Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 22 серпня 2016 року він надав відповідачу в позику 1200 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 26 серпня 2016 року. Вказуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики та прострочив виконання зобов`язання, просив стягнути з нього кошти в сумі 1239,75 доларів США (1200 доларів США - сума боргу, 39,75 доларів США - три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання) та судові витрати в розмірі 640 гривень. Суддя своєю ухвалою позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гут А.В. у вказане судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, однак, представник позивача [PERSON] - адвокат Гут А.В. подала адресовану суду заяву про те, що вона та позивач позов підтримують з викладених у ньому підстав, не заперечують проти заочного розгляду справи і просять справу розглядати за їхньої відсутності (а.с. 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 25, 26), про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~не здійснювалося. Суд своєю ухвалою від 23 вересня 2020 року постановив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як установив суд, що 22 серпня 2016 року позивач [PERSON] надав у позику відповідачу [PERSON] 1200 доларів США на строк до 26 серпня 2016 року. На підтвердження отримання коштів у позику відповідач підписав відповідну розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 12), що відповідає вимогам частини другої статті 1047 ЦК України. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1046 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася, і підтверджує досягнення сторонами договору позики згоди відносно всіх його істотних умов. Строк виконання укладеного між сторонами договору позики настав 26 серпня 2016 року, після чого ніяких змін до нього сторонами не вносилося та додаткових угод не укладалося. Відповідач [PERSON] взяті на себе за договором позики зобов`язання відповідно до вимог статей 526, 629 ЦК України належним чином не виконав, що виразилося у неповерненні ним позикодавцю отриманої суми позики. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також виходячи із характеру спірних правовідносин, передбаченого статтею 13 ЦПК України, принципу диспозитивності, меж заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідача неповернутої суми боргу в іноземній валюті, оскільки останній порушив умови укладеного із позивачем договору позики та не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами у цій справі, за своєю юридичною природою є грошовими зобов`язаннями, то суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України, нормами якої встановлено спеціальний вид цивільно-правової відповідальності компенсаційного характеру за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що позика була надана відповідачу на строк до 26 серпня 2016 року і він її не повернув позивачу у вказаний строк, то з цієї дати має місце прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо повернення суми позики в розмірі 1200 доларів США, а тому, виходячи із періоду прострочення, за який позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних за порушення грошового зобов`язання (403 дні), на користь позивача підлягає стягненню 39,75 доларів США (1200 доларів США х 403 дні х 3% / 100% / 365 днів = 39,75 доларів США). Наведена вище правова позиція щодо стягнення боргу та трьох процентів річних в іноземній валюті викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає і відповідачем суду надано не було. Крім того, згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 640 гривень судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви. На підставі викладеного, статей 526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved