009 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.01.2009 року №20, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] як уповноваженому власнику квартири та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як членам сім'ї уповноваженого власника ківартири по 1/6 частки кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.7а). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21949575 від 21.02.2009 року, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної, вбачається, що за вищевказаними особами зареєстровано право власності у відповідних часках (номер запису: 843/79549 в книзі: 824) (а.с.8). Відповідно до ст.ст.5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній станом на 16.01.2009 року), право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно із ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до п.п.5, 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, виданого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.10.1992 року №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (чинного на момент приватизації житла), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сімї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сімї наймача включається лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню, де одержує бланк заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує житловий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Крім того, згідно ч.ч.1, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З наведеного вбачається, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Отже, право на приватизацію житлового приміщення мають саме особи, які є членами сім'ї наймача та які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем на законних підставах або мають право на житлове приміщення. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом України в постанові від 30.01.2013 року (справа №6-125цс15). Вирішуючи питання правомірності здійснення приватизації квартири [ADDRESS], суд вважає за можливе зазначити наступне. 18.12.2008 року квартиронаймач [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про передачу у власність квартири [ADDRESS]. Заява підписана повнолітніми членами сім'ї, зокрема самою [PERSON], її чоловіком [PERSON] та їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON], підпис наймача та членів його сім'ї засвідчено начальником МКП «ЖЕК №6» (а.с.72). А тому, твердження позивача, що йому та його дітям не було відомо про приватизацію помешкання, в якому вони проживають, більше того, що остання була проведена без їх згоди, не відповідають дійсності та є безпідставними. Більше того, суд звертає увагу, що до заяви відповідачем [PERSON] було додано довідку про склад сім'ї наймача МКП «ЖЕК №6» №5135 від 18.12.2008 року, відповідно до змісту якої у квартирі [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON], [INFO], зареєстрований з 1988 року, квартиронаймач; [PERSON], [INFO], зареєстрована з 1988 року, дружина; [PERSON], [INFO], зареєстрована з 1988 року, донька; [PERSON], [INFO], зареєстрований з 1989 року, син; [PERSON], [INFO], зареєстрований з 2005 року, онук; [PERSON], [INFO], зареєстрований з 2008 року, онук (а.с.73). Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що склад осіб, зазначений в довідці про склад сім'ї, яка надана для проведення приватизації житлового приміщення, не відповідає дійсності та містить недостовірні дані, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вказане. Більше того, суд звертає увагу, що неповнолітні [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON], яким на час прийняття рішення про приватизацію житлового приміщення виповнилось 4 роки та 1 рік відповідно. Отже, в розумінні положень ч.4 ст.29 ЦК України останні були неповнолітніми дітьми, які не досягли 10 років, а тому місце їх проживання визначалось за місцем проживання батьків, у даному випадку матері [PERSON], яка дала згоду на приватизацію вищезазначеної квартири. Згідно із ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси. За вищенаведеного, оспорювані рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16.01.2009 року №20, свідоцтво на право власності на житло від 16.01.2009 року, акт про приватизацію державного житлового фонду не суперечать вимогам закону та не порушують прав та інтересів ні позивача, ні відповідача, ні третіх осіб, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed