Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] із вказаним позовом в якому просив зобов»язати відповідача за свій рахунок знести прибудову до квартири відповідача [ADDRESS], звільнити захоплену частину площі коридору загального користування та привести приміщення в попередній стан відповідно до плану поверху 11, будинку [ADDRESS]. Заборонити [PERSON] в подальшому здійснювати будь-яку прибудову до своєї квартири на площі загального користування (коридорі). Крім того, позивач додатково просив стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 59500,00 грн.(а.с. 3-4, 87-90). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно попереднього рішення суду від 2003 року за його позовом також до вказаного відповідача про приведення вказаного приміщення в попередній стан відповідно до плану поверху 11 вищевказаного будинку, через 10 років [PERSON] зніс самовільно прибудовану перегородку до своїх дверей, однак вже восени 2013 року він повторно встановив прибудову до своїх дверей у вигляді перегородки з дверима. При цьому, позивачем зазначено, що в основному його право порушено з боку відповідача постійним «грюканням залізними дверима» і також проходять кабелі позивача за перегородку відповідача. Всі стреси, пов»язані із невиконаннями рішення суду, наявність прибудови до дверей відповідача призвели до погіршення стану здоров»я позивача і моральних страждань які він оцінює в 59500,00 грн., які він просить стягнути на свою користь із відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги із викладених і позові підстав і просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача не визнала пред»явлених позовних вимог і просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на їх незаконність та безпідставність. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2003 року були задоволені позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа АНТК ім. Антонова про приведення приміщення в попередній стан та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні коридором та відшкодування моральної шкоди були частково задоволені позовні вимоги по первісному позову. Зокрема, зобов»язано [PERSON] за власний рахунок привести приміщення загального коридору поверху 11 вищезазначеного будинку (а.с.67-69). Разом із тим, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 28.05.2003 року, вищевказане рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди задоволено частково та зобов»язано [PERSON] та [PERSON] переобладнати за власний рахунок вхідні двері в квартиру [ADDRESS] таким чином, щоб вони відкривалися всередину житлового приміщення (а.с.102-103). Вищевказаними рішеннями встановлено і відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України повторно не встановлюються, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.02.1999 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам йог сім»ї в рівних долях сім»я [PERSON] заселилась у вищезазначену квартиру в 1989 році і з цього часу постійно в ній проживає. Квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу належить [PERSON], він там прописаний з 2001 року. Також, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року змінено спосіб виконання зазначеного рішення (а.с.20). Судом встановлено і сторонами не заперечувалось, що на виконання вищевказаного рішення суду [PERSON] зніс за власний рахунок прибудову (перегородку з вмонтованими другими вхідними дверима) до своєї квартири. Разом із тим, сторонами також визнано, що восени 2013 року відповідач [PERSON] повторно влаштував перегородку в якій вмонтовані другі вхідні двері до кв.[ADDRESS] вглиб коридору на 90 см без порушення капітальних стін (а.с.11). Будинок [ADDRESS] належить та знаходиться на балансі ДП «Антонов». Із копії листа за №13 ЖКУ ДП «Антонов» за підписом головного інженера ЖКУ ДП «Антонов» на заяву відповідача [PERSON] щодо облаштування перегородки із вхідними дверним блоком в коридорі на 11 поверсі будинку [ADDRESS] вбачається, що адміністрація ЖКУ підтверджує раніше надану згоду (а.с.49). Суд окремо звертає увагу на те, що на час виникнення правовідносин, які стосуються повторного облаштування відповідачем до своєї квартири [ADDRESS] перегородки із блоком вхідних дверей у вересні 2013 року, на відміну від подій, що були досліджені судом при вирішенні попереднього спору в 2003 році, - діють норми Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, із змінами, внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №404 від 9.08.2012 року. Зокрема, внесенням змін до п.3.2. розділу 3 вказаної Інструкції, згідно якого не належать до самочинного будівництва перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень. Тобто такі роботи виконуються без відповідної дозвільної документації, а тому відповідачем не були порушені норми чинного законодавства при встановлення ним у вересні 2013 року перегородки з влаштуванням других вхідних дверей до його квартири [ADDRESS] Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом із тим, позивачем не було надано суду жодного належного і допустимого доказу щодо порушення відповідачем [PERSON] будь якого цивільного права позивача [PERSON] адже не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті посилання позивача на те, що перегородкою яку встановив відповідач тільки до своїх вхідних дверей в свою квартиру, несуть перешкоду при обслуговуванні електротехнічного обладнання, або ж є пожежонебезпечними, або заважають користуватись електричними розподільними щитками, - оскільки доступ до всіх комунікацій залишився вільним. А твердження позивача, що йому докучає залізний грюкіт дверей відповідача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні також, оскільки ніяким чином не підтверджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов»язання відповідача за свій рахунок знести прибудову до квартири відповідача [ADDRESS], звільнити захоплену частину площі коридору загального користування та привести приміщення в попередній стан відповідно до плану поверху 11, будинку [ADDRESS] в м.Києві. Також, суд не задовольняє позовні вимоги заборонити [PERSON] в подальшому здійснювати будь-яку прибудову до своєї квартири на площі загального користування (коридорі), оскільки суд відповідно до згаданої норми ст.15 ЦК України не може розглядати спори на майбутнє, тобто щодо таких правовідносин, які ще не виникли. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Однак, сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди не може бути беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями відповідача та наслідками. В даному випадку, позивач не довів наявність негативних наслідків та причинний зв»язок пов»язаний із діями відповідача, при цьому, суд прийшов до висновку, що надана позивачем медична документація, яка висвітлює стан здоров»я [PERSON], такими доказами, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, щодо завдання моральних страждань, не являється, оскільки не підтверджує причинно-наслідковий зв»язок між діями відповідача по влаштуванню та використанням перегородки до своїх вхідних дверей і станом здоров»я позивача, враховуючи, що суд прийшов до висновку про законність дій [PERSON] та відсутність порушення прав позивача. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які було посилання, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати розподілені за правилами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed