Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення моральної шкоди у зв'язку з травмою, отриманої на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що 03.07.2012 року під час виконання ним трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, про що були складеній акти за формою Н-5 від 03.07.2012 року та Н-1 від 06.07.2012 року. У зв'язку з отриманою травмою він з 03.07.2012 року по 21.02.2013 року перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з діагнозом: закритий косоосколковий перелом н/з лівої більшогомілкової кістки, з/з лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків. За висновком МСЕК 24.03.2013 року йому первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності, яка залишена без змін при повторному проходженні огляду. Димитровським відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань йому призначені щомісячні страхові виплати. Моральна шкода йому не призначалася та не виплачувалася. Проте, моральні страждання він продовжує відчувати і до теперішнього часу. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, самостійно виконувати особисті санітарно-гігієнічні дії, відчував фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю травми та особливостями її лікування. Також він відчував психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почуття страху та поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Відчуття болю його не покидає і до теперішнього часу. Зі станом здоров'я він вимушений був звільнитися з шахти та шукати іншу роботу. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що на позові наполягає. Представник відповідача ДП «ВК Краснолиманська» у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши судові письмові заперечення, згідно за якими позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка привела до втрати ним 25 % професійної працездатності та у зв'язку з цим до моральних страждань. Згідно п.7 акту Н-1 визначено, що причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог Інструкцій з охорони праці та невиконання посадових обов'язків зі сторони самого позивача. При укладанні трудового договору позивачеві було роз'яснено про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливість їх впливу на здоров'я. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди також суду не надано. Позивачем не доведено існування невідновного ушкодження його здоров'я та повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з позивачем [PERSON], який працював електрослюсарем підземним п'ятого розряду у ДП «ВК Краснолиманська», 03.07.2012 року о 14.20 год. при виконанні трудових обов'язків стався нещасний випадок, а саме: при пересуванні на ПК-62+10 людського ходка південного уклону пласта к5 [PERSON] підсковзнувся та впав, травмувавши ліву ногу. Внаслідок нещасного випадку позивач отримав закритий косоосколковий перелом н/з лівої більшогомілкової кістки, з/з лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків. За даним фактом було проведено розслідування, про що видано акт за формою Н-5 від 03.07.2012 року, та складено акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 06.07.2012 року № 22 (а.с.8-11, 12-15). З тексту актів вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є його особиста необережність та невиконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с.10, 15). Через отриману у шахті 03.07.2012 року травму [PERSON] з 03.07.2012 року по 13.07.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні у травматологічному відділенні, де йому було накладено скелетне витяжіння на ліву п'яткову кістку, спице-стержневий апарат на ліву гомілку, при виписці йому було рекомендовано продовження лікування у травматолога за місцем проживання, про що свідчить копія епікризу історії хвороби № 6023/709. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Інституту невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака від 05.02.2014 року позивачу [PERSON] встановлено вторинний лімфостаз лівої гомілки та стопи. За висновком міжрайонної травматологічної МСЕК м.Красноармійська від 21.02.2013 року позивачу первинно за наслідками виробничої травми від 03.07.2012 року встановлено 25% втрати професійної працездатності по 01.03.2014 року, з потребою у медикаментозному лікуванні, медичній реабілітації у реабілітаційних відділеннях санаторіїв. За висновками вказаної МСЕК від 17.03.2014 року та від 24.03.2016 року позивачу повторно за наслідками виробничої травми від 03.07.2012 року встановлено 25% втрати професійної працездатності. Згідно даних індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] працював у відповідача до вересня 2014 року. Позивач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], що встановлено на підставі свідоцтв про народження дітей. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Згідно за ст.14 Закону № 1105-Х1У нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Відповідно за ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-Х1У при настанні страхового випадку, а саме ушкодження здоров'я на виробництві, потерпілий - застрахована особа - має право на різні види відшкодування шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд пов'язує з первинною датою встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності, а саме: 21.02.2013 року, встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоров'ю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду ще діяв. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником травми у цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов'язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов'язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування причин нещасного випадку, який стався на підприємстві з [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров'ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Тому суд не приймає доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач, проходячи довготривале лікування, зазнавав фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманої на виробництві травми, через що були порушені його нормальні життєві зв'язки, що вимагало і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, йому рекомендовано подальше медикаментозне та санаторно-куротне лікування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров'я, розмір і строковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 35 років, маючи на утриманні двох малолітніх дітей, втратив 25% своєї працездатності на підприємстві відповідача, отримані ним фізичні вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення техніки безпеки праці при отриманні травми, відсутність інвалідності, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 10000 грн, які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 213 грн 00 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial