Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Глиняна, 13 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області належав його батькові [PERSON], котрий помер 12.04.2003 року. За свого життя батько своїм майном не розпорядився. Стверджує, що після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дружина, а позивача матір [PERSON], відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Вказує, що матір померла 18.01.2016 року. За життя належним їй майном така також не розпорядилась. Він, позивач [PERSON], після смерті матері, як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак оформити право власності на своє імя на спірне будинковолодіння в позасудовому порядку не в змозі, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним, позивачем [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Глиняна, 13 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у підготовче судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, проте подав до суду копію спадкової справи №894/2017, заведеної після смерті [PERSON], та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Третя особа представник Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче судове засідання не зявився, проте подав до суду копію спадкової справи №115/04, заведеної після смерті [PERSON], та заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. А у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини. Судом встановлено, що 12.04.2003 року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] Спадкове майно становить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Глиняна, 13 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. Спадкове майно після його смерті, як вважає суд, прийняла [PERSON], дружина спадкодавця, вступивши в управління спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року визнаються фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном або подання ним в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. 18.01.2016 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном також не розпорядилась. Слід зазначити те, що позивач [PERSON] на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, постійно проживав разом з спадкодавцем за адресою: м.Судова Вишня, вул.1-го Листопада, 37/6 Мостиського району Львівської області. Крім того, позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] У ч.3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Разом з тим, позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити своїх спадкових прав, оскільки до складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], входить будинковолодіння по вул. Глиняна, 13 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, на яке відсутні правовстановлюючі документи. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON]; довідками, виданими виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №13 по вул.Глиняна в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області; висновком про вартість майна; копією паспорта позивача; копією спадкової справи за №115/04, заведеної після смерті [PERSON]; котрий помер 12.04.2003 року, копією спадкової справи за №894/2017, заведеної після смерті [PERSON], котра померла 18.01.2016 року, іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved