Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 4 червня 1994 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. За час шлюбу 26 січня 2007 року у них народився син [PERSON]. Подружнє життя з відповідачем не склалось і в 2017 році вони остаточно припинили подружні відносини, проживають окремо, син залишився проживати разом з нею. Наразі вона звернулась до Кролевецького районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідач приймає участь в утриманні дитини, однак розмір коштів, які він надає, значно менший ніж\~ 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З метою уникнення конфліктних ситуацій між нею та відповідачем щодо його подальшої участі в матеріальному забезпеченні сина вона бажає, щоб дане питання було вирішено судом. Наскільки їй відомо, відповідач має добрий стан здоровя, працює по трудовому договору, аліментних зобовязань не має. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Позивач в позовній заяві просить справу розглядати без її участі (а.с. 5). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.18). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9). Дитина народилась у шлюбі, в якому сторони перебувають з 4 червня 1994 року (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що місце проживання сторін зареєстроване за адресою: [INFO], однак фактично сторони проживають окремо: позивач [ADDRESS],\~ відповідач по вул. Кочури, буд.15, м.Кролевець Сумської області. За змістом позову, дитина проживає разом з матірю, що відповідачем не заперечується. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дитини. За змістом позову відповідач приймає участь в утриманні дитини, однак в недостатньому розмірі, тому позивач бажає, щоб він сплачував аліменти за рішенням суду. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно пунктів 1, 2, 3, 3-1, 4 частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач згоден сплачувати аліменти на дитину у розмірі, зазначеному позивачем. При визначенні розміру аліментів, які будуться стягуватись на дитину, суд враховує стан здоровя дитини, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дитини, яке на сьогодні переважно залежить від доходів матері. Також суд враховує, що відповідач, за змістом позову, працює, про незадовільний стан здоровя та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки стосовно сина, в тому числі утримувати його і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства щодо зобовязання батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти\~ на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп. та на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved