Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. Просить визнати, в порядку поділу майна подружжя, за нею право власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 65,8кв.м. житловою - 29,7кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак відповідач добровільно відмовляється провести її поділ . Позивач в судове засідання не з»явилась, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.08.1994року, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане 25.05.2001р. відділом РАГС Тернопільської міської ради, актовий запис №935 від 04.08.1994року. Згідно договору купівлі - продажу від 10.11.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №7557, [PERSON] купив двохкімнатну квартири [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 16.11.2000 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. Як вбачається з довідки №418/45, виданої відділом РАГС виконавчого комітету Тернопільської міської ради 25.05.2001р., [PERSON] перемінив прізвище на «[PERSON]». Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору. Відповідно до ч. 1 статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, в порядку поділу майна подружжя підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 65,8кв.м. житловою - 29,7кв.м. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved