Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 26.04.2013р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Судововишнянській міській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №12. Зазначає, що від даного шлюбу у них народилася одна дитина дочка [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що спільне подружнє життя у них (сторін) не склалося, оскільки відповідачка належним чином не піклується про сім`ю, в результаті чого між ними часто виникали конфлікти. Стверджує, що їх шлюб існує формально та подружніх відносин не підтримують, так як приблизно рік проживають окремо. Залишатись надалі у такому шлюбі позивач не бажає, примирення між ними не можливе, а тому просить суд розірвати шлюб між ним, позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити, а також просить залишити за ним понесені судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає і просить справу розглянути у її відсутності. Крім того, вказала, що після розірвання шлюбу бажає іменувати її прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 26.04.2013р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Судововишнянській міській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №12. Від подружнього життя в сторін одна дитина дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини через протилежні погляди на сімейне життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.04.2013 року, копією свідоцтва про народження дитини сторін; копією сторінок паспортів сторін по справі та іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, і права їхньої дитини, що має істотне значення, відтак шлюбу між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] бажає надалі іменувати її прізвищем « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., що підтверджується поданою ним квитанцією №0.0.1599814077.1 від 30.01.2020р. (платник: [PERSON] , банк платника: Приватбанк). У відповідності\~до вимог\~ст.ст.141,\~142\~ЦПК України,\~оскільки відповідачка\~ [PERSON] \~визнала позов\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~тому позивачу\~ [PERSON] \~слід повернути\~з державного\~бюджету 50\~відсотків судового\~збору,\~що були\~сплачені ним\~при подачі\~позову до\~суду,\~тобто 420,40\~грн.,\~а іншу\~частину сплаченого\~позивачем та\~документально підтвердженого\~судового збору\~в розмірі\~420,40 грн. з урахуванням думки самого позивача, залишити на ним.

Outcome: approved