Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив усунути [PERSON] від права на спадкування, як спадкоємицю першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] та визнати за [PERSON], як спадкоємцем другої черги право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належала померлому [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що спадкоємці не згодні з розподілом часток спадкового майна, а також при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітами від 04.01.1996 року та від 23.10.1997 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області та при реєстрації права власності Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, за цими свідоцтвами були допущені помилки, які не застережені. Також, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області від 23.10.1997 року за № 4-3181, зареєстрованим Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації від 30.10.1997 року за № 69-52, право власності зареєстровано на 1/3 частину домобудування, а не на квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. В письмовій заяві зазначила, що її батько [PERSON] останні чотири місяці був в безпорадному стані та останні два місці перед смертю не міг пересуватися самостійно, був прикований до ліжка та потребував постійного стороннього догляду. При цьому догляд за батьком в лікарні здійснював позивач по справі, [PERSON], який забезпечував батька відповідача всім необхідним в тому числі ліками та грошима. А також, всі витрати на поховання батька поніс позивач [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.01.1996 року, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4/32 (2/3 частини) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.10.1997 року, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4/3181 (1/3 частина). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 31381541 від 15.08.2012 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.03.1993 року, виданого відділом РАЦСу м. Рені Одеської області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.04.2011 року, згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]»; - батько [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 25.03.1968 року, виданого виданого Примоським РАЦСом м. Жданова Донецької області. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], як спадкоємиця за законом першої черги, у передбачений строк звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 19.10.2012 року за № 1268. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було з'ясовано судом, [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після померлого сина - [PERSON] на користь брата спадкодавця - [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 15.08.2012 року за № 944. Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Окрім цього, ч. 1 ст. 203 Сімейного кодексу України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до п. 2 ч. 3, ч. 5 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] будучи рідною донькою спадкодавця [PERSON], який був непрацездатною собою та хворів, не утримувала його та участі в додаткових витратах виплаканих тяжкою хворобою [PERSON] не приймала. Усі витрати на лікування спадкодавця [PERSON] та його поховання здійснював його рідний брат та позивач по справі [PERSON], що підтверджено довідкою про витрати на поховання від 01.08.2012 року за № 24, згідно якої оплату витрат на поховання [PERSON] здійснював його брат та позивач по справі [PERSON]. Зазначений факт був підтверджений письмовими заявами відповідачки [PERSON] з гідно яких вона вказала що позивач [PERSON] здійснював догляд за спадкодавцем [PERSON] та поніс всі витрати на лікування та поховання спадкодавця. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був в безпорадному стані, а також ту обставину, що вона безумовно визнала позов та її визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне усунути відповідача [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємцем за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті [PERSON] є його рідний брат [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 25.03.1968 року, виданого Примоським РАЦСом м. Жданова Донецької області та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.05.1970 року, виданого Примоським РАЦСом м. Жданова Донецької області. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець за законом другої черги, у передбачений строк звернувся до Ізмаїльскої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 15.08.2012 року за № 943, тобто вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved