Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 37523,42 гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що з 31 березня 2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 31.03.2010. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2009 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною 3-х річного віку. На підставі вказаного рішення 18.03.2009 Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист на виконання якого відділом державної виконавчої служби районного управління юстиції у Самарському районі м. Дніпропетровська 30.03.2009 відкрито виконавче провадження № 56686579. Свого обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого станом на 27 серпня 2020 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 126590,19 гривень. Розмір неустойки (пені) за весь період прострочення сплати аліментів складає 37523,42 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представником позивача було надано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 49) Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (а.с. 48) про причини неявки суд не повідомив, відзив на адресу суду не надіслав, тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , було розірвано 31 березня 2010 року, актовий запис № 75 (а.с. 15,17) Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 16) Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.01.2009 і до повноліття дитини, та на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно починаючи стягнення з 23.01.2009 до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] . (а.с.18). На підставі вказаного рішення суду 24 квітня 2009 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано відповідний виконавчий лист № 2-668/09 (а.с. 19) Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.23,25-30) Як вбачається з листа державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27.08.2020 вих. №33521, у відповідь на запит адвоката Дмітрієва С.Р. повідомлено, що на виконанні у відділі перебуває ВП 56686579 за виконавчим листом № 2-668/09 від 30.03.2009. В процесі виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. У зв`язку з тим, що заборгованість перевищує сукупний розмір платежів за 6 місяців, державним виконавцем винесено постанови про тимчасове обмеження боржника у праві користуватися зброєю, у праві керування транспортними засобами, у праві виїзду за кордон та у праві полювання. Боржник отримує пенсію, у зв`язку з чим винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Станом на 27.08.2020 заборгованість по стягненню аліментів з січня 2009 року становить 126590,19 гривень (а.с. 33) Згідно довідки-розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з [PERSON] , заборгованість останнього за період з січня 2011 року по червень 2020 року включно складає 124460,59 гривень (а.с. 20-21) Зазначений розрахунок державного виконавця боржником у встановленому законом порядку оскаржено не було, тому підстав вважати його невірним у суду немає. Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15. 05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Проте, таких обставин відповідачем суду не доведено, а судом в ході судового розгляду не встановлено. Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Так, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц ( реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст. 196 СК України. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+……….(AnХ1%ХQn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця видно, що за період з січня 2011 року по червень 2020 року включно боржник допустив несплату аліментів на загальну суму 124460,59 гривень. Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, а також вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок пені, приходить до висновку, що розмір пені за період з січня 2011 року по червень 2020 року включно у розмірі 37523,42 гривень не перевищує її межі визначені ч. 1 ст. 196 СК України, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача та користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2011 року по червень 2020 року включно у розмірі 37 523,42 гривень. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved