Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить: - встановити факт належності домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO]; - визнати за нею право власності на вказане домоволодіння за правилами набувальної давності. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є донькою [PERSON] та онукою [PERSON] З 2000 року позивач почала мешкати разом з [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS], належному чоловікові останній - [PERSON]. В 2013 році [PERSON] прийняла намір оформити на користь [PERSON] договір дарування вказаного житлового будинку. При вчиненні дій, направлених на підготовку оформлення угоди, встановлено, що в реєстраційному органі відсутні відомості про право власності на спірне домоволодіння. За посиланням [PERSON] власником вказаного майна є [PERSON], який помер [INFO]. Дружина померлого [PERSON] не вчинила дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), на теперішній час не зацікавлена в прийнятті спадщини. [PERSON] добросовісно, вільно, безперервно володіє домоволодінням [ADDRESS], тому в силу ст. 344 ЦК України просить в судовому порядку визнати за нею право власності на нерухоме майно за правилами набувальної давності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, надіслали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнали, просять справу розглянути в їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що сторони по справі перебувають в родинних відносинах. [PERSON] є донькою [PERSON], онукою [PERSON] та племінницею [PERSON] [INFO] помер [PERSON]. Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином в при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON]. Відповідно до змісту розд. VІІ ЦК України (в редакції 1963 року) до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Так, у судовому засідання встановлено, що до складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Факт належності вказаного домоволодіння [PERSON] підтверджено письмовими доказами: технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], виданим на ім'я власника, що входить в перелік правовстановлюючих документів, наданий інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду, затвердженою наказом центрального статистичного управління РСРС від 15 липня 1985 року. З урахуванням вказаного, суд вважає наявними підстави для встановлення, в порядку ст. 256 ЦПК України, факту належності домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], померлому [INFO]. За життя [PERSON] не скористався наданим статтею 534 ЦК України (в редакції 1963 року) правом на залишення заповіту. Статтями 529, 530 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено дві черги спадкоємців за законом. Спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) є дружина померлого - [PERSON] та діти померлого - [PERSON], [PERSON] (родинні відносини підтверджено наявними в матеріалах справи доказами). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідачі юридично спадщину не оформляли, на спадщину не претендують, що підтверджено письмовою заявою про визнання пред'явлених позовних вимог. Позивач [PERSON] є рідною онукою померлого [PERSON]. Протягом чотирнадцяти років позивач мешкає за адресою: [ADDRESS], однак оформити права на домоволодіння не може, оскільки Цивільним Кодексом 1963 року не передбачено коло спадкоємців другої лінії як то - онуки. Позивач [PERSON] має права на визнання за нею права власності на спірне домоволодіння за правилами набувальної давності. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, зокрема, у випадку, коли особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з часу добросовісного заволодіння житловим будинком (з 2000 року), експлуатує майно за призначенням сплачує житлово-комунальні послуги, крім того на ім'я позивача виготовлено технічну документацію на об'єкт нерухомості. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, а п. 8 цих положень встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється, також, на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином визнання права власності за набувальною давністю, не може мати місця раніше 1 січня 2011 року. Зважаючи на те, що домоволодіння [ADDRESS] є нерухомим майном, та на момент розгляду справи сплило десять років, коли можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу про набувальну давність, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності за набувальною давністю обґрунтовані та такі, що підлягають задоволені, оскільки це буде спрямовано на захист інтересів позивача та не суперечить чинному законодавству. На підставі викладеного, ст. ст. 534, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved