Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до громадянки Росії [PERSON], третя особа: Державна міграційна служба України Головне управління в місті Києві Дарницький РВ у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. У лютому 2001 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] 03 грудня 2009 року шлюб розірвано. [PERSON] набувши статус члена сім'ї позивача вселилася до квартири, як дружина на підставі угоди - надання в письмовій форми на підставі згоди [PERSON] від 18.03.2001 р. на реєстрацію дружини в спірній приватній квартирі. Відповідач [PERSON] після укладення шлюбу з власником квартири набула статус члена його сім'ї та одержала право на користування квартирою. Обставиною встановлення особистого сервітуту громадянки Росії [PERSON] було укладення шлюбу з власником квартири, а отже і отримання статусу члена сім'ї позивача. А так, як шлюб розірваний та у власника квартири, проживати із колишньою дружиною відповідачем не має, а отже і обставина встановлення особистого сервітуту припинена. В позовних вимогах позивач просив визнати громадянку Росії [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена за останнім місцем проживанням (а.с. 199). Представник третьої особи Державна міграційна служба України Головне управління в місті Києві Дарницький РВ у м. Києві в судове засідання не з'явився, надіслав до суду про розгляд справи у його відсутність (а.с.202). Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини. 03 березня 2000 року [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 03 березня 2000 року, яку 06 березня 2000 року зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна» за № 41638 (а.с. 9). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. 21 лютого 2001 року [PERSON] зареєстровано шлюб з відповідачкою громадянкою Росії [PERSON]. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Громадянка Росії [PERSON] набувши статус члена сім'ї позивача була вселена в квартиру [ADDRESS], як дружина на підставі угоди - надання в письмовій форми на підставі згоди [PERSON] від 18.03.2001 року на реєстрацію дружини в спірній приватній квартирі. Відповідач [PERSON] після укладення шлюбу з власником квартири набула статус члена його сім'ї та одержала право на користування квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим житлом відноситься до особистих сервітутів. Особистий сервітут на житло для громадянки Росії [PERSON] був встановлений угодою, за згодою власника квартири згідно зі ст. 402 Цивільного кодексу України встановлення сервітуту наданням в письмовій формі згоди позивача від 18.03.2001 року на реєстрацію та проживання дружини в спірній квартирі. Особистий сервітут є право, яке виникає на підставі закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Обставиною встановлення особистого сервітуту громадянки Росії [PERSON] було укладення шлюбу з власником квартири, а отже і отримання статусу члена сім'ї позивача. А так як шлюб розірваний та у власника квартири, проживати із колишньою дружиною відповідачем не має, а отже і обставина встановлення особистого сервітути припинена. У випадку передбачених ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач громадянка Росії [PERSON] перестала бути членом сім'ї власника житла то згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України відпадає одна з необхідних обставин для встановлення сервітуту за законом і сервітут припиняється, а тому громадянка Росії [PERSON] вважається такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 114,70 грн. (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved