Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до регіонального сервісного центру МВС у Волинській області про виключення майна з-під арешту. Свій позов обґрунтовує тим, що 14 липня 2000 року ним було зареєстровано у Горохівському МРЕВ №403, функції якого на даний час виконує відповідач, попередньо придбаний ним автомобіль Audi 80, 1991 року випуску, червоного кольору, двигун №РР03482, кузов №WAUZZZ8AZMA005749, седан. З вказаного часу позивач користувався даним автомобілем без будь-яких обмежень. Однак, в квітні 2016 року йому стало відомо, що його автомобіль знаходиться під арештом на підставі ухвали апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2002 року. Вважає, що його автомобіль безпідставно включений до баз в якості арештованого майна, оскільки був придбаний ним на території України на законних підставах. У звязку з наведеним просить звільнити належний йому автомобіль з-під арешту та зобовязати відповідача виключити його з відповідних баз даних як арештованого. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву в якій зазначила, що документи на підставі яких транспортний засіб позивача було внесено в базу як арештованого знищені на підставі п.122 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5: «Реєстраційні журнали, картки, електронні бази даних вхідних, вихідних та внутрішніх (заяв, доповнених і пояснювальних записок, тощо) документів» строк зберігання 3 роки. Справу просила слухати у її відсутність. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №225668 від 14 липня 2000 року, [PERSON], який проживає в [INFO], є власником автомобіля Audi 80, 1991 року випуску, червоного кольору, двигун №РР03482, кузов №WAUZZZ8AZMA005749, седан, реєстраційний номерний знак 39650ВО. Довідкою Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області №104 від 12 квітня 2016 року стверджується, що [PERSON] має у власності автомобіль Audi 80, 1991 року випуску. Підстава: запис у погосподарській книзі №4, сторінка 3, № обєкту ПГО 0219_1. Згідно інформації регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 05 квітня 2016 року, автомобіль Audi 80, 1991 року випуску, червоного кольору, двигун №РР03482, кузов №WAUZZZ8AZMA005749, седан, реєстраційний номерний знак 39650ВО, свідоцтво про реєстрацію ВНС 225668 від 14 липня 2000 року, перебуває під арештом згідно ухвали апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2002 року. Листом апеляційного суду Волинської області №7.7/92/2016 від 27 травня 2016 року стверджується, що копія ухвали апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2002 року про накладення арешту на майно [PERSON] в архіві суду відсутня, оскільки номенклатурні справи постійного строку зберігання по 2002 рік включно передано до державного архіву Волинської області, тимчасового строку зберігання знищено. Відповідно до ст.354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. У п.п.4, 5, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-26-цс13 про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з якої слідує, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Із наведених вище доказів суд встановив, що позивач, як власник, має право на задоволення своїх вимог, оскільки жодних дій, які б давали підстави для арешту його автомобіля, він не вчиняв, до кримінальної відповідальності не притягувався, конфіскація щодо нього не застосовувалася, арешт в порядку цивільного судочинства не здійснювався, виконавчі дії щодо нього не проводилися. Вимоги позивача про звільнення автомобіля, який належить йому на праві власності, з-під арешту ґрунтуються на законі підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, суд, на підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як автомобіль належить позивачу та є його особистою власністю, тому підлягає звільненню з-під арешту.

Outcome: approved