Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» про стягнення в його користь належних до виплати сум при звільненні з роботи, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди покликаючись на те, що 29 грудня 1978 року, він був прийнятий на роботу на Львівський завод «Автонавантажувач» і зарахований в заготівельно-пресовий цех №37. 19 грудня 2012 року, він був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України в зв»язку з ліквідацією ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач». Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Однак відповідач, всупереч вимогам ст.116 ч.1 КЗпП України і досі не провів з ним повного розрахунку. Відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Натомість, відповідач намагається ввести його в оману з приводу нарахованої йому заробітної плати. Так, згідно довідки від 20 листопада, йому нараховано, але не виплачено заробітну плату за період листопада 2011 року, на загальну суму 63933 гривні 25 копійок. В його розрахунковому листі за грудень 2012 року також зазначено, що борг підприємства становив вже 73818 гривень 55 копійок, а пізніше заборгована йому сума вже нараховувала 54765 гривень 12 копійок, хоч він заперечує виплату йому частки заборгованої суми. Довідки за 2013 рік, теж зазначають різні суми заборгованої йому суми, зокрема від 54765 гривень 12 копійок до 70265 гривень 12 копійок. У зв»язку з тим, що йому не видали довідки-розрахунку, він не може вказати суми середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити йому за весь час затримки розрахунку. Крім цього вважає, що відповідно до вимог діючого законодавства, він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, оскільки, як ветеран праці, який пропрацював на вказаному підприємстві майже 36 років, він переніс стрес та надмірне хвилювання, знаходячись на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Львівської клінічної лікарні, був позбавлений можливості на проведення хірургічного втручання. Все це змусило його вживати додаткові зусилля для організації нормальних життєвих зв»язків та збереження здоров»я. Просить стягнути з відповідача в його користь 64265 гривень 12 копійок нарахованої але невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні і по день фактичного розрахунку та 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, зменшивши суму заборгованості при звільненні його зроботи, дав пояснення аналогічні викладеним у заяві, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні теж підтримала вимоги позивача [PERSON], вважає вимоги позивача підставними і теж просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та суду пояснила, що вона не заперечує заборгованості підприємства перед позивачем [PERSON] при звільненні його з роботи в зв»язку з ліквідацією підприємства. Але підприємство все ж таки частково сплатило позивачу заборговану йому суму і буде старатися надалі сплачувати належні позивачу кошти. На даний час, невиплаченазаборгована сума позивачу нараховує 31353 гривні. Заперечує в повному обсязі вимоги позивача [PERSON] про стягнення з підприємства в корить позивача середній заробіток час затримки розрахунку при звільненні його з роботи та відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутня вина підприємства при розрахунку з позивачем при звільненні його з роботи, а тому просить в задоволенні позову в цій частині відмовити. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] дійсно працював на посаді начальника заготівельно-пресової дільниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач». З копії рішення Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2012 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Наказом ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач» за №24 від 16 жовтня 2012 року, [PERSON], на виконання п.1 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у зв»язку з ліквідацією ТзОВ «Львівський автонавантажувач», було звільнено з роботи за ст.40 п.1 КЗпП України з 19 грудня 2012 року. Відповідно до ст.ст.47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації. провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З довідки ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач» від 20 листопада 2012 року вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON], станом на 20 листопада 2012 року складає 63933 гривні 25 копійок. Довідка ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач» за №78 від 04 травня 2013 року підтверджує, що заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON], станом на 01 травня 2013 року складає 70265 гривень 12 копійок. Розрахункові листки за 2012-2013 роки ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач» підтверджують часткову виплату позивачу [PERSON] заборгованості при звільненні його з роботи. Письмові відомості Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» зарахувань на картрахунки працівників організації ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач» за 2013 рік підтверджують зарахування заборгованої заробітної плати на банківський (картковий) рахунок позивача [PERSON] Оцінюючи докази в їх сукупності по справі, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача [PERSON] з роботи, відповідачем було порушено вимоги трудового законодавства в частині строку розрахунку при звільненні, а тому відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабібнету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи з виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю в якому відбулося звільнення. Середньоденний заробіток позивача [PERSON], відповідно до довідки ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач», нараховує 267 гривень 64 копійки. З часу звільнення позивача [PERSON] з роботи, тобто з 20 грудня 2012 року і до часу постановлення судового рішення, тобто 07 травня 2014 року, затримка повного розрахунку нараховує 343 дні, а тому виплаті підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 91800 гривень 52 копійки (267,64 гривні х 343 дні). Крім цього, з відповідача в користь позивача [PERSON] слід також стягнути і моральну шкоду, оскільки невиплата відповідачем заробітної плати призвела до його моральних страждань, переживань та надмірного хвилювання і все це відобразилось на здоров»ї позивача та вимогало від нього додаткових зусиль для організації життя.

Outcome: partial