Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області та третьої особи [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване у с. Дмитровичі, №36, Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1977 року побудови, загальною площею 136,4 кв.м., житловою площею 70,9 кв.м., що складається з господарських будівель та споруд, а саме: а-1 веранда, а1 східці, Пд/А-1 підвал, Б літня кухня/сарай, Пд/Б підвал, В Сарай, №1 огорожа, №2 огорожа, №3 ворота, що підтверджено технічним паспортом від 01.08.2007 року, виготовленим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Свої вимоги мотивує тим, що 18.04.2003 року померла його бабуся [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 269326, виданим виконкомом Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, 19.04.2003 року. До кола спадкоємців першої черги увійшла дочка спадкодавця [PERSON]. Документи на право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем належним чином оформлено не було, незважаючи на те, що будівництво завершено у 1977 році. Бабця позивача за життя не зареєструвала право власності на належний їй житловий будинок, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. Разом з тим, як вбачається з п. 32 Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №234 від 17.07.2000 року (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), житлові будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду комунальної власності, приватизовані або придбані населенням, ураховуються в погосподарській книзі як такі, що є у приватній власності громадян. Згідно довідки №251 від 03.04.2017 року, виданої [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок №36, розташований в с. Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області, згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. Таким чином, виникнення права власності на житловий будинок, на час завершення будівництва (1977 рік), не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем, а підтвердженням належності особі власності на майно є відповідні записи в погосподарських книгах. Зважаючи на вказане, спадкодавець фактично набув право власності на будинок, однак не зареєстрував його у встановленому законом порядку, через що [PERSON] позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. Згідно приписів ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п.3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009р., під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Позивач вказує, що на момент смерті [PERSON], він разом з нею спільно проживав та доглядав за нею до дня смерті, та продовжив вести господарство після її смерті, що підтверджується довідкою №252 від 03.04.2017 року виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. У судове засідання позивач не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав до суду заяву, у якій вказав, що не заперечує проти позовних вимог, розгляд справи просить здійснювати у його відсутності. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не зявилась, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2003 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 269326, виданим виконкомом Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, 19.04.2003 року. До складу спадкової маси після її смерті увійшло домоволодіння, розташоване в с. Дмитровичі, №36, Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1977 року побудови, загальною площею 136,4 кв.м., житловою площею 70,9 кв.м., що складається з господарських будівель та споруд, а саме: а-1 веранда, а1 східці, Пд/А-1 підвал, Б літня кухня/сарай, Пд/Б підвал, В Сарай, №1 огорожа, №2 огорожа, №3 ворота, що підтверджено технічним паспортом від 01.08.2007 року, виготовленим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Документи на право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем належним чином оформлено не було, незважаючи на те, що будівництво завершено у 1977 році. Бабця за життя не зареєструвала право власності на належний їй житловий будинок, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. Разом з тим, як вбачається з п. 32 Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №234 від 17.07.2000 року (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), житлові будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду комунальної власності, приватизовані або придбані населенням, ураховуються в погосподарській книзі як такі, що є у приватній власності громадян. Згідно довідки №251 від 03.04.2017 року, виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок №36, розташований в с. Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області, згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. Таким чином, виникнення права власності на житловий будинок, на час завершення будівництва (1977 рік), не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем, а підтвердженням належності особі власності на майно є відповідні записи в погосподарських книгах. Зважаючи на вказане, спадкодавець фактично набув право власності на будинок, однак не зареєстрував його у встановленому законом порядку, через, що [PERSON] позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. Згідно приписів ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п.3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009р., під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. На момент смерті [PERSON] разом з нею спільно проживав її онук [PERSON], який доглядав за нею до дня смерті, та продовжив вести господарство після її смерті, що підтверджується довідкою №252 від 03.04.2017 року виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживав разом із своєю бабцею на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляв, він фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, зокрема вказаними вище житловим будинком. Третя особа [PERSON], не проживала разом із спадкодавцем на час смерті та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася і таким чином третя особа не реалізувала свого права на спадкування. За вказаних обставин, беручи до уваги те, що спадкове майно належало спадкодавцю на праві особистої власності, позивач, як спадкоємець за законом вчинив дії, що обєктивно стверджують факт прийняття спадщини та відсутність заперечень з боку відповідача, а також те, що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, підлягають задоволенню.

Outcome: approved