Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 23.05.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «ВАЗ 21093» 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належав останній на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Цього ж дня позивач передав відповідачу обумовлену суму коштів за автомобіль в розмірі 40 000 грн., а остання в свою чергу написала письмову розписку про отримання нею даних коштів і передала автомобіль, ключі від нього та всі документи на автомобіль позивачу. Також приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.2011 року було посвідчено довіреність на ім'я позивача на право керування та розпорядження зазначеним транспортним засобом. Крім того, позивач в позові зазначає, що нотаріально посвідчити даний договір вони мали намір пізніше. 13.09.2014 року, під час керування вищезазначеним автомобілем, позивача було зупинено працівниками ДПС, які повідомили йому, що даний автомобіль знаходиться у розшуку, оскільки його власник ([PERSON]) має заборгованість, у зв'язку з чим він підлягає вилученню. Таким чином, працівниками ДПС було складено акт огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання та вилучено автомобіль. На думку позивача, оскільки ним були передані відповідачу всі кошти в момент отримання довіреності, а йому було передано автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і він весь цей час утримував його в належному технічному стані, сплачував необхідні ремонтні роботи, тощо, то він має право на набуття права власності на даний автомобіль, в зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав на підставах, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в заяві також зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - державний виконавець за довіреністю Відділу державної виконавчої служби Вінницького РУЮ Косюк О.М. також надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника ДВС Вінницького РУЮ, в заяві зазначила, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України в прийнятті визнання відповідачем позову було відмовлено та продовжено судовий розгляд. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що спірний автомобіль марки «ВАЗ 21093» 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 22.04.2008 року, що підтверджується його копією (а.с. 5). Відповідно до копії розписки від 23.05.2011 року [PERSON] в рахунок продажу автомобіля марки «ВАЗ 21093» 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн. (а.с. 4). Згідно довіреності від 23.05.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися від її імені належним їй транспортним засобом марки «ВАЗ 21093» 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] в позові зазначає, що в момент отримання довіреності ним було передано відповідачу всі кошти за автомобіль, а йому було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль, який він весь час утримував в належному стані, сплачував необхідні ремонти тощо, аж до того часу, коли в нього даний автомобіль було вилучено працівниками ДПС у зв'язку з постановою ДВС Вінницького РУЮ. Таким чином, позивач вважає, що є повноправним власником даного автомобіля, тому в зв'язку з зазначеним були порушені його права, як власника. З копії акта огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, № 432 вбачається, що спірний автомобіль було вилучено у позивача 13.09.2014 року у зв'язку з постановою ДВС Вінницького РУЮ (а.с. 7). Дійсно, 06.12.2013 року державним виконавцем ВДВС Вінницького РУЮ Остачинською І.А. було винесено постанову про розшук майна боржника [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-1898-09, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 23.03.2010 року (а.с. 24). Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем не надано допустимих та належних доказів, визначених ст.ст.57-64 ЦПК України, які б підтвердили, що між ним та відповідачем належним чином було укладено договір купівлі-продажу та що позивач набув права власності на спірний автомобіль на підставі відповідного правочину. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до п.3 ст.208 ЦК України правочин з приводу спірного автомобіля має вчинятися в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З наданої суду розписки не вбачається досягнення сторонами всіх істотних умов договору купівлі-продажу, оскільки нею лише засвідчено отримання коштів [PERSON] від [PERSON], що не може підтверджувати передачу майна у власність саме [PERSON] та прийняття ним даного майна і взяття саме на себе відповідних зобов'язань. Крім того, довіреність на право користування та розпорядження автомобілем не може бути доказом укладення договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Згідно статей 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати, припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Також згідно ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Так, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно п.п.7, 8 постанови КМУ від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Пунктом 33 даного Порядку встановлено необхідність перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників, для проведення якої до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами. З зазначених підстав суд не може прийняти визнання відповідачем позову, так як таке визнання суперечить закону. Тому у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності слід відмовити в зв'язку з недоведеністю законних підстав набуття права власності на автомобіль, на які посилається позивач, та відсутністю державної реєстрації переходу права власності на автомобіль, яка є обов'язковою, в зв'язку з чим правочин вважається неукладеним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed