Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач, [PERSON]., звернувся з позовом до відповідача, [PERSON], третя особа Київський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою [ADDRESS] та зняття з реєстрації, однак, після уточнення позу, просив позовні вимоги в частині зобов'язати Київський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти з реєстрації [PERSON] залишити без розгляду, тому ухвалою суду від 07 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON], в частині зобов'язати Київський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти з реєстрації [PERSON] були залишені без розгляду. До судового засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив винести по справі заочне рішення та розглядати справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника третьої особи Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.12.2013року. Після укладанні вказаного договору позивачу стало відомо, що в даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] 1992 року народження, про що свідчить довідка КП «Жилкомсервіс». Однак позивач зазначає, що відповідач в цій квартирі не проживає, речі відповідача в даній квартирі відсутні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Право власності позивача на вказану нерухомість зареєстровано належним чином, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.7). Конституцією України ( ст..41) та ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб ( статті 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» (а.с.4) за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 18.02.1992року по теперішній час, особистий рахунок відкритий на ім'я [PERSON] ( що померла [INFO]), яка була зареєстрована за вказаною адресою з 26.11.1976 року по 27.06.2012 року. Тобто відповідач зареєстрований в даній квартирі як член сім'ї колишнього власника. Верховний Суд України в ухвалах від 06 листопада 2002 року, від 4 жовтня 2006 року, від 18 вересня 2008 року визнав, що з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим прим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь- яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, через що суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved