Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати при звільненні. В обґрунтування вимог позивач вказує на наступні обставини. У період з 05 січня 2016 року по 15 липня 2019 року він перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». При виплаті фактичного заробітку 10.04.2020 року відповідачем не нарахований середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та суму боргу компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з врахуванням індексу цін. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 13 липня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03 серпня 2020 року представником відповідача Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Харук М.Б. подано письмові заперечення на позовну заяву у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог та здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням кількості робочих днів та тривалості робочого часу згідно з графіком роботи філії «Великоберезовицька ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Харук М.Б. у судове засідання не з`явився, однак у своїх письмових запереченнях просив розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 05 січня 2016 року працював у філії «Тернопільський райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор» на посаді водія 3 класу. Згідно наказу № 11-к від 15 липня 2019 року позивача звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників філії за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] та не заперечується відповідачем. Як вбачається з довідки № 01/105 від 21 травня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», [PERSON] працював у Філії «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за місцем основної роботи на посаді водія. Станом на 21 травня 2019 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 17545,53 грн. Згідно довідки № 01/155 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», [PERSON] працював у Філії «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за місцем основної роботи на посаді водія. За період з травня по липень 2019 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 21579,52 грн. Як вбачається з довідки № 01/157 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», середньоденна заробітна плата [PERSON] на момент звільнення становить 236,52 грн. Головним державним виконавцем ТРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бойком Д.О. 12 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59539066 про примусове виконання судового наказу № 607/12210/19, який виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 12.07.2019 року про стягнення з філії Тернопільський райавтодор Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 17545,53 грн. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2019 року, стягнуто з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2019 року по 15 липня 2019 року в розмірі 21579 грн. 52 коп., 4173 грн. 00 коп. матеріальної допомоги, згідно колективного договору, та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 21759 грн. 84 коп. Згідно платіжного доручення № 1 від 26 лютого 2020 року [PERSON] сплачено 8755,53 грн. ДП «Тернопільський облавтодор», які позивач отримав 02 березня 2020 року. Також, відповідно до платіжного доручення № 193 від 08 квітня 2020 року [PERSON] сплачено 47692,36 грн. ДП «Тернопільський облавтодор», які позивач отримав 10 квітня 2020 року. Згідно наказу Філії «Великоберезовицька ДЕД» № 27 від 11 березня 2019 року, у зв`язку із недостатністю фінансування запроваджено з 18 березня 2019 року неповний робочий тиждень, тобто максимально скорочено виходи працівників на роботу: три дні в тиждень - робочі дні, чотири - вихідні дні. Вищевказане також підтверджується наданими відповідачем табелями робочого часу за березень 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року, червень 2019 року та липень 2019 року. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Строки виплати заробітної плати визначені ст. 115 КЗпП України. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до абз. 3, 4 п. 2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 10 квітня 2020 року відповідач фактично провів розрахунок з позивачем [PERSON] , а тому за затримку розрахунку відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки. Судом встановлено, що розмір середньоденного заробітку [PERSON] становить 236,52 грн. Обчислюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, суд враховує середньоденний заробіток позивача (236,52 грн.) і кількість робочих днів за період затримки (23.11.2019 року - 10.04.2020 року), яка становить 55 робочих дні. Відтак, сума, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку становить 13008,60 грн. гривень (236,52 х 55). Вимоги щодо стягнення середнього заробітку по день ухвалення рішення суду, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивач, згідно змісту позовної заяви, вказує на те, що заборгованість по заробітній платі йому була виплачена 10.04.2020 року, а тому позивачем не доведено, що по час ухвалення рішення суду йому не було виплачено належні до виплати суми заробітної плати. З врахуванням наведеного позов [PERSON] в цій частині підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в його користь із відповідача 13008,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунком щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки на підтвердження розміру заробітної плати за січень 2019 року, лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року та травень 2019 року, позивачем не надано жодних доказів, тому у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»в користь [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13008 грн. 60 коп., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Згідно положень ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial