Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» про стягнення індексації заробітної плати та компенсації моральної шкоди в сумі 3000,0 грн. Позивачкою було уточнено позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача, Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор», на користь позивача [PERSON], індексацію заробітної плати в сумі 5648 грн. 60 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 6447 грн. 41 коп. та 3000,0 грн. компенсації моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на Державному підприємстві «Світловодський завод «Калькулятор» з 06.07.1992 року по 08.02.1999 року і була звільнена на підставі ст.40 п.1 КЗпП України за скороченням штатів. При звільнені [PERSON] відповідач не провів повного розрахунку по заборгованій заробітній платі. Станом на момент подання позову до суду заборгованість по заробітній платі не виплачена. Крім того, на заборговану заробітну плату не нараховано суму індексації та компенсації. Відповідач не бажає в добровільному порядку сплатити позивачу заборговані кошти по заробітній платі. На судове засідання не зявився позивач та її представник, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти заочного порядку розгляду справи позивач не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити ( а.с.33 ). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі неявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» » з 06.07.1992 року по 08.02.1999 року і була звільнена на підставі ст.40 п.1 КЗпП України за скороченням штатів, що підтверджується копією трудової книжки ( а. с. 11 ). Згідно архівної довідки № Ас-666/14 від 10.12.2014 року, виданої виконавчим комітетом Світловодської міської ради, вбачається, що у документах архівного фонду заводу «Калькулятор» м. Світловодськ Кіровоградської області в книзі заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам станом на 01.01.2006 року сума заборгованої заробітної плати громадянки [PERSON] складає 983 грн. 15 коп. ( а.с.12 ). Згідно рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2015 року по справі №401/22/15-ц з ДП «Світловодський завод «Калькулятор» на користь [PERSON] було стягнуто заборговану заробітну плату в сумі 983 грн. 15 коп. (а. с. 13, 14 ). Згідно довідки, виданої Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор», станом на 01.08.2006 року сума заборгованої заробітної плати перед [PERSON] складає 983 грн. 15 коп. ( а. с.10 ). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, проводиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Структуру заробітної плати визначено ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, повязані з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п.п.2.2.7«Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004р. №5. Таким чином, суми індексації та компенсації заробітної плати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013р. №9рп/2013 визначено, що положення ч.2 ст.233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, зокрема ст.2, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку. Позивачем було надано суду розрахунок індексації заробітної плати в сумі 5648 грн. 60 коп. Перевіривши правильність розрахунку, суд погоджується з вказаною сумою, а тому індексація заробітної плати підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Відповідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачається компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, нарахування проводиться відповідно індексу зростання цін на споживчі товари і послуги згідно закону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу на індекс інфляції за період невиплати. Позивачем було надано суду розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 6447 грн. 41 коп. Перевіривши правильність розрахунку, суд погоджується з вказаною сумою, а тому компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Представник відповідача проти позову не заперечував, доказів на спростування позовних вимог не надав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Судом було встановлено, що позивача було звільнено 08.02.1999 року, з нею не було проведено повного розрахунку під час її звільнення, не нараховано сума індексації, сума компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. У звязку з не нарахуванням суми індексації та суми компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати позивачка зазнала моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості, несправедливості. Зазначені обставини обумовлюють настання моральних страждань на час звільнення працівника та після його звільнення, в звязку з невиплатою боргу із заробітної плати, що вимагає від звільненого працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, позивачем не був доведений заявлений ним розрахунок матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди, в сумі 3000,0 грн., а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної порушенням трудових прав позивача моральної шкоди, частково, в сумі 1000,0 грн.. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України та у звязку з задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене

Outcome: partial