Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини до відповідачки [PERSON], де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.11.2006 року по 15.10.2015 року він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.10.2015 року було розірвано. Під час шлюбу в сторін народився малолітній син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з ним, оскільки, як вказує позивач, відповідачка [PERSON] покинула сина та виїхала на проживання до [PERSON] влаштовувати особисте життя. Позивач зазначає, що на протязі усього часу, а саме: з жовтня 2015 року по серпень 2016 року син проживав з ним, вихованням та утриманням дитини займався він особисто та його батьки. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Позивач стверджує, що 28 серпня 2016 року відповідачка без будь-якого попередження шляхом обману забрала їхнього сина. Позивач зазначає, що в інтересах сина йому буде краще проживати з ним, а не з матірю. Він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, в повному обсязі має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток особистості сина. Позивач посилається в позовній заяві на те, що відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, мешкає у двокімнатній квартирі, де проживає четверо дорослих, квартира не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, тому вона не може забезпечити умови для нормального розвитку дитини, навчання та виховання сина. В свою чергу позивач зазначає, що він проживає у комфортабельній квартирі, де створені всі належні умови для проживання, виховання та утримання дитини. З самого дитинства він постійно піклується про свого сина, повністю забезпечує його матеріально, постійно відвідує школу, батьківські збори, цікавиться його успішністю, допомагає виконувати домашні завдання, контролює їх виконання, фінансує додаткові домашні заняття з англійської мови, постійно організовує для сина активний відпочинок. Позивач вказує, що спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Таким чином, на думку позивача проживання малолітнього сина разом з ним відповідає інтересам дитини, він має можливість забезпечити сину належні умови проживання та навчання, дати хорошу освіту та добробут. Разом з тим, він не чинитиме перешкод для спілкування відповідачки з дитиною і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування з боку матері. На основі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], з ним [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], а також стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] з позивачем [PERSON]. Позивач також пояснив, що він з народження піклувався та матеріально утримував сина. Він щомісячно отримує заробітну плату в розмірі 3200 грн., може забезпечити гідне утримання сина, вважає, що дитині буде краще проживати з ним, а не з відповідачкою. Він зараз орендує квартиру по вул. Руській, 59 м. Чернівці. На даний час син проживає з відповідачкою у бабусі, а він навіть не може поговорити з дитиною по телефону, син став повністю замкнутий до нього. Не заперечував того факту, що відповідачка алкогольними напоями не зловживає, нормально відноситься до дитини, обовязки матері по вихованню та по забезпеченню дитини виконує, однак вважав, що сину буде краще проживати з ним. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно з позивачем перебувала з 25.11.2006 року по 15.10.2015 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.10.2015 року. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який дійсно після розлучення та до серпня 2016 року проживав з батьком, оскільки вона перебувала на роботі в [PERSON], куди виїхала на заробітки у звязку з виниклою необхідністю. За рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/1852/16-ц було стягнуто аліменти з позивача на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 25.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист перебуває на виконанні в державній виконавчій службі, однак позивач ухиляється від сплати аліментів, в звязку з чим вона звернулась із заявою до СВ Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017261010000022 від 14.03.2017 року. Крім того, відповідачка зазначила, що дитині буде краще проживати з нею, для цього в неї є всі достатні умови для виховання та навчання сина, вона матеріально утримує сина, а позивач навіть забрав та не віддає дитині його особисту скарбничку, не платить за додаткові гуртки, в яких займається син. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказала, що повністю підтримує висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-24/481 від 28.02.2017 року про доцільність визначення місця проживання дитини з матірю, не порушуючи при цьому права батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Даний висновок було надано на підставі проведених обстежень житлово-побутових умов батьків, спілкуванні з батьками, а також спілкуванні з дитиною. Крім того малолітній [PERSON] в присутності працівників служби у справах дітей міської ради надав письмову заяву-згоду про визначення місця його проживання із мамою. Дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької міської ради 15.02.2017 року, враховано інтереси та думку дитини, в результаті чого було прийнято рішення про надання до суду висновку про доцільність визначення місце проживання малолітнього з матірю, не порушуючи права батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] вказав, що хоче проживати з мамою, з батьком в нього не дуже добрі стосунки, він обурюється на поведінку батька. Пояснив, що на даний час він проживає з мамою та бабусею, почуває себе комфортно, в квартирі він має місце для навчання та сну. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення малолітнього, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 25.11.2006 року по 15.10.2015 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.10.2015 року було розірвано (копія на а.с.6). Під час шлюбу в сторін народилась малолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ №178263 (копія на а.с.5), який зареєстрований разом з відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] м. Чернівці, що підтверджується довідкою КЖРЕП № 14 від 25.02.2016 року №742 (копія на а.с.11). Відповідно до довідки, яка видана ЖБК №48 від 31.08.2016 року №436 (копія на а.с.8) та як встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні, фактично малолітній після розірвання шлюбу (жовтень 2015 року) і до серпня 2016 року проживав з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідачка у звязку з виниклою необхідністю для покращення матеріального становища виїхала за кордон на заробітки на нетривалий час, що визнали сторони в судовому засіданні. Згідно характеристики спеціалізованої школи ОРТ І-ІІІ сутенів № 41 м. Чернівці від 02.09.2016 року № 279 (копія на а.с.9) малолітній [PERSON] навчається в даній школі з 1-ого класу, на даний час він учень 3-ого класу, за час навчання зарекомендував себе як старанний та здібний учень, до уроків готується систематично, проявляє високий інтерес до навчання. Протягом навчання в першому класі батько та мати однаково активно займалися вихованням дитини. За період навчання у другому класі мати вкрай рідко цікавилася шкільним життям дитини, у вихованні та навчанні дитини брали активну участь батько, бабуся та дідусь. Однак, зазначена обставина обєктивно пояснюється наданими в судовому засіданні самим сторонами твердженнями про те, що в період з жовтня по липень 2016 року малолітній [PERSON] проживав разом з батьком, у звязку з необхідністю виїзду відповідачки в цей період за кордон на заробітки для покращення матеріального становища. А також, судом встановлено, що на виконанні у міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області знаходиться виконавчий лист по справі № 727/1852/16-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці 06.10.2016 року, про стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 25.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття, однак аліменти позивачем не сплачуються, що підтверджується довідкою № 1409 від 16.02.2017 року (копія на а.с.58). По даному факту СВ Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017261010000022 від 14.03.2017 року, що підтверджується витягом з кримінального провадження та повідомленням про початок досудового розслідування. З висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-24/481 від 28.02.2017 року про доцільність визначення місця проживання дитини (а.с.59-60) вбачається, що мати малолітнього [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Квартира приватизована, двокімнатна, з усіма зручностями, зроблений поточний ремонт, санітарний стан квартири задовільний, для виховання, розвитку та проживання малолітньої дитини створені належні умови. У матері із сином є окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями, є місце для сну та підготовки уроків. Мати забезпечує умови проживання, навчання, організовує побут малолітнього сина. Малолітній [PERSON] проживає з мамою за вказаною вище адресою, має місце для сну, відпочинку, навчання, є все необхідне для нормального фізичного та духовного розвитку: персональний компютер, книжки, іграшки, телефон, тощо. Дитина доглянута, охайна, відвідує 3-й клас Чернівецької спеціалізованої школи ОРТ 1-Ш ступеня № 41, гарно вчиться, завжди готовий до уроків, активний, слухняний. Мати належним чином займається вихованням сина, цікавиться успіхами хлопчика та його шкільними справами. Стосунки між ними гармонійні, позитивні. Відповідачка [PERSON] працює менеджером ТзОВ «ЛІГА-ПРИМ», має постійний дохід, достатній для забезпечення належного рівня життя сина, його соціального та духовного розвитку, матеріально забезпечує сина всім необхідним. Мати малолітнього на обліку в обласному наркологічному диспансері та Чернівецькій обласній психіатричній лікарні не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем роботи характеризується позитивно, належним чином виконує батьківські обовязки. Батько дитини [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], проживає на [INFO], яку орендує, працює в ТзОВ «МЕГАІМПОРТПЛЮС», має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. На обліку в Комунальній медичній установі «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» та в Комунальній медичній установі «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Під час проживання дитини з ним належним чином займався його вихованням, відповідально ставився до навчання та виховання дитини, приймав активну участь у вихованні сина. При вивченні психоемоційного стану та ставлення до значимих дорослих, 08.10.2016 року з дитиною було проведено психодіагностичне обстеження, за результатами якого встановлено, що дитина при зовнішньому благополуччі несвідомо перебуває в стані емоційного напруження, передчутті загрози, що може негативно вплинути на стан його здоровя. Аналіз виконання обстеження дає можливість припустити, що хлопчик не бачить себе в сімї з батьком і матірю, йому складно бути в тріадних стосунках з батьками, він намагається уникати їх. Результати психодіагностики дають підстави зробити висновок, що найбільш значимою фігурою виступає мама, що відповідає віку дитини. Взаємодія із мамою викликають у хлопчика відчуття комфорту та дають ресурси для подолання складнощів. Актуальна сімейна ситуація та конфлікт між батьками негативно впливають на психоемоційний стан дитини. Даний висновок було надано на підставі проведених обстежень житлово-побутових умов батьків, спілкуванні з батьками, а також спілкуванні з дитиною. Крім того, малолітній [PERSON] 24 жовтня 2016 року в присутності працівників служби у справах дітей міської ради надав письмову заяву-згоду про визначення місця його проживання із мамою, також бажання жити з матірю він підтвердив і в судовому засіданні. Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької міської ради 15.02.2017 року, враховано інтереси та думку дитини, в результаті чого було прийнято рішення про надання до суду висновку про доцільність визначення місце проживання малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON], не порушуючи права батька [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с.59-60). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. На підставі ст.157 ч.3 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При цьому, батьківські права відповідно до ч. 2\~ст. 155 Сімейного кодексу України\~не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини, яке повинне будуватися на повазі один до одного, дотриманні вироблених людством простих норм моральності та звичок, а випадки обмеження або позбавлення одного з батьків права на спілкування передбачені виключно законодавчими актами. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Також, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. \~\~\~\~ Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Взявши до уваги вищевикладене, суд, на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, також враховуючи думку малолітнього, якому на момент його пояснень в судовому засіданні вже виповнилось 10 років і суд зобовязаний відповідно до ст.160 СК України враховувати думку дитини, що він хоче проживати з матірю, враховуючи про цьому і твердження самого позивача, який не заперечує того, що відповідачка належно виконує обовязки матері, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити, то у відповідності до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачки на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed