Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 1\~553\~567,59 грн. Позов мотивує тим, що 17.08.2012 між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір про купівлю-продаж нерухомості за адресою: м.Львів вул. Горської, 11 за ціною в гривневому еквіваленті 102 500, 00 доларів США. В підтвердження дійсних намірів щодо укладення даного договору, позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 80\~000,00 гривень, що на день укладення даного договору ставило 10\~000, 00 доларів США. В подальшому, 15.12.2013 року між сторонами укладений повторний попередній договір, предметом якого була нерухомість за адресою м.Львів вул.Горської, 11 за ціною 95\~000 доларів США. В підтвердження дійсних намірів щодо укладення договору, позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 80\~000,00 гривень, що на день укладення даного договору ставило 10\~000, 00 доларів США. Крім того, 05.09.2012 року позивач надав відповідачу позику на суму 22\~500, 00 доларів США. 18.05.2015 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] ще 3 000, 00 доларів США. Однак, після виконання позивачем своїх зобовязань, відповідач порушив умови попереднього договору. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені ним за попередніми договорами від 17.08.2012 року, від 15.12.2013 року та за розписками від 05.09.2012 року та 18.05.2015 року, а саме: 848\~754, 18 грн., 200\~451, 71 грн. інфляційних витрат, 22\~219, 82 грн. трьох відсотків річних та 482\~141, 88 грн. понесених збитків, в сумі 1\~553\~567, 59 грн. \~ \~ \~ \~Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним у ньому та просять такий задовольнити. Додатково пояснили, що в розумінні ст.22 ЦК України у своєму розрахунку упущеної вигоди виходили із середньої ставки вкладу депозитів в національній валюті за вказаний в позові період. \~ \~ \~ \~Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили з підстав викладених у відзиві на позов. Просять у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснили, що між позивачем у справі та відповідачем мала місце домовленість щодо придбання у майбутньому житлового приміщення на вул. Горської, 11 у м.Львові та земельної ділянки, площа якої буде зазначена у державному акті на землю. З цією метою 17.08.2012 р. відповідачем підписано запропоновану позивачем редакцію «попереднього договору». Надалі, 15.12.2013 р. між відповідачем та позивачем підписано «попередній договір», за якого переглянуто фіксовану ціну продажу обєкта - а саме, встановлено її на рівні еквівалентну 95 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ. Усі інші умови попереднього договору залишались аналогічними першому, відкориговано було лише ціну продажу обєкта. Вказане було зумовлено відповідними коливаннями офіційного курсу на банківському ринку. При цьому, обидві редакції попереднього договору не були нотаріально посвідчені, не зважаючи на те, що посилання на необхідність його нотаріального посвідчення були вказані в тексті договору. За таких обставин вважають дані договори нікчемними. Заперечили направилення відповідачу вимогу про повернення коштів в сумі 45 500, 00 доларів США. Щодо коштів в сумі 3 000, 00 доларів США, яку отримано в якості позики відповідачем від позивача за розпискою від 18.05.2015 р., такі позичались [PERSON] у [PERSON] для викупу МАФ у [PERSON] Вказують на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки строк позовної давності пропущено. Позивачем не доведено належними доказами упущену вигоду позивачем щодо позичених коштів. Просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.\~ \~Згідно\~змісту ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. За загальними положеннями\~ЦПК України\~обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами [PERSON] та [PERSON] 17.08.2012 року укладено попередній договір (а.с.11-13), предметом якого було придбання позивачем у майбутньому житлового приміщення на вул. Горської, 11 у м.Львові та земельної ділянки, площа якої буде зазначена у державному акті на землю. Згідно п.п.1 та 2 попереднього договору від 17.08.2012 року передбачено, що купівля-продаж житлового приміщення має бути вчинена за суму, що на день підписання договору становитиме еквівалент 102 500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ. Договір купівлі-продажу має бути укладено сторонами та нотаріально посвідчено не пізніше ніж 60 днів після отримання окремої поштової адреси та державного акту на землю. Крім того, 15.12.2013 року між сторонами укладено ще один попередній договір (а.с.14-16) із аналогічними умовами, лише зі зміною вартості нерухомого майна, а саме в сумі 95\~000, 00 доларів США. Пунктом 3 попередніх договорів від 17.08.2012 року та 15.12.2013 року, на підтвердження дійсних намірів укладення договору купівлі-продажу, позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі по 80 000, 00 грн. у кожному випадку, а всього 80 000, 00 грн. Як встановлено\~в судовому засіданні\~та вбачається з матеріалів справи\~, з\~\~пояснень сторін, їх представників в суді, такі не заперечують існування попередніх договорів між сторонами, однак сторона відповідача оспорює зазначені договори\~\~з тих підстав, що при укладенні даних договору не дотримано його форми, посилаючись на ст.ст.203 та 215 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1\~ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч.1\~ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В силу\~ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч.1\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2\~ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу ч.1\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що між сторонами виник спір, укладені між сторонами вищевказані попередні договори про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.2012 року та 15.12.2013 року, не відповідає вимогам чинного законодавства України, так як сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору не виконано, такий договір є нікчемним, а тому не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Крім того, позивачем 05.04.2016 року скеровано відповідачу вимогу про повернення коштів в сумі 45 500, 00 доларів США, що стверджується фіскальним чеком №054 від 05.04.2016 року (а.с. 24-26). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що сплачені позивачем кошти для гарантій виконання основного договору в сумі 160 000,00 грн. є авансом та підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Оскільки дані кошти позивачем сплачувалися на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, а так як спірні договори є нікчемними, то такі не можуть створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача у користь позивача. Разом з тим, згідно змісту\~ст. 22 ЦК України, збитками, серед іншого, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Виходячи з наведених правових норм, у випадку порушення зобов'язання боржник має виплатити кредитору упущену вигоду, яка полягає у неотриманому доході (прибутку). Відповідно до п. 2 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 30.03.95 р. № 02- 5/218, підприємство самостійно планує свою діяльність і основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності на всіх підприємствах незалежно від форм власності є прибуток (доход). Визначаючи ці показники, підприємства незалежно від форми власності повинні керуватися Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно з яким прибуток визначається як скоригований валовий дохід відповідного звітного періоду, зменшений на суму валових витрат виробництва та обігу і суму амортизаційних відрахувань, і включає зокрема загальні доходи від реалізації товарів (робіт, послуг). Отже вихідним при визначенні неодержаного доходу юридичних осіб є поняття доходів. Вони визначаються як збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до збільшення власного капіталу (п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати». Крім того, відповідно до частин другої, четвертої\~ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Таким чином, для задоволення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди позивач мав би довести за допомогою документів бухгалтерського та податкового обліку розмір завданих збитків (упущеної вигоди), причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та неотриманими доходами (прибутком), зазначити (з відповідним документальним підтвердженням) на заходи, вжиті ним щодо одержання доходів, обґрунтувати (з документальним підтвердженням) з яких міркувань він виходив, при визначенні розміру упущеної вигоди (докази того факту, що при відсутності порушення відповідачем зобов'язання, позивач одержав би зазначений розмір доходу). Однак доказів на підтвердження вищезазначених обставин позивачем не надано. Крім того, щодо застосування строків давності, на які наполягає відповідач, слід зазначити наступне. Як вбачається зі змісту п.1 Попередніх договорів від 12.08.2012 року та від 15.12.2013 року, договір купівлі-продажу має бути укладено сторонами та нотаріально посвідчено не пізніше 60 днів після отримання окремої поштової адреси та державного акту на землю (прибудинкова територія). Розписками від 05.09.2012 року та від 18.05.2015 року визначено, що кошти позичені відпові\-дачем на термін до оформлення договору купівлі продажу частки в будинку і земельної ділянки у м.Львові, на вул. Горської, 11, які належать [PERSON] Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 466 від 15.09.2015 року будинку «А-1», присвоєно окрему поштову адресу: м. Львів, вул. А.Горської, № 11 А, 21.10.2016 року зареєстровано право власності [PERSON] на 33/50 ідеальних частини в буд. 11 А на вул. А.Горської в м. Львові, 15.09.2017 року зареєстровано право власності [PERSON]. на 23/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 132.48 кв.м. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відтак, 15.09.2017 р. настала подія, передбачена п. 1 Попередніх договорів від 12.08.2012 року та від 15.12.2013 року, на протязі 60 днів з дня настання якої, не пізніше 16.11.2017 року, мав бути укладений договір купівлі-прода\-жу, який сторонами оформлений не був. Тому, перебіг строку звернення до суду за заявленими позовними вимогами починається з 16.11.2017 року. Крім того, як встановлено в судовому засіданні 05.09.2012 року та 18.05.2015 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 22 500 доларів США та 3000 доларів США відповідно, що стверджується двома розписками від 05.09.2012 року (а.с.17) та 18.05.2015 року (а.с.18). Як встановлено судом, дані договори (розписки) оформлені письмовим договором позики грошової суми, оригінали яких надані суду та досліджені в судовому засіданні. Позивач [PERSON] взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, що підтверджується розписками на отримання позики від 05.09.2012 року та 18.05.2015 року. Встановлено, що по закінченні термінів, визначених сторонами і обумовленими договорами позики від 05.09.2012 року та від 18.05.2015 року, жодних коштів у погашення боргу відповідачем не повернуто. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~Згідно\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки в [PERSON] наявні боргові документи [PERSON], такий в праві вимагати від останнього повернення боргу. Згідно із вимогами\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно змісту ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для судів. Верховний Суд України в постанові від 18.09.2013р. по справі №6-63цс13 висловив правову позицію, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що належними доказами підтверджено передачу грошей відповідачу. Як вбачається з матеріалів справи\~\~та встановлено\~\~з\~\~пояснень сторін, їх представників в суді, такі не заперечують існування договорів позики між сторонами. Укладення договорів позики стверджується договорами позики грошової суми, власноручно підписаних позивачем та відповідачем. Крім того, ч.1\~ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно\~ст.533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до вимог\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Також, у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 р. у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.\~\~ Відтак, згідно розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, станом на 01.12.2017 року заборгованість відповідача згідно розписок від 05.09.2012 року та 18.05.2015 року становить 688\~755,00 грн. З викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості згідно розписок від 05.09.2012\~року та\~18.05.2015\~року є обґрунтованими, відповідають вимогам закону та підлягають до задоволення. Відтак, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в сумі 848\~755, 00 грн. на користь позивача [PERSON] В решті позовних вимог слід відмовити. Крім того,\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути понесені\~позивачем судові\~витрати по\~справі. З наведених міркувань та

Outcome: partial