Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] заборгованість за розпискою від 18 січня 2017 року в загальному розмірі 33471 грн. 34 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 20 000,00 грн., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 9667,77 грн. трьох процентів річних в розмірі 1250,74 грн. та інфляційного збільшення боргу в розмірі 2550,83 грн.. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на його користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.01.2017 року він надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути в повному обсязі в строк не пізніше 18 січня 2018 року. На підтвердження цього відповідачем було власноручно складено розписку, в якій він підтвердив факт отримання від нього грошових коштів в розмірі 20 000,00 грн. та обов`язок йому повернути ці кошти в повному обсязі. Однак, відповідач до теперішнього часу свого обов`язку по поверненню грошових коштів не виконав та йому не повернув. Позивач зазначив, що розпискою не встановлено, що він надав відповідачу грошові кошти без процентів, як не встановлено і розміру процентів. Таким чином проміжок часу, за який слід рахувати проценти становить з 18 січня 2017 року по 18 лютого 2020 року, що становить 1127 днів та згідно розрахунку складає 9 667 грн. 77 коп. На даний час, відповідач позичених коштів не повернув ні повністю, ні частково. Таким чином, відповідач, маючи прострочене зобов`язання по поверненню коштів, не виконує його. Тому просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики у розмірі 20 000 грн., проценти за користування грошовими коштами - 9667,77 грн., інфляційне збільшення - 2552,83 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1250,74 грн., а всього 33471,34 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. Ухвалою суду від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28.02.2020 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Речицький В.В. не з`явились, але надали суду клопотання, в якому просили, у зв`язку із запровадженням карантину в Україні справу розглядати за їх відсутності. Додатково повідомили, що відповідачу надсилалась судова повістка, що підтверджується фіскальним чеком № 6500508031364 . Згідно даних офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення було вручене 03.03.2020. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки суду невідомі. Судова повістка була надіслана за адресою реєстрації відповідача, а саме: [ADDRESS] , але конверт повернувся на адресу суду зі штемпелем Укрпошти та відміткою листоноші «За зазначеною адресою не проживає» та «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Крім того, відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом виклику через офіційний веб-сайт Котовського міськрайонного суду Одеської області, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Також, згідно доказів, наданих представником позивача, а саме: фіскальним чеком № 6500508031364 поштове відправлення було вручено відповідачу [PERSON] особисто. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.01.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки. Згідно вказаної розписки відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та зобов`язався повернути грошові кошти до 18.01.2018 року, що підтверджується підписом відповідача у вказаній розписці. Але, на даний час відповідач позичених коштів не повернув ні повністю, ні частково. У зв`язку з несплатою відповідачем боргу за договором позики, позивач розрахував суму санкцій, які відповідач повинен сплатити йому за прострочення та суму процентів від суми позики за користуванням грошовими коштами, які складаються з наступного: проценти за користування грошовими коштами - 9667,77 грн., інфляційне збільшення - 2552,83 грн. та 3% річних - 1250, 74 грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із договору позики, у формі розписки, який був укладений між сторонами, розмір і порядок одержання процентів ними не встановлено, а тому слід дійти до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача проценти за користування грошовими коштами, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування відповідачем позикою, суму боргу з урахуванням сукупного індексу інфляції, а також має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно уточненої позовної заяви та наданого позивачем розрахунку суми боргу, останній просить стягнути з відповідача: суму основного боргу за договором позики у розмірі 20 000 грн., проценти за користування грошовими коштами - 9667,77 грн., інфляційне збільшення - 2552,83 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1250,74 грн., а всього 33471,34 грн. Враховуючи встановлені Постановами Національного банку України у період з 09.12.2016 року по 31.01.2019 року облікові ставки та розмір заборгованості за вказаним договором позики, суд погоджується із вказаним розрахунком, що проведений позивачем. Оскільки відповідачем не спростовано доказів позивача та не повернуто кошти у визначений договором строк, свої зобов`язання не виконав, чим порушив права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення суми боргу в загальному розмірі 33471,34 грн. Відповідно до ст. 141 ЦК України, судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved