Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу за договорами позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 травня 2013р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей, який було посвідчено нотаріально і відповідно до умов якого, у власність відповідача було передано грошові кошти в розмірі 1998250 грн., що станом на момент укладення правочину було еквівалентно 250000 доларам США. Відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути зазначені кошти в строк до 22 липня 2013р. 25 червня 2013р. відповідачем було позичено ще 275000 доларів США на строк до 31.12.2013р. Оскільки грошові кошти за договорами відповідач не повернув, на вимогу позивача 04 квітня 2014р. ним було надано розписку, відповідно до якої він взяв на себе зобов'язання повернути 275000 доларів США до 30 квітня 2014р. Разом з тим, у встановлений договорами строк, відповідач позичені кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених прав. В зв'язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 14852250 грн. В подальшому позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 12337500 грн., відповідно до поданого розрахунку заборгованості в перерахунку доларів США на гривню за курсом Національного банку України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповідно до поданих уточнень розміру позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 1998250 грн., що станом на момент укладення правочину було еквівалентно 250000 доларам США, що підтверджується договором позики грошей від 21 травня 2013р., який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1118. Відповідно до умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути зазначені кошти в строк до 22 липня 2013р. (а.с. 5-6). Разом з тим, своє зобов'язання за договором відповідач не виконав, грошові кошти позивачу не повернув і тому порушені права позивача підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики на суму, яка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян повинен бути укладений у письмовій формі - ст.1047 ЦК України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, що визначено ст.1049 ЦК України. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, який перевірений судом, сума заборгованості відповідача за договором позики від 21.05.2013р. становить суму позичених коштів в розмірі 250000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становить 5875000 грн. Таким чином, вимоги позивача про повернення боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога про стягнення боргу за договором позики від 25 червня 2013р. в розмірі 275000 доларів США задоволенню не підлягає, оскільки на підтвердження укладення сторонами зазначеного правочину відповідних доказів не надано. З огляду на встановлену законом письмову форму договору позики, її недотримання вказує на нікчемність зазначеного правочину, що передбачено ч.2 ст.215 ЦК України. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, вимога позивача про стягнення боргу за усним договором позики від 25 червня 2013р. задоволенню не підлягає. Надана позивачем розписка від 04 квітня 2014р. не підтверджує наявність між сторонами зобов'язальних відносин і на думку суду є визнанням та підтвердженням відповідачем зобов'язань за нотаріально посвідченим договором позики грошей від 21 травня 2013р. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial