Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду, посилаючись на те, що 27 січня 2009 року між ним та відповідачем в особі голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілета Олександра Валерійовича було укладено депозитний договір № SAMDN26000705034125, (договір виконано працівником Піщанського відділення Вінницької філії ПАТ «Приватбанк» Семенчуком Олегом Васильовичем) за яким позивач, як вкладник передав, а відповідач прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 52527,81грн. (п'ятдесят дві тисячі п'ятсот двадцять сім гривень 81 копійку) на строк 1 (один) місяць, з виплатою 17,0 % річних, з можливістю пролонгації без повідомлення вкладника на 1 місяць. Відповідно п. 7 та 10 вказаного договору банк зобов'язаний по закінченню дії договору або після його розірвання на вимогу однієї із сторін повернути суму вкладу та нараховані відсотки. Позивач наполягає, що протягом дії договору не припускався порушень його умов, а саме - не знімав суму вкладу повністю або частково, не поповнював його. Відсотки ним отримувались через касу Піщанського відділення ПАТ «Приватбанк» протягом 2009 року та січня-березня 2010 року, про що свідчать записи на самому договорі. Коли він в серпні 2011 року звернувся до Піщанського відділення ПАТ «Приватбанк» з проханням надати бланк заяви про припинення дії договору (або зробити відповідну відмітку в договорі) та виплату суми вкладу з відсотками, йому було повідомлено, що договір розірвано ще 31 липня 2009 року в зв'язку із виплатою всієї суми вкладу та відсотків. Будь яких документів, що підтверджували б зняття ним коштів, банком надано не було. Позивач неодноразово звертався до Піщанського відділення ПАТ «Приватбанк» з вимогою надати хоч якусь інформацію про те, куди зникли гроші з рахунку, але жодної відповіді не отримав. 4 жовтня 2010 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням надати інформацію про рух коштів на рахунку. Відповіддю від 25 жовтня 2010 року його повідомлено, що надати інформацію про те, коли було знято кошти з його рахунку, відповідач не може, оскільки це складає банківську таємницю. Після отримання цього листа він звернувся до Піщанського відділення ПАТ «Приватбанк» з вимогою надати виписку про рух коштів на рахунку, яку отримав 17 грудня 2010 року. З вказаного документа видно, що невідома особа із застосуванням електронної ощадної книжки або через касу банку 9 липня 2009 року отримала належні [PERSON] відсотки за вкладом в сумі 1762,90 грн., а також нараховані за липень відсотки в сумі 627,09 грн. (з перерахунком за дострокове розірвання договору). Вважає, що діями банку, які полягають в видачі належних тільки йому, стороні за договором, суми вкладу та нарахованих відсотків, невідомій сторонній особі, порушено вимоги ст. 1058 Цивільного кодексу України. Позивач просить розірвати в примусовому порядку депозитний договір № SAMDN 26000705034125 від 27 січня 2009 року, укладений між відповідачем в особі голови правління ПАТ «Приватбанк» Дубілета Олександра Валерійовича та позивачем [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану порушенням умов депозитного договору № SAMDN26000705034125 від 27.01.2009 р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «Приват Банк», в сумі 84050,56 грн., (в валюті зобов'язання), що відповідно складає 54284,96 грн. неповернутого вкладу та 29765,60 грн. нарахованих відсотків за вкладом, стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., та стягнути сплачений судовий збір. Позивачем та його представником неодноразово змінювались та уточнювались позовні вимоги як в частині предмету позову, так і в розмірі сум, які вони просять стягнути суд з відповідача. Остаточно позивач ременяк В.М. просив суд розірвати в примусовому порядку депозитний договір № SAMDN 26000705034125 від 27 січня 2009 року, укладений між відповідачем в особі голови правління ПАТ «Приватбанк» Дубілета Олександра Валерійовича та позивачем [PERSON], зобов'язати відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» виконати зобов'язання в натурі, а саме повернути депозитний вклад за депозитним договором № SAMDN26000705034125 від 27.01.2009 р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «Приват Банк», в сумі 88875,49 грн., (в валюті зобов'язання), що відповідно складає 52527,81 грн. неповернутого вкладу та 36347,68 грн. нарахованих відсотків за вкладом, стягнути з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. відшкодування за завдану моральну шкоду, витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., та сплачений судовий збір. В частині стягнення відсотків за депозитним договором відповідач зменшив позовні вимоги на суму отриманих в касі банку відсотків, про те не зазначив, за які саме місяці вони нараховані, оскільки такі відомості у нього відсутні. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, додатково пославшись на підтвердження позовних вимог на те, що вироком від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12, винесеним Піщанським районним судом, було засуджено колишнього керівника Піщанського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 364 КК України, в тому числі за те, що вона, зловживаючи своїм службовим становищем керівника Піщанським відділенням Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», особисто одержала у відділенні банку з депозитного рахунку клієнта банку [PERSON] 30542,27 грн., які звернула на свою користь і заволоділа ними, тобто скоїла злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України. Вважають, що відповідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, ПАТ КБ «Приватбанк» як роботодавець, несе відповідальність за шкоду, завдану його працівником. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення та пояснивши, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини. Вини відповідача в неповерненні суми депозиту [PERSON] не має ні в формі умислу, ні в формі необережності. Представник відповідача також послався на вищезгаданий вирок Піщанського районного суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12, яким встановлено, що коштами з депозитного рахунку [PERSON] злочинним шляхом заволоділа [PERSON] . В заперечення представник відповідача також вказує, що вироком відносно [PERSON] задоволено цивільний позов [PERSON] в сумі 71570,27 грн., а позивач намагається повторно стягнути суму депозиту, лише в розмірі 69167,81 грн. Розмір позовних вимог вважає необґрунтованим та нічим не підтвердженим. Представник відповідача також зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, який полягає у вимозі примусового виконання зобов'язання, оскільки мають місце деліктні правовідносини між [PERSON] та [PERSON] Крім того, позивачем покладено під сумнів сам факт укладення депозитного договору № SAMDN26000705034125 від 27.01.2009 р., оскільки, на його думку, текст договору підписувався не [PERSON], а іншою особою, можливо [PERSON] Під сумнів він кладе також виконання вказаного договору [PERSON] в частині внесення саме ним коштів на депозитний рахунок. Для підтвердження своєї позиції 1 березня 2013 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи. При цьому посилався на те, що існує вірогідність того, що депозитний договір № SAMDN26000705034125 від 27.01.2009 р. не підписувався особисто [PERSON], а було підписано [PERSON], яка попередньо отримала кошти від [PERSON] , як наслідок, ставить під сумнів сам факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» депозитного договору. В клопотанні посилається на те, що під час розгляду спору необхідно встановити факт дійсності депозитного договору. Вказував, що підтвердженням укладення депозитного договору може слугувати тільки наявність у [PERSON] електронної ощадної книжки, яка з незрозумілих йому причин у вкладника відсутня, а причини її зникнення він пояснити не може. Допитаний в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що підписи на договорі SAMDN26000705034125 (вклад «Стандарт») від 27.01.2009 р. виконано ним особисто в приміщенні Піщанського відділення «Приватбанк» під час отримання електронних платіжних документів. Розбіжність в підписах, на які вказує представник відповідача, пояснює різними умовами, в яких вони виконувались. Представник позивача [PERSON] заперечив проти призначення в справі судово-почеркознавчої експертизи, оскільки вважав, що клопотання про таку експертизу з вимогою про зупинення провадження в справі направлено на її затягування. Договір є дійсним незалежно від того, хто його підписав, оскільки досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а його положення виконуються сторонами. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову в призначенні в справі судово-почеркознавчої експертизи. Представник позивача також просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої позивачеві порушенням умов договору, вважаючи їх безпідставними та незаконними. В ході судового розгляду суд неодноразово звертався до центрального офісу ПАТ КБ «Приватбанк» як з власної ініціативи, так і на вимогу позивача про надання розрахунково-касових документів, в тому числі прибуткових та видаткових касових квитанцій на прийняття видачу [PERSON] грошових коштів. Суд також зобов'язував представника відповідача сприяти отриманню судом зазначених документів. Вказані вимоги виконані не були без пояснення причин такого невиконання. Суд розглядав справу у відсутність залученої в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] , яка неодноразово викликалась в судові засідання , але в телефонному режимі повідомляла суд про неможливість прибуття в судові засідання , оскільки перебувала за межами області . Дослідивши представлені докази, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, суд дійшов висновку про допустимість, законність та обґрунтованість позовних вимог, а сам позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Як встановлено судом, дійсно 27 січня 2009 року між ним та відповідачем в особі голови правління ПАТ «Приватбанк» Дубілета Олександра Валерійовича було укладено депозитний договір № SAMDN26000705034125, (договір виконано працівником Піщанського відділення Вінницької філії ПАТ «Приватбанк» Семенчуком Олегом Васильовичем) за яким позивач, як вкладник передав, а відповідач прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 52527,81грн. (п'ятдесят дві тисячі п'ятсот двадцять сім гривень 81 копійку) на строк 1 (один) місяць, з виплатою 17,0 % річних, з можливістю пролонгації без повідомлення вкладника на 1 місяць. Відповідно п. 7 та 10 вказаного договору банк зобов'язаний по закінченню дії договору або після його розірвання на вимогу однієї із сторін повернути суму вкладу та нараховані відсотки. Про це свідчить наданий позивачем оригінал договору, а також виписки по банківському рахунку, належним чином засвідчені банком. З вказаних виписок вбачається, що з депозитного рахунку № SAMDN26000705034125 31 липня 2009 року було знято 52528 грн. Дійсність вказаного депозитного договору випливає з того, що він був укладений в письмовій формі, підписаний сторонами, а на підтвердження внесення коштів [PERSON] була видана електронна ощадна книжка, копія якої відтворена на 2 сторінці договору. При задоволенні позовних вимог та з огляду на заперечення відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). П. 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вказано в вироку Піщанського районного суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12, [PERSON] 31 липня 2009 року особисто одержала у відділенні банку з депозитного рахунку клієнта банку [PERSON] грошовий вклад в сумі 52528 грн., після чого відкрила на його ім'я інший депозитний рахунок і зарахувала на цей рахунок 30000 грн., а 22528 грн. звернула на свою користь. 26 жовтня 2009 року вона особисто одержала у відділенні банку з депозитного рахунку клієнта банку [PERSON] 30542 грн., які звернула на свою користь. Таким чином, вимога про повернення депозитного владу в сумі 52527,81 грн. підтверджується наявними доказами. Відповідно п. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно за шкоду, завдану [PERSON] під час виконання службових обов'язків, в тому числі обернення на свою користь злочинним шляхом грошових коштів з депозитного рахунку [PERSON], несе ПАТ КБ. «Приватбанк», з яким вона була пов'язана трудовими відносинами. Дослідженням вироку Піщанського районного суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12 встановлено, що жодних позовних вимог, які прямо чи опосередковано стосуються зняття коштів з депозитного рахунку № SAMDN26000705034125 31, в тому числі цивільного позову, на користь позивача, не задовольнялось. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про недійсність договору в зв'язку із його підписанням неналежними сторонами, виходячи з наступного. Відповідно ст.. 11 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення,поряд з іншим, є договори. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав. Згідно ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства, при цьому, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Матеріали справи і зібрані у справі письмові докази свідчать про те, що умови депозитного договору SAMDN26000705034125 (вклад «Стандарт») від 27.01.2009 р. узгоджені та визнані сторонами, виконувались в частині зарахування коштів на рахунок [PERSON], по вказаному договору сплачувались відсотки, а тому підстав вважати договір неукладеним в зв'язку із тим, що він підписаний неналежною стороною, не має. При цьому суд приймає до уваги той факт, що депозитний договір SAMDN26000705034125 (вклад «Стандарт») від 27.01.2009 р. підписаний з сторони банку не особисто головою правління Дубілет О.В., а за допомогою факсимільного відтворення його підпису та печатки, що не тягне за собою визнання договору неукладеним, оскільки договір фактично підписаний неналежною особою. Підлягають задоволенню також позовні вимоги, які полягають в стягненні 36347,68 грн. нарахованих відсотків за вкладом, адже ст. 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідачем порушено умови п.п. 1, 3, 7 договору банківського вкладу № SAMDN26000705034125 від 27.01.2009 р., що полягає в не поверненні позивачу 52527,21 грн. основного вкладу, та 36347,68 грн. відсотків за вкладом за період з 27.05.2009 р. до 28.03.2014 р. Вимога щодо розірвання в примусовому порядку договору банківського вкладу № SAMDN26000705034125 від 27.01.2009 р. також підлягає задоволенню як така, що базується на положеннях чинного законодавства України. Судом також задовольняється як доведена позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральна шкода, спричинена позивачеві [PERSON] невиконанням умов депозитного договору. За твердженням позивача, діями відповідача, пов'язаними з порушеннями умов договору, неповерненням суми депозитного вкладу, необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту своїх справ, як то звернення до суду з позовом, відвідання судових засідань, що потребує додаткового часу, а також неналежного ставлення до нього з боку відповідача, що полягало в тривалому ненаданні відповідей на заяви, приховування первинних документів, намагання всіляко уникнути відповідальності за невиконання умов договору, фактичному приниженні його честі, гідності та ділової репутації, [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає в виникненні тривалого стресового стану, порушенні звичайного життєвого укладу та необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення, яку він оцінив в 20000,00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, прав, наданих споживачам. Ст. 4 п. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (від 12.07.2001 р. № 2664-ІІІ) відносить залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (депозитарій) до фінансових послуг. Відносини між споживачами фінансових послуг регулюються, крім вказаного закону, ще Законом України «Про захист прав споживачів» (від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ). Тобто позивач є не лише стороною в депозитному договорі, але ще і споживачем фінансових послуг. Відповідачем невиконанням умов депозитного договору порушено передбачене п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав позивачів» право на належну якість продукції та обслуговування. Відповідно до вищенаведеного,

Outcome: approved