Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування арешту майна. Посилався на те, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України знаходився виконавчий лист, виданий Шевченківським районниим судом м.Чернівці 14.12.2011 року по справі №2-2134/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості в сумі 17076860,76 гривень за договором про надання споживчого кредиту від 15.12.2006 року. 24.01.2012 року головним державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №30824520. На даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна є запис №5392853, відповідно до якого накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №30824520, виданої 15.04.2014 року ВПВР ДВС України та зареєстрований 17.04.2014 року. 27.10.2015 року головним державним виконавцем Кузьменко О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, заходи, що були вжиті під час примусового виконання рішення суду скасовані не були. Також вказував на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.09.2015 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.11.2011 року у справі №2-2134/11. Рішенням суду від 20.10.2015 року у справі №2-2134/11 у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк» до [PERSON] відмовлено. Вказане рішення є чинним та набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 01.08.2017 року та постанови Верховного Суду від 31.10.2019 року. Таким чином, будь-які підстави залишення в дії обмежень та арештів, що були накладені з метою забезпечення реального виконання рішення суду відсутні. Листом Відділу примусового виконання рішень від 16.03.2021 року представника позивача було повідмолено, що матеріали виконавчого провадження №30824520 знищено з підстав закінчення строків зберігання, у зв`язку з чим арешт не було знято та рекомендовано звернутись до суду за захистом порушеного права. Тому вважає, що його право підлягає судовому захисту на підставі ст.321, 391 ЦК України. Просив скасувати арешт нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони нам його відчуження, серія та номер ВП №30824520, виданої виконавчої служби Міністерства юстиції України, який зареєстрований 17.04.2014 року державним реєстратором Пилипчуком Віталієм Анатолійовичем Управління державної реєстрації Головногом територіального управління юстиції у м.Києві, реєстраційний номер запису обтяження 5392853. Також просив виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна запис обтяження №5392853. Ухвалою суду від 13.04.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача Відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України було подано відзив на позов. У поданому відзиві представник відповідача позов не визнав. Вказував на те, що виконавча служба є неналежним відповідачем у справі, оскільки позов про зняття арешту може бути пред`явлений до особи, в інтересах якої накладено арешт на майно. Також зазначив, що арешт, накладений у завершеному виконавчому провадженні №30824520 може бути знятий за рішенням суду. Ухвалою суду від 24.05.2021 року було за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ПАТ «Енергобанк». Пердставником відповідача Пат «Енергобанк» відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судовому засіданні 24.05.2021 року позовну заяву підтримав. У поданій до суду заяві 29.06.2021 року просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України у судовому засіданні 24.05.2021 року позов не визнав. 29.06.2021 року звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Енергобанк» у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином за зареєстрованим місцем перебування був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України суд визнає повторну неявку представника відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.11.2011 року у справі №2-2134/11 позов ПАТ «Енергобанк» було задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість у розмірі 17076860 грн. 86 коп. (а.с.8-16). На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. 24.01.2012 року головним державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №30824520. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.09.2015 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.11.2011 року у справі №2-2134/11 та призначено повторний розгляд справи. Рішенням суду від 20.10.2015 року у справі №2-2134/11 у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк» до [PERSON] відмовлено. Вказане рішення є чинним та набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 01.08.2017 року та постанови Верховного Суду від 31.10.2019 року. 27.10.2015 року головним державним виконавцем Кузьменко О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, заходи, що були вжиті під час примусового виконання рішення суду скасовані не були. Із досліденої судом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна є запис №5392853, відповідно до якого накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №30824520, виданої 15.04.2014 року ВПВР ДВС України та зареєстрований 17.04.2014 року (а.с.43-45). Зі змісту ст.ст.15,\~16 ЦК України\~вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України\~кожен маєправо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної,творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2\~ст.319 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зроблено висновок: «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом). Проте, як встановлено з листа Відділу примусового виконання рішень від 16.03.2021 року, матеріали виконавчого провадження №30824520 знищено з підстав закінчення строків зберігання, у зв`язку з чим арешт не було знято та рекомендовано звернутись до суду за захистом порушеного права. Вищевказані обставини свідчать про те, що позивач позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого права іншим шляхом ніж в позовному провадженні, зокрема, з скаргою на дій державного виконавця. Оскільки арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON] , що накладений під час виконання рішення суду у справі №2-2134/11, яке в подальшому було скасовано ухвалою суду від 14.09.2015 року, на даний час у задоволенні позовних вимог ПАТ «Енергобанк» рішенням суду від 20.10.2015 року відмовлено, тому суд вважає, що подальше вжиття вказаного обтяження суттєво порушує права позивача. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що арешт майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, суд вважає позовні вимоги позивача до ПАТ «Енергобанк» в частині скасування арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом із тим, позов в частині виключення запису обтяження № 5392853 від 17.04.2014 року про арешт майна не підлягає задоволенню, оскільки ч.3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесенні до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Скасування арешту з майна позивача в даному випадку є достатньо ефективним способом захисту порушеного права позивача та застосування інших способів за даних умов не є необхідним. За вищенаведених обставин та норм права, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial