Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який уточнював до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» про визнання недійсним договору №01095 фінансового лізингу від 14.02.2018 року та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що маючи намір придбати для власних потреб міні трактор, в мережі інтернет знайшов повідомлення, про те що міні трактор Jinma-264Е (Джннма-264Е), який його цікавить, можна придбати в розстрочку в місті Чернігів, сплативши перший внесок. 14.02.2018 року в Чернігівському підрозділі ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» його проінформували про те, що в наявності є міні трактор Jinma -264 Е (Джинма-264Е) 2015 року випуску, який протягом певного часу не був реалізований, в зв`язку з чим був законсервований, а тому його ціна з урахуванням року випуску, складає 124 040.00 гривень. Однак придбати міні трактор можна не в розстрочку, а на підставі договору фінансового лізингу, сплативши перший внесок в розмірі 23% від вартості предмета лізингу, а саме 28 530 гривень, після чого копії документів, які надасть він, позивач будуть передані до центрального офісу в місті Київ для підготовки оформлення міні-трактора на його ім`я. 14.02.2018 року між ним та ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» укладений договір фінансового лізингу №01095, предметом якого є надання послуг, спрямованих на придбання трактору марки Jinma 264E, вартість предмета 124040 гривень. В той же день, 14.02.2018 року, через філію Чернігівського облуправління АТ «Ощадбанк» він перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» 20 000.00 гривень, призначення платежу: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №01095 від 14.02.2018 року (квитанція №54 від 14.02.2018 року). В подальшому, 16.02.2018 року через відділення ГУ Ощадбанку по м. Києву та області на розрахунковий рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», згідно квитанції №121 від 16.02.2018 року, він, позивач перерахував ще 8 530.00 гривень. Таким чином, на виконання умов договору та згідно обумовленої вартості предмета лізингу (124 040,00 гривень) та розміру авансового платежу, який складає 23% від вартості предмета лізингу (п.9.2. договору №01095). з розрахунку вартості предмета лізингу - 124 040.00 гривень, перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» грошові кошти в розмірі 28 530.00 гривень. При цьому, безпосередньо йому, позивачу не був наданий додаток №1 до договору №01095, в якому містилася інформація про специфікацію предмета лізингу (п.1.1), планові платежі (п.8.5), розмір комісії за організацію договору (п.9.1), розмір авансових платежів (п.9.3), лізингові періодичні платежі (п.10.1). В процесі детального ознайомлення з умовами договору, вияснилося що в п.8.2 статті 8 від руки вписана інша вартість предмету лізингу, на яку він не розраховував, а саме: «Укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору за цим договором становить п`ять дев`ятсот дев`яносто сім, сімдесят вісім доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долари США до української гривні на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долари США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить сто шістдесят одна дев`ятсот сорок гривень, що значно перевищує початкову вартість предмета лізингу. Крім того, позивач зазначає, що договір фінансового лізингу №01095 від 14.02.2018 року, предметом якого с транспортний засіб Jinma 264E, 2015 року випуску, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень статті 799 ЦК України не було укладено в нотаріальній формі, а тому в силу положень е нікчемним. Крім того, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», на момент укладення договору він не був ознайомлений не тільки із загальним та фактичним обсягом грошових коштів та графіком платежів, але і реальною вартістю предмета. Зазначає, що у випадку розірвання договору комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається, що є несправедливою умовою договору. Заходи досудового врегулювання спору, вжиті позивачем, викладені в листі відповідача від 19.03.2018 року. Позивач просить: - визнати недійсним договір фінансового лізингу від 14.02.2018 року №01095, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» код за ЄДРПОУ 41298109 та ним, [PERSON] ; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» код за ЄДРПОУ 41298109 на користь нього, [PERSON] сплачені за договором фінансового лізингу від 14.02.2018 року №01095 грошові кошти в сумі 28 530.00 гривень; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» код за ЄДРПОУ 41298109 на користь нього, [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 75 000.00 гривень. Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження в справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач згідно поданої письмової заяви просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити Відповідач належним чином повідомлений про день, час, місце слухання справи в судове засідання представника не направив, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення справи до суду не подав, відзив на позовну заяву суду не надавав. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд встановив, що 14.02.2018 року між позивачем та ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» було укладено Договір фінансового лізингу №01095, предметом якого є надання послуг спрямованих на придбання трактору марки Jinma 264E, вартість предмета 124040 гривень (а.с.8-22). Згідно п.1.2 договору, вартість предмета лізингу на момент укладення договору зазначається у даному договору та додатку №1. Авансовий платіж - це обов`язковий платіж, що складає частину вартості предмета лізингу, розмір якого визначено в даному договору та додатку №1 до договору та становить 23% відсотки, який сплачується лізингоодержувачем на користь на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні відсотки. Згідно п.8.2 ст.8 договору, вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить п`ять дев`ятсот дев`яносто сім, сімдесят вісім доларів США, що в гривневому еквіваленті становить сто шістдесят одна дев`ятсот сорок гривень з ПДВ (так заначено в договору), а.с.15). Пунктом 12.3 ст.12 договору передбачено, що в інших випадках не передбачених даним договором лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання. Відповідно до п. 12.4 договору, максимальний термін повернення грошових коштів згідно п.п.12.1. ст. 12 становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувача про розірвання даного договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти, проте відповідальність лізингодавця за прострочення повернення грошових коштів договором не передбачена. Пунктами 12.5. 12.6. 12.7. 12.8. 12.9. 12.13. 12.14 договору передбачено, шо лізингоодержувач за несвоєчасне внесення лізингових платежів сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня. наступного за днем оплати поточного лізингового платежу, до дня фактичної оплати цього лізингового платежу включно; процентів за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи віт дня. наступного за днем оплати поточного лізингового платежу по день фактичної оплати нього платежу включно; за використання предмету лізингу не за призначенням, порушенням п. З.л.6 лізингоодержувач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 3% віл загальної вартості предмету лізингу; за створення перешкод в інспектування предмета лізингу, передбачено штраф в розмірі 5% від вартості предмету лізингу; за затримку повернення лізингодавцю предмету лізингу встановлено штраф в розмірі 10% від вартості предмету лізингу; а також у випадку відмови від прийняття предмету лізингу штраф у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, при цьому, лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання договору кошти. Згідно заяви [PERSON] від 14.02.2018 року, останній на підставі п.9.6 ст.9 договору №01095 від 14.02.2018 року просить надати йому транспортний засіб Ііпта-264Е, модель 2015 року випуску, вартістю 124040 гривень (а.с.23). Згідно квитанції №54 від 14.02.2018 року, в той же день, через філію Чернігівського облуправління АТ «Ощадбанк» позивач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» 20 000 (двадцять тисяч гривень 00 копійок), призначення платежу: авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу №01095 від 14.02.2018 року (а.с.25), Згідно квитанції №121 від 16.02.2018 року позивачем через ГУ Ощадбанку по м.Києві та області ТВБВ №10026/773 позивач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» 8530, 00 (вісім тисяч п`ятсот тридцять гривень 00 копійок), призначення платежу: авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу (а.с.26). Таким чином, позивачем до отримання предмета лізингу, було перераховано на адресу відповідача авансовий платіж у розмірі 23% відсотки від вартості предмета лізингу -124040,00 гривень. Згідно заяви позивача від 15.02.2018 року, останній просить надати дозвіл на дострокове погашення всієї суми платежу (а.с.27), отриманої згідно відстеження 16.02.2018 року (а.с.28 -29). Згідно заяви від 07.03.2018 року, яка отримана відповідачем 12.03.2018 року, позивач просить розірвати договір фінансового лізингу №01095 від 14.02.2018 року, повернути сплачені грошові кошти в розмірі 28530,00 гривень (а.с.30-31). Згідно листу відповідача від 19.03.2018 року, останній, не заперечуючи факту сплати позивачем на його рахунок коштів в розмірі 28530,00 гривень, зазначає, що вказані кошти були зараховані відповідно п.9.6 договору як комісія за організацію договору в розмірі 16194,00 гривень та авансовий платіж в розмірі 12 336,00 гривень. З посиланням на п.12.1 ст.12 та п.1.7, 4.1 договору, зазначає, що сплачена комісія за організацію договору не повертається, авансовий платіж буде повернуто у розмірі 9868,00 гривень, договір фінансового лізингу №10095 від 14.02.2018 року вважається розірваним з 12.03.2018 року (а.с.33). Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ у справі № 6-648цс16 від 18 січня 2017 року, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. За таких умов, суд приходить до висновку, що Договір фінансового лізингу №01095, укладений 14.02.2018 року між [PERSON] та ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», який містить елементи, як договору оренди транспортного засобу, так і купівлі-продажу (поставки), мав бути нотаріально посвідчений, проте, в порушення вимог ст. 799 ЦК України, сторонами така умова закону дотримана не була, відтак такий договір є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на користь [PERSON] сплачених авансових платежів в розмірі 28530,00 на виконання умов Договору фінансового лізингу №01095 від 14.02.2018 року. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 75 000, 00 гривень суд вважає за необхідне зазначити наступне. Спори про відшкодування фізичній особі моральної інколи розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін у даній справі випливають з договірних відносин, а саме із договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, який не містить положень щодо відшкодування моральної шкоди. Правила ст.1167 ЦК України, якими керувався позивач, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) правовідносини. Відносини з приводу укладення та виконання лізингових договорів регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», норми якого не передбачають настання такого правового наслідку як відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі - 704.80 гривень. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial