Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в розмірі 9 446 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ним, як адвокатом, надавалась правова допомога підозрюваному [PERSON] в ході досудового розслідування кримінального провадження, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України. Слідчий [PERSON] звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення терміну для ознайомлення з матеріалами даного кримінального провадження. 05.11.2019 за попередньою домовленістю із слідчим, він як захисник, та підозрюваний [PERSON] з`явились до Прилуцького відділу поліції для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Для підтвердження його повноважень, як захисника підозрюваного [PERSON] , ним було надано оригінал ордеру та завірена копія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю. Проте, слідчим [PERSON] йому ([PERSON] ) було відмовлено у доступі до матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з тим, що він не надав всі необхідні документи на підтвердження своїх повноважень. Вважаючи дії слідчого незаконними він звернувся зі скаргою на дії слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області [PERSON], які ухвалою слідчого судді від 13.11.2019 визнано незаконними та зобов`язано слідчого надати доступ для ознайомлення підозрюваному [PERSON] та його захиснику адвокату Геєць В.А. та [PERSON] до матеріалів кримінального провадження. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій слідчого [PERSON] , то він ( [PERSON] ) має право на відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Завдана йому моральна шкода полягає у тому, що під час вчинення процесуальної дії слідчий [PERSON] принизив його ділову і професійну репутацію, «виставив» його перед клієнтом, як адвоката який не може навіть засвідчити свої повноваження на досудовому слідстві. У зв`язку з чим йому довелось виправдовуватись перед підозрюваним [PERSON] , який навіть ставив питання про розірвання договору про надання правової допомоги. У подальшому йому довелось для відновлення ділової репутації звертатись до слідчого судді зі скаргою на дії слідчого [PERSON] і доводити, що він діяв в рамках закону, а слідчий вчиняв неправомірні дії. Це все призвело до того, що йому довелось працювати в позаробочий час і як наслідок завдало моральні страждання у зв`язку з тим, що цей час він витратив не на свою сім`ю та на задоволення власних потреб, а на те, щоб складати скаргу та відвідувати суд, в зв`язку з чим ним і подано відповідний позов. 19.06.2020 на адресу суду представник Головного управління національної поліції в Чернігівській області надіслав відповідь на відзив в якому просить винести рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки з матеріалів цивільного позову не вбачається жодної, передбаченої ст.1 і ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] і підстав для виникнення права на таке відшкодування, зокрема, підозра йому не повідомлялась, до суду кримінальні провадження не скеровувались, виправдовувальні вироки не виносились, рішення про закриття кримінальних проваджень з підстав, визначених КПК України не приймалось. Ухвала суду від 13.11.2019 не містить підстав виникнення у позивача права для відшкодування моральної шкоди, а також ним не надано відповідних доказів заподіяння моральної шкоди, не наведено мотивів обґрунтування її розміру та не наведено підстав які призвели до заподіяння душевних страждань у зв`язку із незаконними діями та бездіяльністю слідчого та призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовове засідання позивач не з`явився, проте направив письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, справу просить розглянути у його відсутності за наявними у справі доказами. Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, проте надіслав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Слідчий СВ Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області [PERSON] в судове засідання не з`явився також, справу просить розглядати у його відсутності та заперечує проти задоволення позову, оскільки [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.11.2019 адвокат [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області [PERSON], щодо його неправомірних дій (а.с.10-11). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 13.11.2019 скаргу захисника підозрюваного [PERSON] адвоката [PERSON] на бездіяльність слідчого слідчого відділення Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області [PERSON], яка полягає у нездійсненні процесуальних дій - задоволено. Зобов`язано слідчого [PERSON] надати доступ для ознайомлення підозрюваному та його захисникам адвокатам Геєць В.А. та [PERSON] до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42016271210000074 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України до 12 год. 00 хв. 20 листопада 2019 року (а.с.8-9). Зазначені обставини позивач вважав підставою для відшкодування моральної шкоди. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність ,розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано слідчого [PERSON] надати доступ для ознайомлення підозрюваному та його захисникам адвокатам Геєць В.А. та [PERSON] до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42016271210000074 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований. Доводи [PERSON] про те, що обґрунтованість його позовних вимог підтверджується судовою практикою Верховного Суду безпідставні, так як у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, інші фактичні обставини справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в тому числі у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судові витрати компенсуються за рахунок держави, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed