Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу та 3% річних . Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно розписки від 08.02.2013 року позивач надав відповідачу в борг гроші в сумі 20 000 доларів США. Строк, до якого мав бути повернутий борг , в розписці не зазначався отже, при виникненні спору, слід керуватися положеннями ст. 530 ЦК України. Відповідач ухиляється від повернення боргу за розпискою та не отримує листи з вимогами про повернення коштів. Згідно ст. 11 ЦК України цивільна права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч. 2 ст. 509 ЦК України вказує, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України вказує, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі, а ч. 2 вказує якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Ч. 1 ст. 533 ЦК України зазначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. На день складення позовної заяви за офіційним курсом НБУ 1 долар = 22,42 грн. (станом на 09.09.2015) - 20 000,00 х 22,42 = 448 400,00 Таким чином сума боргу станом на 09.09.2015 року складає 448 400,00 (чотириста сорок вісім тисяч чотириста) гривень. 27 та 29 травня 2015 року [PERSON] було направлено вимоги про повернення боргу за розпискою. Але на даний момент [PERSON] ніяким чином не відреагував та борг не повертає. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3 % річних (період з 01.06.2015 року до 01.09.2015 року) розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення 448 400,00 х 3 х 92: 365 : 100 = 3 390, 64 (вісімсот дев'яносто чотири) гривень, 64 коп. Отже, ціна позову: 448 400,00 + 3 390,64 = 451 790,64 грн. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та II груп, законні представники дітей- інвалідів і недієздатних інвалідів І та II груп. Так як [PERSON] є інвалідом 2 групи, то відповідно до вимог вказаного закону він звільняється від сплати судового збору. В зв»язку з цим просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на крристь позивача борг за розпискою в сумі 448\~400 гривень та 3 % річних в сумі 3 390, 64 гривень, а всього 451\~790 грн. 64 коп. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про причини неявки суду не повідомив, своїм правом участі в судовому засіданні не скористався. Представник відповідача по довіреності [PERSON] зверталася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи 12.11.2015 року. Зі справою ознайомлений інший представник відповідача по довіреності [PERSON] Тому суд вважає, що відповідачу та його представникам достовірно відомо про наявність позову в суді та вони своїм правом участі в розгляді справи не скористалися. Заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 08.02.2013 року позивач надав відповідачу в борг гроші в сумі 20\~000 доларів США. Строк, до якого мав бути повернутий борг , в розписці не зазначався отже, при виникненні спору, слід керуватися положеннями ст. 530 ЦК України. Відповідач ухиляється від повернення боргу за розпискою та не отримує листи з вимогами про повернення коштів. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність гроші, або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 533 ЦК України зазначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. На день складення позовної заяви за офіційним курсом НБУ 1 долар = 22,42 грн. (станом на 09.09.2015) - 20 000,00 х 22,42 = 448\~400 грн. Тому сума боргу станом на 09.09.2015 року складає 448\~400 грн. 27 та 29 травня 2015 року [PERSON] було направлено вимоги про повернення боргу за розпискою, однак на даний час відповідач борг не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч.2. ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошова зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком 3 % річних (період з 01.06.2015 року до 01.09.2015 року), поданих позивачем (Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення 448 400,00 х 3 х 92: 365 : 100 = 3\~390 гривень, 64 коп. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 448 400 грн. та 3% річних в сумі 3 390 грн. 64 коп. Поскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 4\~535 грн. 90 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved