Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом: право власності на 1/77 частину земельної ділянки площею 181.0693 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 38 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; право власності на 1/620 частину земельної ділянки площею 127.9093 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масивах 64-65 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. З моменту її смерті відкрилася спадщина, яка прийнята позивачем. До складу прийнятої позивачем спадщини зокрема входять: 1/77 частина земельної ділянки площею 181.0693 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 38 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/620 частина земельної ділянки площею 127.9093 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масивах 64-65 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки нотаріусом позивачу було відмовлено, оскільки позивачем не було надання правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавсуду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. [INFO] померла [PERSON], що підтверджуєтьсясвідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 10 березня 2009 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається зокрема з: 1/77 частини земельної ділянки площею 181.0693 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 38 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/620 частини земельної ділянки площею 127.9093 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масивах 64-65 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON], [INFO] є сином померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05 серпня 1948 (а.с.5). Позивач [PERSON], як спадкоємець померлої [PERSON] за законом отримав 04 червня 2018 року : свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0.5257 га, розташованої а території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництв (а.с.43); свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з майнового паю в складі майна пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства СВК «Дружба» с. Зоря Саратського району Одеської області (а.с.45). Однак, постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області від 15 лютого 2019 року (а.с.10) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що належало [PERSON], яке було вище перелічено, у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлої на зазначене нерухоме майно. Проте, 14 лютого 2005 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А 2003 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 181.0693 га, яка розташована на масиві [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 15 зазначена [PERSON], частка якої у спільній власності складає 1/77. 14 лютого 2005 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №573/А-04 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 127.9093 га, яка розташована на масивах [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 79 зазначена [PERSON], частка якої у спільній власності складає 1/620 (а.с.8). З наведеного вбачається, що [PERSON], померлій [INFO], дійсно належали зазначені вище земельні ділянки у відповідних частках. Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так, враховуючи, що після смерті [PERSON], частина її спадщини успадкована спадкоємцем [PERSON], ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно за законом. Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції №N1E6I5433M від 27 травня 2019 року вбачається, що позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 793 гривні 36 копійок ( а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved