Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» в особі Відокремленого структурного підрозділу ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську про визнання укладеним трудового договору, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. З урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач просить суд визнати укладеним трудовий договір із 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 року між ним та ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на посаді автомеханіка; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» на його користь грошові кошти без урахування обов'язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., заробітну плату за період роботи із 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 рік в сумі 8 067,73 грн., компенсацію за 6 днів невикористаної відпустки в сумі 681,78 грн., рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2 500 грн. допустити до негайного виконання. Свої вимоги він мотивував тим, що він працювала механіком з 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 року у відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» в місті Дніпродзержинську, основна місячна заробітна плата складала 2500,00 грн. Начальник відділу кадрів Сторожук А.В. пояснила, що перший місяць він працює по договору без оформлення трудової книжки, а потім приймають в штат за трудовою книжкою. У вересні 2013 року він підписав договір у відділі кадрів на один місяць, але йому копію з підписом директора не віддали. Заробітну картку в Українському професійному банку відповідач йому оформив, але жодного разу заробітної плати не перерахував. 16 грудня 2013 року директор повідомив усно, що на роботу йому більше виходити не потрібно, бо генеральний директор Чуркін І.А. не підписує наказ про його працевлаштування. Щоденно в робочі дні із 08.00 год. до 16.30 год. він знаходився на роботі, але відповідач не виплатив йому заробітну плату за цей період та компенсацію за невикористані дні відпустки, а також вважає, що діями відповідача його спричинена моральна шкода. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та прохав суд визнати укладеним трудовий договір із 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 року між ним та ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на посаді автомеханіка; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» на його користь грошові кошти без урахування обов'язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., заробітну плату за період роботи із 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 рік в сумі 8 067,73 грн., компенсацію за 6 днів невикористаної відпустки в сумі 681,78 грн., рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2 500 грн. допустити до негайного виконання, посилався на обставини викладені в позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та прохала суд визнати укладеним трудовий договір із 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 року між ним та ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на посаді автомеханіка; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» на його користь грошові кошти без урахування обов'язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., заробітну плату за період роботи із 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 рік в сумі 8 067,73 грн., компенсацію за 6 днів невикористаної відпустки в сумі 681,78 грн., в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2 500 грн. допустити до негайного виконання, посилалась на обставини викладені в позові. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» позовні вимоги не визнав, зазначив суду, що позивач не працював на ТОВ «Сіті Транспорт Груп», а працював на ТОВ «СТГ Дніпродзержинська», а тому підстави для задоволення позову відсутні, просить суд відмовити в задоволені позову, у зв'язку з необґрунтованістю. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працювала на підприємстві відповідача у Відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську з 01 лютого 2013 року по 22 листопада 2013 рік майстром відділу технічного контролю та підтвердила факт того, що позивач в цей період також працював з нею на посаді автомеханіка. Директор на нарадах говорив їм, що є посада автомеханіка з окладом 2 500 грн., потрібен чоловік. Заробітна плата повинна була нараховуватися на картку Українського професійного банку, але не виплачувалась. Прихід на роботу та вихід з неї фіксувались в журналі приходу та виходу. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працювала на підприємстві відповідача у Відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську бухгалтером та підтвердила факт того, що позивач також працював з нею автомеханіком, постійно знаходився на роботі. Із штатного розпису вона бачила, що заробітна плата автомеханіка складала 2 500 грн. Наказу про прийняття на роботу позивача [PERSON] вона не бачила, але він працював з 09 вересня 2013 року саме у Відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську на посаді автомеханіка, отримував кошти на бензин, звітував про витрати. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працювала на підприємстві відповідача у Відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську на посаді прибиральницею. Підтвердила факт того, що позивач працював саме у Відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську з 09 вересня 2013 року по грудень 2013 року, вона бачила його кожен день та те, що він розписувався в журналі приходу та виходу з роботи. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як роз'яснено в п.7 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 09 вересня 2013 року по 16 грудня 2013 рік працював на підприємстві відповідача, а саме у Відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у місті Дніпродзержинську на посаді автомеханіка з окладом 2 500 грн., що підтверджується свідками. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, представник відповідача будь-яких доказів того, що зі сторони відповідача ТОВ «Сіті Транспорт Груп» не порушувалось законодавство про працю та виплачувалась заробітна плата працівникам підприємства, суду не надав, а також не надав докази того, що позивач не працював у відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» міста Дніпродзержинська. Так, посилання представника відповідача на те, що позивач не працював у відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» міста Дніпродзержинська в період з вересня по грудень 2013 року, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не доведені зазначені обставини. Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. Ст.24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Так, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача, яка складає 113,63 грн. = 2500,00 грн./22 робочі дні, з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на користь позивача підлягає стягненню: 8 067 грн. 73 коп. борг по заробітній платі на 16.12.2013 рік; 681 грн. 78 коп. суму компенсації за невикористану відпустку з 09 вересня 2013 рік по 16 грудня 2013 рік (6 діб х 113,63 грн. середньоденна заробітна плата). Враховуючи вимоги ст. 347 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2 500 грн. 00 коп. допустити до негайного виконання. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, розглядаючи позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, з урахуванням моральних страждань останнього внаслідок затримки з ним розрахунку, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода заподіяна позивачу буде відповідати стягнення на його користь з відповідача кошти в розмірі 700 грн. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial