Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що він працював у ПАТ «Азовзагальмаш», де йому не виплачували заробітну плату. 14.04.2015 року він звільнився на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.10.2015 року з відповідача на його користь стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 13095,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 06.06.2015 року по 21.10.2015 року в розмірі 16137,72 грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при виплаті. До теперішнього часу відповідачем не проведено жодної виплати позивачу. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 22.10.2015р. по день винесення рішення із розрахунку середньоденної заробітної плати 233,88 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку залишені без розгляду. Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення відповідно до яких вказав, що заборгованість по заробітній платі позивача складає 13095,42 грн., яка на теперішній час позивачу не сплачена. Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 233,88 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку визнає, в задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 14.08.2012 року по 14.04.2015 року працював у відповідача, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 14.04.2015 р. позивач був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.10.2015 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задоволено частково. З відповідача на користь [PERSON] стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 13095,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 06.06.2015 року по 21.10.2015 року в розмірі 16137,72 грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при виплаті. До теперішнього часу відповідачем не проведено жодної виплати позивачу. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які стягнуто рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.10.2015 року, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися з дня наступного після винесення рішення від 21.10.2015 року по день постановлення рішення, як просить позивач, тобто по 28.12.2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.10.2015 року було встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON], який становить 233,88 грн., рішення набрало законної сили 08.12.2015 року, а згідно із статтею 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 22.10.2015р. по 28.12.2015р. складає 34 дні згідно графіку №8 для працюючих в безперервному режимі з робочим днем тривалістю 12 годин на 2015 рік. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 22.10.2015р. по 28.12.2015р. складає 7951,92 грн. (34 дні х 233,88 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 7951,92 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та 2,92 грн. за вимоги немайнового характеру (пропорційно від задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди 0,6% від заявленої суми), а всього 246,52 грн.

Outcome: partial