Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03 жовтня 2017 року між ним, та [PERSON] укладений договір позики у вигляді власноручно написаної відповідачем розписки, за якими [PERSON] отримав від позивача в борг кошти на загальну суму 45276,14 гривень і зобов`язувався повернути їх в строк до 01.11.2017 року. Крім того, відповідач зобов`язувався в разі неповернення боргу у зазначений строк сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 5% від суми боргу щомісячно. 23 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики у вигляді власноруч написаної відповідачем розписки, за яким відповідач отримав від позивача в борг кошти на загальну суму 84600,00 гривень і зобов`язався повернути їх в строк до 15.05.2018 року. Крім того, відповідач зобов`язувався сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 2% від суми боргу щомісячно. В порушення умов договорів до цього часу відповідач грошові кошти не повернув Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду, у зв`язку з чим просив стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 159 464,68 грн. Позивач з`явився в судове засідання, надав пояснення та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце проведення судового засідання належним чином, кілька разів надавав клопотання про відкладення розгляду справи і просив йому надати час для звернення до адвоката, однак своїми процесуальними правами не скористався, до суду не з`явився. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року та 23 квітня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договори позики. Відповідно до умов договору від 03 жовтня 2017 року позивач передав, а відповідач отримав 45 276,14 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою. Зазначену суму коштів, відповідач зобов`язувався повернути до 01.11.2017 року. Проте, відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав та отримані кошти за договором позики не повернув (копія розписки - а. с. 4). Відповідно до умов договору від 23 квітня 2018 року позивач передав, а відповідач отримав 84 600,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою. Зазначену суму коштів, відповідач зобов`язувався повернути до 15.05.2018 року. Проте, відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав та отримані кошти за договором позики не повернув (копія розписки - а. с. 5). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу, 3% річних та інфляційні витрати. У той же час, суд відмовляє у стягненні з відповідача суми нарахованих відсотків, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Суду не надано доказів, що вказані договори позики пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.11, 16, 525, 526, 530, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial