Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди з боку [PERSON] у здійсненні нею права власності квартирою [ADDRESS] та виселити відповідача з вказаної квартири, мотивуючи тим, що позивачка та її донька відповідно до свідоцтва про право власності є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивачка на прохання відповідача зареєструвала його у вище вказаній квартирі. Відповідач обіцяв позивачці, що йому потрібна реєстрація для влаштування на роботу. З моменту реєстрації і до цього часу відповідач у вище вказаній квартирі не проживав. Позивачка змушена сплачувати квартирну плату та комунальні платежі за особу, яка не проживає в квартирі і немає до неї жодного відношення. У зв'язку з чим позивачка як власник житла, не має змоги в повній мірі розпоряджатись власним майном та вимушена звертатись за вирішенням даного питання до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву просила задовольнити з підстав, викладених у ній, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таке рішення відповідає передбаченій ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України вимозі до актів цивільного законодавства про дотримання принципу однаковості регулювання цивільних відносин на всій території України і означає, що де б не проживав власник і де б не знаходилося його майно, він володіє усією сукупністю прав володіння, користування та розпоряджання цим майном на однакових засадах, визначених Конституцією України та Цивільним кодексом України. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 12 червня 2000 року позивач та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до акту про не проживання в квартирі від 20.06.2014 року, [PERSON] не проживає в квартирі з моменту реєстрації з жовтня 2013 року і до цього часу, що підтверджують співвласники квартири та свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). За нормою частини другої ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику. Захист права власності здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто шляхом застосування належної форми, за собів і способів захисту. Для захисту застосовується юрисдикційна форма захисту, тобто діяльність уповноважених державних органів, які здійснюють комплекс організаційних заходів для захисту пору шених прав. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України, власник, майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як убачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є усунення перешкод відповідачем у здійснення права власності позивачкою на квартиру квартири [ADDRESS], яка належить позивачці та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог в частині усунення перешкод у здійсненні права користування [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], оскільки стороною позивачки надано докази належності на праві власності спірної квартири позивачці, доведено факт порушення відповідачкою права позивачки на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності та виселення з квартири підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved