Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він наказом №4-П від 17.03.1998 року був прийнятий на роботу в Черкаську філію інституту «Укрпроектреконструкція» (станом на сьогодні чинна назва Черкаська філія Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ»)на посаду головного геодезиста. Наказом №46-к від 17.08.2018 був звільнений з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) з 17.08.2018. Таким чином, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем безперервно з 17.03.1998 до 17.08.2018, що становить 20 років та 5 місяців. Проте, у день звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що належали йому від підприємства, а саме: не виплатив компенсацію за всі невикористані позивачем дні щорічних відпусток. Вказана обставина встановлена посадовими особами Управління Держпраці у Черкаській області під час проведення інспекційного відвідування Філії та підтверджується постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.06.2020 (справа №711/2550/20), якою директора Філії [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП. 12.05.2020 позивач [PERSON] надіслав відповідачу лист, яким повідомив про необхідність усунення Філією порушень вимог трудового законодавства та про необхідність виплатити йому компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , 23.06.2020 відповідач перерахував на рахунок позивача 4228, 67 грн, тобто виплатив компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, з вирахуванням з вказаної суми податків та зборів. Однак, на думку позивача, відповідачем порушено порядок розрахунку при звільнені, а тому вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки позивач звільнився з роботи 17.08.2018, а повний розрахунок з ним проведено відповідачем лише 23.06.2020, то час затримки проведення повного розрахунку складає 461 робочий день. Таким чином, посилаючись на ст. 117 КЗпП України, просить суд стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (бул. Л. Українки, буд. 26 м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 04653199) на користь [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований на адресою: [ADDRESS] ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 81\~730, 69 грн. Також стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 12.08.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 02.10.2020 від директора Черкаської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» Плакунова А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким він просить закрити провадження у справі. Зазначає, що в день звільнення 17.08.2018 позивачу було видано належно оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України. Отже, в момент звільнення з роботи позивачу було нараховано та виплачено належну заробітну плату і борг підприємства із заробітної плати перед позивачем був відсутній. Пізніше, 13.03.2020 Управлінням Держпраці у Черкаській області було проведено інспекційне відвідування Черкаської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про що складено відповідний Акт №ЧК241/365/АВ від 13.03.2020. На виконання припису про усунення виявлених порушень, відповідач 24.06.2020 перерахував на картковий рахунок позивача компенсацію за невикористану відпустку за 75 календарних днів в сумі 5253,00 грн.. Оскільки на час пред`явлення позову був відсутній предмет спору, то просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача та враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних спірних правовідносин визначені Кодексом законів про працю України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серіїї [NUMBER] та наказу №4-П від 17.03.1998 позивач [PERSON] працював у Державному підприємстві «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» та був звільнений із займаної ним посади на підставі наказу №46-к від 17.08.2018 за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належали йому від підприємства, а саме: компенсацію за невикористані позивачем дні щорічних відпусток. Вказана обставина підтверджується актом інспекційного відвідування Черкаської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» від 25.09.2019 №ЧК459/365/АВ, яким встановлено, що наказом від 17.08.2018 №46-к [PERSON] звільнений за власним бажанням ( ст. 38 КЗпП України) з 17.08.2018 проте при звільнені працівнику виплачено компенсацію лише за 15 календарних днів невикористаної відпустки, що призвело до виплати розрахункових коштів працівнику при звільнені не в повному обсязі та не відповідає вимогам ст. 82, 83, 116 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустку» (а.с.40). Факт виплати позивачу при звільнені розрахункових коштів не в повному розмірі підтверджується також і постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.06.2020, якою директора філії [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України (а.с. 75-77). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачем [PERSON] в день його звільнення проведений не був, а проведений лише 26.06.2020, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача Державного підприємства «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.08.2018 до 23.06.2020 включно, тобто, до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення, виходячи із наступного. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON] , як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Враховуючи, що відповідачем Державним підприємством «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» здійснено повний розрахунок з позивачем [PERSON] лише 26.06.2020, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин до стягнення з відповідача Державного підприємства «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме, за період з 17.08.2018 до 23.06.2020 року включно (до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення), оскільки, між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня та\~даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 19.10.2017 р. №224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік», Листі Мінсоцполітики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» та у Листі Мінсоцполітики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік». Період затримки з 17.08.2018 року до 23.06.2020 року включно (до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення) складає 461 день. Середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці які передували звільненню складає 177, 29 грн.. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку складає 81703, 69 грн.., виходячи із наступного розрахунку: 177,29 грн. /середній заробіток/ х 461 день /період затримки розрахунку/ = 81730, 69 грн.. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача Державного підприємства «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.08.2018 по 23.06.2020 включно в сумі 81730,69 грн.. Крім того, оскільки, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 177,29 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2018 року по 23.06.2020 року в сумі 81730,69 грн. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь позивача сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 840, 80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved