Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання патенту на промисловий зразок [NUMBER] недійсним повністю та зобов`язання вчинити дії посилаючись на те, що 27.08.2019 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України за наслідками розгляду заявки [PERSON] №s201900353 від 25.02.2019 року видано патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]». Вказаний патент видано внаслідок подання [PERSON] заявки на промисловий зразок з порушенням прав інших осіб, а сам патент не відповідає умовам патентоспроможності визначеним ч.1 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» в редакції від 05.12.2012 року, зокрема, умові «новизна», що згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» є підставою для визнання його недійсним. Промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Крім того, у процесі встановлення новизни промислового зразка береться до уваги зміст усіх раніше одержаних Установою заявок. Відповідно до копії патенту № [NUMBER] та витягу з Бази даних «Відомості про видачу патентів України на промислові зразки» відповідачка [PERSON] подала заявку на реєстрацію промислового зразка 25.02.2019 року. Отже, згідно з ст.ст.5, 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» (далі - Закон №3688-XII), патент [NUMBER] належний [PERSON] відповідає умові патентоспроможності «новизна», лише у випадку, якщо сукупність його суттєвих ознак не була загальнодоступною у світі до 25.02.2019 року, однак ознаки, які формують зовнішній вигляд патенту, були відомі в світі та використовувались ним задовго до подання [PERSON] заяви на патент № [NUMBER] . 14.03.2018 року він подав до ДП «Укрпатент» заявку №m201806000 на знак для товарів і послуг [INFO] в 3, 8, 41 та 44 класах Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (МКТП), за результатами розгляду якої 10.03.2020 року йому видано свідоцтво на знак для товарів і послуг № [NUMBER] . Вказане словесне позначення використовувалось ним та членами його родини починаючи з 1995 року, що пов`язано з заснуванням салону перукарського мистецтва « [INFO] ». Назва салону безпосередньо пов`язана з ім`ям її засновників - [PERSON] та її чоловік - [PERSON] , які, відповідно є його тещею та тестем. З 2005 року в діяльності салону використовуються позначення « [INFO] » та « [INFO] », а вже в 2012 році засновано приватне підприємство «Школа краси «[INFO]». З 24.01.2017 року він є фізичною особою-підприємцем (основний КВЕД-47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах) та здійснює підприємницьку діяльність пов`язану з роздрібною торгівлею косметичної продукції. 21.03.2017 року на його замовлення було оцифровано логотип (фірмовий знак) «[INFO]», що підтверджується договором про надання послуг №21/03 від 21.03.2017 року. Після чого, він розпочав маркувати косметичні засоби, торгівлею яких він займається, шляхом нанесення на них етикетки з позначенням [INFO]. 17.04.2017 року між ним як фізичною особою-підприємцем (Постачальник) та ПП «Школа краси «[INFO]» в особі директора [PERSON] (Покупець) укладено договір поставки, відповідно до умов якого Постачальник поставляє та передає у власність Покупця товари згідно із заявками Покупця в асортименті та по цінам, зазначеним у специфікаціях. З 2017 року він здійснює продаж косметичної та доглядової продукції, на яких розміщено етикетки з позначенням [INFO], в тому числі з використанням офіційного веб-сайту Школи краси « [INFO] » за домовленістю між останніми. У експертному висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 19.06.2020 року №147/2020-ЕВ зафіксовано факт розміщення на веб-сайті школи краси « [INFO] »: [INFO] та у соціальній мережі www.instagram.com позначення [INFO] в період часу з 01.10.2016 року, 26.05.2017 року, 13.09.2018 року, 23.10.2019 року, 18.01.2019 року, 23.01.2019 року, тобто таке позначення було використано ним до моменту подання [PERSON] заявки, за результатами розгляду якої, їй видано патент на промисловий зразок [NUMBER]. Також, факт використання ним та ПП «Школа краси «[INFO]» позначення [INFO] починаючи з 2013 року підтверджується численними публікаціями в журналах та виданнях. Крім того, промисловий зразок за патентом України [NUMBER] включає позначення, що є схожим до ступеня сплутування зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] . Наявність зареєстрованого патенту України № [NUMBER] позбавляє його виключних прав забороняти використовувати даний об`єкт інтелектуальної власності, що порушує його права як власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] . Промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, що є самостійною та достатньою підставою визнання такого патенту недійсним, а також внести відповідні зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки. В листопаді 2019 року відповідачка [PERSON] направила йому претензію про припинення незаконного використання патенту № [NUMBER] та вимагала зв`язатись з нею будь-яким способом і отримати в неї дозвіл використовувати патент № [NUMBER] . Наявність вказаної претензії свідчить не тільки про наявність у нього перешкод у користуванні об`єктом інтелектуальної власності, право власності на яке позивач зареєстрував у встановленому законом порядку та яке він використовує починаючи з 2005 року, а також і необхідність захисту його порушеного права та охоронюваного законом інтересу. А тому просив визнати недійсним повністю патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», власником якого є [PERSON] ; зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність», а також стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, та заяви, в яких просила розглядати справу в її відсутності. Представник відповідача Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи ПП «Школа краси «[INFO]» [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги вважала обґрунтованими з підстав, викладених у письмових поясненнях. Крім того, просила стягнути з відповідачки [PERSON] понесені судові витрати за надану правничу допомогу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 27.08.2019 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України за наслідками розгляду заявки [PERSON] №s201900353 від 25.02.2019 року видано патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» (т.1 а.с.16-21). Згідно з приписом абзацу шостого пункту 3 постанови Верховної Ради України від 23.12.1993 року №3770-ХІІ «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», свідоцтво СРСР чи патент України може бути визнано недійсним у порядку, встановленому цим Законом, у разі невідповідності промислового зразка умовам охороноспроможності, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки. Станом на день подання відповідачкою [PERSON] заявки на промисловий зразок, діяла редакція Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» в редакції від 05.12.2012 року (далі - Закон №3688-XII). Згідно з ч.1 ст.5 Закону №3688-XII, правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності. Відповідно до ст.6 Закону №3688-XII, промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим. Промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Крім того, у процесі встановлення новизни промислового зразка береться до уваги зміст усіх раніше одержаних Установою заявок. Як вбачається з копії патенту № [NUMBER] та витягу з Бази даних «Відомості про видачу патентів України на промислові зразки», відповідачка [PERSON] подала заявку на реєстрацію промислового зразка 25.02.2019 року. У пункті 8.1.4.1 Правил складання і подання заявки на промисловий зразок, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 18.02.2002 року №110, закріплено, що суть промислового зразка характеризується сукупністю відображених на зображеннях його суттєвих ознак, які визначають зовнішній вигляд виробу з його естетичними та/або ергономічними особливостями. Ознака належить до суттєвих, якщо вона впливає на формування зовнішнього вигляду виробу, якому притаманна така ознака. Для розкриття суті промислового зразка описується сукупність його суттєвих ознак, відображених на зображеннях, з посиланням на них (а також на креслення загального вигляду, ергономічну схему, карту, якщо вони є в матеріалах заявки). Як встановлено судом, приватне підприємство «Школа краси «[INFO]» засновано в 2012 році тещею позивача - [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.35), а з 2005 року в діяльності салону використовуються позначення « [INFO] » та « [INFO] », що підтверджується витягами з Інтернет-сайтів (т.1 а.с.79-81) та копіями сторінок з журналів (т.1 а.с.187-192). Суд вважає, що суттєві ознаки патенту на промисловий зразок [NUMBER], тобто, ознаки, які формують його зовнішній вигляд, були відомі в світі та використовувались позивачем та його родиною задовго до подання [PERSON] заяви на патент № [NUMBER] . З 24.01.2017 року позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (основний КВЕД-47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах) та здійснює підприємницьку діяльність пов`язану з роздрібною торгівлею косметичної продукції, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.36). 21.03.2017 року на замовлення позивача оцифровано логотип (фірмовий знак) «[INFO]», що підтверджується договором про надання послуг №21/03 від 21.03.2017 року (т.1 а.с.37-38) та повідомленням ФОП [PERSON] (т.1 а.с.40). Після оцифрування логотипу, позивач розпочав маркувати косметичні засоби, торгівлею яких він займається, шляхом нанесення на них етикетки з позначенням [INFO]. 17.04.2017 року між ФОП [PERSON] (Постачальник) та ПП «Школа краси «[INFO]» в особі директора [PERSON] (Покупець) укладено договір поставки (т.1 а.с.41-43), відповідно до умов якого Постачальник поставляє та передає у власність Покупця товари згідно із заявками Покупця в асортименті та по цінам, зазначеним у специфікаціях. 14.03.2018 року позивач [PERSON] подав до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» заявку №m201806000 на знак для товарів і послуг [INFO] в 3, 8, 41 та 44 класах Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (МКТП) (т.1 а.с.26-30), за результатами розгляду якої 10.03.2020 року позивачу видано свідоцтво на знак для товарів і послуг № [NUMBER] (т.1 а.с.25). Також, вказане підтверджується повідомленням ДП «Укрпатент» від 05.04.2018 року (т.1 а.с.22), в якому зазначено, що 14.03.2018 року є датою подання заявки №m201806000, тобто позивач звернувся раніше до ДП «Укрпатент» ніж відповідачка [PERSON] . Промисловий зразок за патентом України [NUMBER] включає позначення, що є схожим до ступеня сплутування зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] . Згідно з ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» в редакції від 21.05.2015 року, права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки. Свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» в редакції від 21.05.2015 року, свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: - зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; - зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; - позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; - позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати. Отже, наявність зареєстрованого патенту України [NUMBER] позбавляє позивача виключних прав забороняти використовувати даний об`єкт інтелектуальної власності, що порушує права позивача як власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] . 20.03.2019 року між ФОП [PERSON] ( Ліцензіар ) та ПП «Школа краси «[INFO]» в особі директора [PERSON] (Ліцензіат) укладено ліцензійний договір про передачу прав на використання торговельної марки (т.1 а.с.142-145), відповідно до умов якого ФОП [PERSON] надав ПП «Школа краси «[INFO]» виключну ліцензію (виключні права) на використання Торговельної марки щодо усіх товарів і послуг, зазначених у заявці та свідоцтві за класами МКТП. Тобто, що приватне підприємство «Школа краси «[INFO]» має виключну ліцензію (виключні права) на використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] . Суд вважає, що експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 19.06.2020 року (т.1 а.с.209-233), на який посилається представник позивача, не може бути визнаний допустимим доказом з огляду на наступне. Так, статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.106 ЦПК України, експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.5 ст.106 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у експертному висновку від 19.06.2020 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, а тому вказаний висновок не є допустимим доказом. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/1029/18. Відповідно до висновку експерта №136/20 за результатами судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 01.12.2020 року (т.1 а.с.162-181), словесне позначення «[INFO]» використане у промисловому зразку за патентом України [NUMBER] «[INFO]» є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] від 10.03.2020 року. Промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів, наданих замовником станом на дату подання заявки. Промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] є таким, що може ввести в оману щодо товару, послуги та особи, яка виробляє товар та надає послуги у 3, 8, 40, 41 класах МКТП з використанням знаку для товарів і послуг за свідоцтвом на знак для товарів і послуг України [NUMBER]. Суд вважає, що промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, що також є підставою для визнання такого патенту недійсним. Відповідно до ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом; б) наявності у сукупності суттєвих ознак промислового зразка ознак, яких не було у поданій заявці; в) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Суд вважає, що необхідно визнати недійсним повністю патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», власником якого є [PERSON] , оскільки вказаний патент видано з порушенням прав інших осіб, а сам патент не відповідає умовам патентоспроможності визначеним ч.1 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» в редакції від 05.12.2012 року, зокрема, умові «новизна». Відповідно до п.2.2. Положення про Державний реєстр патентів України на винаходи, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 12 квітня 2001 року №290, у процесі ведення реєстру до нього вносяться, в тому числі, відомості щодо визнання патенту недійсним повністю або частково, які в силу п.1.3. вказаного Положення Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність». Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» від 23.08.2016 року №585, Кабінет Міністрів України постановив: ліквідувати Державну службу інтелектуальної власності, поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності; установити, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про Національний орган інтелектуальної власності» №1267-р від 13.10.2020 року визначено, що державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності, тобто являється правонаступником Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Суд вважає, що оскільки спірний патент визнано недійсним повністю, тому необхідно зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідновизнати недійсним повністю патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», власником якого є [PERSON] , та зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність», задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. Крім того, позивачем понесені витрати на проведення двох експертиз в сумі 4704 грн. та в сумі 25496,64 грн. Суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрат за експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 19.06.2020 року в сумі 4704 грн., оскільки вказаний висновок визнано недопустимим доказом. Як вбачається з висновку експерта №136/20 за результатами судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 01.12.2020 року, за який позивачем сплачено кошти в сумі 25496,64 грн., даний висновок складається з двох частин, в основу однієї з яких покладено висновок від 19.06.2020 року, який визнано недопустимим доказом, а тому, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути половину вартості експертизи, а саме суму 12748,32 грн. за другу частину висновку, який є допустимим доказом. Що ж стосується стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрат за надання правничої допомоги в сумі 28998,10 грн. та на користь третьої особи ПП «Школа краси «[INFO]» витрат за надання правничої допомоги в сумі 7667,60 грн., то слід зазначити наступне. 04.03.2019 року між Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» та позивачем [PERSON] укладено договір №38/19 про надання юридичної (правничої) допомоги (т.1 а.с.55). Відповідно до звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи від 12.07.2021 року (т.2 а.с.112-113), позивач сплатив грошові кошти в сумі 28998,10 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанціями від 12.01.2021 року, від 26.02.2021 року, від 18.03.2021 року, від 21.04.2021 року, від 08.07.2021 року та від 12.11.2020 року (т.2 а.с.114-115). 13.06.2019 року між Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» та третьою особою приватним підприємством «Школа краси «[INFO]» укладено договір №7/19 про надання юридичної (правничої) допомоги. Відповідно до звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи від 13.07.2021 року (т.2 а.с.102-103), третьою особою сплачено грошові кошти в сумі 7667,60 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією від 13.07.2021 року (т.2 а.с.104). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачкою [PERSON] отримані клопотання представника позивача та третьої особи з приводу правничої допомоги, про що свідчать роздруківки з сайту АТ «Укрпотша», але клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлено. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 28998,10 грн. та на користь третьої особи необхідно стягнути понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7667,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved