Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить: стягнути з приватного підприємства «Верхолаз» на свою користь моральну шкоду у звязку з ушкодження здоровя у розмірі 138240 грн. 00 коп., без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб. В обґрунтування позову наводить наступне. Він, [PERSON], працював на приватному підприємстві «Верхолаз», що підтверджує трудова книжка. 03 жовтня 2008 р. з ним стався нещасний випадок на підприємстві відповідача, внаслідок чого йому діагностовано електротравму, а саме ураження промисловим електрострумом (6000 V) та контактні опіки обох ступенів, лівої кісті руки. Актами форми Н-1, Н-5 розслідування нещасного випадку підтверджена вина відповідача. Первинною довідкою МСЕК встановлена 40 % ступінь втрати професійної працездатності та третя групу інвалідності. На даний час довідкою МСЕК №017153 встановлена 30 % ступінь втрати професійної працездатності та третя групу інвалідності. Внаслідок вищесказаного змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з електротравмою було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, він, позивач, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, не міг і не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. На даний час його самопочуття не поліпшується. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця, йому, позивачу, має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Ст. 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ст. 13 встановлено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, пов'язаним з виконанням трудових обовязків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я (ч. 2 цієї норми). За ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Розраховуючи розмір моральної шкоди наводить наступне. Мінімальна заробітна плата відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становить 3200 грн. Так як нещасний випадок стався у 2008 році, тобто пройшло повних 9 років, то 3200,00 грн. х 9 років = 345600 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата помножена на час тривання фізичних та моральних страждань). 345600 грн. 00 коп. х 40% ( втрата професійної працездатності ) = 138240 грон. 00 коп. Право потерпілого на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця) на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України, неодноразово декларувалося Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у чисельних рішеннях, розміщених у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, підтвердивши його зміст. Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: виписка з акта огляду МСЕК (а.с.3,4), акт про нещасний випадок (а.с.5-7), акт розслідування (а.с.8-9), трудова книжка (а.с.10-11), епікризи, виписки (12,13,14). Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: акт про нещасний випадок (а.с.5-7), акт розслідування (а.с.8-9), трудова книжка (а.с.10-11), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про місце та обставини травмування. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: виписки з акта огляду МСЕК (а.с.3,4), епікризи, виписки (12,13,14), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про наслідки травмування, стану здоровя, характер захворювання та його тривалості, необхідності лікування. Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, які суд знаходить достовірними, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Позивач [PERSON] працював у ПП «Верхолаз», де під час роботи 3 жовтня 2008 року, з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав електротравму, а саме ураження промисловим (6000V) електрострумом, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.10-11), актом про нещасний випадок (а.с.5-7). Причинами нещасного випадку є: порушення вимог безпеки під час експлуатації вантажопідіймального крану під лінією електропередач ПБЕВК п.п.10.5.25 машиністом крана [PERSON], який під час виникнення вантажно підіймальних робіт, виконував роботи на небезпечній відстані від нижнього проводу ЛЕП та без наряда-допуску; порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та невиконання правил посадової інструкції 1.1.,1.2.директором ПП «Верхолаз» [PERSON], який відлучився під час завантаження труб біля ЛЕП, що встановлено актом про нещасний випадок (а.с.5-7). У звязку з трудовим каліцтвом, позивачу первинно 24.03.2009 року була встановлена третя група інвалідності, 40 % втрати професійної працездатності, діагноз: перенесена виробнича травма, що встановлено випискою з акта огляду МСЕК (а.с.3). 04.04.2017 року позивачу при повторному огляді у звязку з трудовим каліцтвом, була встановлена третя група інвалідності, 30 % втрати професійної працездатності, що встановлено випискою з акта огляду МСЕК (а.с.4). У зв'язку із перенесеною виробничою травмою, позивач з 2008 по 2010 роки проходив стаціонарне лікування у закладах охорони здоров'я, потребував контролю з боку лікарів та фінансових затрат на придбання медикаментів, потребує постійного лікування, медичного нагляду, що вбачається з епікризів, виписки (12,13,14). Позивач через зміну стану здоровя у звязку з трудовим каліцтвом не в змозі жити своїм звичайним життям, яке було до настання інвалідності. Заподіяна позивачу моральна шкода відповідачем не відшкодована. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ЦК України. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, \~ завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України м оральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Суд приходить до переконання, що з досліджених судом висновків МСЕК, акту про нещасний випадок та акту розслідування нещасного випадку, медичних документів, вбачається, що відповідачем не було забезпечене дотримання вимог безпеки на виробництві, внаслідок чого з позивачем 3 жовтня 2008 року стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а тому саме у зв'язку з порушенням роботодавцем прав позивача на безпечні і нешкідливі умови праці, настали негативні для позивача наслідки у вигляді отримання трудового каліцтва, що потягнуло за собою встановлення позивачу третьої групи інвалідності та втрату професійної працездатності первинно на 40%, повторно на 30% та завдання моральних страждань позивачу. На підставі ст. 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд,

Outcome: partial