Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] районної ради Тернопільської області, [PERSON] центральної районної комунальної лікарні, відділу охорони здоровя [PERSON] районної державної адміністрації, в якому просить стягнути з [PERSON] центральної районної комунальної лікарні середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 1 жовтня 2014 року по 30 липня 2015 року у сумі 46357,94 грн. без урахування обовязкових нарахувань, посилаючись на те, що рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 7 травня 2012 року, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 червня 2012 року, та яким його поновлено на посаді головного лікаря [PERSON] центральної районної комунальної лікарні (далі [PERSON] ЦРКЛ) із стягненням середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, до цих пір залишається не виконаним. 3 вересня 2015 року від представника відповідача [PERSON] центральної районної комунальної лікарні надійшло заперечення на позов, в якому останній вказав, що даний позов до [PERSON] ЦРКЛ являється безпідставним та необґрунтованим, оскільки не лікарня, а [PERSON] районна рада, як роботодавець, повинна виплачувати заробітну плату головному лікарю, а у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі, виплачувати і середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення суду. З 2015 року [PERSON] ЦРКЛ фінансується з державного бюджету шляхом виділення медичної субвенції. Кошти на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] не передбачені, районна рада коштів з місцевого бюджету на це не виділяє. Тому, доречно було б зобовязати районну раду виплачувати дані кошти, так як саме вона є субєктом трудових відносин, яка не виконує рішення суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Представник [PERSON] центральної районної комунальної лікарні [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у письмовому запереченні. Представник [PERSON] районної ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що саме лікарня повинна нести витрати по виплаті позивачу середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення останнього на роботі. [PERSON] районна рада в даних відносинах виступає лише засновником районної комунальної установи, а не власником та роботодавцем для працівників лікарні. Представник відділу охорони здоровя [PERSON] РДА в судове засідання не зявився. Останній в поданій до суду письмовій заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнає та пояснює, що в компетенцію відділу охорони здоровя райдержадміністрації не входить питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та про поновлення на роботі. Вирішення такого питання віднесено до повноважень [PERSON] ЦРКЛ. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач [PERSON] до 26 грудня 2011 року обіймав посаду головного лікаря [PERSON] ЦРКЛ. Відповідно до наказу начальника відділу охорони здоровя Бощівської РДА від 26 грудня 2011 року № 71 позивача було звільнено з займаної посади на підставі рішення сесії [PERSON] районної ради № 195 від 20 грудня 2011 року. Позивач оспорив своє звільнення і рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 7 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 червня 2012 року, рішення [PERSON] районної ради визнано незаконним та скасовано, [PERSON] поновлено на посаді головного лікаря [PERSON] центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області з 26 грудня 2011 року, стягнуто з [PERSON] центральної районної комунальної лікарні на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15942,47 грн. За заявою позивача головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Тернопільської області 10 травня 2012 року було відкрито виконавчого провадження з виконання рішення суду. Проте рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі виконано не було, відповідно до постанови від 14 серпня 2012 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Таке рішення державного виконавця ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 4 грудня 2012 року, було визнано незаконним. Відповідно до ст. 236 Кодексу Законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги заявника щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду є підставними, обґрунтованими і підлягають до задоволення. При визначенні суми середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. У листопаді 2014 року [PERSON] звертався до суду з аналогічним позовом, в якому просив стягнути середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 01 січня по 30 вересня 2014 року. Рішенням Борщівського районного суду від 26 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2015 року рішення Борщівського районного суду від 26 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 14 червня по 30 вересня 2014 року скасоване. Ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] районної ради Тернопільської області, [PERSON] центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області, відділу охорони здоров'я [PERSON] районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області в користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14 червня по 30 вересня 2014 року в сумі 15243,75 грн. (без врахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів) та судові витрати 365,40 грн. В решті рішення Борщівського районного суду від 26 грудня 2014 року залишено без змін. Так судом апеляційної інстанції встановлено, що середня заробітна плата позивача за жовтень листопад 2011 року, до дня звільнення, на посаді головного лікаря [PERSON] ЦРКЛ, без урахування середнього заробітку ургентного лікаря, посаду якого за сумісництвом займав [PERSON], і з якої останній не був звільнений, становить 4370 грн., а не 5500 грн., як значиться у представленій позивачем довідці, виданій [PERSON] ЦРКЛ. А тому, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в межах позовних вимог складає: 43700 грн. (4370 грн. (середня місячна зарплата) х 10 місяців (жовтень 2014 липень 2015 року). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за період з 1 жовтня 2014 року по 30 липня 2015 року слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] ЦРКЛ в користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 1 жовтня 2014 року по 30 липня 2015 року в сумі 43700,00 грн. без врахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Суд вважає безпідставними доводи представника [PERSON] ЦРКЛ про те, що лікарня є неналежним відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Оскільки рішення Борщівського районного суду від 5 липня 2012 року про поновлення на роботі [PERSON] не виконується з вини [PERSON] ЦРКЛ, тому саме з лікарні підлягає стягненню середній заробіток позивача за час затримки виконання цього рішення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає, що з [PERSON] ЦРКЛ в дохід держави слід стягнути 437,00 грн. судового збору. На підставі ст. 236 КЗпП України,

Outcome: partial