Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з [PERSON] на її користь за період з 12.01.2017 по 11.08.2020: інфляційне нарахування на суму боргу 44 597,86 грн, що за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.07.2015 у справі № 524/8031/14-к та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.01.2017 - в сумі 14 473,51 грн та три відсотки річних в сумі 4 791,00 грн, а всього 19 264,51 грн. На обґрунтування позову зазначено, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року по справі № 524/8031/14-к [PERSON] визнано винним за ст. 128 КК України, призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Заявлений прокурором прокуратури м. Кременчука цивільний позов до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] кошти в сумі 4 043 грн 60 коп. Заявлений потерпілою [PERSON] цивільний позов про відшкодування з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6 711 грн 06 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 7 886 грн 80 коп. судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року - апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення. Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Кременчука та потерпілої [PERSON] задоволені частково. Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року щодо [PERSON] в частині кваліфікації його дій за ст. 128 КК України та призначення покарання змінено. Перекваліфіковано його дії з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України і визнано [PERSON] винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді двох місяців арешту. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено [PERSON] від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності. Таким чином в силу приведеного вище судового рішення у [PERSON] із часу набрання такими чинності (11.01.2017) виникло зобов`язання деліктного характеру у грошовому виразі в розмірі 44 597,86 грн. З самого початку виникнення такого грошового зобов`язання відповідач від його виконання ухиляється, в зв`язку з чим в 2017 році позивач вперше звернулась до Крюківського відділу ДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області. Постановою старшого державного виконавця від 28.09.2018 виконавчий документ їй повернуто через неможливість виконання (відсутність у боржника майна). За її заявою постановою приватного виконавця від 22.04.2019 вдруге відкрите виконавче провадження, але відповідач (боржник) будучи працездатним (не інвалідом), маючи на утриманні дітей й утримуючи таких, приховуючи своє місце роботи/діяльність та доходи від добровільного виконання зобов`язання продовжує ухилятися, в т.ч. в існуючому виконавчому провадженні (повторному) з цього питання; майна для звернення стягнення на таке задля погашення боргу у своїй власності не має (або оформлення такого на себе уникає). Таким чином, відповідне грошове зобов`язання досі є не виконаним (не відшкодованим). Вказане грошове зобов`язання, яке триває з січня 2017 року, зазнає матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Сума інфляційних нарахувань на суму боргу 44 597,86 грн та 3% річних за період з 12.01.2017 по 11.08.2020 складає 19 264,51 грн. Таким чином, за період з 12.01.2017 по 11.08.2020, який передує часу звернення до суду із цим позовом, розмір передбачених в ч. 2 ст. 625 ЦК України втрат становить 19 264, 51 грн. Оскільки діями відповідача спричинено майнових втрат, продовжує порушуватися її майнове право, вона вимушена звертатися до суду з цим позовом і заявляти вимоги про відшкодування інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних розрахований за період з 12.01.2017 по 11.08.2020. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.11.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача [PERSON] - адвокат Малека І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав заявлених в позові, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повісток на адресу останнього відомого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Як достовірно встановлено в судовому засіданні вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року [PERSON] визнано винним за ст. 128 КК України, стягнуто на користь [PERSON] 6 711 грн 06 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 7 886 грн 80 коп. судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року щодо [PERSON] в частині кваліфікації його дій за ст. 128 КК України та призначення покарання змінено, в решті вирок залишено без змін. Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 липня 2015 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6 711 грн 06 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 7 886 грн 80 коп. судових витрат набув законної сили 11.01.2017. Тобто з 11 січня 2017 року у відповідача [PERSON] виникло грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 44 597 грн 86 коп. На виконання вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року було видано виконавчий лист №524/8031/14-к про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6 711 грн 06 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 7 886 грн 80 коп. судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] у 2017 році звернулась до Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука ГТУЮ в Полтавській області з заявою про звернення вищезазначеного виконавчого листа до примусового виконання, на підставі якої старшим державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Донцем Я.В. було відкрито виконавче провадження №54265470. 29.09.2018 постановою старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука ГТУЮ в Полтавській області Донця Я.В. виконавчий лист №524/8031/14-к, виданий 28.02.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука повернуто стягувачу [PERSON] на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач [PERSON] у 2019 році звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. з заявою про звернення виконавчого листа №524/8031/14-к про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6 711 грн 06 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 7 886 грн 80 коп. судових витрат до примусового виконання, на підставі якої приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №58962543. Тобто судом достовірно встановлено, що [PERSON] вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.07.2015 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6 711 грн 06 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 7 886 грн 80 коп. судових витрат не виконано взагалі. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У вищенаведеній нормі права визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України від 03.07.1991 № 1282 ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 вищенаведеного нормативно правового акту України індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не з`явився, належних доказів сплати ним відповідачу [PERSON] заборгованості, що виникла за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.07.2015, суду не надано. Відповідно до розрахунку, що проведений позивачем та який не спростований відповідачем і з яким погоджується суд, сума інфляційних нарахувань на суму боргу 44 597 грн 86 коп., що утворилась за період з 12.01.2017 по 11.08.2020 включно, за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.07.2015 у справі № 524/8031/14-к та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.01.2017 складає 14 473 грн 51 коп. та 3% річних складає 4 791 грн. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідачем упродовж періоду, починаючи з 12 січня 2017 року до 13 серпня 2020 року, матеріальна та моральна шкода на загальну суму 44 597 грн 86 коп. за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.07.2015 у справі № 524/8031/14-к та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.01.2017, на теперішній час не сплачена, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved