Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2018 року позивачем було отримано постанову державного виконавця Говорова П.В. про відкриття виконавчого провадження № 57338135 щодо стягнення з позивача суми боргу за виконавчим написом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 31.10.2017 року за № 25177, вчиненого на користь АТ «Укрсоцбанк» через борг, який виник у позивача перед відповідачем, в зв»язку з укладенням договору кредиту № 700АІ10110714001 від 14.07.2011 року. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, позивач вказує, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року у справі № 362/1636/16-ц, в позові ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено з підстав порушення позивачем строків позовної давності. Позивач вказує на те, що безспірність заборгованості не була належним чином перевірена та законних підстав у позивача для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису не було. На підставі викладеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. і зареєстрований за № 25177. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року, у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2018 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Просив позивачу відмовити, посилаючись на письмовий відзив та те, що виконавчий напис вчинено в межах, передбачених законом строків, на підставі належних документів, які, зокрема, свідчать про безспірність заборгованості. Третя особа в судове засідання не з»явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв»язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Документи, які підтверджують заборгованість мають відповідати вимогам, встановленим для бухгалтерських документів, на підставі яких відповідно до закону обліковується заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Також на підставі ч. 4, 5 ст. 9 зазначеного Закону господарські операції відображуються у облікових регістрах. Аналогічні положення містяться у п. 2.1.1. та 2.1.2. Положення «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України», затвердженого Постановою НБУ № 566 від 30.12.1998 р. Таким чином, лише первинні документи та облікові регістри є доказами, які можуть підтвердити наявність безспірної заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 25177, за яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла до договору кредиту № 700АІ10110714001 від 14.07.2011 року, боржником за яким є [PERSON] Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12.09.2016 р. по 12.09.2017 р. Загальна сума заборгованості становить 370540,70 грн. (а.с.44). 02.10.2018 року постановою приватного виконавця Говорова П.В. було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 25177 від 31.10.2017 року, яким запропоновано стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг в сумі 379540,70 грн. (а.с.10). Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року у справі № 362/1636/16-ц, в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.07.2011 року, було відмовлено (а.с.12-13). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.09.2016 року, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року, було залишено без змін (а.с.14-16). Постановою Верховного Суду від 03.10.2018 року, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.09.2016 року, - було залишено без змін (а.с.46-50). З мотивувальної частини зазначеної постанови Верховного Суду вбачається, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв»язку із пропуском позовної давності. Судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення рішень у справі правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права. В обґрунтування позовних вимог стороною позивача зазначено, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, та нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши надані позивачем документи належним чином. Суд погоджується із вказаними обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, про що свідчать, зокрема, зазначені вище рішення судів, а також суд звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані доводи позивача в цій частині та не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, заборгованість була безспірною. Посилання сторони відповідача на те, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність усунення порушень, оскільки, відповідно до листів банку позивача було повідомлено про усунення порушення кредитних зобов»язань, суд відкидає, оскільки, доказів на підтвердження отримання зазначених листів адресатом, стороною відповідача суду надано не було. Твердження відповідача про те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи, зокрема, і ті, які підтверджують безспірність заборгованості, суд відкидає, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних пояснень суду надано не було, а в матеріалах справи наявні докази, які вказують на те, що заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Окремо, слід звернути увагу на те, що докази направлення приватним нотаріусом Чуловським В.А. та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, передбаченої п.2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - матеріали справи також не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, а також зважаючи на ряд судових рішень про відмову в задоволенні вимог кредитора про стягнення заборгованості із позичальника за основним зобов»язанням, суд вважає позов обгрунтованим та законним, в зв»язку з чим останній підлягає задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, документально підтверджений судовий збір за подачу позову в сумі 704,80 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 352,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved