Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 88723 грн. 20 коп.; моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 10000 грн.; судові витрати: сплачений судовий збір, 1728 грн. 03 коп., вартість автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500 гривень, вартість відправлення телеграми 153 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що 17.10.2019, о 09:05 год. у м.Харкові, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] по вул. Олеся Гончара, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Чернишевського не надав переваги в русі автомобілю Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Київського районного суду м.Харкова від 04.11.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. Зазначено постановою встановлено, що своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил Дорожнього руху України (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху), тобто вчинення правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію серія [NUMBER] , автомобіль Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] , 2008 року випуску, належить [PERSON] на праві власності. Як вбачається з висновку судового експерта №20В (автотоварознавчого дослідження) від 16.03.2020, виконаного судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 17.10.2019 року становить 179633 грн. 20 коп. Вказує, що Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Hyundai Accent, державний номерний знак [NUMBER] на час ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8604962, укладеного з Акціонерним товариством «Страхова компанія «МЕГА - ГАРАНТ» 20.12.2018 року лімітом відповідальності у розмірі 100000 грн та франшизою у розмірі 2000,00грн. В установленому законом порядку, позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши усі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. 20.03.2020 страховиком Акціонерним товариством «Страхова компанія «МЕГА -ГАРАНТ» було виплачене страхове відшкодування у розмірі 97510 грн. (два платежі по 48755 грн.). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить: 179633 грн. 20 коп. - 97510 грн. 48755 грн. = 82 123 грн. 20 коп. Після дорожньо - транспортної пригоди позивач двічі змушений був скористатися послугами евакуатора, за послуги якого сплачено 2500 грн. Також, внаслідок пошкодження автомобіля, який досі знаходиться в несправному стані, [PERSON] змушений був скористатися послугами стоянки, за яку ним було сплачено 4100 гривень. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, за виключенням страхових виплат, складає 88723 гри. 20 коп. (82 123 грн. 20 коп.+2500 грн.+4100 грн.) Також вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн. Він є інвалідом третьої групи. Після дорожньо - транспортної пригоди він та його сім`я зазнали значних душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, погіршення стану здоров`я. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] , та несправність автомобіля значно ускладнило організацію поховання та поминання матері. Внаслідок пошкодження автомобіля погіршилася якість життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через зумовлене ДТП користування громадським транспортом, а в період посиленого карантину досі змушені були користуватися послугами таксі, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Окрім того, душевні страждання значно поглибилися через небажання відповідача у добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду. На даний час відповідач продовжує ухилятись від відшкодування завданих збитків, що є порушенням прав ті інтересів позивача, у звязку з чим останній вимушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 02.11.2020 отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 98723 грн. 20 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 03.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про проведення судового розгляду справи без його участі, зазначив, що заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.95). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся (а.с.80,84, 87, 92), відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судових засідань повідомлялись (а.с.82, 83, 93, 94), пояснень по суті справи подано не було, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 28.01.2021, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 17.10.2019 о 09:05 год. в м.Харкові, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Accent, д/н. [NUMBER] по вул. Олеся Гончара, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Чернишевського не надав переваги в русі автомобілю Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил Дорожнього руху України (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху), тобто вчинення правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 по справі № 953/21207/19 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. (а.с.15). 15.11.2019 року постанова набрала законної сили. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171; Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки такого висновку дійшов суд у постанові від 04.11.2019 року, яка набула чинності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] (а.с.14). Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Hyundai Accent, державний номерний знак [NUMBER] було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8604962, укладеного з Акціонерним товариством «Страхова компанія «МЕГА - ГАРАНТ» 20.12.2018 року лімітом відповідальності у розмірі 100000 грн та франшизою у розмірі 2000,00 грн. (а.с.17). Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (п. 2,3 ч. 1 ст. 980 ЦК України). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивач звернувся до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.11). 20.03.2020 АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» було перераховано [PERSON] 48 755,00 грн. страхового відшкодування (а.с.59). 03.04.2020 АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» було перераховано [PERSON] ще 48 755,00 грн. страхового відшкодування (а.с.60). Сума страхового відшкодування виплачена з вирахуванням безумовної франшизи - 2000 грн. З метою визначення фактичного розміру шкоди, заподіяної власнику пошкодженого транспортного засобу Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] 11.02.2020 року на підставі договору про надання послуг з автотоварознавчого дослідження, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФО-П [PERSON] для визначення вартості відновлювального ремонту, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] (а.с.63). Згідно наданого Висновку експерта авто товарознавчого дослідження №20В від 16.03.2020 вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 17.10.2019 року становить 179633 грн. 20 коп. (а.с.18-58). Статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного суду від 03.10.2019 у справі справа № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840св18. Згідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За диспозицією п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 17.10.2019 року позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 179 633,20 грн., яка, з урахуванням виплати страхового відшкодування у розмірі 82 123,20 грн., становить 82123,20 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного Засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 17.10.2019 та 05.11.2019 користувався послугами евакуатора, за що було сплачено 2500,00 грн. (а.с.66). Також, у період з 28.10.2019 по квітень 2020 року користувався послугами стоянки автомобіля в АТ «АТП-16364», за що було сплачено 4100,00 грн. (а.с.67-70). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми завданої майнової шкоди в розмірі 88 723,20 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10000 грн. суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. [PERSON] , протиправними діяннями відповідача була спричинена моральна шкода, яка полягала у порушенні звичного устрою сім`ї позивача, внаслідок пошкодження автомобіля, незручності щодо пересування, з урахуванням того, що позивач є інвалідом третьої групи ,що викликало фізичні та душевні страждання. Крім того, [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , а відсутність транспортного засобу значно ускладнило процес поховання. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: approved