Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 06.02.1985 року по 12.07.2015 року вона працювала в Державному підприємстві «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та різних посадах. Згідно наказу № 33-К від 10.07.2015 року її було звільнено з роботи та займаної посади. Заборгованість належної до виплати позивачу заробітної плати утворилася ще 2012 року. Проте в порушення вимог чинного законодавства відповідачем на користь [PERSON]М виплати всіх сум по заробітній платі в день звільнення проведено не було. 02.03.2017 р. Ужгородським міськрайонним судом винесено судовий наказ № 308/2095/17 про стягнення з відповідача на користь [PERSON] нарахованої але не виплачену заробітну плату в розмірі 7 485,74 грн. 13.09.2017 р. зазначений вище судовий наказ було виконано та перераховано заборгованість по заробітній платі у розмірі 7 485,74 грн. на банківський рахунок позивача. Заборгованість по заробітній платі, яка виникла в 2012 р. проведено лише 13.09.2017 р. при цьому 12.07.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи та займаної посади. Таким чином позивач вважає, що станом на 29.09.2017 р. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 039,37 грн., а також компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, що становить 7 485,74 х 118,57 %/100 = 8 875,87 грн. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак представником позивача було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 16.10.2018 року на 11 год. 40 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 23.10.2018 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом, позивач [PERSON] працювала\~на посаді палітурниці у Державному підприємстві «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та згідно наказу № 33-К від 10.07.2015 року її звільнено з роботи у звязку із закінченням строку дії трудового договору. Відповідно до довідки № 887 виданої ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» [PERSON] дійсно працювала на вказаному підприємстві. Заборгованість не виплаченої заробітної плати підприємства перед працівником станом на 01.10.2016 р. за 2012 становить 7 485 грн. 74 коп. Як вбачається з довідки про заробітну плату за № 765 від 31.07.2017 р., виданої ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» заробітна плата [PERSON] за період з 01.01.2015 р. по 30.07.2015 р. становить 7 767,43 грн. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] повний розрахунок з нею проведено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ статті 116 \~цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При цьому середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. 02.03.2017 р. Ужгородським міськрайонним судом винесено судовий наказ у справі № 308/2095/17 про стягнення з відповідача на користь [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 7 485,74 грн. 15.06.2017 р. на підставі вищезазначеного наказу головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54135729. 13.09.2017 р. зазначений вище судовий наказ було виконано та перераховано заборгованість по заробітній платі у розмірі 7 485,74 грн. на банківський рахунок позивача, що підтверджується випискою по рахунку. Таким чином заборгованість по заробітній платі, яка виникла в 2012 році, проведена лише 13.09.2017 р. Верховним Судом України було висловлено правову позицію у справі № 6-259цс17 (постанова від 13.03.2017 року) відповідно до якої, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Судом встановлено, що фактично спір між позивачем та відповідачем щодо розміру невиплаченої заробітної плати відсутній. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2807цс16\~(постанова від 01.03.2017 року) згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено\~Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Згідно довідки виданої ДП ''Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут \~землеустрою'' № 765 від 31.07.2017 р. про нараховану та виплачену заробітну плату за період двох місяців, що передували даті звільнення заробітна плата [PERSON]: за травень 2015 року становить 1498,62 гривень, за червень 2015 року становить 1\~448,78 гривень. В травні 2015 р. - 18 робочих днів, у червні 2015 р. - 20 робочих днів. Тому середня заробітна плата позивача за один день складає: (1 498,62 грн. + 1 448,78 грн.) : ( 18 р.д. + 20 р.д. ) = 77 грн. 56 коп. Кількість днів за час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] за період з 30.07.2015 року по 13.09.2017 року (дату повного розрахунку по заробітній платі) складає: Липень 2015 року 12 робочих днів; cерпень 2015 року 20 робочих днів; вересень 2015 року - 22 днів; жовтень2015 року 21 день; листопад 2015 року 21 день; грудень 2015 року 23 дні, тобто 119 робочих днів за 2015 рік; 2016 рік 251 день; 2017 рік: січень 20 днів, лютий 20 днів, березень 22 дні, квітень 19 днів, травень 20 днів, червень 20 днів, липень 21 день, серпень 22 дні, вересень 9 днів, а всього за 2017 рік 173 дні, що разом за вищезазначений період складає 543 робочі дні. Таким чином середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2015 року по 13.09.2017 року (дату повного розрахунку) складає: 77 грн. 56 коп. х 543 робочих днів = 42\~115,08 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими в цій частині. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», - Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (пункт 1), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції)-у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Судом перевірено розрахунок позивача щодо обрахування компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати за допомогою Калькулятора індексації заробітної плати системи ЛІГА ЗАКОН (розрахунок додається), за період з 01.01.2013 року по 13.09.2017 року виходячи із суми заборгованості у розмірі 7\~485,74 грн., тобто за період з січня 2013 року по серпень 2017 року сума індексації складає 1\~870,92 грн., відтак зазначена вимога позивача також підлягає задоволенню частково, оскільки основна сума боргу у розмірі 7\~485,74 грн. була стягнута з відповідача на користь позивача за судовим наказом. Витрати із сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути відповідача на користь позивача.

Outcome: partial