Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], яка діє від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником жилої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 02.10.2004, реєстровий № 152727. У період з 23.10.2004 по 18.08.2010 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу він з відповідачем були зареєстровані та спільно мешкали за вказаною адресою. 30.07.2010 він знявся з реєстрації та перестав проживати з відповідачем. 15.06.2013 остання зареєструвала шлюб зі [PERSON], в якому 15.10.2013 народилвся [PERSON]. Дитину також було зареєстровано за зазначеною адресою. З 2014 року відповідач і її син фактично не мешкають за вказаною адресою. Вказуючи на те, що він несе зайві витрати по сплаті житлово-комунальних послуг та бажаючи оформити субсидію, позивач просить суд визнати відповідача та її сина такими, що втратили право користування зазанченим жилим приміщенням. Ухвалою судді від 16.07.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. 07.08.2018 позивачем надана заява про уточнення складу учасників справи з уточненим у звязку з цим позовом. Ухвалою суду від 03.10.2018 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, вказавши, що понесені ним судові витрати на сплату судового збору, він повністю покладає на себе. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримавши висновок органу опіки та піклування, поклалася на розсуд суду. При цьому вказала, що дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 01.08.2018. Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] [PERSON] разом зі старшим сином протягом трьох наступних років проживала у даному приміщенні. У червні 2013 року відповідач переїхала жити за іншою адресою і до даного часу не використовувала своє право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Її син [PERSON], який зареєстрований з моменту народження разом з нею, жодного дня не мешкав у квартирі позивача. [PERSON] проживає в м.Покровську у квартирі, власником якої є чоловік відповідача. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що жила квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2004, посвідченого приватним нотаріусом Димитровської міської нотаріальнї контори, реєстровий номер 152727, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, відповідно до якого право власності позивача на даний жилий будинок було зареєстровано 02.10.2004 (а.с.4). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) В.О. є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], на утримання якого з позивача за рішенням Димитровського міського суду від 19.07.2013 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки його доходу, що підтверджується свідоцтвами про народження дитини, про шлюб, відповідним рішенням суду (а.с.5-6, 7, 10). Згідно за довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 26.06.2018 за адресою: [ADDRESS], в якості власника був зареєстрований позивач [PERSON], [INFO], який 30.07.2010 був знятий з реєстрації, на день надання довідки є зареєстрованими: колишня дружина позивача [PERSON], [INFO], син сторін [PERSON], [INFO], та син відповідача [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 03.07.2018, складеного представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] та її сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], фактично не проживають з червня 2013 року (а.с.12). Факт непроживання за вказаною адресою відповідача з дітьми з червня 2013 року підтвердили сусіди: мешканці квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що позивач ніяким чином не чинив перепон щодо проживання відповідача з дітьми за адресою спірного приміщення, що відповідач добровільно покинула квартиру, оскільки вийшла вдруге заміж і переїхала з новим чоловіком в м.Покровськ. Згідно з довідкою відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» від 26.06.2018 за адресою: [ADDRESS], станом на 26.06.2018 заборгованість за спожиту теплову енергію складає 7442,34 грн, а також мається заборгованість за надані комунальні послуги перед іншими комунальними підприємствами, що підтверджується рахунком на оплату житлово-комунальних послуг за травень 2018 року (а.а.13, 14). За висновком № 018 від 03.08.2018 орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради вважає, що визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], не буде порушувати його права та інтереси, оскільки дитина проживає зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності чоловіку відповідача. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст.150 ЖК України, ч. 1\~ст.319 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, власник майна у відповідності до вимог ст.391 ЦК має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сімї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована за адресою розташування квартири позивача, яка належить йому на праві приватної власності, в якості повнолітнього члена його сімї та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом\~достовірно встановлено,\~що відповідач\~ та\~її малолітній\~син не\~мешкають у\~житловому приміщенні\~позивача за\~вищевказаною адресою\~з червня\~2013\~року по\~теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Беручи до уваги вищенаведене та те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно за ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. За приписами ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки малолітня дитина відповідача ніколи не була членом сім'ї власника житла, мешкає зі своїми біологічними батьками за іншим місцем проживання, право користування спірним жилим приміщенням, в якому вона була зареєстрована разом з матірю, також за нею не зберігається. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі ст.150 СК України, ст.ст.29, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved