Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 75000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 05.05.2014 року між нею та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. У виконання зазначеного договору нею було в повному об'ємі виконано зобов'язання та надано адвокатські послуги за період з моменту укладення договору та до закриття провадження по цивільних справах №643/1518/15-ц та 643/331/14-ц. [INFO] помер [PERSON], спадкоємцем є його донька [PERSON] 28.01.2016 року з нею було підписано договір про надання правової допомоги та було надано адвокатські послуги в повному обсязі. В зв'язку з порушенням відповідачем п. 2.3.2 договору про надання правової допомоги позивачем 15.11.2016 року на адресу [PERSON] направлено листа про відмову від договору в односторонньому порядку. 15.11.2016 року разом з листом було направлено акти про прийняття-передачу наданих послуг від 30.08.2016 року та від 10.11.2016 року та повідомлено про необхідність підписання та повернення їх на адресу позивача протягом 3-х календарних днів з моменту отримання по одному примірнику акту. В разі неповернення визначених актів вони вважатимуться підписаними в односторонньому порядку. В кінці листопада 2016 року на адресу позивача від [PERSON] надійшли зауваження на вищевказані акти, в яких відповідач повідомила про надання послуг але неготовність підписання визначених актів та оплати вартості гонорару (послуг). Таким чином відповідач позбавила позивача права в повному об'ємі розпоряджатися, користуватися, володіти своєю власністю, а саме коштами, що їй належать. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач та Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі. Позивач в своїх запереченнях зазначила, що вона повністю виплатила обумовлений усно при укладенні договору з позивачем гонорар. Крім того, позивач не надавала правову допомогу у тому обсязі,що зазначено в договорі, а тексти рішень судів, які додаються до пред'явленого позову, не містять даних про представництво відповідача позивачем в суді. Позивач також не направляла відповідачу звіт виконаного доручення, як того вимагає договір про надання правової допомоги. Представник позивача також зазначив, що позивач позбавлена права вимоги за зобов'язаннями [PERSON] до [PERSON] у зв'язку з тим, що позивач пропустила строк пред'явлення вимоги до спадкоємця. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 05.05.2014 року між Адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.56-58). Відповідно до предмету договору, адвокат зобов'язується надати правову допомогу клієнту, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Розмір гонорару визначається згідно акту прийому - передачі послуг, котрий підлягає підписанню після розірвання договору з однієї із передбачених підстав, в тому числі у зв'язку з повним виконанням адвокатом доручення. [INFO] [PERSON] помер та його донька [PERSON] прийняла спадщину після його смерті. 28 січня 2016 року між Адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.53-55). Відповідно до предмету договору, адвокат зобов'язується надати правову допомогу клієнту, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Розмір гонорару визначається згідно акту прийому - передачі послуг, котрий підлягає підписанню після розірвання договору з однієї із передбачених підстав, в тому числі у зв'язку з повним виконанням адвокатом доручення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Пунктом 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. До правової допомоги належать: консультації та роз'яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, правовий висновок, медіація, представництво, виконання обов'язків захисника у процесі дізнання, досудового слідства та розгляду кримінальної справи в суді, виконання обов'язків захисника при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, виконання обов'язків захисника при провадженні у справах про застосування заходів примусу, інші послуги правового характеру, які не заборонені законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком унесення і розумно обґрунтованим за розміром. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Таким чином, договір про надання правової допомоги від 28.01.2016 року не містить даних про характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом, суми гонорару. За приписами Закону України «Про адвокатуру» (Закон № 5076-VI): договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 1, ст. 26); договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі; договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз'яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об'єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк; до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 2, 3, 5); гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ч.ч. 1, 2, 3). Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012, а статтею 28 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором. Цивільні права особа здійснює, а цивільні обов'язки виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України). Ніхто не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України). За загальними правилами, що випливають із положень, зокрема, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610 ЦК України, цивільні права та обов'язки, що виникають із договору, повинні належно виконуватися, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, водночас наявність підстави для виникнення боргу, пред'явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України). Діючи у договірних відносинах адвоката з клієнтом, розпоряджаючись цивільними і процесуальними правами та здійснюючи своє право на захист на власний ризик і розсуд, позивач, не передбачивши в договорі оплати його послуг, позбавив себе можливості доводити належними і допустимими доказами обставини щодо наявності правових підстав для пред'явлення позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. Належним і допустимим доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобов'язань і для позову є лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі, при цьому, первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ст.ст. 545, 1087 ЦК України, ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 64 ЦПК України, інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у т.ч., оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обов'язком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів. Усні твердження щодо таких фактів і документи, які не відповідають вищенаведеним вимогам і не містять інформації щодо предмета доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), до уваги не беруться, тому пояснення позивача, яка визнала факт відсутності в договорі умов щодо адвокатського гонорару та порядку його оплати, про те, що вони з клієнтом усно домовилися про оплату послуг адвоката, не може слугувати підставою для задоволення позову зі стягненням відповідних коштів з відповідача. Понад те, відповідач не визнала факту досягнення такої угоди про оплату послуг адвоката і не визнала позову, водночас не заперечувала, що, хоча й за відсутності в договорі фіксації відповідних умов, але вона оплачувала послуги адвоката фактично. З огляду на такі обставини справи, односторонні документи позивача, а саме акт прийому-пердачі послуг від 30.08.2016 року за договором від 05.05.2014 року, акт прийому-пердачі послуг від 10.10.2016 року за договором від 28.01.2016 р., підписаний лише [PERSON], у якому зазначено про надання послуг адвокатом та зазначено розмір гонорару 15000,00 грн.,та 60000 грн. а також пояснення свідка [PERSON], яки в судовому засіданні зазначив про обізнаність правовідносин між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. а також щодо що розмір гонорару, який складав 60 000,00 грн., в рамках угоди з батьком відповідача, але гонорар було збільшено після його смерті, в зв'язку з збільшенням кола правової допомоги не можуть слугувати належними і допустимими доказами щодо боргу, пред'явленого до стягнення, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Сума у 75000,00 грн, пред'явлена відповідачу до сплати за надані позивачем послуги, та її розрахунок не ґрунтуються на договорі, внаслідок чого відсутність облікових даних щодо фактично витраченого адвокатом часу на відповідні види послуг значення вже не має. Крім того, як встановлено в судовому [INFO] помер [PERSON], спадкоємцем що прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] Відповідно до положень ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. В судовому засіданні позивач пояснила, що про смерть [PERSON] вона дізналась протягом місяця від дня його смерті, але свої вимоги до [PERSON] як до спадкоємиці щодо боргу батька вона не пред'являла. З огляду на вищевикладене слід зазначити, що [PERSON] , не пред'явила вимоги щодо боргу батька за договірними зобов'язаннями до спадкоємиці [PERSON] у строки , встановлені законом, а тому позбавлена такого права вимоги , що відповідає положенням ч. 4 ст. 1281 ЦК України. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, підстави для стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], відсутні, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати (а. с. 189), а саме витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 1750 грн. 00 коп., відповідно до положень ч. 1,2 ст. 84, ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав, дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у зв'язку з чим вони є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: approved