Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і обгрунтовує його тим, що 26.01.2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, згідно з яким він передач відповідачу у позику грошові кошти в сумі 15000грн. для оформлення документів по земельній ділянці під 36% річних - 3% в місяць зі строком повернення через шість місяців - до 26.07.2018 року. Станом на 26.11.2019 року сума позики відповідачем не повернута. Згідно з ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] суму основного боргу - 15000грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, виходячи з облікової ставки НБУ - 8292,34грн., 3% річних від простроченої суми - 710грн., інфляційні втрати в сумі 1691,40грн., відсотки за договором в сумі 9900грн., всього 35593грн.74коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом установлено, що 26.01.2018 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики шляхом оформлення розписки, за якими позикодавець [PERSON] передав кошти в сумі 15000грн. [PERSON] зі сплатою відсотків за користування в розмірі 36% річних, а [PERSON] зобов`язався повернути ці кошти [PERSON] в строк до 26.07.2018 року. Викладені обставини підтверджуються розпискою (а.с.11). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другоюстатті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач передав відповідачу [PERSON] в борг кошти в сумі 15000грн., відповідач зобов`язався повернути позивачу 15000грн. згідно з умовами договору позики в строк до 26.07.2018 року. Зобов`язання за договором позики відповідач [PERSON] не виконав. Отже, враховуючи вищевикладене, сума боргу за договором позики в розмірі 15000грн підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Це узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Отже, відсотки за користування позикою за період з 26.01.2018 року по 26.07.2018 року (182 дні) з розрахунку 36% річних становлять 2692грн. Сума відсотків за користування позикою - 2692грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати за період стягнення з липня 2018 року по жовтень 2019 року в межах заявлених позовних вимог з суми боргу 15000грн. становлять 1433грн.40коп. Сума 3% річних з суми боргу 15000грн. становить 602грн.90коп. за період з 26.07.2018 року по 26.11.2019 року (489 днів) в межах заявлених вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1433грн.40коп. та 3% річних сумі 602грн.90коп. Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором позики, укладеним між сторонами, не передбачено стягнення неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення 8292,34грн. пені задоволенню не підлягають. Таким чином, загальна сума стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становить 19728,30грн. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 768грн.40коп. судового збору.

Outcome: partial