Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 19 листопада 1994 року, який зареєстрований Любомльським районним відділом РАГСу Волинської області, про що зроблено актовий запис за №83. Від шлюбу сторони мають троє дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що причиною розлучення з відповідачем стало нехтування останнім сімейних цінностей, у зв'язку з чим в сім'ї постійно виникали сварки, ініціатором яких був саме відповідач. Крім цього, [PERSON] не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивача та їх сім'ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний час сторони проживають окремо та уже більше року відповідач проживає з іншою жінкою. За викладених обставин позивач вважає примирення з останнім та збереження їх сім'ї неможливим, тому просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд шлюб розірвати, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, однак в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За таких обставин суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 19.11.1994 року Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, вбачається, що сторони уклали шлюб 19.11.1994 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №83 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають троє дітей: дочку - [PERSON], [INFO], яка на день розгляду справи є уже повнолітньою, дочку - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER], виданими Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області 04.06.1996 року, 13.05.1998 року та 27.01.2003 року, відповідно (а.с.4-6). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останньою доводи, які відповідачем не оспорені та не спростовані, відповідають фактичним обставинам справи при яких шлюб між сторонами існує лише формально, а збереження сім'ї, в даному випадку, буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин, а тому шлюб слід розірвати. Таким чином, з врахуванням того, що позивач не бажає примиритися, а підстав для протилежного у суду немає, тому з огляду на викладені позивачем обставини та норми сімейного законодавства, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved