Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 28 квітня 2017 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися з квітня 2019 року через втрату взаєморозуміння, різницю поглядів на сімейне життя, обов`язки з ведення спільного господарства та розподілення сімейних коштів, вони стали один одному чужими людьми. Вважає, що сім`я з відповідачкою розпалась остаточно і не може бути відновлена та просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 20 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання сторони не з`явились. В матеріалах позову міститься заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не подала. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (пункт 4 частини першої статті 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2017 року, про що Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис № 87 (а.с. 5 - копія свідоцтва). Шлюбні відносини між сторонами припинені. У частинах 3,4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень статей 105, 110, 112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Оскільки сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, подружжя не веде спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально, належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, тому аналізуючи зібрані по справі докази та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зав`язку з відсутністю заяви відповідачки в цій частині, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, тому вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved