Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 27.02.2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 26, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Питання щодо участі позивача у матеріальному утриманні дитини вирішено на підставі відповідного рішення суду про стягнення аліментів. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сімейне життя не склалося через психологічну несумісність, різні погляди на життя, втрату відчуття любові та взаємної поваги. На даний момент спільне господарство сторони не ведуть, та фактично з грудня 2017 року шлюбні відносини припинені, подружжя мешкає окремо один від одного. Відновлення сімейних стосунків і збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів, яких достатньо для ухвалення рішення. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя (а.с. 9). Під час перебування у шлюбі, у сторін народилася донька: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 10). На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, народженої під час шлюбу, не має. Відповідач в своїй заяві повністю підтримала вимоги позивача щодо розірвання шлюбу. Позивач та відповідач в своїх заявах висловили категоричну незгоду на примирення. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має.

Outcome: approved