Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Могилів-Подільський консервний завод», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в якій просив поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, стягнути на його користь з відповідача 7000 гривень завданої матеріальної шкоди, 5000 гривень завданої моральної шкоди, судові витрати пов`язані з оплатою за проведення експертизи, а також витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що 17.04.2014 приблизно об 11 годині на вулиці Леніна у місті Ямпіль Вінницької області водій [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності маневру перед початком руху та скоїв зіткнення з електровелосипедом «Азімут», який рухався в попутному напрямку від його керуванням, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, а він отримав тілесні ушкодження у виді забою коліна правої ноги. Однак, дану інформацію в ЄРДР внесено не було. Після цього, він тривалий час звертався в правоохоронні інстанції різних рівнів з метою внесення інформації про вчинене кримінальне правопорушення за ст.286 КК України. 29.12.2015 інформацію про зазначену подію, після зобов`язання Ямпільським районним судом це вчинити, було внесено слідчим Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Любомським Д.С. в ЄРДР за №12015020370000524 і проведено досудове розслідування, яке було завершено закриттям 30.04.2016 за відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, оскільки він не отримав тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Після цього, він неодноразово оскаржував дану постанову слідчого в різні інстанції і нарешті відносно [PERSON] було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Згідно постанови судді Ямпільського районного суду Вінницької області Любинецької-Онілової А.Г. від 24.07.2017 водій [PERSON] визнаний винним за ст.124 КУпАП, тобто ДТП сталася з його вини, однак провадження у справі було закрито на підставі ст.38 КУпАП. Зазначив, що елетровелосипед «Азімут» належить йому на праві особистої власності відповідно до накладної №84 від 10.07.2013. Він придбав його у магазині приватного підприємця [PERSON] за 5500 грн. і користувався ним менше одного року. В результаті ДТП на електровелосипеді пошкоджено ручка щеплення (відбита повністю), ручка гальм (відбита), дзеркало заднього виду (відбите), облицювальна частина з пластмаси (побита), фара розбита, передня вилка зігнута, гвинти кріплення вирвані, а тому руль повністю непридатний до використання, корзина переднього багажника з пластмаси лопнула в багатьох місцях, корпус акумулятора розбитий і він вийшов з ладу та не придатний до використання. Від отриманих пошкоджень в результаті ДТП з вини водія [PERSON] елетровелосипед повністю вийшов з ладу і відновити його він не має змоги, а тому вважає, що винна особа - [PERSON] повинен відшкодувати йому ремонт, який на даний час коштує приблизно 5000 гривень. Водій [PERSON] на момент ДТП перебував в трудових відносинах з ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод». З вини [PERSON] заподіяні фізичні та моральні страждання, які сталися через те, що в результаті грубих порушень ПДР відповідачем, його власному електровелосипеду завдано значних пошкоджень і він тривалий час, а саме з 14.04.2014 по даний час не має можливості його використовувати, в результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження у виді забою коліна правої ноги. Він являється інвалідом 1-ої групи і в результаті ДТП пережив глибокий психологічний стрес, через що у нього сталися головні і сердечні болі, втрата душевного спокою, погіршення сну і здоров`я в цілому, а це у свою чергу вплинуло на реалізацію його намірів та ділових стосунків. Існують проблеми у зв`язку із обмеженням рухів, у нього порушилися нормальні життєві зв`язки через неможливість використання транспортного засобу тривалий час, продовження активного громадського життя з оточуючими людьми, в тому числі і родичами. З дня ДТП по даний час сплинуло чотири роки, а шкода відповідачем йому так і не відшкодована. Відповідач в усній формі категорично відмовився відшкодовувати заподіяну ним шкоду. Оскільки чинним законодавством передбачений загальний строк звернення до суду з позовом такого характеру, а з часу ДТП пройшло більше трьох років, але він вважає, що строк ним пропущений з поважних причин і підлягає поновленню, так як він добивався, щоб відомості про ДТП були внесені до ЄРДР,а після закриття провадження добивався у судових та правоохоронних органах, щоб був винесений протокол за ст.124 КУпАП.. Вищевикладені обставини змусили його звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що у той день він на власному електровелосипеді їхав на ринок по головній дорозі, і з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої його електровелосипед було пошкоджено, а він отримав тілесні ушкодження. Моральна шкода полягає в тому, що він є інвалідом 1 групи, є особою похилого віку, протягом останніх чотирьох років ходить пішки. По сьогоднішній день він відчуває болі в коліні правої ноги, яке було травмовано під час ДТП. Зазначив, що під час проведення експертизи, експертом не було враховано у вартість руль від електровелосипеда та акумуляторна батарея. Просив поновити йому строк звернення з даним позовом до суду, так як він пропущено з поважних причин. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Снітко В.А., який діє на підставі Ордеру серії ВН №068325 від 25.03.2019 позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що дійсно 17.04.2014 мала місце ДТП, під час якої було пошкоджено електровелосипед, який належить позивачеві. Позивач дійсно зазнав матеріальної шкоди, яка виразилася у пошкодженні його електровелосипеда, та моральної шкоди, яка виразилася в тому, що у позивача почалися сильні головні та сердечні болі, погіршився сон, він втратив можливість вільно пересуватися по своїх потребах, електровелосипед він використовував для поїздки до лікарні, аптеки, за продуктами харчування. Пішки йому важко пересуватися, так як він є особою похилого віку та інвалідом 1 групи. Він почав дуже переживати з тих причин, що його новий електровелосипед пошкоджений з вини відповідача і ніхто не відшкодував завдану шкоду протягом тривалого часу після ДТП. Протягом тривалого часу після ДТП позивач звертався до правоохоронних органів з метою внесення відомостей до ЄРДР за фактом ДТП, однак йому постійно відмовляли у зв`язку із відсутність складу кримінального правопорушення. Після довгого періоду з часу ДТП відносно третьої особи [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, яке було закрито у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Після чого позивач звернувся до суду з даним позовом, у зв`язку із чим було порушено строк звернення до суду. Вважає, що строк пропущений з поважних причин і тому просив суд його поновити. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Могилів-Подільський консервний завод» - Крижанівський В.А., який діє на підставі Довіреності від 18.11.2019 у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву за вхід.№8847 від 10.12.2019 в якій зазначив, що у судове засідання не може з`явитися за станом свого здоров`я. Представником відповідача подано до суду відзив в якому зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог так як вважає, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки особа, з вини якої сталася ДТП [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «Могилів-Подільський консервний завод». В матеріалах справи наявний лист територіального сервісного центру №0543 від 02.03.2019, згідно якого транспортний засіб ГАЗ 33021 належить ПрАТ «Могилів-Подільський консервний завод». Однак доказів на підтвердження перебування транспортного засобу ГАЗ 33021 ПрАТ «Могилів-Подільський консервний завод» на час вчинення ДТП у власності відповідача, так і на підтвердження перебування [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем у той час не надано. На даний час [PERSON] оскаржує постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 24.07.2017. ПрАТ «Могилів-Подільський консервний завод» не погоджується із розміром шкоди, визначеним позивачем. Відповідач у повному обсязі заперечує щодо розміру матеріальної шкоди, оскільки вони не підтвердженні жодними доказами, відсутні докази на підтвердження того, що в результаті ДТП, яка сталася 17.04.2014 був пошкоджений саме електровелосипед «Азімут», оскільки у постанові йдеться про «електровеломопед», відсутні будь-які документи на підтвердження належності електровелосипеда «Азімут» або «електровеломопеда» саме позивачу, на підтвердження спричинених ушкоджень саме в результаті ДТП та саме електровелосипеду «Азімут» або «електровеломопеду» [PERSON] . Позивачем у позові досить стисло і абстрактно зазначено в чому саме полягала моральна шкода, не доведена жодними доказами обставини, зазначені в позовній заяву, як і не надано доказів, в чому полягає тяжкість заподіяної моральної шкоди та матеріальний стан відповідача, а також наявність і тривалість обставин, які потенційно могли б викликати душевні страждання позивача в результаті ДТП. Тому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Окрім того, відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності від 22.04.2019 в якій зазначено, що позивачем при зверненні до суду пропущено встановлені законом строки позовної давності. ДТП за участю позивача, як зазначено у постанові Ямпільського районного суду Вінницької області від 24.07.2017 та постанові Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2018 року сталася саме 17 квітня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві просив суд поновити йому строк на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, однак, як вбачається з матеріалів справи, судом не вирішено зазначене питання. Моментом заподіяння шкоди є 17.04.2014, а позивач з позовом звернувся 29.01.2019 тому пропущено строк позовної давності. Посилання позивача, як на підстави поновлення пропущеного ним строку, на обставини, зазначені у позові, зокрема, проведення досудового розслідування, намагання врегулювати спір до подання позовної заяви є необґрунтованими, оскільки він мав право звернутися з цивільним позовом в межах трирічного строку, та жодних доказів на підтвердження його звернення до відповідача з метою мирного врегулювання спору ним не надано. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомлення. На адресу суду повернувся лист з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Клопотань та відзиву не подав. Заяви, клопотання: клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи (вхід.№715 від 29.01.2019 (а.с.12); відзив на позову заяву (вхід.№1513 від 25.02.2019 (а.с.25-26); заперечення проти поновлення строку від 20.02.2019 (а.с.27); заперечення проти призначення у справі судової товарознавчої експертизи (вхід.№1514 від 25.02.2019 (а.с.28); клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача від 01.04.2019 (а.с.59); заява про ознайомлення з матеріалами справи (вхід.№3042 від 18.04.2019 (а.с.70); відзив в порядку ст.178 ЦПК України від 22.04.2019 (а.с.75-77); клопотання про залучення у справі представника від 22.04.2019 (а.с.78); заява про застосування строків позовної давності від 22.04.2019 (а.с.79-80); клопотання експерта (вхід.№5375 від 17.07.2019 (а.с.106-108); заява позивача (вхід.№6109 від 23.08.2019 (а.с.110-112); заява позивача про надання копії висновку експерта (вхід.№7475 від 22.10.2019 (а.с.161); клопотання про виклик судового експерта (вхід.№7545 від 24.10.2019 (а.с.162-163); заява позивача (вхід.№7709 від 29.10.2019 (а.с.164); заява позивача (вхід.№8191 від 13.11.2019 (а.с.168); заява представника відповідача про неможливість з`явитися у судове засідання (вхід.№8847 від 14.12.2019). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження та призначення підготовчого засідання (а.с.19-22); заміна відповідача (а.с.62-65); призначення товарознавчої експертизи та зупинення провадження у справі (а.с.93-97); поновлення провадження у справі (а.с.114-115); задоволення клопотання експерта та зупинення провадження у справі (а.с.117-120); поновлення провадження у справі (а.с.159-160); закриття підготовчого провадження та виклик у судове засідання експерта (а.с.173-175). Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, зокрема: копії постанов Ямпільського районного суду Вінницької області №138/903/17 від 24.07.2017 (а.с.5) та №138/903/17 від 12.12.2018 (а.с.6) судом встановлено, що винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП доведена, тобто судом встановлено, що ДТП, яка мала місце 17.04.2014, та під час якої було пошкоджено електровелосипед, сталася з вини саме [PERSON] , який керував автомобілем ГАЗ 33021-1212 д.н.з. [NUMBER] . Із копії Накладної №84 від 10.07.2013 (а.с.7) судом встановлено, що позивач придбав електровелосипед у СПД [PERSON] , вартість якого становила 5500 грн. Із фотокарток (а.с.8-9) судом встановлено, що дійсно електровелосипед пошкоджений. Із копії паспорта громадянина України (а.с.10) та копії Посвідчення серії [NUMBER] виданого 29.08.2018 (а.с.11) судом встановлено, що позивач народився [INFO] , тобто є особою похилого віку, окрім того є інвалідом війни першої групи. Із відповіді начальника ТСЦ 0543 Ю.В.Негай від 02.03.2019 №31/2/0543-85 на адвокатський запит (а.с.49) судом встановлено, що автомобіль ГАЗ 33021 яким керував [PERSON] під час вчинення ДТП належить «Могилів-Подільському консервному заводу», тобто відповідачеві. Із висновку експерта №351 від 08.10.2019 (а.с.128-157) судом встановлено, що ринкова вартість електровелосипеда «Azimut» TDL026Z після ДТП, яка сталася 17.04.2014 приблизно об 11 годині 00 хвилин по вулиці Леніна у місті Ямпіль Вінницької області за обставин описаних у позовній заяві, на момент проведення експертизи могла становити 7970,00 грн. Окрім того, із пояснень експерта [PERSON] , яка була допитана у судовому засіданні судом встановлено, що у вартість пошкодженого електровелосипеда руль не враховано так як пошкоджені були тільки ручки, а не сам руль, також не враховано у вартість пошкоджену акумуляторну батарею, так як експерту було невідомо, чи вказана акумуляторна батарея на час проведення експертизи була у справному стані, так як ззовні вона не пошкоджена, а пошкоджений тільки її корпус. Окрім того, термін експлуатації батареї два роки, а з часу придбання минуло біля п`яти років. Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, яка досліджувалась у судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] керував автомобілем ГАЗ 33021-1212 д.н.з. [NUMBER] , який належить «Могилів-Подільському консервному заводу». Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Позивач ставить питання про поновлення йому строку звернення до суду з даним позовом, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім того, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Аналізуючи наведені правові норми суд дійшов висновку про те, що не зважаючи на те, що позивачем дійсно пропущено строк звернення з даним позовом до суду, суд вважає за необхідне поновити позивачеві пропущений строк, так як він пропущений з поважних причин. Суд враховує те, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів з проханням внести відомості в ЄРДР по факту ДТП, яка мала місце 17.04.2014, однак йому постійно правоохоронні органи відмовляли. Він неодноразово звертався до слідчого судді з метою зобов`язання внести відомості в ЄРДР. Після того як відомості були внесені в ЄРДР, тривалий час проводилося досудове розслідування, і як наслідок, кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Враховується те, що тривалий час після закриття кримінального провадження працівниками поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП, і вже після того як була винесена постанова Ямпільського районного суду Вінницької області (27.07.2017), позивач звернувся з даним позовом до суду, так як було встановлено вину особи [PERSON] . Окрім того, суд також враховує похилий вік позивача, який має інвалідність першої групи, є інвалідом війни, різним методами намагався захисти своє порушення право, юридично необізнаний. Тому, враховуючи вищевикладене, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, і має підстави для поновлення пропущеного строку. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Що стосується посилання відповідача на те, що судом не вирішено питання поновлення позивачеві строку звернення з позовом до суду, то суд зазначає наступне: Відповідно до абз.4 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав. Окрім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.2 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Отже, виходячи з викладеного, суд має підстави вирішити дане питання під час ухвалення судового рішення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в п.4 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності). Під час судового засідання судом беззаперечно встановлено, що автомобіль ГАЗ 33021 д.н.з. [NUMBER] є власністю відповідача ПрАТ «Могилів-Подільський консервний завод», і в ДТП, що мала місце [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області приблизно об 11 годині 00 хвилин, був джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. У судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що під час ДТП, що мала місце [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області було пошкоджено електровелосипед, який належить позивачеві, суд вважає, що розмір матеріальної шкоди 7000 гривень, який заявлений позивачем є адекватним і таким, що дійсно відповідає завданій йому матеріальної шкоди, що підтверджено належними та допустимим доказами. Ринкова вартість електровелосипеда «Azimut» TDL026Z після ДТП, яка сталася 17.04.2014 по [ADDRESS] могла становити 7970,00 грн., як зазначено експертом. Зазначена позивачем сума і підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди, то суд зазначає наступне: Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт перший частини другої цієї статті визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні суми моральної шкоди завданої позивачеві [PERSON] , яка підлягає стягненню з відповідача, суд бере до уваги характер та обсяг фізичних і душевних страждань позивача, у якого внаслідок ДТП, а саме з 17.04.2014 і по сьогоднішній день відбулися зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, як: відчуття безпорадності та особистого безсилля перед перешкодами, переживання емоційного напруження через втрату можливості вести усталений активний спосіб життя. Окрім того, судом встановлено, що ситуація ДТП втрутилася у життя позивача поза його волевиявленням, спричиняючи вимушене блокування таких його провідних потреб та цінностей, як потреба у збереженні здоров`я, відчутті безпеки, емоційному комфорті, так як позивач є особою похилого віку, інвалідом війни, інвалідом першої групи. За допомогою пошкодженого електровелосипеда позивач пересувався по місту, зокрема до лікарні, аптек за ліками, за продуктами харчування, у чому більше як чотири роки обмежений. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Крім того, розмір шкоди, зазначений позивачем суд вважає адекватним. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Судом встановлено, що позивач сплатив за проведення товарознавчого дослідження кошти у сумі 1238,16 гривень, зазначені судові витрати підтверджуються квитанцією №ПН1875111 від 01.10.2019. Тому, суд вважає за необхідне стягнути понесені позивачем судові витрати за проведення експертизи з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судові витрати на правничу допомогу, то суд має підстави відмовити у задоволені цієї частини позовних вимог, так як позивачем не надано суду належним та допустимих доказів того, що він поніс витрати пов`язані з наданням правової допомоги. З урахуванням викладеного та того, що позовні вимоги задоволено частково, а позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.6, 8, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за доцільне за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто суд має підстави стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial