Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, в якому просить суд визнати [PERSON] , та неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А.А. (реєстр 3257), є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Як стало нещодавно відомо, у зазначеній квартирі, зокрема, зареєстровано місце проживання громадянки [PERSON] , [INFO] та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно відповідних відміток у довідці відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради за №01.16-13/3/3865 від 27.11.2019, дати реєстрації місця проживання осіб: 24.11.2009, 22.08.2013, 29.08.2013 р. Однак, жодної згоди на реєстрацію будь-яких осіб ним не надавалося. Як вбачається з акту від 05.12.2019 р., складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідачі з 2010 року по теперішній час у квартирі [ADDRESS] не проживають. Місце фактичного проживання відповідачів йому невідомо, у квартирі відсутні будь-які їх речі. В позасудовому порядку зняти відповідачів з реєстраційного обліку можливості не має у зв`язку з відсутністю їх згоди на це. У зв`язку з тим, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають, але при цьому в ній зареєстровані, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач зобов`язаний сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідачів, що значно впливає на його матеріальний стан. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку за вказаною адресою, в майбутньому буде перешкоджати йому у здійсненні права розпорядження своєю власністю, якщо колись виникне необхідність у відчуженні цього майна. Оскільки за вказаних обставин він, як власник не може в повній мірі користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, тому за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду з даним позовом. Тому враховуючи той факт, що відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі більше 10 років, тобто більше 6 місяців, без поважної причини, у суду є всі підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2019 року справу передано для розгляду судді Ткаченкові А.В. (а.с.15). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2019 року відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.16-17). 03.02.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування довідки щодо зареєстрованих осіб у належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також просила доручити службі у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради перевірити, чи навчаються у шкільних учбових закладах, знаходяться у дошкільних дитячих закладах, та чи зареєстровані у лікувальних закладах Саксаганського району м. Кривого Рогу неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.02.2020 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради довідку щодо зареєстрованих осіб у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та доручено службі у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надати інформацію: чи навчаються (навчались) у шкільних учбових закладах або дошкільних дитячих закладах Саксаганського району м. Кривого Рогу неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , якщо так, то в який період часу; чи перебувають (перебували) неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на обліку в медичних закладах Саксаганського району м. Кривого Рогу, якщо так, то в який період часу (а.с.36-37). 14.02.2020 року на виконання ухвали суду від 04.02.2020 року від Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надійшло повідомлення згідно якого вбачається, що за відомостями, що містяться в картотеці реєстраційного обліку та реєстрі територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 24.11.2009 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 22.08.2013 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 29.08.2013 по теперішній час. Відповідно до інформації, наданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради та комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на обліку в медичних закладах Саксаганського району м. Кривого Рогу не перебували, не перебувають та за медичною допомогою не зверталися, декларації на медичне обслуговування дітей не оформлялися. [PERSON] та [PERSON] в закладах освіти району не перебувають та не перебували (а.с.44, 46-47). 20.03.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування зі служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради письмового висновку щодо розв`язання спору по суті (а.с.57а). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.03.2020 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради письмовий висновок щодо розв`язання спору, а саме визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.59-60). 31.03.2020 року на виконання ухвали суду від 20.03.2020 року надійшов лист від голови Саксаганської районної у місті ради та начальника служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради згідно якого зазначено, що статтею 19 СК України, передбачена участь органу опіки і піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Зокрема ч. 5 ст. 19 СК України передбачені конкретні випадки, щодо надання органом опіки і піклування відповідних висновків, а саме, про визначення місяця проживання або визначення порядку участі у вихованні дитини. Надання висновку органом опіки і піклування щодо розв`язання спору про визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням законодавством не передбачено (а.с. 71-73). 13 квітня 2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по даній справі винесено заочне рішення (а.с.80-85). 09 вересня 2020 року до канцелярії суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду (а.с.104-105). Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.09.2020 року заява передана на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с.111). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду залишено без руху (а.с.112-113). 10.12.2020 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшла уточнена заява про перегляд заочного рішення суду (а.с.116-119). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2020 року заява [PERSON] прийнята до розгляду (а.с.121-122). 21 грудня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення суду від 13.04.2020 року скасовано та справу призначено для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.131-133). Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.12.2020 року справа передана на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с.135). 05 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву згідно з яким вона вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Зазначає, що відповідно до ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Відповідно до Постанови Верховного суду України судової палати Касаційного цивільного суду, за справою №368/750/16-ц від 27.11.2019 року судам беззаперечно роз`яснено, що оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Також у Постанові Верховного суду України, за справою 368/750/16-ц від 27.11.19 зазначено, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для витрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Відповідно до постанови Верховного Суду України, у справі №755/16152/16-ц від 09.09.2020 року роз`яснено, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті ст. 107 ЖК УРСР. Також в даній постанові зазначено, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин. Зазначає, що позивач [PERSON] не є членом її сім`ї, та її малолітніх дітей, а тому положення ст. 405 ЦК України не застосовуються. Також Верховний Суд України у постанові від 09.09.2020 року підкреслює факт вибуття з жилого приміщення та набуття малолітніми дітьми права власності або права користування іншим жилим приміщенням повинен доводитися позивачем і це є його процесуальним обов`язком. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які посилання на ці докази з боку позивача. (а.с.152-156). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Представником позивача до канцелярії суду було надано заяву, згідно якої вона просила розглядати справу за відсутністю позивача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якій просила відмовити в позові в повному обсязі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради Чайка Л. в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність, просила прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність, просила винести рішення з урахуванням захисту прав дітей відповідні до норм діючого законодавства. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А.А. (реєстр 3257), [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» №174394 від 13.11.2019 року відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року, квартира, що розташована в [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності в реєстровій книзі 95аП-209-209 на ім`я - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А.А., реєстр 3257, що також підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради № 01.16-13/3/3865 від 27.11.2019 року, за адресою [ADDRESS] станом на 27.11.2019 року зареєстровано три особи, дати реєстрації 24.11.2009 р., 22.08.2013 р., 29.08.2013 р. (а.с.10). У відповідності до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 05.12.2019 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2010 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] не мешкають (а.с. 13). Відповідно до повідомлення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради відповідно до інформації, наданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради та комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на обліку в медичних закладах Саксаганського району м. Кривого Рогу не перебували, не перебувають та за медичною допомогою не зверталися, декларації на медичне обслуговування дітей не оформлялися. [PERSON] та [PERSON] в закладах освіти району не перебувають та не перебували (а.с.44, 46). Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку та не знімає своїх дітей, що призводить до створення перешкод позивачу у здійсненні ним права власності від порушень, не пов`язаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку шляхом пред`явлення негаторного позову. Так, відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка згідно з ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 4 Статті 41 Конституції України та ст.321 ч.1 ЦК України, передбачена непорушність права власності, зокрема, вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної Конвенції. Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким він не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] , фактом своєї реєстрації в зазначеній квартирі, де вона не проживає більше одного року, чинить позивачу перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Разом з цим, що стосується позовних вимог [PERSON] з приводу визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , суд вважає, що у їх задоволенні необхідно відмовити з огляду на таке. Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Отже, дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Суд виходить з того, що діти не досягли повноліття, а відтак не набули повної цивільної дієздатності. Місце проживання малолітні дітей [PERSON] та [PERSON] визначили їх батьки і діти змушені з ними проживати за іншою адресою. Відтак, діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, причини їх не проживання у спірній квартирі є поважними, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні [PERSON] та [PERSON] набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач та його представник не надали. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справах «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2003, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010). Окрім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56). Крім того відповідно до Постанови Верховного суду України судової палати Касаційного цивільного суду, за справою №368/750/16-ц від 27.11.2019 року судам беззаперечно роз`яснено, що оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Також зазначено, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для витрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. З урахуванням установлених обставин, суд вважає, що визнання малолітніх дітей такими, що втратили право на користування спірною квартирою, за відсутності у них іншого належного їм на праві власності чи постійному користуванні житла, буде становити для них надмірний тягар, не співмірний із переслідуваною законною метою, та не є необхідним у демократичному суспільстві. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними, тому такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Що стосується твердження відповідача [PERSON] у своєму відзиві щодо сумнівів в повноваженнях представника позивача [PERSON] в здійсненні представництва позивача [PERSON] суд сприймає критично, так як відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно матеріалів справи а.с. 25 наявний ордер адвоката Яценко Т.Л. на представництво інтересів позивача [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 768,40 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: partial