Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений (а.с.37-38), в обґрунтування якого вказав, що на підставі договору дарування від 05.09.1997 року він є власником 3/20 частин будинку №55 по вул..Леніна в м.Пирятині. Він приватизував земельні ділянки під належною йому часткою будинку та під господарськими будівлями. Для поліпшення умов проживання він протягом 2000-2002 років самовільно здійснив реконструкцію житла, прибудувавши кімнату, а також побудувавши на власній земельній ділянці сарай, погріб під сараєм. З метою легалізації самочинного будівництва він звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про прийняття в експлуатацію обєктів вказаного самовільного будівництва, проте йому було відмовлено, посилаючись на те, що відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будинків і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, в експлуатацію приймається обєкт в цілому (житловий будинок), а не окремі його частини (належна частина). У звязку з чим у нього виникла необхідність у визнанні права власності на здійснене самочинне будівництво у судовому порядку. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на 3/20 частини будинку «А-1, а» (квартиру №4) з прибудовою «а4», загальною площею 48,7кв.м, житловою площею 26,3кв.м, з господарськими будівлями та спорудами сарай «З, Н», погріб «Під З», що розташований за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Леніна (Соборна), 55. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, а також додатково суду пояснили, що у 2015 році ще до звернення до суду, позивач подав до Департаменту ДАБІ Декларацію про готовність обєкта до експлуатації на підставі Порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку від 24.04.2015 року №79, однак йому було відмовлено, мотивуючи тим, що згідно з вказаним Порядком приймається в експлуатацію обєкт в цілому, а не окремі його частини (належна частина). Самочинне будівництво, здійснене позивачем, приймається в експлуатацію згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, пунктом 10 якого передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Позивач знову звернувся до Департаменту ДАБІ з Декларацією, яка є додатком до вказаного Порядку, але йому знову відмовили, оскільки в поданій Декларації не заповнений розділ про ухвалене судове рішення. Іншого способу захисту, як визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку, сторона позивача не вбачає, тому просить суд визнати за позивачем право власності на 3/20 частини будинку «А-1, а» (квартиру №4) з прибудовою «а4», загальною площею 48,7кв.м, житловою площею 26,3кв.м, з господарськими будівлями та спорудами сарай «З, Н», погріб «Під З», що розташований за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Леніна (Соборна), 55. Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] до суду не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, проти позову не заперечує. Третя особа [PERSON] до суду не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.90). Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позову не заперечує, а також просив в подальшому розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи Департаменту ДАБІ у Полтавській області до суду не зявився, надіслав на адресу суду листа, в якому просив розглянути справу в його відсутність, а також по суті позовних вимог пояснив, що при визнанні права власності на обєкт самочинного будівництва, є обовязкова наявність всіх складових умов, передбачених у ст.376 ЦК України, зокрема, встановлення відсутності порушення прав інших осіб, наявність позитивного висновку експертного будівельно-технічного дослідження щодо відповідності обєкта будівництва вимогам будівельних норм та правил, отримання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Згідно зі статтею 39 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закінчені обєкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року. Пунктом 10 зазначеного Порядку передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умов можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Таким чином представник Департаменту ДАБІ при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду та відповідно до чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 05.09.1997 року [PERSON] отримав у власність 3/20 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в м.Пирятин, вул..Леніна, 55, та складається з кімнати 4-4 пл.16,1кв.м, сіней «а», ? частини вбиральні «Г», ? частини огорожі №1, ? частини газопроводу, водопроводу, житлова площа становить 16,1 кв.метрів (а.с.8). 08.09.1997 року позивач зареєстрував право власності на належну йому частину жилого будинку у Лубенському міжміському БТІ за реєстровим №3759. Згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки Серії ЯИ №651862 та №651863, виданих 18.11.2009 року, [PERSON] отримав у власність дві земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м.Пирятин, вул..Леніна, 55/4 (а.с.13-14). Після придбання частини будинку протягом 2000-2002 років позивачем було здійснено реконструкцію будинку «А-1, а» шляхом добудування прибудови «а4», в результаті чого збільшилась загальна та житлова площа, та збудовані нові господарські будівлі та споруди: сарай «З, Н», погріб «Під З», без отримання відповідного дозволу, про що свідчить технічний паспорт, виготовлений 22.09.2015 року (а.с.9-12). Відділ містобудування, архітектури, та житлово-комунального господарства Пирятинської РДА у своєму листі від 24.09.2015 №21 повідомив, що побудовані сарай «З, Н», погріб «під З», житловий будинок «А-1, а» за адресою: м.Пирятин, вул..Леніна, 55, відповідають вимогам ДБН 360-92** «містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с.16). Згідно звіту про проведення технічного обстеження від 14.12.2015 року, яке проведено субєктом господарювання - експертом, що має кваліфікаційний сертифікат (а.с.66), за результатами проведення технічного обстеження обєкта житловий будинок з господарськими будівлями в м.Пирятин, вул..Леніна, 55, що належить [PERSON], встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Недоліків (дефектів, пошкоджень) не виявлено (а.с.55-65). Рішенням виконкому Пирятинської міської ради від 14.01.2016 року №12 вирішено вважати 3/20 часток житлового будинку №55 по вул.. Леніна в м.Пирятин, що належать на праві приватної власності [PERSON], квартирою №4 (а.с.54). У жовтні 2015 року позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з Декларацією про узаконення самовільного будівництва, форма якої затверджена Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будинків і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, в експлуатацію приймається обєкт в цілому (житловий будинок), затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 №79. Листом від 29.10.2015 року №1016-1.13/4958 [PERSON] відмовлено в прийнятті самочинного будівництва в експлуатацію та повідомлено, що вказаний Порядок регламентує прийняття в експлуатацію обєкт в цілому (житловий будинок), а не окремі його частини (належна частина) (а.с.15). На початку 2016 року позивач знову звернувся до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з Декларацією про узаконення самочинного будівництва, форма якої затверджена Постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Листом від 01.04.2016 року №1016-3.11/634 [PERSON] відмовлено в прийнятті самочинного будівництва в експлуатацію та повідомлено, що декларація оформлена з порушенням вимог, встановлених вказаним Порядком, в тому числі в п.8 не зазначена форма судового рішення, дата його ухвалення, номер судової справи та дата набранням судовим рішенням законної сили (а.с.95-98). Після встановлення вказаних обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум ВССУ в п.4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Судом встановлено, що позивачем здійснено перебудову будинку та побудовано господарські споруди на земельній ділянці, переданій йому власність у відповідності до цільового призначення, але без відповідного дозволу. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-IIІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів (надалі - Порядок №461). Пунктом 10 вказаного Порядку №461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України Про архітектурну діяльність одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки. Також встановлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до Департаменту ДАБІ у Полтавській області, але йому було двічі відмовлено у проведенні такого узаконення. Таким чином в іншому порядку, окрім судового, позивач не має можливості захистити свої права. Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що самочинне будівництво, здійснене позивачем, побудовано на земельних ділянках, які перебувають у власності позивача, воно не порушує права третіх осіб, які є співвласниками позивача, також встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації обєкта самочинного будівництва, крім того позивачу з незалежних від нього причин відмовлено у прийнятті об'єкта до експлуатації компетентним органом, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та визнання за ним права власності на 3/20 частини будинку «А-1, а» (квартиру №4) з прибудовою «а4», загальною площею 48,7кв.м, житловою площею 26,3кв.м, з господарськими будівлями та спорудами сарай «З, Н», погріб «Під З», що розташований за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Леніна (Соборна), 55.

Outcome: approved