Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання його договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Інша 1/2 частки вказаної квартири належить [PERSON] . Підставою для визначення права власності за позивачем на 1/2 частку вказаної квартири є рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2015 року. Підставою права власності відповідача [PERSON] на 1/2 частку вказаної квартири є договір дарування від 24.04.2018 року, укладений між [PERSON] (Дарувальник) і [PERSON] (Обдарований). Відповідно до договору дарування [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності 1/2 частку вищевказаної квартири. Відповідно до п. 5 договору дарування вартість 1/2 частки квартири становить 147 042 грн. Позивач вважає, що договір дарування між [PERSON] і [PERSON] є удаваним правочином, оскільки ним приховано реальний договір між вказаними особами - договір купівлі-продажу. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З часу її розлучення із [PERSON] , який є колишнім її чоловіком, останній постійно вимагав від неї сплатити йому вартість належної йому частки у власності спірної квартири. Наприкінці січня 2018 року вона отримала від приватного нотаріуса Салтан В.В. нотаріально посвідчену заяву [PERSON] , в якій він, як співвласник квартири, запропонував їй купити у нього належну йому частку квартири за 420 000,00 грн. Оскільки визначена ним ціна частки квартири була вочевидь завищеною, позивач не відповіла [PERSON] на його пропозицію. Відповідач [PERSON] не є родичем [PERSON] або особою, з якою він перебуває у близьких стосунках, а тому факт безоплатної передачі частки квартири - є нереальним. Сумісне проживання с [PERSON] на протязі більше ніж 20 років дозволяє позивачу стверджувати і наполягати на тому, що [PERSON] не є тією людиною, яка здатна безкоштовно передати належну йому частку у власності нерухомого майна незнайомій особі. Бажання [PERSON] отримати за належну йому частку у власності квартири саме грошові кошті, - було і є очевидним. Позивачу відомо про те, що [PERSON] на відповідних інтернет-сайтах виставляв оголошення про продаж належної йому частки у власності квартири [ADDRESS] . Саме з метою позбавлення позивача переважного права купівлі частки квартири в її спільному володінні, на думку позивача, був укладений договір дарування між [PERSON] і [PERSON] . У разі запропонування позивачу [PERSON] придбати у нього частку квартири вартістю 147 042,00 грн, як зазначено в договорі дарування від 24.04.2018 року, остання скористалась би своїм правом і придбала у [PERSON] належну йому частку у володінні квартирою. Посилаючись на те, що [PERSON] порушено право позивача переважної покупки частки у праві спільної часткової власності, оскільки відповідачі уклали удаваний правочин, яким було приховано договір купівлі-продажу, вона не реалізувала своє переважне право на придбання частки у спільній власності, яка належала [PERSON] , тому просить: визнати удаваним договір дарування частки квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] і [PERSON] 24.04.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Наталією Олексіївною, реєстровий номер 1098; визнати договір дарування частки квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] і [PERSON] 24.04.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Наталією Олексіївною, реєстровий номер 1098, договором купівлі-продажу; перевести права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частки квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] і [PERSON] 24.04.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Наталією Олексіївною, реєстровий номер 1098, з гр-на [PERSON] на [PERSON] ; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] понесені нею судові витрати в розмірі 528,60 грн. з кожного. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання його договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Також цією ухвалою встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 52). Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, [PERSON] 14.03.2019 року подав апеляційну скаргу. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.06.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2018 року у цій справі визнано неподаною та повернуто скаржнику (а.с. 107). 27.12.2018 року на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду внесена сума вартості частки в майні, що є предметом позовних вимог в розмірі 147 042 грн. (а.с. 71- 74). 25.01.2019 року відповідачем [PERSON] надані письмові заперечення на позов, відповідно до яких останній вважає безпідставними позовні вимоги, оскільки власник майна може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, воля сторін при укладенні договору дарування була направлена саме на дарування, а не на купівлю-продаж (а.с. 79-80). 31.01.2019 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що [PERSON] передав [PERSON] частину квартири за сплату певної грошової суми, не надано доказів, що сторони правочину уклали договір дарування для приховання іншого правочину, який насправді вчинили. Відповідач стверджує, що він передав частину квартиру безоплатно, розпорядився, подарувавши частину квартири, своїм правом власності на свій розсуд, тому права позивача укладанням зазначеної угоди не порушуються ( а.с. 81-83). В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Коваль П.Ю. позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лучко О.М., заперечувала проти позову, з підстав наведених у запереченнях відповідача [PERSON] на позовну заяву. Пояснила, що договір дарування відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування немає. Волевиявлення сторін цього договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. З матеріалів справи встановлено, що 19.12.2001 року [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу, зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б. в реєстрі за № 4328\~. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2015 року (справа № 335/13034/14-ц 2/335/208/2015), яке набрало законної сили 13.08.2015 року, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на частку квартири, - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 5-7). 18.01.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В. була посвідчена заява [PERSON] на ім`я [PERSON] про те, що він має намір продати належну йому частку 1/2 квартири [ADDRESS] за 420000 грн. грошовим еквівалентом якої за офіційним курсом на момент підписання є 15000 доларів США (а.с. 12). Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що зазначену заяву вона отримала, однак відповіді на вказану заяву вона не надсилала у визначений у заяві строк, оскільки вважала, що визначена у цій заяві вартість частки квартири є значно завищеною. Позивач вважає, що визначена у цій заяві вартість частки квартири завищена відповідачем навмисно. Позивач стверджує, що відповідач мав намір саме продати належну йому частку квартири, оскільки до укладання спірного договору, відповідач [PERSON] на сайті оголошень ОЛХ розміщував оголошення про продаж належної йому частки квартири та до укладання договору дарування, неодноразово приходив ріелтер разом з покупцями та оглядали квартиру. 24.04.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейніковою Н.О. за реєстровим 1098, був посвідчений договір дарування, яким [PERSON] (Дарувальник) подарував [PERSON] ( [PERSON] ) 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 13-15). Згідно зі\~ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.\~\~Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.\~\~\~\~ Отже, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Оскільки згідно з частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший. За таких обставин для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників. Згідно ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначаючи, що договір дарування є удаваним правочином, позивачка посилалась на те, що насправді сторони мали на меті укласти договір купівлі - продажу, оскільки до укладання договору дарування відповідач [PERSON] мав намір продати належну йому частку квартири, про що свідчить заява останнього на ім`я позивача про намір продати квартиру та оголошення про продаж частки квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти даного факту заперечували. [PERSON] у письмових запереченнях на позов зазначав, що ним добровільно було укладено договір дарування, умови договору були зрозумілі та роз`яснені нотаріусом. [PERSON] у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні також заперечували факт укладання договору купівлі продажу. Статтею 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладаючи договір дарування від 24.04.2018 року [PERSON] діяв за своїм волевиявленням, яке відповідало його внутрішній волі. Також, суд враховує той факт, що позивач [PERSON] не є стороною оспорюваного нею правочину та не довела того, що волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі. Не надано доказів того, що відповідачі укладаючи договір дарування частини квартири не мали наміру на досягнення правових наслідків, обумовлених ним.\~ Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним в той же час просить перевести на неї права покупця за договором, стверджує, що вона має право переважної купівлі 1/2 частин квартири. Проте, відповідно діючого законодавства не можливо здійснювати перевід права покупця при укладання сторонами договору дарування. З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2018 року була посвідчена заява [PERSON] на ім`я [PERSON] про те, що він має намір продати належну йому частку 1/2 квартири [ADDRESS] , договір дарування [PERSON] було укладено 24.04.2018 року. Відповідно до частин першої, другої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Суд вважає, що [PERSON] дотримався порядку щодо права переважної покупки співвласником. У позивача [PERSON] було достатньо часу для надання відповіді на пропозицію [PERSON] щодо переважного права купівлі належної йому частки квартири та оформлення правочину щодо купівлі у [PERSON] належної йому частини спірної квартири, однак [PERSON] необхідних дій для його вчинення не здійснила. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідних доказів,\~\~які б підтверджували, що між [PERSON] та [PERSON] фактично укладено договір купівлі-продажу, а не договір дарування позивач суду не надала.\~ Крім того, позивачем не доведено наявності порушень ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України\~при оформленні оспорюваного договору та порушення її прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання угоди удаваною, оскільки договір дарування виражає дійсну волю сторін і укладений у повній відповідності з цивільним законодавством. Позивач [PERSON] не довела, що при укладенні договору дарування відповідачі не мали наміру на досягнення правових наслідків, обумовлених ним. Позивач не надала переконливих доказів того, що сторони спірного договору дарування діяли свідомо для досягнення будь-якої особистої користі, їхні дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників. За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору дарування удаваним, визнання його договором купівлі-продажу та переведення на позивача прав та обов`язків покупця за цим договором, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

Outcome: dismissed