Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача військової частини [NUMBER] в особі житлової комісії військової частини [NUMBER] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач перебуває на дійсній військовій службі у Збройних Силах України з 17.06.1994 року. У період з 29.06.1994 року по 02.04.2018 року позивач проходив службу у військовій частині [NUMBER] (м. Вінниця) та перебував на квартирному обліку в загальній черзі з 02.08.1994 року. Після переведення до нового місця служби позивач звернувся до житлової комісії військової частини [NUMBER] з рапортом про зарахування на квартирну чергу з 02.08.1994 року. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформленим протоколом від 24.04.2018 року №3 позивача було зараховано на квартирний облік при військовій частині [NUMBER] . Однак, всупереч його вимогам, останньому відмовлено в зарахуванні на чергу з 02.08.1994 року та поставлено на квартирний облік з 03.06.1997 року, мотивуючи відсутністю прописки. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право та право членів його сім`ї на одержання гарантованого державою соціального житла. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформлене протоколом від 24.04.2018 року №3, у частині відмови в зарахуванні на квартирний облік в загальну чергу позивача з 02.08.1994 року; скасувати рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформлене протоколом від 24.04.2018 року №3, у частині відмови в зарахуванні на квартирний облік в загальну чергу позивача з 02.08.1994 року; зобов`язати відповідача зарахувати на квартирний облік в загальну чергу з 02.08.1994 року позивача зі складом сім`ї три особи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.1-6). В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позов (а.с.36-39). Так, зі змісту відзиву на позов вбачається, що, на думку відповідача, права та свободи позивача ніяким чином з боку відповідача не порушено, оскільки під час розгляду рапорту позивача про зарахування його на квартирну чергу житловою комісією військової частини [NUMBER] з паспортних даних позивача встановлено, що останній був прописаний у м. Вінниця лише з 03.06.1997 року, саме тому позивачу відмовлено у зарахуванні його на квартирну чергу з 02.08.1994 року. За вказаних обставин, житловою комісією військової частини [NUMBER] прийнято рішення про зарахування позивача зі складом сім`ї три особи в загальну чергу з 03.06.1997 року. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Після закінчення Ставропольського ВВІУЗ наказом Міністерства оборони України від 17.06.1994 року №256 позивач в добровільному порядку був зарахований до Збройних Сил України, відряджений у розпорядження Міністерства оборони України з виключенням із списків особового складу Збройних Сил Російської Федерації та направлений для проходження служби до військової частини [NUMBER] (м. Вінниця), що підтверджується Витягом з послужного списку про проходження військової служби від 27.11.2018 року №350/160/783 (а.с.9). Наказом командира військової частини від 29.06.1994 року №124 позивач зарахований до списків військової частини [NUMBER] , а рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 08.08.1994 року, оформленим протоколом №21, позивач зарахований на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, з 02.08.1994 року, згідно Витягу із протоколу №21 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 08.08.1994 року (а.с.10). Також, як вбачається з матеріалів справи позивач занесений до Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень (а.с.11-13). Крім того, факт перебування позивача на квартирному обліку в загальній черзі з 02.08.1994 року підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 23.04.2018 року №553 (а.с.14). Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.04.2018 року №178 позивач для подальшого проходження служби був переміщений до військової частини [NUMBER] (м. Вінниця) на посаду командира військової частини (а.с.15). 24.04.2018 року позивач звернувся з рапортом до житлової комісії військової частини [NUMBER] про зарахування його на облік для поліпшення житлових умов у м. Вінниця зі складом сім`ї три особи з 02.08.1994 року (а.с.7). Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформленим протокол від 24.04.2018 року №3, позивача зараховано на квартирний облік при військовій частині [NUMBER] зі складом сім`ї три особи: дружина [PERSON] , 1970 року народження; син [PERSON] , 2001 року народження; у загальну чергу з 03.06.1997 року, а у першочергову (учасник бойових дій) з 06.03.2015 року (а.с.8). Разом з тим, даним рішенням позивачу відмовлено у зарахуванні на чергу з 02.08.1994 року у зв`язку з відсутністю прописки на підставі статті 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української Республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 (далі Постанова №470), оскільки позивач був приписаний у даному населеному пункті (м. Вінниця) лише з 03.06.1997 року, як про те зазначено у довідці військової частини [NUMBER] від 23.04.2018 року №115 (а.с.16). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.1\~\~ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР\~та іншими нормативно-правовими актами. Статтями\~34,\~37 ЖК УРСР\~визначено, що потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання. Статтею 39 ЖК УРСР передбачено порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного\~\~профспілкового\~\~комітету.\~\~При\~\~цьому\~\~беруться до\~\~уваги рекомендації трудового колективу. Тобто, в структурі правової норми, з якої складається\~стаття 39 Житлового кодексу\~Української PCP чітко вбачається законодавчий поділ взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на два види, у залежності від суб`єкта прийняття рішення про зарахування на квартирну чергу, а саме облік за місцем проживання та облік за місцем роботи. Відповідно до\~статті 38 ЖК УРСР\~порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Порядок обліку військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України, на момент зарахування позивача на квартирний облік у серпні 1994 року, визначався наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 року №220 «Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України» (надалі Наказ №220). Відповідно до п.п.10-11 Наказу №220 військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Житлові комісії у військових частинах утворюються з метою правильного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі в гарнізонах та військових частинах (наказ Міністра оборони України 1992 року №193). З урахуванням змісту наведених норм, враховуючи те, що позивач є військовослужбовцем і проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України з 17.06.1994 року, квартирний облік здійснюється за місцем роботи (служби) у військових частинах за рішенням житлової комісії. Статтею 37 ЖК УРСР\~визначається облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем роботи. Так, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання. Так, відповідно до п.п.1, 5 Наказу №220 військовослужбовці та члени їх сімей, які перебувають на військовій службі за контрактом у військових частинах, забезпечуються житлом за місцем служби за рахунок фондів Міністерства оборони України шляхом: власного житлового будівництва; пайової участі у житловому будівництві з місцевими державними адміністраціями та виконавчими комітетами Рад народних депутатів, підприємствами та організаціями; кооперативного та індивідуального житлового будівництва; придбання житла. Згідно вимог чинного законодавства (на момент зарахування на квартирний облік у серпні 1994 року), у тому числі Наказу №220, не встановлено імперативних вимог щодо необхідності обов`язкової прописки під час зарахування на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, а навпаки встановлено право військовослужбовцям прописатися за адресою військової частини до одержання житлового приміщення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні житловою комісією військової частини [NUMBER] відмова у зарахуванні позивача на квартирну чергу з 02.08.1994 року аргументована саме відсутністю прописки відповідно до вимог п.15 Постанови №470. Однак, п.15 Постанови №470 регулює порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів за місцем проживання, а не житловими комісіями за місцем проходження служби. Тому, умова обов`язкової прописки в даному населеному пункті застосовується лише у випадку зарахування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем проживання. Отже, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач повинен бути зарахований на квартирну чергу при військовій частині [NUMBER] з 02.08.1994 року. Відповідно до ч.2\~\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~\~Конституцією\~та законами України. Враховуючи наведені обставини та виходячи із аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті та затвердженні протокольного рішення від 24.04.2018 року діяв не на підставі, не в межах і спосіб передбачені\~\~Конституцією України\~та Законами України. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. В силу ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1\~409,60 грн. в дохід держави за дві вимоги немайнового характеру (про визнання протиправним та скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії), від сплати якого звільнений позивач на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved