Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою про визнання за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: с.Оліївка, Житомирського району, Житомирської області, житловий масив «Крошенський» (ІІ житловий комплекс), ділянка [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Свій позов обґрунтовує тим, що 07 травня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір з повним розрахунком між сторонами у розмірі 57440 грн. Згідно даного договору [PERSON] зобов'язався продати за ціною 57440 грн., а [PERSON] - купити земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: с.Оліївка, Житомирського району, Житомирської області, житловий масив «Крошенський» (ІІ житловий комплекс), ділянка [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З метою виконання умов Попереднього договору 08 травня 2015 року [PERSON] отримав кошти в розмірі 57440 гривень за продану вищевказану земельну ділянку, про що складено розписку. Однак, відповідач не виконує свої зобов'язання за Попереднім договором, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір з повним розрахунком між сторонами за реєстром №860 (а.с.5). Умовами п.п. 1, 6, 7, 8 вказаного договору визначено зобов'язання сторін, що мають бути виконані ними до 09 травня 2015 року, а саме: - сторони зобов'язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: с.Оліївка, Житомирського району, Житомирської області, житловий масив «Крошенський» (ІІ житловий комплекс), ділянка [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; - на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договорів купівлі - продажу [PERSON], передав [PERSON] суму вартості вищевказаного майна у розмірі 57440 гривень, про що складено розписка від 08 травня 2015 року (а.с.7). Стаття 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносить свободу договору. Відповідно до положень ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною другою статті 635 ЦК України передбачено, що необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Отже, на день звернення до суду з вини відповідача не виконано пункти 1, 8 Попереднього договору, в зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про визнання за собою права власності на нерухоме майно в силу п. 8 зазначеного Попереднього договору. Предметом попереднього договору є земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: с.Оліївка, Житомирського району, Житомирської області, житловий масив «Крошенський» (ІІ житловий комплекс),ділянка [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає його загальним засадам. 08 травня 2015 року між позивачем та відповідачем було досягнуто усіх істотних умов купівлі-продажу земельної ділянки, зокрема ціна договору, умови прийому - передачі тощо та в той же день попередньо вказані умови були виконані шляхом остаточної оплати вартості земельної ділянки та складання розписки, яка відноситься до простої письмової форми договору та за своєю правовою природою є договором і регулюється положеннями про купівлю-продаж. Ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Враховуючи , що сторони по справі виконали всі умови по договору купівлі - продажу вказаної земельної ділянки , то він відповідно до ст. 203 ЦК України, має бути визнаний таким, що відбувся . Статтею 328 ЦК України встановлено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки вказана угоди визнана на судом такою що відбулась, то позивач має право власності на зазначену вище земельну ділянку. Відповідно до ч.1 та 2 ст.11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, на підставі вищевикладеного суд вирішив позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved