Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством « БГ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ». В обгрунтування позову посилався на те, що згідно із договором купівлі-продажу від 27.05.2019 року, укладеного між ним та ТОВ « БеарсЛогістик Центр» , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. є власником нежитлових будівель, розташованих за адресою [ADDRESS] , загальною площею 3518,2 кв.м. Право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згодом йому стало відомо, що між ПАТ « БГ БАНК» та ТОВ « МАНІ ФЛОУ» 28.11.2019 року укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.М. (оскаржуваний договір). Вказаний договір вважає недійсним виходячи з того, що договір іпотеки, за яким відступлено право вимоги, не зареєстрований у встановленому законом порядку, як і не зареєстровано відомості про відступлення права вимоги. Так, посвідчення оскаржуваного договору відбулося за відсутності оригіналу договору іпотеки, за наявності у реєстрі запису про арешт майна, що є предметом іпотеки, а у сторін були відсутні наміри на реальне настання правових наслідків. Порушення прав позивача вказаним договором полягають у тому, що він, маючи статус іпотекодавця, оскільки набув права власності на нерухоме майно, не надавав свою згоду на відступлення права вимоги, а оскаржуваний договір не був зареєстрований у реєстрі іпотек. У зв`язку з чим, на думку позивача укладення договору відступлення права вимоги порушує охоронюваний законом його майновий інтерес. У відзиві на позов представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФЛОУ» позов не визнав. Зазначав, що 22 лютого 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» був укладений договір про № 12 про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії. Для забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору між ВАТ «Універсальний банк розвитку і партнерства» та ТОВ «БеарсЛогістик Центр» укладено договір іпотеки від 29 серпня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 1730 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. За умовами вказаного договору іпотеки, ТОВ «БеарсЛогістик Центр» передав, а іпотекодержатель приймає в наступну іпотеку належне іпотекодержавцю на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі за [ADDRESS] . 30.08.2007 року реєстратором Київського міського нотаріального округу внесений запис № 5576185 про реєстрацію Договору іпотеки до державного реєстру іпотек. 12.04.2014 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Марко Поло» укладено договір про відступлення права вимоги та 14.11.2014 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким мало місце відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами, що забезпечують виконання кредитних договорів, в тому числі і кредитним договором № 12 від 22.02.2007 року укладеним з ТОВ «БМБ МАРГАРИН» та Іпотечним договором № 1730 від 29.08.2007 року. 05.07.2015 року майнові права за кредитним договором № 12 та іпотечним договором № 1730 з ТОВ «БеарсЛогістик Центр» відступлені ТОВ «Марко Поло» на користь ПАЗ «ЗНВКІФ «Солід». 14.07.2015 року ПАТ«ЗНВКІФ «Солід» відступило право вимоги за зазначеними кредитним та іпотечним договорами на користь ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор». 09.02.20016 року ТОВ « Факторингова компанія «Агро Фактор» в позасудовому порядку звернуло стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), зареєструвавши право власності на нерухоме майно, а саме - нежитлові будівлі за [ADDRESS] . 31.03.2016 року зареєстроване право власності на нерухоме майно за ТОВ «Маргарин Комплекс-М, передані ТОВ « Факторингова компанія «Агро Фактор» як внесок до статутного фонду. 02 грудня 2015 року Київським апеляційним господарським судом був задоволений позов БГ « Банк» та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 14.11.2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ « ФК « Марко «Поло», визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Марко Поло». Вказана постанова набрала законної сили. Таким чином, визнання правочину щодо передачі прав вимоги за договором про відступлення права вимоги від 14.11.2014 року, відповідно до якого ПАТ «БГ БАНК» передало право вимоги за кредитним договором № 12 та іпотечним договором № 1730 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» на підставі договору про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року, тягне за собою недійсність інших правочинів щодо відступлення прав вимоги. Внаслідок відсутності у ТОВ « ФК «Марко Поло» прав кредитора у зобов`язанні, останнє не мало прав уступати прав вимоги контрагентам, а отже ТОВ «Факторингова компанія «Агро фактор« у 2016 році не мало правових підстав для отримання будь-якого виконання за кредитним договором № 12 від 22.02.2007 року, укладеного між Банком та ТОВ «БМБ Маргарин» в тому числі і від третіх осіб, а також не мало права звертати стягнення на предмет іпотеки. В силу встановленого судовим рішенням факту недійсності правочину щодо відступлення права вимоги , всі наступні правочини спрямовані на відчуження майнових прав є недійсними. З урахуванням вказаного право вимоги Банку за кредитним договором з ТОВ «БМБ Маргарин» за іпотечним договором з ТОВ «Беарс Логістик Центр» не припинялось, а отже ПАТ «БГ БАНК» як єдиний законний власник майнових прав мав всі підстави для їх реалізації. Договір купівлі-продажу, який укладений ТОВ «Беарас Логістик Центр» з [PERSON] вважають таким, що укладений з метою уникнення фінансової відповідальності товариством. А тому ТОВ «МАНІ ФЛОУ» є належним власником майнових прав за договором іпотеки № 1730 від 29.08.2007 року та іпотекодержателем нежитлових будівель за [ADDRESS] . Ухвалою від 06 липня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 16 вересня 2020 року. Ухвалою від 15 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «МАНІ ФЛОУ» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ « МАНІ ФЛОУ» про закриття провадження у справі. Ухвалою від 04 листопада 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Дружинін Є.Є. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити позов, додатково пояснив суду, що оспорюваний договір іпотеки, за яким відступлено право вимоги, не зареєстрований у встановленому законом порядку, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 4 Закону України «Про іпотеку». Для відступлення права вимоги за договором іпотеки на дату укладення оскаржуваного договору, відомості про таку іпотеку повинні були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але цього зроблено не було. Твердження відповідача ТОВ «МАНІ ФЛОУ» щодо того, що право вимоги ПАТ «БГ БАНК» за іпотечним договором не припинилося спростовуються тим, що в силу вимог Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може здійснювати свої правомочності за наявності зареєстрованої іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник відповідача ТОВ «МАНІ ФЛОУ» в судовому засіданні 15 жовтня 2020 року проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в судове засідання 04.11.2020 року не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.05.2019 року між ТОВ « БеарсЛогістик Центр» та позивачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого останній придбав у власність нежитлові будівлі, розташовані за адресою [ADDRESS] загальною площею 3 518,2 кв.м.- адміністративно - складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (окрім приміщення 1-го поверху № 21), П/Д Д-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16,17,18). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Войтовським В.С. Право власності позивача за договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 28.11.2019 року між Публічними акціонерним товариством «БГ Банк» (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФЛОУ» укладено договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. Заумовами вказаного договору у зв`язку з укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем Договору про відступлення права вимоги № 11/2019-24 від 28 листопада 2019 року відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за кредитним договором № 12 від 22.02.2007 року, що укладений між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК» та ТОВ «БМБ МАРГАРИН», первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки від 09.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим № 1730 (зі всіма змінами та доповненнями) укладеними між Первісним іпотекодержателем та ТОВ «БеарсЛогістик Центр». Право вимоги за договором іпотеки відступається в повному обсязі на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги (п.1.4 Договору ). Відповідно до п. 6.1 вказаного договору станом на дату укладення цього договору оригінал Договору іпотеки з подальшими змінами та доповненнями в ПАТ «БГ Банк» відсутні, відомості про банк як іпотекодержателя відсутні в Державному реєстрі Іпотек, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] як на порушення свої прав вказаним договором зазначає, що набувши права власності на нежитлові будівлі за адресою [ADDRESS] набув і права іпотекодавця за договором іпотеки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку». В той же час, договір іпотеки не передбачає відступлення права вимоги за ним без згоди іоптекодавця. Оскаржуваний договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладений без його згоди та не зареєстрований в реєстрі іпотек, узв`язку з чим є таким, що порушує вимоги законодавства та порушує охоронюваний законом інтерес. В свою чергу, відповідач ТОВ «МАНІ ФЛОУ», не погоджуючись із твердженнями позивача вказує, що 22 лютого 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства (назва якого в подальшому змінена на ПАТ «БГ Банк» та ТОВ « БМБ Маргарин» був укладений кредитний договір, на забезпечення виконання якого між банком та ТОВ «БеарсЛогістик Центр» укладено договір іпотеки від 29.08.2007 року, який був зареєстрований в реєстрі за № 1730 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. Відповідно до п.1.1. вказаного договору іпотеки, ТОВ «БеарсЛогістик Центр» передавав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі по [ADDRESS] . Вказаний договір 30.08.2007 року зареєстровано в Державному реєстрі іпотек . В подальшому, майнові права за кредитним договором та договором іпотеки неодноразово відступались на підставі правочинів, які визнані недійсними в судовому порядку, у зв`язку з чим, в силу встановленого судовим рішенням факту недійсності правочину відступлення права вимоги, всі наступні правочини спрямовані на відчуження майнових прав також є недійсними. А тому, право вимоги банку за кредитним договором з ТОВ « БМБ Маргарин» за іпотечним договором з ТОВ «БеарсЛогістик Центр» не припинялось, а отже банк як єдиний законний власник майнових прав мав підстави для їх реалізації ТОВ «МАНІ ФЛОУ». Відповіднодо частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). Відповідно до ст. 575 ЦК України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом. Іпотеки виникає на підставі договору, закону або за рішенням суду. Взаємні права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до частини першої та третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. При цьому, правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому законом порядку. У статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні відомості про відступлення права вимоги за договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28.11.2019 року не були зареєстровані у встановленому законом порядку, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що міститься в матеріалах справи. Між тим, із наданих суду доказів, а саме договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2019 року, який оспорюється позивачем, нотаріусу для його посвідчення була надана копія договору іпотеки від 09.08.2007 року, укладеного між ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства (правонаступником якого є ПАТ БГ «Банк») та ТОВ «БеарсЛогістик Центр», що в свою чергу дає підстави зробити висновок. Таким чином суд вважає, що для відступлення права вимоги за договором іпотеки на дату укладення оскаржуваного договору, тобто 28.11.2019року відомості про таку іпотеку уже мали бути внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вказаних обставин суд не погоджується із доводами представника відповідача ТОВ «МАНІ ФЛОУ» про те, що договір іпотеки, за яким відступлено право вимоги, є зареєстрованим ще з 30.08.2007 року, про що реєстратором Київського міського нотаріального округу внесений запис № 5576185 про реєстрацію Договору іпотеки до державного реєстру іпотек, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Натомість, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 10.02.2016 року до вказаного реєстру внесено запис № 28176963 про припинення такої іпотеки. Інших відомостей про здійснення реєстрації іпотеки чи її відновлення витяг не містить. Суд відхиляє також і заперечення відповідача в тій частині, що право вимоги «БГ Банк» за іпотечним договором не припинилось, у зв`язку із тим, що рішенням Київського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року визнано недійсними Договір про відступлення права вимоги від 14.11.2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло», визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Марко Поло» виходячи з наступних обставин. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті само особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається зі змісту рішень суду, на які посилається представник відповідача, ні позивач [PERSON] , ні відповідач ТОВ «МАНІ ФЛОУ» не були стороною у вказаній справі. При цьому, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. А тому доводи відповідача ТОВ «Маніфлоу» про те, що відсутність державної реєстрації не має наслідком відсутність тих чи інших майнових прав та не перешкоджає відступленню права вимоги за таким правочином, є такими, що не грунтуються на вимогах Закону . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на час укладення оспорюваного договору відповідачами не була проведена державна реєстрація іпотеки, як не проведена і реєстрація відомостей про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду викладеній у Постанові від 18.07.2018 року у справі № 750/2728/16-ц, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи». З огляду на зазначені приписи , правила статей 15,16 ЦК України , а також статей 1, 2,4, 215 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обгрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності /відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано у її володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Зазначений висновок узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними « відповідно до якої власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. В судовому засіданні встановлено, що позивач набув права власності на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.05.2019 року, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Беарс Логістик Центр». У відповідності зі ст. 23 Закону України « Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором в тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, позивач [PERSON] є іпотекодавцем за договором іпотеки, яким не передбачено відступлення права вимоги за ним без його згоди як іпотекодавця. Оскаржуваний договір не був зареєстрований в реєстрі іпотек, у зв`язку з чим укладений всупереч актам цивільного законодавства та порушує права позивача, оскільки позбавляє його права можливості бути обізнаним про зміну умов договору іпотеки та відступлення права вимоги. Крім того, новий іоптекодержатель, одержує право вимагати від іпотекодавця, яким є позивач [PERSON] належного виконання всіх зобов`язань за договором іпотеки. За таких обставин суд приходить до висновку про порушення оскаржуваним договором прав позивача та захист порушеного права шляхом визнання такого правочину недійсним. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на за правничу допомогу, суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті з відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона робила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Між тим, заявляючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, позивачем не надано жодних доказів на її обгрунтування, у зв`язку з чим вказана вимога до задоволення не підлягає. При цьому, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved