Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2006 року міжним та Публічним акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» було укладено кредитний договір №014/02-2/185-М, згідно умов якого йому було надано кредит в розмірі 16000 доларів США строком до 04 червня 2013 року зі сплатою 14% річних. Також 22 вересня 2006 року між ним та Публічним акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» було укладено кредитний договір №014/02-2/361-М та 27 листопада 2009 року додаткова угода №014/02-2/361-М, згідно умов яких йому було надано кредит в розмірі 133000 доларів США строком до 04 червня 2016 року зі сплатою 15% річних. У забезпечення виконання умов кредитного договору 08 червня 2006 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за №1300. Предметом цього договору є нерухоме майно: майнові права на автосервіс та авто мийку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач вказував на те, шо 27 червня 2019 року між Публічним акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-11 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 02 липня 2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. у реєстрі за №1007.Відповідн7о до зазначених договорів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв усі права вимоги до боржників за кредитними та іпотечними договорами. Позивач вказував на те, що того ж дня, а саме: 27 червня 2019 року між Публічним акціонерним товариством »Оксі Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, 02 липня 2019 року укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. в реєстрі за №1009. Відповідно до зазначених договорів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв усі права вимоги до боржників за кредитними та іпотечними договорами та став останнім кредитором по відношенню до нього за кредитними договорами від 05.06.2006 року №014/02-2/185-М та від 22.09.2006 року №014/02-2/361-М, №014/02-2/361-М, іпотечним договором від 22.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за №216. Позивач зазначав, що про існування йому стало відомо із заяви від 01 серпня 2019 року, адресованої до районного суду про заміну сторони виконавчого провадження. зазначених вище правочинів. Тому вважає, що укладені правочини від 27 червня 2019 року, вказані вище і за якими відбулася заміна первісного кредитора новими кредиторами у зобов`язанні , є незаконними. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу(фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона(фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони(клієнта) за плату(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи(боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав(наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому(майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги(цесії) та договорів факторингу, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року, в якій суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової(роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги( як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. При цьому Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: - йому притаманний специфічний суб`єктивний склад(клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); - його предметом може бути лише право грошової вимоги( такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньогї грошової вимоги); - метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування(коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;- за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;- його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою(дійсною) вартістю тощо; - вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктивного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Крім того, позивач зазначав, що з оскаржуваних договорів вбачається, що сторони погодили вартість відступлення права вимоги, однак дана вимога не бул ними виконана, а відтак вважає, що вони є недійсними з моменту їх укладення. Тому просить визнати їх недійсними. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» в судове засідання не з*явився, хоча належним чином був оповіщений про час та місце розгляду справ. Представник Публічного акціонерного товариства «ОКСІ БАНК» в судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що 27.06.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-11 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим номером 1007. 27.06.2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.97.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим номером 1009. Відповідно до зазначених вище договорів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв усі права вимоги, серед іншого, до позивача [PERSON] . Як вбачається з положень ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Таким чином, представник АТ «ОКСІ БАНК» вважає, що Банк набув право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на законних підставах та в подальшому скористувалося своїм правом на наступне відступлення прав за цими договорами новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП». Отже, підстав для визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки немає. Позов є голослівним, не підтвердженим жодним доказом. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» в судове засідання не зААявився, однак подав до суду відзив на позов, в якому зазначає, що доводи, викладені у позовній заяві, є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Так, у відзиві вказано, що 14 травня 2014 року Великоберезняінським районним судом Закарпатської області було прийнято рішення, яким позовні вимоги АТ «РафйффайзенБанк Аваль» задоволено та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором №014/02-2/361-М від 22.09.2006 року в розмірі 6411,78 доларів США, а також судові витрати по справі в розмірі 512,49 грн. Вказане рішення набрало законної сили 17 червня 2014 року. Наразі виконавчі листи, видані 20 квітня 2017 року знаходяться на виконанні у Великоберезнянському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, відкриті виконавчі провадження та відповідно здійснюються певні виконавчі дії. У відзиві також зазначається, що договори відступлення права вимоги, укладені між Публічним акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль», Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК», Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» не містять ознак договору факторингу, вони не є предметом розгляду даної справи та є дійсними. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін(відступлення права вимоги) є різновидами правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Тому укладені договори відступлення права вимоги не суперечать приписам чинного законодавства України, вчинені учасниками, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідають їх внутрішній волі та спрямовані на реальне настання правових наслідків. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, 05 червня 2006 року міжпозивачем та Публічним акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» було укладено кредитний договір №014/02-2/185-М, згідно умов якого йому було надано кредит в розмірі 16000 доларів США строком до 04 червня 2013 року зі сплатою 14% річних. Також 22 вересня 2006 року між позивачем та Публічним акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» було укладено кредитний договір №014/02-2/361-М та 27 листопада 2009 року додаткова угода №014/02-2/361-М, згідно умов яких позивачу було надано кредит в розмірі 133000 доларів США строком до 04 червня 2016 року зі сплатою 15% річних. У забезпечення виконання умов кредитного договору 08 червня 2006 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за №1300. Предметом цього договору є нерухоме майно: майнові права на автосервіс та авто мийку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Також встановлено, що 27 червня 2019 року між Публічним акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль» та Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-11 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 02 липня 2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. у реєстрі за №1007.Відповідно до зазначених договорів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв усі права вимоги до боржників за кредитними та іпотечними договорами. Крім того, 27 червня 2019 року між Публічним акціонерним товариством »ОКСІ БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, 02 липня 2019 року укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. в реєстрі за №1009. Відповідно до зазначених договорів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв усі права вимоги до боржників за кредитними та іпотечними договорами та став останнім кредитором по відношенню до позивача за кредитними договорами від 05.06.2006 року №014/02-2/185-М та від 22.09.2006 року №014/02-2/361-М, №014/02-2/361-М, іпотечним договором від 22.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за №216. Відповідно до статей 512,514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг(фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором факторингу одна сторона(фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони(клієнта) за плату(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи(боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Також законодавством України передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність операцій з фінансовими активами(крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-субєктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту статей 512,1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги(цесія) та договори факторингу. Разом з тим, суб`єктивний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової( роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна не допускається. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги(як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги. Законами України встановлено, що факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою факторингу є отримання клієнтом фінансування(коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідні послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по різному: - у твердій сумі; - у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; - у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та ринковою(дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.(частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: договорів відступлення права вимоги, в них визначена плата послуги за договором факторингу. Однак ці вимоги відповідачами Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» не виконані. За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорювані правочини суперечать наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктивного складу договору факторингу, то вони підлягають визнанню недійсними відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України. Отже, на підставі викладеного, підлягають визнанню недійсними і договори про відступлення прав за договорами іпотеки. Враховуючи викладене,

Outcome: approved