Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 06 серпня 2004 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось у зв'язку з тим, що з початку 2014 року стосунки між сторонами поступово погіршувались, що в результаті призвело до частих сварок, роздільного проживання і фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між сторонами відсутній спір з приводу спільного сумісного майна, а також вирішено питання утримання та виховання малолітньої дочки, яка буде проживати з позивачем. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з вищенаведених підстав, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, пояснивши, що не убачає можливості переконати позивача зберегти шлюб. Проте, пояснила, що не визнає обставин, викладених позивачем у позовній заяві та поясненнях з наступних підстав: дитина фактично проживає разом з нею, хоча зареєстрована за адресою позивача; ні усних, ні письмових домовленостей з приводу визначення місця проживання дитини з позивачем у сторін не існує, а вказані обставини напевно зазначені позивачем, оскільки він побоюється позову про стягнення аліментів; ніяких сварок і конфліктів у сторін не виникало, позивач просто в один день зібрав свої речі та переїхав проживати в інше місце, - без жодних пояснень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 серпня 2004 року, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації зроблений актовий запис № 1497 (а.с. 8). Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). На даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, спільно не проживають, що ними визнається і згідно зі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач у судовому засіданні підтвердив відсутність своєї згоди зберігати формально існуючий шлюб та наполягав на його розірванні, а відповідач погодилася з тим, що даний шлюб слід розірвати з підстав небажання вживати позивачем заходів щодо його збереження, збереження існуючого шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. Відтак, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем, відповідно до наявної у справі письмової заяви та вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved