Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, відповідно до якого просить суд: визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину однокімнатної квартири, загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність відповідача [PERSON] ? частину однокімнатної квартири, загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність відповідача [PERSON] автомобіль «Toyota Corolla», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], з одночасним стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошової компенсації у розмірі 147 050,00 гривень, що становить ? частину вартості автомобіля; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що за час перебування у шлюбі, який було зареєстровано 14 липня 2002 року, сторонами було придбано у власність однокімнатну квартиру загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], вартість якої встановлено на підставі консультаційного висновку у розмірі 1 410 500,00 грн., а також автомобіль «Toyota Corolla», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], вартість якого встановлено на підставі консультаційного висновку у розмірі 294 100,00 грн. Спірна квартира була придбана сторонами у 2015 році та оформлена на відповідача, в якій останній проживає станом на день звернення позивача з даним позовом до суду. Спірний автомобіль було придбано сторонами у 2008 році та зареєстровано на відповідача. Однак у зв'язку із виникненням конфліктної ситуації щодо подальшого існування шлюбних відносин, внаслідок чого позивач разом із спільною з відповідачем дитиною, [PERSON], [INFO], вимушена проживати окремо, у подружжя також виникло непорозуміння стосовно поділу спільного майна подружжя, що є підставою звернення позивача [PERSON] з даним позовом до суду. 31.01.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. (а.с. 30-32) 14.03.2018 року у строк для подання відзиву відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; сягнути з [PERSON] судові витрати. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2002 року, та на час звернення з даним позовом до суду шлюб не розірвано. Оскільки [PERSON] не мав власного доходу, достатнього для придбання квартири, то він отримав у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 55 000,00 доларів США на придбання квартири. Зазначені кошти [PERSON] отримав від продажу належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. 30.11.2012 року, отримавши грошові кошти у борг, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К на придбання квартири [ADDRESS] (проспект Возз'єднання, 21-В 91 черга) у Дніпровському районі м. Києва. 20.05.2015 року по акту прийому-передачі квартира [ADDRESS] була передана [PERSON] Відповідач [PERSON] не мала власного доходу та не брала участі у придбанні квартири. Таким чином, попри те, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторін спірних правовідносин, вона була придбана виключно за особисті кошти позивача за зустрічним позовом [PERSON], які йому були надані його батьком [PERSON] в борг, тому позивач вважає спірну квартиру своєю особистою приватною власністю, що є предметом спору за зустрічним позовом. (а.с. 87-90) 02.04.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та об'єднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 118-119) 02.04.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання та цивільну справу призначено до судового розгляд по суті з повідомленням учасників справи про день, час та місце проведення судового засідання. (а.с. 120-122) Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст первісної позовної заяви та зміст письмової відповіді на відзив (а.с. 69-72), проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність з огляду на відсутність доказів придбання спірної квартири за кошти, позичені відповідачем за первісним позовом [PERSON] у свого батька, додатково пояснив, що, проживаючи у шлюбі, сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, до 2006 року подружжя проживало у родичів відповідача, з 2006 року і до моменту придбання власного житла та проведення у ньому ремонту подружжя проживало у родичів позивача. Позивач і відповідач бажали придбати автомобіль, а в подальшому і власне житло, на що і відкладали кошти. Через чотири роки спільного сімейного життя та спільної праці в кредит було придбано перший автомобіль. 20.05.2005 року у подружжя народилась спільна донька, [PERSON], з народженням якої позивач зосередилась на веденні домашнього господарства та догляді за дитиною. Основну суму коштів, необхідних для придбання квартири, було накопичено завдяки роботі відповідача керівником компанії «Крок Дизайн», також частину коштів на придбання квартири та її ремонт було отримано від матері позивача, [PERSON] Хоча основним джерелом сімейного доходу був дохід саме відповідача, позивач вела домашнє господарство, доглядала за дитиною, тому позивач вважає, що право власності на спірні квартиру та автомобіль належить як відповідачу так і позивачу на праві спільної сумісної власності. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував в повному обсязі з підстав, що містять відзив та заперечення на первісну позовну заяву (а.с. 61-63; 133-135), зустрічний позов підтримав з підстав, що містить зміст зустрічної позовної заяви, додатково пояснив, що дійсно з моменту укладення шлюбу і до 2006 року подружжя проживало у батьків відповідача [PERSON], з 2006 року до 2008 року - в орендованій квартирі, з 2008 року - у родичів позивача [PERSON] Заробітна плата відповідача витрачалась на поточні потреби сім'ї, а також на погашення кредиту за придбання спірного автомобіля., а спірна квартира була придбана виключно за рахунок коштів батька відповідача [PERSON] - [PERSON], які були надані позивачу у борг. Доказами, які підтверджують зазначені фактичні обставини є відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/1837/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував в повному обсязі з підстав, що містять відзив та заперечення на первісну позовну заяву (а.с. 61-63; 133-135), зустрічний позов підтримав з підстав, що містять зміст зустрічної позовної заяви та пояснення, надані його довірителем [PERSON] в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON], представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них. Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Судом встановлено, що 14.07.2002 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва від 14.02.2002 року, актовий запис № 1264, та свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 12.05.2005 року, актовий запис № 1075. (а.с. 6; 7) 30.11.2012 року між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К, за умовами якого Компанія продає, а Покупець придбає майнові права на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 102-106) 30.11.2012 року [PERSON] надав [PERSON] грошову позику у розмірі 55 000,00 Доларів США для інвестування будівництва (отримання майнових прав) квартири [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався повернути позику у повному обсязі до 30.11.2015 року, про що останнім власноручно написано боргову розписку. (а.с. 146) 13.05.2015 року ПАТ «ХК «Київміськбуд» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі майнових прав на квартиру до Договору купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К від 30.11.2012 року, відповідно до якого на виконання зобов'язань, визначених п. 1.1 Договору купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К від 30.11.2012 року, який був укладений між сторонами, Компанія передає, а Покупець приймає майнові права на однокімнатну квартиру № 230, загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., в житловому будинку [ADDRESS] Сплачена Покупцем вартість майнових прав на квартиру складає 427 995,04 грн. (а.с. 107) 20.05.2015 року ПАТ «ХК «Київміськбуд» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі квартири покупцю, відповідно до якого Компанія передала, а Покупець сплатив 100% вартості та прийняв квартиру [ADDRESS] (а.с. 108) 17.08.2015 року зареєстровано право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 22,3 кв.м. (а.с. 10-11) Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідно до заяв учасників справи, поданих по суті справи, та згідно пояснень, наданих ними в судовому засіданні, в період зареєстрованого шлюбу у 2008 році сторонами на умовах кредитного зобов'язання було придбано у власність новий автомобіль «Toyota Corolla», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстровано на ім'я [PERSON], що є фактичними обставинами, визнані учасниками справи, які не підлягають доказуванню, за відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв'язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України) Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. 26.10.2017 року ТОВ «Реал Експерт», який діє на підставі Сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 822/15 від 21.10.2015 року щодо оцінки нерухомих речей, майнових прав на них, складено консультаційний висновок, відповідно до якого ймовірна ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 43,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] на дату аналізу становить 1 410 500,00 грн. (а.с. 12-17) 27.10.2017 року ТОВ «Реал Експерт», який діє на підставі Сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 822/15 від 21.10.2015 року щодо оцінки колісних транспортних засобів, складено консультаційний висновок, відповідно до якого ймовірна ринкова вартість автомобіля «Toyota Corolla», 2008 року випуску, на дату аналізу становить 294 100,00 грн. (а.с. 18-23) Як убачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом [PERSON] просить суд: визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину однокімнатної квартири, загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність відповідача [PERSON] ? частину однокімнатної квартири, загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність відповідача [PERSON] автомобіль «Toyota Corolla», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], з одночасним стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошової компенсації у розмірі 147 050,00 гривень, що становить ? частину вартості автомобіля, що набуто сторонами за час зареєстрованого шлюбу та, відповідно, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому підлягає розподілу в розрізі даного спору. Разом з тим, предметом спору за зустрічним позовом є вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], вказуючи на те, що спірну квартиру було придбано за особисті кошти позивача [PERSON], які йому були надані в борг його батьком [PERSON], після продажу останнім належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], тому позивач вважає спірну квартиру своєю особистою приватною власністю. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача за первісним позовом [PERSON], заперечення сторони відповідача за первісним позовом [PERSON],

Outcome: partial