Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЕВ м. Харкова, третя особа Міністерство оборони України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Міністерства оборони України (код 07923280) щодо незабезпечення його благоустроєним житловим приміщенням та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків Міністерства оборони України (код 07923280) надати, відповідно до вимог ч. 5 ст. 49, ч.2 ст. 46-1 ЗУ «Про прокуратуру» (Закон № 1789-ХІІ) благоустроєне жиле приміщення квартиру в м. Харкові, виходячи з існуючих норм забезпечення жилою площею та санітарних норм. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він проходив військову службу в кадрах військової прокуратури на офіцерських посадах. За наказом військового прокурора Північного регіону України, його було переведено з м. Полтава до міста Харкова для проходження військової служби. З 14.02.2003 він проживав та був зареєстрований за адресою дислокації військової частини військової прокуратури Харківського гарнізону за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що перед звільненням з військової служби за станом здоров`я, він подав рапорт до житлової комісії для зарахування його на квартирний облік. 06.06.2003 житловою комісією зараховано на квартирний облік старшого помічника військового прокурора начальника слідчої частини військової прокуратури Харківського гарнізону підполковника юстиції Гаврилюка Л.І., який не має житлової площі в даному населеному пункті. Наказом військового прокурора Харківського гарнізону від 09.06.2003 № 103 його було звільнено за станом здоров`я, виключено із списків особового складу військової прокуратури Харківського гарнізону та направлено на облік до Комінтерновського РВК міста Харкова, житлом в м. Харкові він забезпечений не був. Посилається, що за час проходження військової служби він втратив 25% професійної працездатності та з 30.01.2020 йому встановлена друга група інвалідності безстроково. На даний час він перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі з 06.06.2003 за номером 929, в позачерговій за номером 25. У зв`язку з чим, 20.02.2020 він звернувся до КЕВ м. Харкова з заявою про виділення йому житла на підставі ст. 49 Закону України «Про прокуратуру», однак йому було відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 відкрито загальне позовне провадження. Відповідно до ч.1,2ст.174 ЦПК Українипри розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2021 задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство оборони України. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на факт перебування [PERSON] на квартирному обліку. Представник третьої особи, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши наступне. Забезпечення житлом відповідної категорії громадян, до якої відноситься позивач, зійснюється у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 503 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни».\~ Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.\~ Так, п. 1 розділу 1 наказу № 380 від 31.07.2018 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі Інструкція) Інструкції передбачає, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилими приміщеннями згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік.\~ Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р. затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннях», де в п. 32 зазначено: військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).\~Таким чином, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків про визнання протиправною бездіяльності, - зобов`язання вчинити певні дії є незаконними, безпідставними та необгрунтованими, і такими, що задоволенно не підлягають. Відповідно до ч.3ст.211 ЦПК Україниучасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1ст.2ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1ст.4 ЦПК Українивизначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст.5 ЦПК України). Згідност. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовуватиКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст.11ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. За відомостями, які містяться у військовому квитку серії [NUMBER] від 31.05.2006, підполковник юстиції [PERSON] є офіцером запасу 2 розряду, військову присягу прийняв 21.01.1992 року. Згідно витягу з наказу військового прокурора Харківського гарнізону № 146 від 25.09.2000 підполковника юстиції [PERSON] , призначеного наказом військового прокурора Північного регіону України № 31 від 12.09.2000 на посаду помічника військового прокурора Харківського гарнізону, визнано таким, що прибув з військової прокуратури Полтавського гарнізону та зараховано до особового складу військової прокуратури Харківського гарнізону. З виписки протоколу № 2 від 06.06.2003 вбачається, що житловою комісією зараховано на квартирний облік старшого помічника військового прокурора начальника слідчої частини військової прокуратури Харківського гарнізону підполковника юстиції Гаврилюка Л.І., який не має житлової площі в даному населеному пункті. З довідок № 2816 від 03.08.2007 та № 24/1705 від 13.06.2013 вбачається, що [PERSON] , з 14.02.2003 був зареєстрований на адміністративній території військової прокуратури Харківського гарнізону за адресою: [ADDRESS] . Згідно наказу військового прокурора Харківського гарнізону № 103 від 09.06.2003, підполковника юстиції [PERSON] , старшого помічника-начальника слідчої частини військової прокуратури Харківського гарнізону, звільненого в запас наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України № 33 від 07.03.2003 за п. 67 п/п Б(за станом здоров`я), з 10.06.2003 виключено зі списків особового складу військової прокуратури Харківського гарнізону, всіх видів забезпечення та направлено на облік до Комінтерновського РВК м. Харкова, житлом в м. Харкові не забезпечений. З даних, які містяться в довідці МСЕК серії 12 ААБ № 270367 від 30.01.2020, вбачається, що [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково. У відповіді КЕВ м. Харкова № 1002 від 26.02.2020 на звернення [PERSON] від 20.02.2020 з вимогою забезпечити його квартирою, зазначено, що станом на 01.01.2020 він перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі з 06.06.2003 за № 929, в позачерговій з 06.06.2003 за № 25. При надходженні черги, його буде проінформовано і запропоновано отримання постійного жилого приміщення або грошової компенсації. Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Відповідач є державною організацію Міністерства оборони України, відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, що здійснюють квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин. Відповідно до п. 1.3. Положення про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом МО України № 448 від 13.09.2013 одним з основним завдань такого органу є участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. За змістом положеньстатті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаєЗакон України«Про соціальнийі правовий захист військово службовців та членів їх сімей»(надалі - Закон № 2011-VII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно зі ст. 12Закону України\~№ 2011-VIIдержава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановленихЖитловим кодексом Української РСРта іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до\~ст.\~49\~Закону України\~«Про прокуратуру»\~№ 1789-ХІІ, прокурори забезпечуються\~жилою площею\~місцевими органами\~влади,\~а військовослужбовці\~військових прокуратур\~-\~за рахунок\~Міністерства оборони\~України за\~місцем проходження\~служби,\~в першочерговому\~порядку. Прокурори, призначені на роботу в іншу місцевість, протягом шести місяців забезпечуються виконавчими комітетами місцевих Рад, а військовослужбовці військових прокуратур - за рахунок Міністерства оборони України за місцем проходження служби, благоустроєним жилим приміщенням у позачерговому порядку. Відповідно до п. 37 «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 20 від 03.02.1995 року «Про внесення змін та доповнень до «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за № 43/529, військово службовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільнені з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Так, на підставі рішення житлової комісії від 06.06.2003, старшого помічника військового прокурора начальника слідчої частини військової прокуратури Харківського гарнізону підполковника юстиції Гаврилюка Л.І., який не має житлової площі в даному населеному пункті, зараховано на квартирний облік. Як вбачається з наказу військового прокурора Харківського гарнізону № 103 від 09.06.2003, підполковника юстиції [PERSON] , старшого помічника-начальника слідчої частини військової прокуратури Харківського гарнізону, звільненого в запас наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України № 33 від 07.03.2003 за п. 67 п/п Б(за станом здоров`я), з 10.06.2003 виключено зі списків особового складу військової прокуратури Харківського гарнізону, всіх видів забезпечення та направлено на облік до Комінтерновського РВК м. Харкова, житлом в м. Харкові не забезпечений. З огляду на вищевикладене суд, прийшов до висновку, що позивач, всупереч вимогам ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, перебуваючи на квартирному обліку у КЕВ м. Харкова, не був забезпечений житловим приміщенням у позачерговому порядку. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінніст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно іззакономі є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права позивача на житло, передбаченихКонвенцією прозахист правлюдини іосновоположних свободтаКонституції України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч.1ст.76\~ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином суд, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Частиною 1ст.141 ЦПК Українивизначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved