Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. під літерою «А», Сарай «Б», Літня кухня «В», Стайня «Г», Гараж «Д», Ворота, хв. №1, Огорожа №2, Огорожа №3, Огорожа №4, Відмостка №5. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться за адресою: [ADDRESS], до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., що розташований на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Позивач зазначила, що неодноразово зверталась до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця, після чого приватним нотаріусом нотаріальної контори Монастириського районного нотаріального округу, позивачу було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та роз'яснено про можливість звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок на підставі ст.ст.182, 328,377 ЦК України. Оскільки позивач є дочкою [PERSON], вважає що саме вона має право успадкувати житловий будинок з надвірними будівлями за померлим спадкодавцем. Представник позивача, позивач в судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими що підлягають до задоволення виходячи з наступного. Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] року, в віці 70 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Лядської сільською радою Монастириського району Тернопільської області 29 червня 2005 року (а.с. 10). За життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] який належить до соціальної групи - колгоспний двір, що складався з двох членів, голова - [PERSON], його дружина - [PERSON], про що свідчить копія господарської книги за особовим рахунком № [NUMBER], що знаходиться в матеріалах справи. З моменту смерті [PERSON] - [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 02 травня 2001 року Лядською сільською радою Монастириського району Тернопільської області (а.с.9), у володіння спадковим майном за адресою [ADDRESS] фактично вступив [PERSON] який там проживав. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Лядською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 29 червня 2005 року, після чого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як слідує із листа листа приватного нотаріуса Монастириського районного округу 23 січня 2015 року №5 (а.с.4) позивачу - [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на зазначене майно та роз'яснено про можливість звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок на підставі ст.ст.182, 328, 377 ЦК України. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1974 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 квітня 2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], був побудований у 1974 році. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], відмови від прийняття спадщини не заявляла. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] який належав [PERSON] померлому [INFO] року, не оформила своїх спадкових прав. Дані про інших спадкоємців відсутні. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Судом встановлено, що родинні відносини між померлими [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2011 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] Зміна прізвища позивача підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, згідно якого позивач своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» змінила на «[PERSON]». За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на житловий будинок з надвірними будівлями. З листа Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позову чим фактично його визнав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved