Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології «Машинобудування» про відшкодування моральної шкоди. В обгрутовані позовних вимог позивач пояснив, що він працював у відповідача з 1976 року. Наказом від 22 січня 1976 року №31-к позивача було прийнято на роботу на посаду старшого інженера Центрального Наукового Дослідного інституту. З 04 липня 2008 року його було призначено на посаду начальника відділу капітального будівництва відповідно наказу №777/к від 04.07.2008 року. З 01 листопада 2011 року позивач працював помічником директора по загальним питанням. 26 листопада 2012 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом від 26.11.2012 року №46-к. В день звільнення відповідач не розрахувався з позивачем, тобто не виплатив усі належні кошти в порушення ст. 116 КЗпП України, тому позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого права на заробітну плату. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2013 року на користь позивача була стягнуто середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України в сумі 7888 грн. 47 коп. було задоволено. Виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня було покладено на Ленінський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. У зв'язку з тим, що відповідач не виконував рішення суду добровільно, державним виконавцем було винесено 11.10.2013 року постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа. Тільки 13 червня 2014 року на картковий рахунок позивача було зараховано 7849,03 грн. Таким чином, відповідач в порушення ст. 14 ЦПК України протягом більш ніж 7 місяців не виконував судове рішення в примусовому порядку, чим спричинив позивачу моральну шкоду. Позивач розцінює бездіяльність відповідача, як грубе порушення його права власності. Він не мав матеріальної можливості поправити своє здоров'я, придбати санаторну путівку для лікування, не міг придбати потрібні ліки. Позивач ввжає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 16000 (шістнадцять тисяч) грн.. із розрахунку його середнього заробітку 2253 грн. 86 коп. за весь час невиконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2013 року (2253,86 грн. х 7 місяців 13 днів). Представник відповідача в судове засіданні не з,явився. Про слухання справи повідомлені належним чином. Подали до суду заяву про відкладення слухання справи. В зв'язку з тим, що предс тавник відповідача вчетверте надав суду заяву про відкладення слухання справи, суд вважає, що він зловживає своїми процесуальними правами тому вважає за можливе розглянути справу по суті, без представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, перевірив матеріали справи встановив наступні факти. Позивач [PERSON] працював в ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології «Машинобудування» з 1976 року. Наказом від 22 січня 1976 року №31-к позивача було прийнято на роботу на посаду старшого інженера Центрального Наукового Дослідного інституту. З 04 липня 2008 року його було призначено на посаду начальника відділу капітального будівництва відповідно наказу №777/к від 04.07.2008 року. З 01 листопада 2011 року позивач працював помічником директора по загальним питанням. 26 листопада 2012 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України згідно із наказом від 26.11.2012 року №46-к. В день звільнення відповідач не розрахувався з позивачем, тобто не виплатив усі належні кошти в порушення ст. 116 КЗпП України, тому позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого права на заробітну плату. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2013 року на користь позивача була стягнуто середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України в сумі 7888 грн. 47 коп. було задоволено. Виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня було покладено на Ленінський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. У зв'язку з тим, що відповідач не виконував рішення суду добровільно, державним виконавцем було винесено 11.10.2013 року постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа. Тільки 13 червня 2014 року на картковий рахунок позивача було зараховано 7849,03 грн. Таким чином, відповідач в порушення ст. 14 ЦПК України протягом більш ніж 7 місяців не виконував судове рішення в примусовому порядку. Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також майнова шкода, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до т. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. З постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.05.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. П. 5 постанови Пленуму Верховного суду України, передбачає, що при вирішенні спору відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні , а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем позивач зазнав певні моральні страждання, що відтворилися в переживаннях у зв'язку з порушенням нормального образу життя позивача, відсутність значної суми грошей на які позивач розраховував, відсутності коштів для придбання санаторної путівки, лікування, знаходження позивача в ролі «прохача» коштів які по закону належать йому, відшкодування йому шкоди з відповідача в примусовому порядку. Психологічні загрузки в зв'язку з систематичним відвідуванням різних інстанцій, зверненням до суду які негативно впливають на позивача. Вирішуючи спір, суд зазначені вимоги закону та характер виниклих між сторонами правовідносин, їх тривалість, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути суму у рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача в сумі 6000 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно вимог. ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 11,1167 ЦК України ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 169 ч.4, 224 ч.1, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

Outcome: partial