Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Путиловецьке» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати і видачі трудової книжки та зміну дати звільнення. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача водієм транспортних засобів відповідно до наказу № 3 від 11 червня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки). Відповідно до вказаного наказу оклад становив 3500 грн. Позивач 12 грудня 2014 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (підтверджується копією наказу № 000014 від 12.12.2014 року). При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату, яку відповідач зобов'язувався виплачувати відповідно до трудового договору, а тому виникла заборгованість. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Позивач вважає, що Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Так, як відповідач мав би у день звільнення виплатити всі належні суми, а цього не відбулося, позивач вважає, що перебіг часу про порушення його права на звернення до суду розпочався саме із наступного дня звільнення 13.12.2014 року тобто і відлік часу про порушення права розпочався із 13.12.2014 року. А тому вважає, що тримісячний строк звернення до суду не пропустив. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного договору. Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, нараховуються в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним остаточний розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. З моменту звільнення по даний час заробітна плата позивачу виплачена частково. Трудову книжку позивач отримав невчасно, тільки через два місяці і тільки на неодноразові вимоги 06.02.2015 року (підтверджується копією заяви про вимогу видати трудову книжку та конвертом з штемпелем про надіслання трудової книжки 31.01.2015 року). Відповідно до довідки виданої TOB «Путиловицьке» від 09.12.2014 року № 8, позивачу було виплачено частково заробітну плату, а саме: у вересні 2014 року 1300 грн.; у жовтні 2014 року 1300 грн.; листопаді - 1318,20грн., а в грудні взагалі нічого не нараховано, хоч відповідно до трудового договору заробітна плата складає 3500 грн. В зв»язку з цим позивач вважає, що заборгованість по заробітній платі за вересень складає 2200 грн., жовтень 2200 грн., за листопад - 2181, 80 грн., за грудень - 1302,32 грн.. а всього 7884 грн. 12 коп., а з урахуванням індексу інфляції у 2014 році становить: 8 719грн. 84 коп. За інформацією Держкомстату індекс інфляції у вересні 2014 року становив - 102,9; у жовтні - 102,4; у листопаді - 101,9; грудні - 103,0 (7884,12 грн. х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 = 8719,84). Згідно із вимогами ч. 5 ст. 95 КзПП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку, але не рідше двох разів індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, не рідше 2 разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, як до теперішнього часу кошти відповідачем не сплачені, позивач вважає, що він має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, розмір середньоденної заробітної плати складає 162 грн. 72 коп., (заробітна плата за жовтень 2014 року 3500 грн., листопад 2014 року 3\~500 грн. : 43 робочі дні). Отже середній заробіток за час затримки розрахунку із 12 грудня 2014 року до дня зверхня до суду 16 лютого 2015 року становить 10\~906 грн.93 коп. Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка видається працівнику в день звільнення. Відповідачем порушені вимоги КЗпП та Інструкція про порядок ведення трудових книжок так, як трудова книжка повернута тільки 06.02.2015 року. Затримка видачі трудової книжки відбулася з вини відповідача, а тому позивач вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період із 12.12.2014 року по 06.02.2015 року, а саме: 9279 грн.93 коп. (середній заробіток 162,79 х 57 днів затримки видачі трудової книжки = 9279 , 93). Враховуючи те, що по вині відповідача була затримка у видачі трудової книжки, то позивач вважає, що останнім днем звільнення з роботи малося б бути 31.01.2015 року дата, коли відповідач направив поштовим зв'язком трудову книжку (конверт із штемпелем від 31.01.2015 року про підтвердження цього додається). > зобов'язати Відповідача змінити мені дату звільнення та внести зміни до трудової моєї книжки, «...звільнений 31.01.2015 року...». Враховуючи, що відповідач в день звільнення і до даного часу не провів повний розрахунок та не видав вчасно трудову книжку , це завдало позивачу моральні страждання. Позивач змушений був приїздити із м. Черкас до с. Путиловичі, щоб забрати кошти та трудову книжку, але ні бухгалтера ні керівника так і не застав. Позивач був змушений офіційним листом звертатися до відповідача (копія листа - звернення від 16.12.2014 року. В результаті чого він та його сім»я були позбавлені нормальних життєвих зв'язків і це вимагало додаткових зусиль для організації свого життя та існування сім'ї. Позивачу довелося бути без роботи майже два місяці та за цей час він не зміг стати на облік до Центру зайнятості. Тому вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В зв»язку з цим позивач просив постановити рішення, яким стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Путиловицьке» на його користь заборговану заробітну плату з урахуванням індексу інфляції: 8 719грн. 84 коп. ; середній заробіток за час затримки видачі заробітної плати із 12 грудня 2014 року по день звернення до суду 16 лютого 2015 року 10 906 грн. 93 коп.; моральну шкоду в сумі: 10 000 грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період із 12.12.2014 року по 06.02.2015 року, а саме: 9279 грн.. Зобов'язати відповідача в разі не виплати заборгованої заробітної плати до 16 лютого 2015 року - виплатити середній заробіток за час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку; стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.; зобов»язати відповідача змінити дату звільнення 12.12.2014 року на дату 31.01.2015 року та внести відповідні зміни до трудової книжки «...звільнений із 31.01.2015 року...». Зобов»язати відповідача видати довідку про заробітну плату для пред»явлення в Центр зайнятості населення. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просив постановити рішення, яким стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Путиловицьке» на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 8 719грн. 84 коп. ; середній заробіток за час затримки видачі заробітної плати із 12 грудня 2014 року по день звернення до суду 16 лютого 2015 року в сумі 10 906 грн. 93 коп.; моральну шкоду в сумі 10 000 грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період із 12.12.2014 року по 06.02.2015 року в сумі 9279 грн. Зобов'язати відповідача в разі не виплати заборгованої заробітної плати до 16 лютого 2015 року - виплатити середній заробіток за час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку; стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.; зобов»язати відповідача змінити дату звільнення 12.12.2014 року на дату 31.01.2015 року та внести відповідні зміни до трудової книжки «...звільнений із 31.01.2015 року...». В подальшому подав заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Путиловецьке» на неодноразові виклики до суду не з»явився, про день слухання справи повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов в частині стягнення заробітної плати та інших обовязкових платежів, коштів за затримку розрахунку при звільненні підлягає до задоволення, в частині стягнення моральної шкоди до часткового задоволення , з наступних підстав . В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача водієм транспортних засобів згідно наказу № 3 від 11 червня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до вказаного наказу щомісячний посадовий оклад становив 3 500 грн. Позивач 12 грудня 2014 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін ( копія наказу № 000014 від 12.12.2014 року). При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Поскільки відповідач в день звільнення не виплатив позивачу всі належні суми, то суд погоджується з доводами позивача про те, що його право на звернення до суду розпочалося 13.12.2014 року. А тому вважає, що тримісячний строк звернення до суду позивач не пропустив Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного договору. Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, нараховуються в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним остаточний розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. З моменту звільнення по даний час заробітна плата позивачу виплачена частково. Трудову книжку позивач отримав не вчасно, тільки через два місяці і тільки на неодноразові вимоги 06.02.2015 року (підтверджується копією заяви про вимогу видати трудову книжку та конвертом з штемпелем про надіслання трудової книжки 31.01.2015 року). Відповідно до довідки виданої TOB «Путиловицьке» від 09.12.2014 року № 8, позивачу було виплачено частково заробітну плату, а саме: у вересні 2014 року 1300 грн.; у жовтні 2014 року 1300 грн.; листопаді - 1318,20грн., а в грудні взагалі нічого не нараховано, хоч відповідно до трудового договору заробітна плата складає 3500 грн. В зв»язку з цим суд погоджується з доводами позивача, що заборгованість по заробітній платі за вересень складає 2200 грн., жовтень 2200 грн., за листопад - 2181, 80 грн., за грудень - 1302,32 грн.. а всього 7884 грн. 12 коп., а з урахуванням індексу інфляції у 2014 році становить: 8 719грн. 84 коп. За інформацією Держкомстату індекс інфляції у вересні 2014 року становив - 102,9; у жовтні - 102,4; у листопаді - 101,9; грудні - 103,0 (7884,12 грн. х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 = 8719,84). Згідно із вимогами ч. 5 ст. 95 КзПП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку, але не рідше двох разів індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, не рідше 2 разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, як до теперішнього часу кошти відповідачем не сплачені, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, розмір середньоденної заробітної плати складає 162 грн. 72 коп., (заробітна плата за жовтень 2014 року 3500 грн., листопад 2014 року 3\~500 грн. : 43 робочі дні). Тому середній заробіток за час затримки розрахунку із 12 грудня 2014 року до дня зверхня до суду 16 лютого 2015 року становить 10\~906 грн.93 коп. Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка видається працівнику в день звільнення. Відповідачем порушені вимоги КЗпП та Інструкція про порядок ведення трудових книжок так, як трудова книжка повернута тільки 06.02.2015 року. Затримка видачі трудової книжки відбулася з вини відповідача, а тому відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період із 12.12.2014 року по 06.02.2015 року, а саме: 9279 грн.93 коп. (середній заробіток 162,79 х 57 днів затримки видачі трудової книжки = 9279 , 93). Враховуючи те, що по вині відповідача була затримка у видачі трудової книжки, то суд вважає, що останнім днем звільнення з роботи мала бути дати 31.01.2015 року , коли відповідач направив поштовим зв'язком трудову книжку (конверт із штемпелем від 31.01.2015 року про підтвердження цього додається). > зобов'язати Відповідача змінити мені дату звільнення та внести зміни до трудової моєї книжки, «...звільнений 31.01.2015 року...». Враховуючи, що відповідач порушив права та законні інтереси позивача, винними діями відповідача позивачу завдано моральні страждання. Позивач змушений був приїздити із м. Черкаси до с. Путиловичі, щоб забрати кошти та трудову книжку. Також позивач листом звертався до відповідача (копія листа - звернення від 16.12.2014 року). В результаті чого він був позбавлений нормальних життєвих зв'язків і це вимагало додаткових зусиль для організації його життя. Тому на підставі ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду. Що ж стосується суми моральної шкоди, то суму 10\~000 грн. суд вважає явно завищеною та такою, що не відповідає моральним стражданням та переживання позивача. Тому в цій частині позов слід задовольнити на суму 2 000 грн. Також з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України слід стягнути витрати по оплаті юридичної допомоги. Позивач згідно розрахунку суми гонорару за надану правовому допомогу сплатив адвокату [PERSON] 2\~000 грн. Тому ці кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць . Тому рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайномувиконанню. Позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від оплати судових витрат, тому ці витрати слід стягнути з відповідача. Позов задоволено на суму 30 905 грн. 77 коп. , то судовий збір на користь держави слід стягнути в розмірі 1% ціни позову 309 грн.06 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial