Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Науково-дослідного і проектного інституту»Союз» про стягнення заборгованості по заробітній платі за час затримки проведення розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що він з 1 квітня 2010 року працював у відповідача на посаді головного інженера. 04 вересня 2012 року позивача звільнено з вказаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 26 260,89 грн. Тому позивач звернувся з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість по заробітній платі по вересень 2012 року, що становить 26 260,89 грн. Також позивач просив суд стягнути 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у моральних стражданнях позивача з приводу невиплати заробітної плати та проведення остаточного розрахунку при звільненні. 11.11.2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути с відповідача заборгованість по заробітної платі відповідно до розрахунків та довідки, яку надано відповідачем у розмірі 33 696,85 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітної платі у розмірі 33 696,85 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково в сумі 30 853,76 грн., оскільки наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності, так як зроблений на підставі розрахункових листів, які вказують дані про нарахування заробітної плати, а не про їх виплату. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду позивач з 01 квітня 2010 року по 04 вересня 2012 року працював в ДП «Науково-дослідного і проектного інституту»Союз» на посаді головного інженера. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, не виплачено заробітну плату за червень-грудень 2011 року та січень-вересень 2012 року на суму 33 696,85 грн.. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 33 696,85 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За аналізом ст. 27 ЦПК України, сторони судового процесу зобов’язані надати до суду усі наявні у них докази. Відповідачем не надані суду відповідні доказі, що позивачу частково заборгованість заробітної плати була виплачена. Тому, з урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення та відповідно до умов ст.117 КЗпП України суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з червень-грудень 2011 року та січень-вересень 2012 року на суму 33 696,85 грн. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Щодо доводів позивача про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн., то такі доводи знайшли своє часткове підтвердження виходячи із наступного. Як це передбачено ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вказана стаття містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом зазначеного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Враховуючи, що при розгляді справи знайшли своє підтвердження обставини порушення трудових прав позивача, наявні підстави для відшкодування заподіяної моральної шкоди, спричиненої невиплатою передбачених законом належних сум заборгованості по заробітній платі. Порушення трудових прав позивача внаслідок нездійснення належного розрахунку при звільненні вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує особу позивача, ступінь вини відповідача, тривалість та глибину заподіяних йому моральних страждань, а також обсяг необхідних зусиль для відновлення своїх прав і організації життя (в тому числі і те, що позивач за захистом передбачених законом прав та інтересів вимушений звертатися до суду). Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв»язку із невиплатою йому відповідачем заробітної плати, виходячи із принципу розумності та справедливості, та оцінює її у розмірі 1 000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України його слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно ст. 237 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial