Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі - продажу від 28.11.2000 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. Відповідач [PERSON] є сином позивача, а відповідач [PERSON] є тещою позивача, які не проживають в будинку оскільки виїхали до РФ, де мають намір постійно проживати. Відповідачі не знімаються з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2020 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від нього надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.50). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та її представник не заперечували. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 28 листопада 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., зареєстровано в реєстрі за № 1-8034, [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 520 кв.м (а.с.14). Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої головою квартального комітету № 24 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] - дружина; [PERSON] - мати; [PERSON] - син; [PERSON] - донька; [PERSON] - онука; [PERSON] - онука; [PERSON] - теща (а.с.13). Згідно акту від 25 червня 2020 року, складеного головою квартального комітету Козляковою К.П., у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] - дружина; [PERSON] - мати; [PERSON] - син; [PERSON] - донька; [PERSON] - онука; [PERSON] - онука; [PERSON] - теща, але фактично з квітня 2014 року за вказаною адресою не проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12). На запит суду щодо реєстрації відповідача першим заступником міського голови Савченко Т.М., повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної громади місце проживання фізичної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). На запит суду щодо реєстрації відповідача першим заступником міського голови Савченко Т.М., повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної громади місце проживання фізичної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 16.07.2013 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Як вбачається з листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 13.08.2020 року № 18733/201/01-2020) згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу чинення йому перешкод з боку будь - якої особи щодо недопущення його до будинку за адресою: [ADDRESS] , не звертався (а.с.43). Як вбачається з листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 17.08.2020 року № 18988/201/01-2020) згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу чинення їй перешкод з боку будь - якої особи щодо недопущення його до будинку за адресою: [ADDRESS] , не зверталась (а.с.45). Відповідно до листа в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 20.08.2020 року № 5439, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , в період з 26.06.2019 року по 26.06.2020 року за медичною допомогою не звертався, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває, медична документація відсутня (а.с.46). Відповідно до листа в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 20.08.2020 року № 5440, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , в період з 26.06.2019 року по 26.06.2020 року за медичною допомогою не зверталась, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває, медична документація відсутня (а.с.47). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному будинку з 2014 року, будинком не користуються, витрати, пов`язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved