Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до територіальної громади в особі Бієвецької сільської ради про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування. В позові вказала, що її батьками були [PERSON] та [PERSON]. В 1990 році вона зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище на «Стеценко». Батьками її матері були [PERSON] та [PERSON]. Дідусь [PERSON] загинув під час Великої Вітчизняної війни, а бабуся [PERSON] померла 19.02.2000 року. На момент смерті [PERSON] проживала з своєю дочкою [PERSON] та її родиною, яка доглядала її, а потім поховала і фактично вступила у володіння спадковим майном. За життя її мати [PERSON] в 2006 році склала заповіт, в якому все своє майно заповідала їй своїй дочці [PERSON] [PERSON] померла 03 вересня 2008 року. Після її смерті вона, як спадкоємець за заповітом, отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме, земельну ділянку площею 4,5 га, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю та знаходиться на території Куйбишевської сільської ради Оржицького району. Про існування спадкового майна, яке залишилося після смерті бабусі [PERSON] вона не знала, бо не мала правовстановлюючого документу на таке майно. В 2016 році вона дізналася про існування земельної частки(паю) яка належала її бабусі [PERSON] та звернулась до Оржицької державної нотаріальної контори з приводу до оформлення спадщини, але постановою нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну частку(пай). У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно вона не має можливості оформити право на земельну частку(пай) у передбаченому законом порядку. Тому прохала суд визнати за нею право в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої, 03.09.2008 року, на земельну частку(пай) площею 2,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Бієвецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, що належала померлій згідно сертифіката серії ПЛ №0159875, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА № 400 від 21.10.1996 року на імя [PERSON], померлої 19 лютого 2000 року. Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з заявою в якій прохала справу розглядати без її участі та без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник Бієвецької сільської ради у судове засідання не з'явився, в направленому на адресу суду листі сільський голова проти задоволення позову не заперечував, по суті позову покладався на розсуд суду. Третя особа по справі - перша Оржицька державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, нотаріус звернулась до суду з заявою в якій прохала справу розглядати без їх участі, при вирішенні позову покладається на думку суду. Треті особи по справі управління держгеокадастру в Лубенському районі та Лубенська райдержадміністрація Полтавської області в судове засідання своїх представників не направили, про слухання справи були повідомлені завчасно та належним чином,прохали справу розглядати без участі їх представників, по суті позову покладаються на розсуд суду. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками позивача були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). В 1990 році позивач [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище з «Терещенко» на «Стеценко» (а.с.7). Батьками матері позивача були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівною довідкою, наданою державним архівом Полтавської області (а.я.8). Як стверджує позивач, її дідусь [PERSON] загинув під час Великої Вітчизняної війни, а бабуся [PERSON] померла 19.02.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.9) Як вбачається із довідки, виданої Куйбишевською сільською радою оржицького району Полтавської області, на момент смерті [PERSON] проживала з своєю дочкою, а матірю позивача - [PERSON] та її родиною, яка доглядала її, а потім поховала і фактично вступила у володіння спадковим майном (а.с.13). За життя мати позивача [PERSON] в 2006 році склала заповіт, в якому все своє майно заповідала позивачу [PERSON]І.(а.с.11). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 03 вересня 2008 року (а.с.10). Після її смерті позивач, як спадкоємець за заповітом, отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме, земельну ділянку площею 4,5 га, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю та знаходиться на території Куйбишевської сільської ради Оржицького району(а.с.12). Приймаючи спадщину після смерті матері позивач не знала про існування спадкового майна, яке залишилося після смерті бабусі [PERSON], бо не мала правовстановлюючого документу на таке майно. Коли в 2016 році позивач дізналася про існування земельної частки(паю) яка належала її бабусі [PERSON] то звернулась до Оржицької державної нотаріальної контори з приводу дооформлення спадщини, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну частку(пай). За життя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку(пай) не отримував, що підтверджується листом управління держгеокадастру в Лубенському районі за №3001/2-16 від 03.10.2016 року (а.с.15). Відповідно до інформації, наданої Управлінням Держгеокадастру у Лубенському районі, померлій 19.02.2000 року [PERSON] належало право на земельну частку(пай) відповідно до сертифікату серії ПЛ №0159875 від 21.10.1996 року площею 2,87 в умовних кадастрових гектарах (а.с.15). Відповідно до Закону України „Про державний земельний кадастр та Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виготовити дублікат сертифікату про право на земельну частку (пай) не можливо. Відповідно до п.4.21 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2013 року) державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяжень) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України. Так як у разі, якщо право власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному земельному кадастрі, та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і не можливо зареєструвати дане нерухоме майно, то встановити своє право власності можливо в судовому порядку. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового при значення. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Оцінивши наявні докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи той факт, що визнання за позивачем права на земельну ділянку в порядку спадкування не порушає нічиїх інтересів та прав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та вважає за необхідне їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved