Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить змінити спосіб стягнення аліментів ,стягнутих зі [PERSON] за рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 17.03.2008 року на сина [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що на теперішній час утримувати дитину на присуджені до стягнення кошти практично неможливо, дитина потребує вже значно більших витрат, пов`язаних з матеріальним забезпеченням (придбанням одягу,взуття,шкільного приладдя тощо), її розвитком, освітою, що суттєво впливає на зміну матеріального стану матері. Відповідач є працездатною особою, працює робітником благоустрою Олександрівської селищної ради, не має на утриманні інших дітей, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 16 травня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі. Відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог повністю, просить розглянути справу без його участі. Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі , заперечень проти позову не заявила. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до таких висновків. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 27 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського райуправління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). На підставі рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 17 березня 2008 року у справі № 2-107/08 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 150 гривень,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 25 лютого 2008 року та до повноліття дитини( а.с.8). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2018 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області №200 від 16.04.2019 року, позивач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] ,2006 р.н. (а.с. 11). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію (з урахуванням відповідної редакції закону), згідно із якою СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України); ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням; з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки); отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За нормою ст.11 цього Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»,що набрав чинності 08.07.2017 року,за яким кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 2ст. 182 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р.), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що відповідач є працездатним, доказів на підтвердження того, що він має інших утриманців ним надано не було, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому законом розмірі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, згоду відповідача на зміну способу стягнення аліментів, відсутність даних про наявність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини, проживання разом з батьками похилого віку, тому суд приходить до висновку, що аліменти слід визначити у вигляді 1/4 частини від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача відповідно до розмір задоволених позовних вимог.

Outcome: approved