Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він являється власником житлового будинку, що знаходиться в м.Судова Вишня, вул.Заводська, 16 Мостиського району Львівської області. Стверджує, що окрім нього в даному будинку зареєстровані: матір - [PERSON], дружина - [PERSON] та [PERSON], двоюрідний брат по лінії батька, відповідач по справі. Вказує, що останній фактично не проживає за вказаною адресою з 2012 року, вказаний будинок покинув добровільно, забравши усі свої речі. На даний час відповідач [PERSON] проживає разом з дружиною за адресою: м.Судова Вишня, вул.Заводська, 33/2 Мостиського району Львівської області. Покликається на те, що факт не проживання відповідача [PERSON] в належному йому на праві власності житловому будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складений Судововишнянською міською радою Мостиського району. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про те, щоб такий добровільно виписався із вищевказаного будинку, однак вказана вимога ним була проігнорована. Через формальну прописку відповідача [PERSON] невзмозі оформити субсидії на тверде паливо. З огляду на наведене, просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому, [PERSON] перешкоди у користуванні належним йому будинком, що знаходиться за адресою: м.Судова Вишня, вул.Заводська, 16 Мостиського району Львівської області, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування таким. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься довіреність згідно якої його інтереси представлятиме представник [PERSON] Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату та час слухання справи, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Судововишнянської міської ради в судове засідання не зявився, однак надіслав заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та просить справу слухати у їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, якf не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Судова Вишня, вул.Заводська, 16 Мостиського району Львівської області, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №№ 25365001, 25364089, виданими 19.02.2010 року КП «Мостиське РБТІ». Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Із змісту ст.383 ЦК України відомо, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають право у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Слід зазначити те, що в зазначеному житловому будинку зареєстрований також [PERSON], двоюрідний брат позивача [PERSON] по лінії батька, що підтверджується копією будинкової книги. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Із акту обстеження житлового будинку від 06.04.2017 року, складеного Судововишнянською міською радою Мостиського району відомо, що в будинку №16 по вул. Заводська, що в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області зареєстрований окрім позивача [PERSON] також і [PERSON], відповідач по справі, однак останній понад чотири роки в даному будинку не проживає. Як відомо із матеріалів справи, відповідач фактично проживає у житловому будинку по вул.Заводська, 33/2 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12.04.1985 року, по справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні не встановлено обставин створення позивачем [PERSON] перешкод відповідачу [PERSON] користуванні спірним жилим приміщенням, останні за захистом своїх прав на проживання у будинку позивача не звертався. Відповідно до змісту ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Своїми процесуальними правами позивач [PERSON] та його представник розпорядилися на власний розсуд, а відповідач [PERSON] не тільки не надав ніяких доказів на спростування доводів позивача, але й не зявився в судове засідання без поважних причин, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як відомо із змісту ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача [PERSON] Наявними у справі доказами установлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному жилому приміщенні понад чотири роки, підстав для продовження терміну зберігання за таким права користування спірним жилим приміщенням немає, його особистих речей в спірному жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг будинку відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, а тому відповідач [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved