Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради (далі -КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради) про визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради № 57-к від 14 вересня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади інженера з охорони праці КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради, поновлення його на роботі з 14 вересня 2018 року,стягнення з відповідача в його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 вересня 2018 року по день прийняття судом рішення про поновлення його на роботі та стягнення з відповідача в його користь 800,00 гривень понесених витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 1977 року працює у Гусятинській центральній комунальній районній лікарні на посаді інженера з охорони праці та техніки безпеки. Наказом т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради від 14 вересня № 57-к він був звільнений з посади інженера з охорони праці за п.4 ст.40 КЗпП України. Вказав, що звільнення його відбулося з порушенням норми права, оскільки: текст наказу не відповідає вимогам ст.40 КЗпП України, так як він не містить повного формулювання причини та підстави звільнення його з роботи. В наказі вказано, що підставою його звільнення є витяг з протоколу засідання профспілкового комітету № 26 від 14.09.2018 року; як в наказі про його звільнення, так і в рішенні профспілкового комітету про надання згоди на звільнення його з роботи відсутні відомості з якої години по яку годину 16.08.2018 року він був відсутній на робочому місці без поважних причин; засідання Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров»я під час винесення рішення про надання згоди на його звільнення від 14.09.2018 року не було правомірним, оскільки згідно протоколу звітно-виборної конференції Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров»я профспілковий комітет складається з 8-ми членів профспілкового комітету, а у витягу з протоколу №26 засідання ПК від 14.09.2018 року зазначено, що на вказаному вище засіданні були присутніми п»ять членів профкомітету із шести. Крім того, не проводилось голосування на засіданні ПК 14.09.2018 року членами ПК щодо надання згоди на звільнення його з роботи; Вважає, що він 16.08.2018 року, а саме, в післяобідній період часу з 13.20 год. до кінця робочого дня цього ж дня, не був на робочому місці з поважних причин, оскільки перебував у Гусятинському відділенні ПФУ, а саме, був на прийомі в начальника відділу обслуговування громадян-[PERSON] в якої з»ясовував, які потрібно мати документи для оформлення пільгової пенсії палатній медсестрі лікарні [PERSON]. оскільки як член постійно діючої атестаційної комісії лікарні, яка затверджена наказом т.в.о. головного лікаря Гусятинської центральної районної комунальної лікарні №7 від 26.01.2017 року та до компетенції якої, зокрема і належить атестація робочих місць та регулювання відносин між адміністрацією установи і його працівниками в реалізації їх прав на здорові та безпечні умови праці та пільги і компенсації, та відповідно до своєї посадової інструкції, зобов»язаний був вирішити вищевказане питання. Факт перебування у Гусятинському відділенні ПФУ 16.08.2018 року в період часу з 13.00 год. до кінця робочого дня підтверджується переліком документів, які він отримав у вищевказаної посадової особи Гусятинського відділення ПФУ Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2018 року на підставі заяви позивача позовну заяву [PERSON] до КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 800 гривень залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Також позивач пояснив, що відповідачем в порушення вимог КЗпП України, йому у день звільнення не було вручено ні копії наказу про його звільнення з роботи, ні трудової книжки, в той час, як він в цей день був на роботі. Також позивач вказав, що 14.09.2018 року повідомлення про звільнення та будь-які інші документи йому не вручалися та його не викликалося для вручення будь-яких документів, він не відмовлялася від проставлення підпису на документах. Вважає, що комісійний акт про відсутність його на робочому місці упродовж трьох годин від 16.08.2018 року складений упереджено щодо нього і не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в ньому хоча є посилання на його письмові пояснення, з яких видно, що факт відсутності на роботі у вищевказаний проміжок часу він пояснив перебуванням у районному відділенні ПФУ, проте, це не відображено у наданому до суду вищевказаному акті. Крім того, у даному акті зазначено про те, що «враховуючи те, що [PERSON] систематично немає на робочому місці, наполягаємо на звільненні його з посади», проте вказані посилання документально не підтверджені і будь-яких дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни до нього не застосовувалось. Представники відповідача Місяць А.В., Приведа Н.С. в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позов в якому зазначено, що комісією 16.08.2018 року при перевірці, зокрема, о 13.00 год., 14.55 год., 16.00 год. було зафіксовано факт відсутності [PERSON]- інженера з охорони праці на робочому місці більше трьох годин. І т.в.о. головного лікаря в 14.56 год. у присутності членів вищевказаної комісії зателефонував до [PERSON] з приводу з»ясування причини відсутності останнього на робочому місці та запропонував останньому дати письмові пояснення. Однак, [PERSON] до кінця робочого дня 16.08.2018 року так і не з»явився на робоче місце і письмових пояснень не надав, в результаті чого був складений комісійний акт про відсутність [PERSON] на робочому місці 16.08.2018 року без поважних причин та без попередження керівництва лікарні про те, що він буде відсутній на роботі в післяобідній час. Також вказано та те, що хоч і [PERSON] зазначено в письмових поясненнях, що він певний період часу 16.08.2018 року перебував у районному відділенні ПФУ, проте, ніяких підтверджень з приводу цього ним не надано. Також пояснили, що причиною звільнення [PERSON] була відсутність його на роботі 16.08.2018 року із 13.00 години до 17.00 години без поважних причин, про що було складено відповідний акт та запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення щодо поважності причин відсутності на роботі. Після того, 07.09.2018 року т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради звернувся до голови ПК КНП «Гусятинська КРЛ» [PERSON] з поданням про отримання згоди на звільнення [PERSON], який вчинив прогул. У зв»язку з тим, що позивач не довів поважності причини відсутності на роботі 16.08.2018 року його 14.09.2018 року після отриманої згоди профспілкового комітету від 14.09.2018 року на звільнення, було звільнено наказом № 57-к за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Причини, чому [PERSON] не була видана в день його звільнення копія наказу про звільнення не можуть пояснити. Запис про звільнення у трудовій книжці [PERSON] не зроблено та трудову книжку позивачу не видано у день його звільнення, оскільки вона знаходилася у Гусятинському відділенні ПФУ. Вважають позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, в задоволені яких просять відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Положеннями ст. 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Отже, Конституція України, норми якої, відповідно до ст.8 цього Основного закону, є нормами прямої дії, визначає, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Відповідно до положення ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, і правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою (ст. 2 КЗпП України). Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16 вересня 1977 року працював у Гусятинській центральній комунальній районній лікарні, правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради, на посаді старшого інженера з охорони праці та техніки безпеки, якому 29.12.1989 року було присвоєно першу категорію інженера, по день звільнення, що підтверджено копією трудової книжки [PERSON] (а.с.10, 79, 80) та не заперечено представниками відповідача в судовому засіданні. 14.09.2018 року т.в.о головного лікаря КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради Місяцем А.В. був винесений наказ № 57-К про звільнення [PERSON], інженера з охорони праці КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради з 14.09.2018 року за п.4 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення в оспорюваному наказі зазначений витяг з протоколу засідання ПК №26 від 14.09.2018 року. Проте, доказів на підтвердження прийняття, переведення позивача з посади старшого інженера з охорони праці і техніки безпеки на посаду інженера з охорони праці КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради стороною відповідача суду не надано. Крім того, текст вказаного вище наказу не містить формулювання підстави для звільнення. Згідно із п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення є різновидом дисциплінарного стягнення, що може бути накладено роботодавцем на робітника (ст.ст.147, 147-1 КЗпП України). Кодекс передбачає право роботодавця звільнити працівника за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП, однак до застосування стягнення роботодавець має витребувати від працівника письмове пояснення відносно причин його відсутності на роботі (на випадок відмови складається акт, ст. 149 КЗпП). За відсутності достовірної інформації щодо причин відсутності працівника на роботі, відсутні підстави для його звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив заходи для з'ясування причин відсутності [PERSON] на робочому місці, отримавши від нього письмові пояснення щодо причин відсутності, відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно з п.п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). В силу вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 татті 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). На підставі п.10 ст.247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] до 14.09.2018 року включно був членом Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров»я, що підтверджено самим позивачем та не заперечено представниками відповідача в судовому засіданні. Відповідно до вимог закону, крім встановлення самого факту відсутності на робочому місці, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Відповідачем, як доказ законності звільнення [PERSON] надано: -доповідну записку за підписом особи [PERSON] без визначення його посади від 16.08.2018 року, в якій зазначено, що [PERSON].16.08.2018 року був відсутній на роботі з 13.10 год. до 17.00 години (а.с.24); -подання т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська КРЛ» Місяця\~А.В. №307 від 07.09.2018 року «Про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул», адресованого голові профспілкового комітету КНП «Гусятинська КРЛ» [PERSON] з проханням надати згоду на звільнення [PERSON].з посади інженера з охорони праці за п.4 ст.40 КЗпП України( а.с.21); - протокол засідання Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров»я №26 від 14.09.2018 року (а.с.67,68), на якому було розглянуто подання т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська КРЛ» про надання згоди на звільнення [PERSON], інженера з охорони праці КНП «Гусятинська КРЛ» та дано згоду на звільнення [PERSON]- інженера з охорони праці КНП «Гусятинська КРЛ», який був відсутній на робочому місці більше трьох годин; -письмові пояснення позивача [PERSON] від 17.08.2018 року (а.с.22) в яких останній вказав, що він 16.08.2018 року знаходився на роботі, де виконував свої посадові обов»язки. Після обіду, а саме, з 13.00 години до 14.30 год. він знаходився у районнім відділенні ПФУ з приводу вирішення питання про атестацію робочих місць в КНП «Гусятинська КРЛ», а після того - у відділі субсидії з приводу нарахування йому субсидії; -акт фіксації прогулу за підписом осіб із визначенням їх посад від 16.08.2018 року в якому вказано, що інженер з охорони праці [PERSON] був відсутній на робочому місці 16.08.2018 року без поважних причин після обідньої перерви та без попередження керівництва лікарні про його відсутність у вказаний вище період часу, в якому також зазначено, що [PERSON] будь-яких «виправдних» документів не надав, а письмово пояснив, що у вказаний вище час був у поліклініці та ходив у відділ управління праці та соціального захисту населення з приводу вирішення особистого питання щодо субсидій, а також вказано, що оскільки він систематично не буває на робочому місці, вони наполягають на звільненні останнього з посади інженера з охорони праці (а.с.20). Проте, стороною відповідача суду не надано доказів про видачу наказу про створення вищевказаної комісії в акті в такому складі, або уповноваження цих осіб складати відповідні акти. За таких обставин, вказаний акт не може розглядатися як безумовний доказ відсутності працівника на робочому місці. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив заходи для з'ясування причин відсутності [PERSON] на робочому місці, отримавши від нього письмові пояснення щодо причин відсутності, відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, необхідно виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст.76 ЦПК України. Крім того, необхідно з'ясувати коло обов'язків працівника відповідно до посадової інструкції, оскільки робоче місце може не обмежуватися лише конкретним кабінетом, а трудова функція передбачати не лише присутність в конкретний час в конкретному місці протягом робочого дня, і за таких обставин це може бути лише порушенням трудової дисципліни, а не прогулом. Так, відповідно до ст.57 КЗпП України час початку і закінчення роботи має встановлюватись правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності. Однак доказів наявності їх відповідач не надав. Позивача також не було ознайомлено з колом обов'язків відповідно до посадової інструкції. Як було з'ясовано під час судового розгляду, посадова інструкція інженера з охорони праці не була розроблена в КНП «Гусятинська КРЛ. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що 16.08.2018 року він перебував у Гусятинському районному відділенні ПФ України де був на прийомі в начальника відділу обслуговування громадян-[PERSON] в якої з»ясовував, які потрібно мати документи для оформлення пільгової пенсії палатній медсестрі лікарні [PERSON]. Посилання представників відповідача на те, що позивач не надав письмового підтвердження про те, що він в післяобідній час 16.08.2018 року перебував у Гусятинському районному відділенні ПФ України, а тому не можна стверджувати, що він був зайнятий у вище вказаний період часу у службових справах, а також на те, що він не був направлений керівництвом для виконання вищевказаних завдань, не спростовують тверджень позивача, що саме цього дня він був на роботі. В такому разі виконання працівником без дозволу власника або уповноваженого ним органу не на робочому місці в робочий час службового завдання, на який потрібен час не менший від часу відсутності, є порушенням трудової дисципліни, але не є прогулом без поважних причин, який може бути підставою для розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення позивача із займаної посади було те, що він 16.08.2018 року був відсутній на робочому місці більше 3-х годин протягом робочого дня без поважних причин. Як видно з вищевказаного наказу, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на п.4 ст.40 КЗпП України та не врахував положення ст. 149 ч.3 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Оскільки як встановлено, позивач [PERSON] з 1977 року працював на вищевказаній посаді по день звільнення і до нього не застосовувалися жодного разу заходи дисциплінарного впливу. Крім того, із вказаним наказом позивача не було ознайомлено належним чином, як це передбачено трудовим законодавством України під розписку в день його видачі, а в разі незгоди ознайомитися під розписку - письмовим надісланням йому копії наказу, що стверджено позивачем та не заперечено представником відповідача в судовому засіданні. Запис про звільнення у трудовій книжці [PERSON] теж відсутній. Твердження представників відповідача в судовому засіданні про те, що запис у трудові книжці позивача не проведений у зв»язку з тим, що вона на день звільнення знаходилася в Гусятинському районному відділенні ПФ України, суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в судовому засіданні зі сторони представників відповідача. Посилання позивача на те, що засідання Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров»я під час винесення рішення про надання згоди на його звільнення від 14.09.2018 року не було правомірним, оскільки згідно протоколу звітно-виборної конференції Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров»я профспілковий комітет складається з 8-ми членів профспілкового комітету, а у витягу з протоколу №26 засідання ПК від 14.09.2018 року зазначено, що на вказаному вище засіданні були присутніми п»ять членів профкомітету із шести, а також те, що, не проводилось голосування на засіданні ПК 14.09.2018 року членами ПК щодо надання згоди на звільнення його з роботи, суд не приймає до уваги, оскільки вини не мають правового значення. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, судом встановлено порушення трудових прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська КРЛ» про звільнення позивача з вищевказаної посади та поновлення [PERSON] на роботі на посаді інженера з охорони праці КНП «Гусятинська КРЛ» з 14 вересня 2018 року. На підставі вищенаведеного, Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved