Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просила ухвалити рішення про стягнення зі [PERSON], [INFO], на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину -сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо, працездатний, інших осіб на утриманні не має, оскільки останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, при цьому завчасно надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. На підставі досліджених та оцінених письмових доказів, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 28.12.2015 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. Від шлюбу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 22 грудня 2008 року Великокунинецькою сільською радою Збаразького району Тернопільської області. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, місце проживання малолітнього сина - [PERSON] визначено з матір'ю. Як встановлено в судовому засіданні, дитина, [PERSON], дійсно проживає з позивачем, допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України, [PERSON] за власною ініціативою аліменти виплачувати не згоден. Угоди про добровільну сплату аліментів згідно статей 78, 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України стягнення аліментів може проводитися у визначеній судом частці від заробітку батька (матері) дитини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги той факт, що малолітній син проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, враховуючи інтереси дитини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки частиною 2 статті 88 Цивільно-процесуального Кодексу України встановлено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved