Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» (далі ДП «Дирекція КГЗКОР») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому (позові) просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона працювала на ДП «Дирекція КГЗКОР» на посаді бухгалтера та 31.12.2020 її на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, - було звільнено. Станом на час звільнення заборгованість підприємства по виплаті їй заробітної плати становить 17530,69 грн. ЇЇ середньоденний заробіток складає 287,05 грн., з огляду на це зазначала, що середній заробіток, який відповідач повинен їй виплатити за затримку розрахунку при звільненні, дорівнює множенню 287,05 грн. на кількість робочих днів, починаючи з 01.01.2021 та по день фактичного розрахунку. Разом з позовом позивач звернулася до суду з клопотанням про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою від 08.02.2021 позивача, за її клопотанням, звільнено від сплати судового збору за подання до суду зазначеного позову, який прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Копія зазначеної ухвали отримана представником відповідача - 11.02.2021, що підтверджується розпискою останнього, яка міститься у матеріалах справи. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Від позивача до суду надійшло клопотання від 10.02.2021, зареєстроване у суді 15.02.2021 за вх. № 865/21, у якому остання просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02.02.2021, зареєстрованої у реєстрі за № 24, який не заперечував проти розгляду справи у судовому засіданні за відсутності позивача, підтримав позицію позивача, інтереси якої він представляє, викладену у позовній заяві, з обґрунтуванням, аналогічним викладеному у ній, позов просив задовольнити у повному обсязі. Додатково повідомив, що станом на час проведення судового засідання заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати не погашена, з огляду на що уточнив позовну вимогу, а саме зазначив про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 11.01.2021 серії 000006 за № 02-18/08, на обґрунтування позиції відповідача зазначила, що з 2009 року ДП «Дирекція КГЗКОР» перебуває у процедурі санації та має обмежене фінансування. У 2020 підприємство було профінансовано державою на 23850000,00 грн., що становить лише 30% від річної потреби, а отже наявний факт недофінансування. Підприємство має заборгованість із заробітної плати перед працівниками підприємства, зокрема й позивачем, однак, заборгованість по виплаті заробітної плати за листопад та грудень 2020 року у розмірі 4234000,00 грн. утворилась на підприємстві з незалежних від керівництва підприємства причин. Зазначала, що ця заборгованість виникла не перед окремими працівниками, а перед усіма працівниками підприємства, зокрема й його керівництвом. Наразі вирішується питання щодо відшукування коштів для погашення заборгованості. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач,виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено таке. Відповідно до даних трудової книжки, заведеної на ім`я [PERSON] , остання працювала на ДП «Дирекція КГЗКОР», зокрема, з 2017 року на посаді бухгалтера. Наказом керівника ДП «Дирекція КГЗКОР» від 31.12.2020 [PERSON] звільнено з посади бухгалтера з 31.12.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно з довідкою ДП «Дирекція КГЗКОР» про розрахунок розміру середньоденної заробітної плати [PERSON] від 01.02.2021 № 7 середньоденна заробітна плата [PERSON] на час роботи у ДП «Дирекція КГЗКОР» складала 287,05 грн. Згідно з довідкою ДП «Дирекція КГЗКОР» про розрахунки з працівниками ДП «Дирекція КГЗКОР» по заробітній платі та розрахунки при звільненні від 01.02.2021 № 8 [PERSON] працювала на ДП «Дирекція КГЗКОР» з таким встановленим режимом роботи - неповний робочий тиждень (4-х денний) та сума до виплати останній становила 17530,69 грн. Вищевказані, встановленні судом обставини справи сторони не заперечували, що підтверджено їх представниками у судовому засіданні. Отже, заперечення відповідача проти заявленого позиву полягає у тому, що останній, обґрунтовує наявність невиплати належних звільненому працівникові коштів недостатнім фінансуванням, а отже така заборгованість, на його думку, виникла не з вини керівництва підприємства. З огляду на зазначене судом відзначається таке. Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до умов ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Окрім зазначеного судом відзначається, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (Постанова Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-60цс133), - відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином, суд констатує наявність вини роботодавця - відповідача ДП «Дирекція КГЗКОР» у невиплаті належних звільненому працівникові - позивачу [PERSON] коштів у день її звільнення 31.12.2020, що також свідчить про наявність у відповідача обов`язку по виплаті останній середнього заробітку за весь час затримки, а саме, враховуючи, що станом на час розгляду справи такі виплати відповідачем не проведено, - по день ухвалення даного рішення. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у редакції постанови КМ України від 09.12.2020 № 1213 (далі - Порядок). Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За таких, встановлених судом обставин справи, враховуючи, що строк затримкивиплати належних [PERSON] при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення - 31.12.2020, не проведення розрахунку до дня ухвалення даного рішення 03.03.2021 та враховуючи, що остання працювала на умовах неповного робочого тижня (чотирьохденний робочий тиждень), - становить - 36 робочих днів, що з урахуванням розміру її середньоденної заробітної плата за час роботи на ДП «Дирекція КГЗКОР» - 287,05 грн. свідчить про те, що розмір середнього заробітку останньої за вказаний період становить 10333,80 грн., на підставі чого суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованою і такою, що у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичних осіб, тому така вимога підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат у частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено повністю, та беручи до уваги, що позивача ухвалою суду було звільнено від сплати судового збору, - на підставі чого суд дійшов висновку, що судовий збір, який у даній справі відповідно до умов п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 908,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved