Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом, де зазначила, що при здійсненні реєстрації прав на земельну ділянку як набувачем за договором дарування нею отримано інформацію про існування декількох державних актів на одну й ту саму земельну ділянку, зокрема: за № 133 від 16.03.2002 року серії [NUMBER] з кадастровим номером земельної ділянки [NUMBER]; № 133 від 16.03.2002 року серії [NUMBER] від 06.07.2007 року з кадастровим номером земельної ділянки [NUMBER]; та державний акт [NUMBER]. У зазначених державних актах власники земельної ділянки є різні особи, державний акт від 06.06.2007 року на є підписаним міським головою, не містить достовірного графічного матеріалу. Крім того, при виготовленні державних актів безпідставно змінено площу прибудинкової території з 0,3911 га до 0,1313 га. При цьому, як зауважує позивач, рішення про зміну розміру земельної ділянки за відповідною адресою по пров. Піонерських таборів, 14 в м. Житомирі не приймалось. Державні акти порушують право власності позивача, яка позбавлена передбачених санітарними правилами умов проживання. Позивач, неодноразово змінюючи позовні вимоги, у судовому засіданні від 24.04.2019 року підтримала позов у редакції від 31.01.2019 року, згідно прохальної частини якого особа просить визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] від 06.06.2007 року, зобов»язати управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області внести необхідні зміни до Державного реєстру прав на земельні ділянки та земельно-облікових даних, відшкодувати судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з вищевикладених підстав. Зазначила, що земельна ділянка існує «на папері», фактично землевпорядні організації не можуть її відшукати. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання від 24.04.2019 року надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Інші учасники в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд встановив. Відповідно до договору дарування від 16.03.2002 року [PERSON] подарувала [PERSON], який виступив обдарованим, земельну ділянку розміром 75 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 28.03.2006 року, підтверджено право власності [PERSON] на 0,0075 га. земельної ділянки, набутої на підставі договору дарування від 16.03.2002 року За змістом державного акту загальний розмір земельної ділянки становить 0,0315 га. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.06.2007 року, [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.03.2002 року розміром 0,0075 га. з загальної земельної ділянки 0,1313 га. з кадастровим номером [NUMBER]. Договором дарування від 11.08.2014 року [PERSON] відчужив позивачу [PERSON] 75/1313 частин земельної ділянки площею 0,1313 га. за вищевказаною адресою з кадастровим номером [NUMBER]. На час розгляду справи позивач [PERSON] є власником 75/1313 земельної ділянки за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1313 га. на підставі договору дарування від 11.08.2014 року. Власником 125/1313 частин вказаної земельної ділянки є [PERSON]. Вказані обставини підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна (том 1-й а.с. 216-220). За державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.06.2007 року землями, не наданими у власність, є ділянка площею 0,1113 га. Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі державного акту від 28.03.2006 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами. У відповідності до п.2.14 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43, державний акт на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках. Підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів. У разі відчуження земельних ділянок із земель приватної власності державний акт на право власності на земельну ділянку підписує відповідний орган земельних ресурсів на підставі копії відповідного договору, вірність якої засвідчена нотаріусом. Пунктом 1.13 Інструкції визначено, що складення державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об»єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими медовими знаками встановленого зразка за затвердженою технічної документацією. За встановленими судом обставинами слідує, що оспорюваний державний акт від 06.06.2007 року видавався за наслідком відчуження земельної ділянки із земель приватної власності [PERSON] до набувача [PERSON] Державний акт містить підпис голови Житомирського міського управління земельних ресурсів як повноважного органу, зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю 06.06.2007 року за № 01072000527. Технічною документацією (том 1-й а.с. 79-88) підтверджено складення проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на замовлення [PERSON] площею 0,0075 га. за адресою: [ADDRESS]. В технічній документації наявні, серед інших документів, викопіровка з схеми землекористування акт встановлення меж земельної ділянки (том. 1-й а.с. 85-86). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Суд не дійшов висновку про порушення прав позивача внаслідок невідповідності розміру переданій їй земельної ділянки початковому, визначеному умовами договорів між [PERSON] та [PERSON], та в подальшому, між останнім та позивачем [PERSON] Також суду не надано належних доказів про неможливість відновлення порядку користування, визначеного між співвласниками. З приводу зменшення розміру земельної ділянки до розміру 0,1313 га. суд звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.12.2000 року № 760 загальний розмір земельної ділянки 0,3911 га за адресою [ADDRESS] передано [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як зауважувалось вище, [PERSON] згідно договору дарування відчужила 75 кв.м. земельної ділянки на користь [PERSON] Згідно зі ст. 193 ЗК України (в редакції на час видачі державного акту від 06.06.2007 року) державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим ділянок, їх оцінку, класифікацію земель. Кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 79-1 ЗК України (в чинній редакції) сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Судом встановлено, що частка сформованої земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], яка передана позивачу, становить 75/1313 частини, що, з врахування загального її розміру 0,1313 га. становить 0,0075 га. Позивачем не доведено неправомірність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.06.2007 року. З приводу державного акту від 28.03.2006 року, який, на думку позивача, повинен визначати розмір земельної ділянки, суд зауважує, що вказаний документ не став предметом дослідження у зв»язку з відсутністю вимог про визнання його недійсним, при цьому, суд звертає увагу, що за таким актом розмір земельної ділянки також становить 0,0075 га. Суд вважає необхідним зазначити, що співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], державний акт про право власності на яку оспорено в судовому порядку, є [PERSON], Житомирська міська рада відповідно до ст. 83 ЗК України. Вказані особи не заявлені як відповідачі, позивач категорично заперечувала участь [PERSON] як відповідача в судовому засіданні. Вказана особа залучена як третя особа згідно ухвали суду. Вирішення питання про визнання недійсним державного акту та зобов»язання внесення змін до реєстраційних відомостей відносно земельної ділянки без залучення таких осіб у відповідному процесуальному статусі суперечить завданням цивільного судочинства. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання державного акту недійсним, а також у зобов»язанні до вчинення дій, як пов»язаних із первісною вимогою.

Outcome: dismissed