Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 05.03.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з нею і знаходяться повністю на її утриманні. Згідно рішення Володимир-Волинського року від 14 квітня 2015 року з [PERSON], стягнуто в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що внаслідок зростання цін на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги вона не спроможна самостійно забезпечити належний рівень життя дітям. На даний час діти підросли і потребують значно більших коштів для їх утримання та розвитку. Сума аліментів, яка стягується з відповідача є мізерною і її не вистачає навіть на найнеобхідніше для щоденних потреб дітей. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Ухвалою судді від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 19.07.2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з'явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 05.03.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьками яких є сторони у справі, що стверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER], [NUMBER]. Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14.04.2015 року стягнуто з [PERSON], в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Підставою звернення з позовом про збільшення розміру аліментів став той факт, що аліменти у вищевказаному розмірі є недостатніми для належного утримання дітей. За змістом ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. При вирішенні справи суд враховує, що після ухвалення вищезгаданого рішення суду від 14.04.2015 року про стягнення аліментів з відповідача, відбулись зміни у житті позивача, як одержувача аліментів та житті їх дітей на користь яких стягнуто аліменти. Так, з дня стягнення аліментів пройшло 3 роки. За цей час діти підросли, на даний час старша дочка відвідує школу, а менша - дошкільний заклад, в зв'язку з чим закономірно, збільшилися витрати на їх утримання, (одяг, харчування - продуктовий кошик, кишенькові витрати, лікування, додаткові заняття), що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії (дітей віком від 6 до 18 років), Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, ту обставину, що неповнолітні діти перебувають на утриманні матері, відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, а також прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1200 грн. на кожну дитину щомісячно. Даний розмір є достатнім для задоволення розумних потреб дітей та буде відповідати, з врахуванням надання утримання матір'ю, прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Outcome: approved