Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Тревел Профешнл Груп», ФОП [PERSON], про визнання недійсним пункту 3 договору бронювання від 24.06.2017 року та відшкодування матеріальної шкоди на суму 33900грн. 00коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.06.2017 року він та його дружина [PERSON] уклали з турагентом ФОП [PERSON] договір бронювання та придбали тур до Туреччини в період з 29.06.2017 року по 06.07.2017 року, Фетхіє, готель «Club Tuana 5* UAI»(заявка №TR29067402), сплативши при цьому повну вартість туру в сумі 33900грн. 00коп. Туроператором, який надає туристичні послуги через тур агента ФОП [PERSON] є ТОВ «Тревел Профешнл Груп». Всі документи, які стосуються туру (копії авіаквитків, ваучерів на кожну особу, програма туру, страховка) були надіслані йому засобами електронної пошти 28.06.2017 року о 13год. 50хв. Виліт був призначений на 10год. 15хв. 29.06.2017 року з аеропорту в м.Харкові. Однак, в день вильоту близько 07год. ранку його дружині стало зле, відкрилась кровотеча, після огляду в лікувальному закладі за місцем проживання останню було направлено до КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №2 ім. М.Х.Гельфріха» де їй було поставлено діагноз «вагітність 11 тижнів, загроза аборту(викидень) та показано стаціонарне лікування для збереження плоду. Отже, внаслідок раптового ускладнення здоров'я його дружини вони були змушені відмовитись від туру. Про обставини, які склались, він негайно телефоном повідомив турагента ФОП [PERSON] та попросив повернути кошти, які було сплачено ними за тур. Крім того, засобами електронного зв'язку на адресу турагента ним було направлено фотокопію довідки КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №2 ім. М.Х.Гельфріха» від 29.06.2017 року, яка підтверджувала інформацію, надану ним [PERSON] телефоном. 05.07.2017 року ФОП [PERSON] засобами електронної пошти повідомила його про неможливість повернення коштів, сплачених ними за тур. При цьому йому також було надіслано фотокопію електронної переписки турагента з невідомою особою, яка була зазначена в переписці як представник туроператора ТОВ «Тревел Профешнл Груп», відповідно до якої готель, в якому вони повинні були зупинитись під час туру, виставляє 100% штраф. Разом з тим, жодних документальних доказів цьому надано не було. 07.07.2017 року за порадою турагента ФОП [PERSON], яка повідомила його, що всі сплачені ним кошти за тур були нею перераховані туроператору, з проханням про повернення коштів за тур він звернувся до ТОВ «Тревел Профешнл Груп». 12.07.2017 року на його електрону адресу надійшла скан-копія листа туроператора ТОВ «Тревел Профешнл Груп» (№2574), відповідно до якого, здійснити компенсацію вартості неспожитих туристичних послуг неможливо, оскільки туроператор в даному випадку поніс значні фактичні збитки, при цьому знову жодних документальних доказів таких збитків надано не було. Позивач також посилається на те, що умови договору бронювання, є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання цих умов договору недійсними, а саме в п.3 договору бронювання зазначено, що при відмові клієнта від підтвердженого туру в строк менше ніж за три дні штрафні санкції становлять 100 % вартості туру. Крім того, як на підставу визнання недійсними окремих положень договору позивач посилається на те, що вони не були детально ознайомлені з правилами туроператора, їм не було запропоновано застрахувати фінансовий ризик відмови від поїздки в разі виникнення непередбачуваних обставин. Оскільки документи щодо туру були ним отримані засобами електронної пошти напередодні дня вильоту, а саме 28.06.2017 року, і це й день є офіційно святковим та неробочим днем в Україні (День Конституції України), внести будь-яке корегування до вказаних документів було неможливо. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним п.3 договору бронювання та стягнути з відповідачів на його користь понесені витрати на суму 33900грн. 00коп., які було ним сплачено за тур. 27.12.2017 року від відповідача ФОП [PERSON], надійшли заперечення на позовну заяву. відповідно до яких позовні вимоги не визнає та просить суд у задоволені позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. В своїх заперечення відповідач зазначає, що документи щодо туру вона направила [PERSON] засобами електронної пошти 28.06.2017 року о 13год. 50хв., виліт було назначено на 29.06.2017 року 10гол. 15хв. За пів години до вильоту [PERSON] телефоном повідомив її про те, що його дружину, яка повинна була також летіти, терміново госпіталізували до лікарні, де поставили діагноз «Вагітність 11 тижнів, загроза аборту (викидень) та показано стаціонарне лікування, збереження плоду. При цьому позивач просив повернути сплачені ним кошти за невикористаний тур, оскільки він з дружиною опинились в тяжкому фінансовому положенні. 30.06.2017 року на її електрону адресу від [PERSON] надійшла копія довідки з лікарні відносно [PERSON] Вона підготувала всі необхідні документи для оскарження штрафу від туроператора ТОВ «Тревел Профешнл Груп» та направила останньому на розгляд. Однак, як свідчить переписка між нею та туроператором, останній відмовився повертати кошти посилаючись на те, що приймаючий готель в зв'язку з неприбуттям [PERSON] та [PERSON] виставив 100% штраф. Про неможливість повернення коштів вона засобами електронної пошти повідомила [PERSON], при цьому надіславши останньому фотокопії її переписки з туроператором. Крім того, вона порадила позивачу з зазначеним питанням звернутись безпосередньо до туроператора, оскільки, всі сплачені позивачем за тур кошти, були перераховані останньому. Договір про бронювання, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] 24.06.2017 року, був укладений у відповідності до вимог ст.20 ЗУ «Про туризм», яким передбачено укладення такого договору в електронній формі. Відповідно до ч.10 ст.20 ЗУ «Про туризм» турист вправі відмовитись від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору(турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов'язаних із відмовою. Разом з тим, в п.3 укладеного договору бронювання зазначено, що при відмові клієнта від підтвердженого туру в трок менше трьох днів штрафні санкції становлять 100% вартості туру. В даному випадку, вона, як турагент, усі договірні зобов'язання перед позивачем виконала, сплачені останнім кошти були нею перераховані на рахунок ТОВ «Тревел Профешнл Груп», позивач відмовився від туру у зв'язку з госпіталізацією дружини, отже жодної її вини немає. Щодо вимог позивача про визнання окремих положень договору бронювання недійсними, то відповідно до ст.20 ЗУ «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до договору або його розірвання у зв'язку зі зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувались під час укладання договору. Позивач таким правом не скористався, до неї, як турагента, з будь-якими зверненнями щодо зміни та розірвання договору не звертався, отже, його вимоги є безпідставними та необґрунтованими. 12.03.2018 року від представника відповідача ТОВ «Тревел Профешнл Груп» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Доданий позивачем до позовної заяви договір бронювання не відповідає формі, що встановлена Туроператором - ТОВ «Тревел Профешнл Груп» та не є договором про надання туристичних послуг. У вказаному договорі не зазначено, що турагент - ФОП [PERSON], діє від імені та інтересах туроператора, та відсутні будь-які взагалі посилання на Туроператора, який є постачальником туристичного продукту. Крім того, в Туроператора відсутня будь-яка інформація, що свідчить про укладання письмового договору про надання туристичних послуг між [PERSON] та турагентом, який би діяв від імені та за рахунок Туроператора. Тобто, жодних доказів про те, що туристичний продукт позивачем було замовлено саме у ТОВ «Тревел Профешнл Груп» немає. Проте, фактичне замовлення туристичних послуг шляхом подання заявки №TR29067402, турагентом було здійснено. Після повної оплати вказаних послуг усім туристам, які звернулись з приводу туристичних послуг, засобами електронної пошти було передано документи для можливості скористатись заброньованими туристичними послугами. Такий пакет документів був також отриманий і позивачем, що останнім не заперечується(квитки на авіарейси, ваучер, страховка(пам'ятка застрахованої особи). В своєму позові позивач зазначає, що в зв'язку з погіршенням стану здоров'я його дружини в день початку туристичної подорожі він телефоном повідомив турагента про відмову від туристичних послуг, однак точного часу телефонного дзвінка не вказав, жодних доказів цьому не надає. Більше того, про ситуацію, що склалась у позивача, туроператор дізнався лише 01.07.2017 року, після того як 30.06.2017 року працівниками Туроператора було зроблено запит до турагента. Листування здійснювалось через систему «on-line» бронювання. На виконання вимог договору про надання туристичних послуг Туроператором було здійснено замовлення відповідних туристичних послуг у суб'єктів господарювання, відповідно сума фактичних витрат на забезпечення бронювання послуг проживання в готелі та транспортних послуг становила 23072,80грн. Крім того, до туристичного продукту також входили послуги авіаперевезення за напрямком Харків-Даламан-Харків, що включали авіарейс Харків-Даламан та авіарейс Даламан-Харків, вартість яких становила 4538,08грн. та 3918,48грн. відповідно, та які були оплачені Туроператором. Крім того, туроператором було укладено з ПрАТ «Європейське туристичне страхування» Генеральний договір страхування, на підставі якого здійснювалося обов'язкове страхування Туристів. Документом, що підтверджує забезпечення послуг медичного страхування та страхування від нещасного випадку є Страховий поліс (Пам'ятка застрахованої особи), який був наданий Туристам. Вартість послуг страхування становила 124,98грн. Отже, загальні витрати Туроператора за заявкою №TR29067402 становили 31651,34грн., вартість туристичного продукту, що сплачена Туроператором за вказаною заявкою, складає 31787,20грн. Сума 135,86грн, що є різницею між вартістю послуг, які були замовлення Туроператором на забезпечення надання туристичних послуг та фактично сплаченими Туроператору є фактичними витратами Туроператора, що пов'язані з господарською діяльністю Туроператора та покривають операційні витрати оператора щодо бронювання послуг. Щодо посилань позивача на те, що його та дружину не було детально ознайомлено з правилами Туроператора та не було запропоновано застрахувати фінансовий ризик відмови від поїздки в разі виникнення непередбачуваних обставин, то такі твердження є необґрунтованими. Вся інформація щодо умов бронювання туристичного продукту, в тому числі і послуг страхування, розміщена на офіційному сайті Туроператора та знаходиться у вільному доступі. Крім того, відповідно до ст.16 ЗУ «Про туризм» обов'язковим є медичне страхування та страхування туристів від нещасного випадку. Страхування інших ризиків здійснюється за вимогою або ініціативою туриста. В даному випадку будь-якого іншого страхування, крім обов'язкового, замовлено не було. Отже, враховуючи викладене, представник позивача вважає, що підстав для задоволення вимог позивача немає В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що ним у ТОВ [PERSON] було замовлено тур до Туреччини, однак в день вильоту, близько 07год., його дружині стало зле і вони змушені були звернутись до медичного закладу, де дружині поставили діагноз: вагітність 11 тижнів, загроза аборту(викидня). Про ситуацію, що склалась він негайно, це було близько 08год. 30хв. повідомив турагента [PERSON] та попросив повернути сплачені ним за тур кошти. Однак, в повернені коштів йому відмовили, посилаючись на те, що як зазначено в підписаному ним договорі бронювання, в разі відмови від туристичних послуг менше ніж за три дні, турист зобов'язаний сплатити туроператору штраф в розмірі 100% вартості туру, що становлять витрати, понесені останнім за організацію туру. Вважає такі вимоги незаконними, оскільки така сума є непропорційно великою компенсацією за невиконання зобов'язань за договором. Представник відповідача ТОВ «Тревел Профешнл Груп» - Шарнопільського В.Л., позовні вимоги не визнав та пояснив, що договір бронювання було укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON], якою, як турагентом, було заброньовано тур для [PERSON] та його дружини. ТОВ «Тревел Профешнл Груп» та [PERSON] жодних угод не підписували. 29 та 30 червня 2017 року, коли [PERSON] та [PERSON] не прибули до готелю, туроператор вважав, що причиною цього є невиконання обов'язків турагентом. Про ситуацію, яка склалась в родинні позивача. туроператор був повідомлений 01.07.2017 року. При цьому, туроператором вже була повністю оплачена вартість туру. Вартість послуг авіаперевезення та проживання в готелі туроператором оплачується за загальною кількістю туристів, які в той чи інший період цими послугами користуються. Пам'ятка застрахованої особи є витягом з договору страхування, туроператор немає права організовувати тур не застрахувавши туристів. Відповідач ФОП [PERSON],належно повідомлена про ча, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, натомість засобами поштового зв'язку надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Судом встановлено, що 24.06.2017 року [PERSON] та ФОП [PERSON] було підписано договір бронювання. Відповідно до вказаного договору придбано тур до Туреччини в період з 29.06.2017 року по 06.07.2017 року, Фетхіє, готель «Club Tuana 5* UAI»(заявка №TR29067402). При цьому [PERSON] було сплачено повну вартість туру в сумі 33900грн. 00коп. Туроператором, який надає туристичні послуги через турагента ФОП [PERSON] є ТОВ «Тревел Профешнл Груп», що підтверджується агентським договором «Партнерська програма» №А16/0403 від 03.03.2016 року, укладеним між ТОВ «Тревел Профешнл Груп», в особі генерального директора [PERSON], та ФОП [PERSON] Право [PERSON] на зайняття підприємницькою діяльністю підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія [NUMBER]. Як свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Тревел Профешнл Груп» (ідентифікаційний код юридичної особи 36387500) має право здійснювати діяльність туристичного оператора. ТОВ «Тревел Профешнл Груп» діє на підставі статуту, затвердженого загальними зборами учасників товариства, протокол №22 від 08.06.2017 року. Зазначене спростовує пояснення представника відповідача ТОВ «Тревел Профешнл Груп» щодо того, що між товариством та [PERSON] жодного договору укладено не було. Крім того, оплата туру за заявкою позивача № TR29067402 саме ТОВ «Тревел Профешнл Груп також свідчить про наявність договірних відносин. Крім того, як свідчить витяг із листування через систему «on-line бронювання», саме між турагентом ФОП [PERSON] і туроператором ТОВ «Тревел Профешнл Груп», за заявкою №TR29067402, від ФОП [PERSON] 01.07.2017 року о 13:31:30 до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» надійшов лист в якому повідомлялось про обставини, які виникли в туристів та ставилось на розгляд питання про відшкодування вартості проживання в готелі.» Щодо вимог позивача про визнання недійсними окремих положень договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.2ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Вказана позиція також викладена в п.7Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 Відповідно до п.1 договору бронювання від 24.06.2017 року туристична фірма приймає на себе зобов'язання щодо бронювання готельних та екскурсійних послуг, оформлення документів, які підтверджують бронювання та оплату послуг, що складають замовлений клієнтом тур. Клієнт зі своєї сторони приймає на себе обов'язки щодо оплати повної вартості замовлених ним туристичних послуг, не пізніше ніж за 15 днів до початку туру. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про туризм», учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Договір бронювання, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] відповідає вимогам, встановленим до письмового договору, оскільки містить прізвище, ім'я та по батькові клієнта, маршрут слідування, місце проживання та умови харчування, дату та суму здійснення оплати туристичних послуг, договір підписаний сторонами, на підписі турагента ФОП [PERSON] мається відтиск круглої печатки суб'єкта господарювання. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Як свідчать надані позивачем копії авіаквитків, ваучерів на кожну особу, програми туру, та пам'ятки застрахованої особи, турагентом та туроператором були виконанні всі вимоги договору бронювання. Крім того, платіжними дорученнями підтверджуються і факт проведення позивачем оплати вартості туру. Посилання позивача на те, що договір бронювання містить несправедливі умови, які суперечать актам цивільного законодавства, зокрема, в п.3 договору бронювання зазначено, що в разі відмови клієнта від підтвердженого туристичного туру менше ніж за три дні штрафні санкції становлять 100% вартості туру, спростовуються наступним. Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Разом з тим, згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Позивач був ознайомлений з договором бронювання, взагалі, та з спірним пунктом договору, зокрема. При цьому жодних заперечень з його боку під час підписання договору зазначено не було. Своїм підписом позивач підтвердив, що погоджується з умовами, викладеними в договорі. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним п.3 договору бронювання від 24.06.2017 року задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення коштів, які були ним витрачені на оплату невикористаних туристичних послуг. Згідно довідки КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №2 імені М.Х.Гельферіха» від 29.06.2017 року [PERSON] встановлено діагноз «Вагітність 11 тижнів, загроза аборту(викидня)». Документальних даних, які б підтверджували факт того, що позивач повідомив турагента про обставини, що склались вранці 29.06.2017 року, до початку вильоту, немає, однак, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, оскільки зазначений факт визнається учасниками справи то не підлягає доказуванню. Разом з тим, відповідно до ст.20 Закону України «Про туризм» турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов'язаних із відмовою. Згідно відповіді, наданої позивачу генеральним директором ТОВ «Тревел Профешнл Груп» 12.09.2017 року, вих. №2574, туроператором було акцептовано направлену турагентом заявку на бронювання туристичних послуг до Республіки Туреччина на період з 29.06.2017 року по 06.07.2017 року. Заброньовані послуги були в повному обсязі оплачені туроператором. На підтвердження можливості здійснення таких операцій, ТОВ «Тревел Профешнл Груп» надано копію договору № 2902 VS від 29.02.2016 року про реалізацію туристичного продукту, укладеного між туристичною компанією «LEMAR TURIZM VE TIC.LTD.STI» та ТОВ «Тревел Профешнл Груп». Туроператором було заброньовано проживання [PERSON] та [PERSON] в готелі Туреччини в період з 29.06.2017 року по 06.07.2017 року, що підтверджується ваучером на проживання в готелі «Club Tuana 5*» та листом від компанії LEMAR TURIZM VE TIC.LTD.STI про підтвердження бронювання послуг для туристів та здійснення оплати туроператором на користь останньої у розмірі 853.60 доларів США за заявкою TR29067402. Оплата вартості заброньованих квитків підтверджується долученими до матеріалів справи копія авіаквитків за напрямком Харків-Даламан-Харків, виданих на ім'я [PERSON] (№ BAY 4325) та [PERSON] (№ BAY 4326), а також копіями рахунку на оплату №932 від 19.06.2017 року і платіжного доручення №1032 від 21.06.2017 року про його оплату та копіями рахунку на оплату №1025 від 23.06.2017 року, та платіжним дорученням №4401 від 27.06.2017 року, копіями витягів оплачених заявок на авіарейс за заявкою TR29067402 на суму 4538,08грн. та на суму 3915,48грн. Надані представником відповідача ТОВ «Тревел Профешнл Груп» докази свідчать про те, що останнім в зв'язку з організацією туру для [PERSON] та [PERSON] було фактично понесено витрати на суму 31787 грн. 20 коп., з яких: бронювання готелю та транспортні послуги - 23072,80грн.; вартість авіаквитків 8453 грн. 56коп.; - витрати на страхування - 124 грн. 34 коп. Зазначена сума витрат також підтверджується платіжними дорученнями від [PERSON]: №24214440 від 26.06.2017 року - на суму 14990.00грн.; № 242144701 від 26.06.2017 року - на суму 14990,00грн.; № 24239652 - на суму 1807,20грн. від 27.06.2017 року. Крім того, представник відповідача ТОВ «Тревел Профешнл Груп» зазначає, що операційні витрати оператора за здійснення бронювання склали 135грн. 86коп. Натомість сума, яку позивач просить стягнути з ТОВ «Тревел Профешнл Груп», не підтверджена жодним доказом. Так, відповідно до договору бронювання від 24.06.2017 року вартість туру становить 33900грн., однак фактичних даних про здійснення оплати саме на вказану суму позивачем не надано. Отже, підстави для задоволення позову в цій частині, відсутні. Посилання позивача на те, що ТОВ «Тревел Профешнл Груп» не було здійснено страхування його та його дружити, спростовується долученою до матеріалів справи пам'яткою застрахованої особи, яка є додатком до Генерального договору G 10/13 від 11.04.2013 року, відповідно до якого страховий захист надається відповідно Рішення ради ЄС 2004/17/EG щодо медичного страхування подорожуючих осіб. У вказаній пам'ятці застрахованої особи зазначено, що страховиком є ПрАТ «Європейське туристичне страхування», страхувальником - ТОВ «Тревел Профешнл Груп», застраховані особи [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], період страхування з 29.06.2017 року по 06.07.2017 року. Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про туризм» до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається також інформація про порядок забезпечення туроператором обов'язкового та/або добровільного страхування туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, а також можливість та умови добровільного страхування витрат, пов'язаних з розірванням договору на туристичне обслуговування за ініціативою туриста, страхування майна. Такою інформацією і є пам'ятка застрахованої особи. Плата за страхування згідно рахунку №3241 від 07.07.2017 року подорожуючих за червень 2017 року підтверджується платіжним дорученням №7777 від 31.07.2017 року та додатком до Генерального договору №10/13 від 11.04.2013 року за червень 2017 року, де серед застрахованих осіб також є [PERSON] та [PERSON], страхова премія кожного по 62,49грн. Посилання позивача на те, що його не було детально ознайомлено з правилами туроператора, не було запропоновано застрахувати фінансовий ризик відмови від поїздки в разі виникнення непередбачуваних обставин, спростовується розміщеною на сайті ТОВ «Тревел Профешнл Груп» інформацією щодо видів страхування та його вартості (сайт компанії https://www.tpg.ua ). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що відповідачами було виконано взяті на себе зобов'язання за Договором бронювання туристичних послуг від 24.06.2017 року та здійснено оплату вказаних послуг, тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та з урахуванням того, що підстави для задоволення позову не встановлені і суд відмовляє в його задоволені в повному обсязі, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed