Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення недоплаченої при звільненні одноразової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Просив стягнути з відповідача недоплачену при звільненні одноразову допомогу у розмірі 81335,46 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.04.2020 р. по 30.11.2020 р. у розмірі 111354,48 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 25.01.1999 р. по 28.04.2020 р. перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»). Наказом по підприємству позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. При звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки, він пропрацював на підприємстві Відповідача більше 20 років, та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Однак після отримання сум розрахунку Позивач виявив,що Відповідачем не в повному розмірі виплачена вихідна одноразова допомога. До часу звернення до суду належні до виплати кошти одноразової допомоги при виході на пенсію не виплачені. Відповідач не погодившись із позовом подав д суду пояснення щодо позовних вимог, де зазначив, що ними не порушувалися умови трудового законодавства при звільненні працівника, виплачені усі належні йому суми. Заперечують з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.04.2020 р. по 30.11.2020 р. у розмірі 111354,48 грн. та стягнення витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 07.12.2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09.11.2020 (справа № 212/8013/20, 2-з/212/76/20), заяву [PERSON] задоволено, витребувані докази. Сторони звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їхньої участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у період з 25.01.1999 р. по 28.04.2020 р., до часу звільнення у зв`язку із виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та працював машиністом бурової установки, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. Згідно запису у трудовій книжці [PERSON] , звільнено з роботи 28.04.2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України. У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за квітень 2020 року виданого [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , таб. № [NUMBER] , посада: машиніст бурової установки його оклад становив 13296,00 грн. При звільненні із підприємства відповідача виплата одноразової допомоги при виході на пенсію здійсненна в розмірі 16852,98 грн., що не відповідає розміру трьох середньомісячних заробітних плат. Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за № 798 від 09.09.2020 року про середню заробітну плату за 2 місяці, позивачем в лютому 2020 року відпрацьовано 160 годин (при нормі 144 години), а в березні 2020 року 168 годин (при нормі 151,2 години) на посаді машиніст бурової установки 5 розряду, його загальний місячний дохід складає 6242,00 грн./міс. при окладі в 13 296,00 грн. Середньомісячна заробітна плати при цьому складає 5617,00 грн. Довідки ПрАТ «ЦГЗК» за № 999 від 09.12.2020 року та № 1000 від 09.12.2020 року, надані суду в якості забезпечення позову на Ухвалу суду від 09.11.2020 року, містять суперечливі дані щодо розміру отриманої заробітної плати Позивачем. Так в довідці № 999 розмір загального місячного доходу позивача за лютий - березень 2020 року складає 6242,00 грн. в той час як сума доходу за аналогічний період в довідці № 1000 вказано в розмірі 31931,76 грн. та 33527,76 грн. В той же час, відповідно до даних довідки Форми ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України суми виплат заробітної плати за лютий, березень 2020 року, які отримав Позивач, складають 31931,20 грн. та 33527,76 грн., що підтверджує наявність недостовірних даних в довідках за № 789 від 09.09.2020 року та № 999 від 09.12.2020 року та не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ. Натомість Колективним договором на 2014-2015 роки між ПАТ «ЦГЗК» та профспілковим комітетом первинної організації ПМГУ ПАТ «ЦГЗК» пунктом 7.10. передбачено виплачувати працівникам при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на комбінаті від 20 і більше років - три середньомісячні заробітні плати. Даний факт також підтверджується і Наказом № 117 від 28.04.2020 року про припинення трудового договору з Позивачем, в якому зазначено, що вихідна допомога [PERSON] складається з трьох середньомісячних зарплат. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі Галузева Угода), яка є чинною на день звільнення Позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з дня її підписання сторонами і діє до укладення нової. Відповідно до п. 6. 1. Галузевої Угоди, підприємство повинно виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивач безперервно відпрацював на підприємстві відповідача 20 роки та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Відповідно до Розділу І Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі- Порядок) - цей Порядок застосовується при виплаті вихідної допомоги. Обчислення заробітної плати проводиться за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події. (абз. 3, п. 2 Розділ ІІ Порядку). Відповідно до п. 3 Розділ III Порядку виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Так, Позивач був звільнений з підприємства відповідача 28.04.2020 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата Позивача за два останні місяці перед звільненням складає: 31931,20 грн. та 33527,76 грн., а в середньому - 32729,48 грн. При середньомісячній заробітній платі 32729,78 гривень одноразова допомога повинна становити 98188,44 гривень. Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача частково сплачено одноразову допомогу при виході на пенсію, а саме в розмірі 16852,98 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 81335,46 гривень, яка недоплачена Відповідачем. Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05.10.2016 року та Постанові Верховного Суду № 61-28733св18 від 05.12.2018 року, котрі в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 28.04.2020 р. по 30.11.2020 р. (дата подачі позову до суду) становить 1116 робочих години при середньогодинній заробітній платі позивача за останні два місяці перед звільненням 99,78 грн. виходячи з розрахунку: середній заробіток за лютий-березень 2020 року = (31931,20+33527,76)/2=32729,48 грн. Середньогодинна заробітна плата: 32729,48/ (160 год+168 год)= 32729,48/328 год =99,78 грн. За нормою робочого часу 144 год./міс (36-год. робоча неділя), стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за 31 робочу неділю * 36 год. = 1116 год. * 99,78 грн./год = 111354,48 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Щодо судових витрат слід зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В обґрунтування заявлених вимог до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги, який було укладено між [PERSON] та адвокатом Бузинарською Д.М. від 20.05.2020 року та акт наданих послуг між зазначеними особами, зі змісту якого убачається вартість фактично отриманих та сплачених послуг складає 5000,00 грн. Також надано квитанцію від 02.11.2020 року про сплату послуг на правничу допомогу згідно зазначеного договору та акт наданих послуг за договором, підписаний сторонами. Суд вважає, що вимога в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. належним чином доведена позивачем матеріалами справи, і тому підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі,

Outcome: approved