Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та повідомив, що 06 вересня 2015 року відповідач позичив у нього 40 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 16.09.2015 року. Станом на момент звернення до суду з позовом відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання, борг повернув лише частково (02 серпня 2016 року повернуто 2000 доларів США, 04 липня 2018 року повернуто 400 доларів США), тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь 58\~830,21 долар США, з яких 37\~600 доларів США сума основного боргу, 17\~826,78 доларів США відсотки за користування позикою, 3\~404,43 доларів США 3% річних, а також судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кузнецов К.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації проживання, відзив на позов або заяву про розгляд справи у його відсутності не подав, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України, оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обгрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. \~ \~ Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти \~виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що 06 вересня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач позичив у позивача 40 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 16.09.2015 року (а.с. 12). Умов повернення боргу, передбачених вищевказаним договором позики у формі розписки, відповідачем [PERSON] повністю не було дотримано (02 серпня 2016 року повернуто 2000 доларів США, 04 липня 2018 року повернуто 400 доларів США), а відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо стягнення процентів за договором позики. Позивачем заявлено\~вимогу про\~стягнення процентів\~за користування\~позикою у\~розмірі 17826,78\~доларів США.\~Оскільки договором\~позики у\~формі розписки\~від 06\~вересня 2015\~ року розмір і порядок одержання процентів не встановлений, розмір процентів позивачем розраховано на рівні облікової ставки Національного банку України, тобто відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України,\~згідно якої\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, облікова ставка\~НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною,\~змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України гривні; у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої\~статті 1048 ЦК України\~не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Таким чином, позов у частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі 17826,78 доларів США задоволенню не підлягає. Щодо валюти стягнення боргу. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня 2019\~року у\~справі №\~373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, позика підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті. Щодо стягнення трьох процентів річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня 2019\~року у\~справі №\~373/2054/16-ц, передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника; при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, три проценти річних також підлягають стягненню на користь позивача у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті, тобто у розмірі 3403,43 доларів США (суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3 % річних). Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (розпискою) від 6 вересня 2015 року у розмірі 37\~600 доларів США та три проценти річних у розмірі 3403,43 доларів США, тобто про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7357 грн. судового збору (позов задоволено на 70 %). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial