Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відпові дача [PERSON] про стягнення суми боргу та трьох відсотків річних. Із позову вбачається, що 14.02.2011 року між сторонами по справі був укладений договір позики на суму 12 500 доларів США, що складає 100 000 грн. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути суми боргу 31.12.2011 року у розмірі 10 200 доларів США. Розписку відповідач написав власноручно. На теперішній час відповідач свої зобов'язання не виконав. Сума 3 % річних на суму займу за період за 2 роки складає 6000 грн. Просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6000 грн., суму боргу у розмірі 12 500 доларів США, що складає 100 000 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив їх задовольнити. Відповідач по справі у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що 14.02.2011 року гроші у розмірі 12 500 доларів США він не отримував, а розписка була написана на прохання позивача, так як між ними були дружні стосунки. У травні 2008 року він дійсно взяв у позивача гроші у сумі 75 000 гривень під 12% річних, тоді і писав розписку на 75 000 гривень та сплачував до лютого 2011 року гроші по розписці. Розписка на суму 12 500 доларів США була написана ним власноручно, але під тиском, грошові кошти він не отримував. У листопаді 2013 року він віддав 1 600 гривень позивачу. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на загальну суму 12 500 доларів США, позивач зобов'язався повернути у термін до 31.12.2011 року суму у розмірі 12 500 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с. 9). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачеві розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма договору надана за бажанням сторін. Розписка виконана відповідачем [PERSON] власноручно, що підтверджується поясненнями відповідача та позивача у судовому засіданні. Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надав. В силу статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач з приводу оскарження договору позики до суду не звертався. Належними доказами заперечення відповідача щодо неотримання грошей від позикодавця не підтверджені. Згідно із ч. 2 ст. 1051 ЦК при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК). Доводи відповідача про укладення договору під впливом насильства також не підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до листа Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області [PERSON] за період часу з 2011 року по 2014 рік з будь - якими заявами про застосування до нього протиправних дій з боку громадянина [PERSON] до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області не звертався. (а.с. 47) Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника. Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики в сумі 12 500 доларів США. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, як передбачено договором, він порушив зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума позики у розмірі 12 500 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.11.2013 рік становить (100 доларів США - 799,3000) - 99 912 грн. 50 коп. Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 14.02.2011 року по 14.02.2013 рік у розмірі 6000 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних складають - 5 994 грн. 74 коп. (99 912, 50 грн. х 3% = 2 997, 37 грн.). Оскільки період, за який необхідно стягнути три відсотки річних складає 2 роки, то три відсотки річних за вказаний період складатимуть 5 994 грн. 74 коп. В судовому засіданні встановлено, що у листопаді 2013 року відповідач надав в рахунок сплати відсотків суму у розмірі 1 600 грн. Позивач у судовому засіданні підтвердив даний факт. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума 3% річних у розмірі 5 994 гривен. 74 коп. - 1 600 грн. = 4 394 грн. 74 коп. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1004 грн. 30 коп.

Outcome: partial