Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором між батьками. Позовні вимоги мотивує наступним. 25.12.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) (далі - Договір). Даний Договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних дітей сторін: малолітнього сина [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON], [INFO] (далі - Діти). Як зазначає позивач [PERSON], грошові кошти за Договором відповідач [PERSON] не сплачує вже більше одного року. На усі прохання позивача сплачувати кошти за період до дня звернення до суду з даним позовом відповідач відповідає їй відмовою, яку нічим не аргументує. При цьому позивачу достовірно відомо, що відповідач є матеріально забезпеченою людиною, має високу заробітню плату та має у власності нерухоме майно. Враховуючи, що у відповідності до умов Договору, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати позивачу [PERSON] аліменти на утримання Дітей в розмірі ? частини від заробітної плати та з усіх інших видів його доходів на одну дитину, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача за Договором становить 2323855,30 грн., з яких: 713539,30 грн. - заборгованість зі сплати аліментів; 1610316,00 грн. - пеня. З огляду на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму боргу за період з січня 2015 року до січня 2016 року (включно) у розмірі 2323855,30 грн. у відповідності до Договору про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) від 25.12.2014 року. Ухвалою судді Мальченко О.В. від 22.04.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 08.06.2016 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. 36-37). Як вбачається з постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016 року, вищезазначену ухвалу суду було виконано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 53-54). Ухвалою судді Клочко І.В. від 05.10.2016 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 64). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явились. Від позивача [PERSON] 28.02.2018 року до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, відповідно до змісту якої остання підтримала позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Від представника позивача [PERSON] 28.02.2018 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої остання підтримав позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, однак, конверти із судовими повістками про виклик відповідача повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України за відсутності учасників справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 25.12.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) (далі - Договір) (а.с. 7-10). Даний Договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних дітей сторін: малолітнього сина [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON], [INFO] (далі - Діти). Відповідно до п. 3.2 Договору, фінансові виплати, що сплачуються Платником, складаються з аліментів, які складаються з витрат для забезпечення нормального функціонування організму Дітей, збереження їх здоров'я, набору продуктів харчування, а також набору непродовольчих товарів для Дітей (одяг відповідно до віку та сезону, навчальне та розвиваюче приладдя, іграшки), комунальні послуги на Дітей, - загальний розмір яких за домовленістю сторін становить на одну дитину - ? частину від заробітної плати Батька та з усіх інших видів його доходів. Сторони домовились, що вищевказані кошти будуть сплачуватись відповідачем на умовах передоплати за кожен місяць, не пізніше першого числа звітного місяця, шляхом їх перерахування на поточний картковий рахунок позивача, відкритий в Філіалі «Центральне РУ» АО Банк «Фінанси та Кредит», МФО 300937, ЄДРПОУ 2864614946, р/р [NUMBER]. Підтвердженням перерахування аліментів є квитанція. Сторони також домовились, що у разі затримки сплати аліментів та додаткових витрат відповідач повинен сплатити неустойку відповідно до положень ст. 196 СК України. З виписки по особовому рахунку [NUMBER], відкритому в Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ім'я [PERSON] вбачається, що за період з 25.12.2014 року по 12.09.2017 року жодних перерахувань по виплаті аліментів на вказаний рахунок відповідачем [PERSON] здійснено не було (а.с. 108-109). Оскільки відповідачем [PERSON] належним чином не виконуються зобов'язання за Договором, його заборгованість в період з січня 2015 року по січень 2016 року, включно, згідно з розрахунком заборгованості, наведеним позивачем у позовній заяві, складає 2323855,30 грн., з яких: 713539,30 грн. - заборгованість зі сплати аліментів; 1610316,00 грн. - пеня. Даний розрахунок проведений з урахуванням довідок з місця роботи про заробітну плату відповідача [PERSON] в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на посаді директора центру протягом вищезазначеного періоду (а.с. 11, 12). Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати аліментів відповідачем [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання Дітей, а доводи позивача знайшли своє підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості зі сплати аліментів в період з січня 2015 року по січень 2016 року в розмірі 713539,30 грн. Що стосується стягнення пені за Договором, укладеним між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Виходячи з вищенаведених норм матеріального права, суд приходить до висновку про надмірність розрахованої стороною позивача суми пені за Договором, а тому вважає за необхідне частково задовольнити дану вимогу позивача, обмеживши заявлену суму пені 100 відсотками суми заборгованості зі сплати аліментів, яка складає 713539,30 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи все вищевикладене, проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази крізь призму наведених правових норм, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на її користь суми боргу в період з січня 2015 року по січень 2016 року, включно, за договором між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), укладеного 25.12.2014 року в сумі 1427078,60 грн., з яких: 713539,30 - заборгованість зі сплати аліментів; 713539,30 - сума пені. З огляду на те, що вимога про відшкодування судових витрат по даній справі заявлена не була, суд не вирішує дане питання. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 551, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 181, 189, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини,

Outcome: partial