Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить усунути їй перешкоди в користуванні майном, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення [PERSON] права користування зазначеним жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 9 грудня 1997 року, посвідченого виконкомом Олександрійської міської ради, вона є співвласником квартири [ADDRESS]. 5 січня 2016 року за її згодою за вказаною адресою було зареєстровано її сина - відповідача по справі - [PERSON]. Реєстрація останньому необхідна була для отримання паспорта. При цьому відповідач жодного дня в зазначеній квартирі не проживав. Син пообіцяв їй, що зніметься з реєстрації найближчим часом, однак так цього і не зробив. З метою отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у 2017 році вона звернулась до органів соціального захисту населення, де їй повідомили, що для нарахування субсидії необхідно подати відомості щодо усіх осіб, які зареєстровані в квартирі, та відомості про доходи останніх, а оскільки необхідними даними щодо доходів відповідача вона не володіє, то і правом на отримання субсидії скористатись не може. Оскільки відповідач добровільно з реєстрації не знімається, позивач вважає, що таким чином останній чинить їй перешкоди в користуванні майном, а тому просить суд позбавити його права користування квартирою. Позивач та третя особа [PERSON], належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти вимог позивача не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 13 липня 2017 року, 31 липня 2017 року та 28 серпня 2017 року жодного разу не з'явився. При цьому, за відомостями адресно-довідкого підрозділу ГУДМС України в Кіровоградській області від 6 червня 2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за вказаною в позовній заяві адресою, а саме: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України уразі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживаннячи місця перебування, зареєстрованою у встановленому закономпорядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Вислухавши представника позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст.9 ЖК УРСР). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та треті особи - [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, посвідчене 9 грудня 1997 року виконкомом Олександрійської міської ради, та технічним паспортом на приватизовану квартиру (інвентарний номер 9860, реєстр. № 9511/68). За згодою позивача, в даній квартирі був зареєстрований її син - [PERSON] (відповідач), що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 10 травня 2017р. щодо реєстрації осіб в квартирі [ADDRESS] Однак відповідач з моменту реєстрації, тобто з 5 січня 2016р., в квартирі не проживає, його особисті речі там не зберігаються. Даний факт підтверджується актом-розпорядженням № 237 від 28 квітня 2017р. в якому зазначено, що на момент перевірки [PERSON] в квартирі був відсутній, особистих речей останнього - немає. Акт належним чином затверджений директором КП «Житлогосп», підписаний працівниками комунального підприємства, сусідами та мешканцем квартири - позивачем [PERSON], які були присутні під час обстеження. Крім того, відсутність відповідача за вказаною адресою підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що з позивачем знайомі досить довго, а оскільки є сусідами, то бачаться часто. Відповідача [PERSON] не бачили вже давно. При цьому свідок [PERSON] зазначила, що, настільки їй відомо, останній навчався в м.Харків, потім їздив на заробітки до м.Києва та до Росії. Про те, де зараз відповідач, свідкам не відомо. З матеріалів справи встановлено, що після реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS], останній фактично не проживає там та не звертався до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в [ADDRESS]. Дані про існуючу домовленість між ним та позивачем про більш тривалий термін користування житлом відсутні. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом усунення перешкод в користуванні майном шляхом позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved