Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення права на утримання аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про припинення права на утримання аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами,- задоволені частково, а саме, вказано: «Припинити право [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на отримання від [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дітей, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2012 року. Звільнити [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер[NUMBER]) від сплати аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2012 року на користь [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дітей, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звільнити [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) від сплати на користь [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] за 12 місяців 2014 року у розмірі 9 259, 20 гривень (дев'ять тисяч двісті п'ятдесят дев'ять грн. 20 коп.). В іншій частині позовних вимог - відмовити.» Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24.09.2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. «Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року у цій справі змінити в частині звільнення [PERSON] від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Вважати правильним: «Звільнити [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) від сплати на користь [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] за шість місяців 2014 року у розмірі 3250,88 гривень. В іншій частині рішення залишити без змін.» Позивач просить припинити право [PERSON], [INFO] з 01.01.2014 року на отримання аліментів та звільнити [PERSON] з 01.01.2014 року від сплати аліментів, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з 01.01.2014 року діти проживають разом з батьком [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд задовольнити заяву, а саме в резолютивній частині рішення зазначити конкретну дату виникнення та припинення прав і обов'язків сторін, а саме з 01.01.2014 року. Відповідач та її представники заперечували проти задоволення заяви, надали заперечення, де зазначили, що заява про ухвалення додаткового рішення не відповідає вимогам ст.220 ЦПК України, а також вказують, що позивач своєю заявою фактично бажає змінити суть прийнятого рішення, просили відмовити в задоволенні вищевказаної заяви. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, що брали участь у справі, або з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони надавали свої докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно роз'яснень ч. ч. 1 та 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» , додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Судом встановлено, що Шевченківським районним судом м. Запоріжжя та апеляційним судом Запорізької області було встановлено, що діти з 01.01.2014 року проживають з батьком. Оскільки зазначені позовні вимоги розглядались судами при вирішені справи, суд вважає за необхідне винести додаткове рішенням, яким зазначити дату припинення права відповідача на аліменти та звільнення від сплати аліментів позивача на користь відповідача, а саме з 01.01.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved