overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала з 13.05.2013 року бухгалтером 1 категорії ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат». Наказом №26 від 17.02.2014 року, у день звільнення відповідачем не було проведено з нею остаточного розрахунку по заробітній платі у сумі 9241,45 грн. На її неодноразові звернення відповідач заборгованість по заробітній платі не виплачує, посилаючись на відсутність коштів. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість в розмірі 9241,45 грн., а також середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3047,61 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, вказаних в позовній заяві та у зв'язку з не явкою представника відповідача постановити заочне рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не повідомивши Суд про причини неявки, тому Суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів, що підтверджують позов. Суд заслухавши позивача та дослідивши зібрані по справі докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Судом встановлено, що [PERSON] з 13.05.2013 року працювала бухгалтером 1 категорії ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», а Наказом №26 від 17.02.2014 року була звільнена з посади згідно ст.. 36 п.1 КЗпП України. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунків позивача, борг відповідача перед ним на день розгляду справи становить: 9241,45 грн., заборгованість з виплати заробітної плати, 3047,61 грн.- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 12289,06 грн. Представником відповідача такі розрахунки позивача жодним чином не спростовані, що є підставою для стягнення зазначених вище сум. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала з 13.05.2013 року старшим економістом ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат». Наказом №236 від 30.09.2013 року, у день звільнення відповідачем не було проведено з нею остаточного розрахунку по заробітній платі у сумі 3805,01 грн. На її неодноразові звернення відповідач заборгованість по заробітній платі не виплачує, посилаючись на відсутність коштів. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість в розмірі 3567,28 грн., а також середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 12000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, вказаних в позовній заяві та у зв'язку з не явкою представника відповідача постановити заочне рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не повідомивши Суд про причини неявки, тому Суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів, що підтверджують позов. Суд заслухавши позивача та дослідивши зібрані по справі докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Судом встановлено, що [PERSON] з 13.05.2013 року працювала старшим економістом ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», а Наказом №236 від 30.09.2013 року була звільнена з посади згідно ст.. 36 п.1 КЗпП України. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунків позивача, борг відповідача перед ним на день розгляду справи становить: 3805,01 грн.,- заборгованість з виплати заробітної плати, 12000 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 15805,01 грн. Представником відповідача такі розрахунки позивача жодним чином не спростовані, що є підставою для стягнення зазначених вище сум. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування належної їй на праві приватної власності квартирою № 21 будинку № 41 по вул. Павла Глазового в м. Кривому Розі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за договором купівлі-продажу від 16 листопада 2001 року, вона стала власницею ? частини квартири [ADDRESS]. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2011 рок, позивач набула у власність іншу ? частину вищезазначеної квартири, і таким чином стала її одноособовим власником. 16 квітня 2014 року позивач уклала шлю з відповідачем. Після реєстрації, з її дозволу [PERSON] зареєструвався в її карті. Після припинення шлюбних стосунків, а саме з 31 грудня 2016 року, відповідач забрав свої речі і добровільно, без стороннього впливу,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якій вказала, що 12 листопада 2014 року померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 30 по вулиці Донецька в м. Сіверську Донецької області. Інших спадкоємців крім позивача у померлої нема. Упродовж строку, який визначений законом для подання заяви про прийняття спадщини, позивач не звернулася до нотаріальної контори, так як вважала, що вона прийняла спадщину оскільки вона є єдиною спадкоємицею і користується спадщиною , а саме житловим будинком № 30 по вулиці Донецькій в м. Сіверську Донецької області і земельною ділянкою. Оскільки позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин і позасудовий розгляд питання неможливий, просить визначити їй додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини у три місяці. До судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність . Підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити не проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON], померла 12 листопада 2014 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія VІ-УР № 206657 [PERSON] народилась 29 липня 1960 року , батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями майна спадкодавця [PERSON] померлої 06 липня 1993 року є донька [PERSON]. Відповідно до листа Другої артемівської нотаріальної контори № 557\\01-16 від 05 квітня 2016 року після смерті [PERSON], померлої 12 листопада 2015 року спадкова справа не заведена. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що строк для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої 12 листопада 2014 року пропущений з поважних причин, що встановлено у судовому засіданні і позовну заяву слід задовольнити, визначивши їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів посилаючись на те, що рішенням суду від 21.03.2014 р. з відповідача [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 14.01.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Підставою для встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно було те, що вона не мала інформації щодо місця роботи та постійного заробітку відповідача. На теперішній час їй відомо, що відповідач [PERSON] перебуває на службі МВ УМВС України в Луганській області у якості міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1», м. Сєвєродонецьк та має постійний заробіток, який значно поліпшив його матеріальне становище, і відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому обсязі. Але добровільно він цього робити не хоче і вона продовжує отримувати 500 грн. щомісячно. Просить змінити розмір аліментів, а саме з раніш встановленої твердої грошової суми аліментів 500 грн. щомісячно встановити розмір аліментів у сумі, яка дорівнює ? частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.03.2014 р. з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 14.01.2014 р. до досягнення дитиною повноліття, до [INFO]. (а.с.3-4). Відповідач надав до суду заяву в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також ту обставину, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, на підставі ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя до [PERSON], в обґрунтування якої вказала, що 01 листопада 1970 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який на теперішній час не розірвано. Під час перебування у шлюбі, ними разом було побудовано будинок за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано на ім'я відповідача. В теперішній час відповідач мешкає у спірному будинку, але перешкоджає позивачу в доступі до будинку. Оригінали документів на спірний будинок, знаходяться у відповідача. Вважаючи, що їх з відповідачем частки у спільному будинку є рівними, з метою захисту своїх конституційних прав, просила визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власностю та поділити його, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину спірного будинку. Сторони до судового засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позивач на позовних вимогах наполягала, відповідач позовні вимоги визнав. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, підтримала вимоги позивача. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1970 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 травня 2000 року, будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 9, 10). Згідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради вартість будинку за [ADDRESS] станом на 07.04.2000 року становить 26411 грн., загальна площа будинку складає 80,7 м2, житлова площа - 29,3 м2 (а.с. 11). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч.1 ст.70 СК України, ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення рішення. Відповідач позов визнав, тому суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог позивача. На підставі ст.ст.60, 61, 70 СК України, 372 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 06 лютого 2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний момент шлюбні відносини фактично не підтримують тривалий час, причиною тому є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та цінності. З наведених підстав [PERSON] просить шлюб розірвати; залишити їй прізвище « [PERSON] »; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 31 серпня 2020 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.15-16). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Як вбачається з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 ст. 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 06 лютого 2015 року, про що 06 лютого 2015 року виконавчим комітетом Новопавліської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за № 3, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу маютьдоньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Фактично шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 11 лютого 2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась виконавчим комітетом Слов`янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Ще на початку 2020 року у їхніх відносинах намітились негативні зміни в результаті неадекватного відношення відповідача до сімейних відносин. З січня 2020 року вони не підтримують шлюбні відносини. З наведених підстав [PERSON] просить шлюб розірвати; залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 23 жовтня 2020 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.12-13). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Як вбачається з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 ст. 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 11 лютого 2019 року, про що 11 лютого 2019 року виконавчим комітетом Слов`янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за № 3, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5 зворот). Від шлюбу маютьсина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Фактично шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved