Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зокрема кожний є співвласником 1/3 частини вказаної квартири, що доводиться свідоцтвом про право власності на житло від 12 червня 2008 року. У вказаному свідоцтві прізвище позивача зазначається як [PERSON], яке після реєстрації шлюбу 20.11.2010 року із громадянином [PERSON] змінено на [PERSON], що доводиться відміткою у паспорті. Позивач вказала, що спірна квартира знаходиться у розпорядженні відповідачів і вона не має можливості розпоряджатись належним їй майно та перебувати у квартирі. Усі спроби мирно врегулювати спір щодо користування квартирою закінчились конфліктами, оскільки відповідачі не бажають мирного врегулювання спору та перешкоджають користуватись належною їй квартирою, не дають увійти до квартири. Відповідачі створюють нестерпні умови для перебування у квартирі, що призводить до виклику правоохоронних органів. Із кожної кімнати відповідачі викидають особисті речі позивача. Із вказаних підстав позивач просить встановити порядок користування квартирою № 13 по вул. Л. Українки, 17 в м. Тернополі та виділити їй у користування житлову кімнату площею 6,4 кв.м. у вказаній квартирі, про що подала додаткову заяву від 06.07.2018 року. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача вказав, що позивач просить виділити їй у користування меншу житлову кімнату, що не порушує права інших співвласників квартири. Відповідач [PERSON], яка одночасно є представником відповідача [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав їх недоведеності, необґрунтованості та протиправності. Вказали, що адвокат [PERSON] не мав права подавати та підписувати позовну заяву, оскільки договір про надання адвокатських послуг укладений 10 жовтня 2016 року, в той час як позовна заява була подана та підписана адвокатом [PERSON] 15 березня 2016 року, тобто особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду. Крім цього, адвокат [PERSON] вказала, що позивач є неналежним позивачем у справі, оскільки співвласником квартири є [PERSON], а не [PERSON], в той час як відмітка у паспорті не є належним та допустимим доказом зміни прізвища позивача у справі. Також, адвокат [PERSON] вказала, що питання про визначення порядку користування квартирою слід вирішувати не шляхом подання позовної заяви до суду із цього питання, а за домовленістю усіх її співвласників. Окрім цього, позовна заява не відповідає вимогам положень ст. 175 ЦПК України та порушено порядок засвідчення копій документів. Крім цього, позивачем, на думку відповідачів, не сплачено судовий збір у повному обсязі, оскільки заявлено дві самостійні вимоги, в той час, як оплату здійснено лише за одну позовну вимогу. Із вказаних підстав відповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що буває в гостях у квартирі [ADDRESS] 1-2 рази в місяць. [PERSON] наприкінці лютого. Вказав, що позивач [PERSON] заходить у вказану квартиру і перешкод їй не чинять. Додав, що [PERSON] бачив один раз за 5 років. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі виходячи із наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 червня 2008 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних частках, тобто по 1/3 частини: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно даних технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] вказана квартира складається із трьох житлових кімнат площею 8,8 кв.м., 6,4 кв.м. та 17,6 кв.м., кухні площею 5,8 кв.м., ванної площею 2,8 кв.м., коридору площею 5,2 кв.м., балкону 0,8 кв.м. Загальна площа квартири становить 49 кв.м., житлова площа квартири становить 32,8 кв.м. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] та їй належить 1/3 частки у вказаній квартирі, а тому вона як співвласник майна має право вимагати встановлення порядку користування квартирою відповідно до розміру належної їй частки у спірній квартирі, оскільки позивач не може дійти згоди із іншими співвласниками щодо поряду користування квартирою з урахуванням того факту, що в судовому засіданні відповідачі заперечили щодо встановлення такого порядку та не дійшли згоди з приводу порядку користування спільним майном. Зважаючи на те, що житлова площа квартири [ADDRESS] становить 32,8 кв.м., а позивач [PERSON] є співвласником 1/3 частини квартири, а тому вона відповідно до розміру належної їй частки вправі претендувати на виділення їй у користування житлового приміщення розміром 10,93 кв.м. (Розрахунок: 32,8 кв.м. / 3 = 10,93 кв.м.). Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] складається із трьох житлових кімнат площею 17,6 кв.м., 8,8 кв.м. та 6,4 кв.м., а тому суд вважає, що виділення позивачу [PERSON] в користування житлової кімнати площею 6,4 кв.м. в той час як вона вправі претендувати на житлове приміщення площею 10,93 кв.м. не порушить прав інших співвласників квартири, оскільки позивачу виділяється у користування менша із житлових кімнат. Враховуючи те, що відповідачі заперечили щодо встановлення порядку користування квартирою та не вказали, які приміщення бажали б отримати в користування при вирішення судом питання щодо встановлення порядку користування квартирою, а тому суд вважає, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] слід виділити у спільне користування житлову кімнату площею 8,8 кв.м. та житлову кімнату площею 17,6 кв.м. Суд вважає, що допоміжні приміщення: кухню площею 5,8 кв.м., ванну площею 2,8 кв.м., коридор площею 5,2 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м. слід залишити у спільному користуванні усіх співвласників. Вирішуючи виниклий між сторонами спір та питання щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, суд бере до уваги висновки Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України, які викладені у правовій позиції 6-1500цс15 від 17.02.2016 року у якій судом зазначено - оскільки спірні правовідносини (щодо встановлення порядку користування квартирою) не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Твердження представника відповідачів про те, що адвокат [PERSON] не мав права подавати та підписувати позовну заяву, оскільки договір про надання адвокатських послуг укладений 10 жовтня 2016 року, в той час як позовна заява була подана та підписана адвокатом [PERSON] 15 березня 2016 року, тобто подана особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду - судом до уваги не беруться, оскільки дійсно, договір про надання адвокатських послуг між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладений 10.10.2016 року із наданням адвокату усіх прав сторони у справі та із правом підпису усіх процесуальних документів, в тому числі позовних заяв із терміном дії 2 роки з моменту його підписання сторонами. Позовна заява подана до суду 20.03.2017 року. В порядку репліки стороною позивача зазначено, що датою звернення до суду вважається дата яка проставлена на штампі суду про надходження позовної заяви, тобто 20.03.2017 року, в той час як у позовній заяві помилково зазначена дата позову - 2016 рік, хоча вірним є 2017 рік. Отже, враховуючи те, що договір про надання адвокатських послуг між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] підписаний 10 жовтня 2016 року із терміном дії 2 роки із дати підписання, а згідно дати на штампі Тернопільського міськрайонного суду позов предявлений до суду для розгляду 20.03.2017 року, тому суд вважає, що адвокат [PERSON] був наділений повноваженнями на підписання та подачу позовної заяви [PERSON] до суду станом на 20.03.2017 року. Твердження представника відповідачів - адвоката [PERSON] про те, що позивач [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки співвласником квартири є [PERSON], в той час як із позовом до суду звернулась [PERSON], судом до уваги не береться, оскільки суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа, так як [PERSON] зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON], що доводиться штампом у паспорті про реєстрацію шлюбу 20.11.2010 року із [PERSON] Також, цей факт в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила особисто, а тому вказаний факт не ставиться судом під сумнів, оскільки відповідно до положень п. 5 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Твердження представника відповідачів адвоката [PERSON] про те, що питання визначення порядку користування квартирою слід вирішувати не шляхом подання позовної заяви до суду, а за домовленість усіх співвласників судом до уваги не береться, оскільки договору про порядок користування спірною квартирою між співвласниками не укладалось і на час розгляду справи сторони не дійшли згоди щодо порядку користування спірною квартирою, а тому позивач вправі звернутись до суду за вирішенням виниклого між сторонами спору та захисту своїх прав. Твердження представника відповідача адвоката [PERSON] щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України суд вважає голослівними, оскільки позовна заява [PERSON] відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, за результатами подання якої судом відкрито провадження у справі ухвалою суду від 27 квітня 2017 року. Виходячи із змісту заявлених позовних вимог, а саме встановлення порядку користування квартирою суд вважає, що сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 640 гривень є достатньою та підлягає стягненню із відповідачів в рівних частинах в користь позивача зважаючи на те, що судом позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved