Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення його в квартиру за адресою [ADDRESS] та усунення перешкод у праві користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що йому, відповідачу та їхньому сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить спірна квартира № 237 у житловому будинку № 39 по вул. Млинівській в м. Рівне. В червні 1999 року в звязку з хворобою батьків, позивач був змушений виписатись з квартири та переїхати до батьків, оскільки останні потребували постійного догляду. 06 серпня 2001 року шлюбу між позивачам та [PERSON] було розірвано. Поділу майна та квартири в судовому порядку не було. Протягом останніх років позивач проживав в [INFO], однак приїхавши додому не зміг потрапити до квартири, оскільки замки в дверях були змінені, а самі двері зачинені. На спробу позивача потрапити до квартири, відповідач [PERSON] сказала, щоб [PERSON] більше не зявлявся за вказаною адресою. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить позов задовольнити, вселити його в квартиру та зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки від відповідачів повідомлення не надійшли. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідачів, які не зявились в судове засідання. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 666 виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради народних депутатів 05 липня 1993 року, [PERSON] сімя якого складається з трьох чоловік, отримав право на зайняття житлового приміщення за адресою [ADDRESS]. До складу сімї [PERSON] входять дружина [PERSON] та син [PERSON]В.(а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 березня 1998 року квартира № 237 у житловому будинку № 39 по вул. Млинівській в м. Рівне належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON]В.(а.с.9) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-ГЮ № 010469, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Позивач у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідачі чинять йому у цьому перешкоди - до приміщення квартири не допускають, що підтверджується висновком про звернення [PERSON] до дільничого інспектора ВДІМ Рівненського МВ УМВС [PERSON] від 19 лютого 2015 року (а.с.11). Суд вважає, що за таких обставин, вимоги позивача визнати за ним право користування житловим приміщенням та вселення його у належну йому на пpавi спільної сумісної власностi кваpтиpу є законними, обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 391 ЦК України,\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 155 ЖК України вказує, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Позивач, як співвласник кваpтиpи, вiдповiдно до ст.317, ст.321 ЦК України, має право на свiй розсуд володiти, користуватися та розпоряджатися належною йому частиною квартири, може вимагати усунення будь-яких порушень його права власностi. Пеpешкоджання вселенню позивача у належну йому на пpавi спільної сумісної власностi кваpтиpу та коpистуванню пpимiщеннями цієї кваpтиpи поpушує пpава позивача як власника. Таким чном, позовні вимоги про вселення позивача в квартиру за адресою [ADDRESS] та усунення перешкод у праві її користуванням, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved