Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що останнім часом відносини між сторонами погіршились, відсутнє взаєморозуміння, зникло почуття любові, шлюб фактично розпався. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та з підстав, наведених у його обґрунтування, просила суд розірвати шлюб, у якому перебуває. Вона пояснила, що з 29 липня 2017 року сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з нею, відповідач останнім часом зловживає алкоголем, застосовував фізичне та психічне насильство щодо неї. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 30 липня 2011 року перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Від шлюбу сторони мають дітей - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06.06.12р. відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09.02.16 р. відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач просить позов задовольнити, розірвавши шлюб, вказує на неможливість його збереження, а відповідач позовні вимоги визнає, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки його збереження суперечить інтересам сторін. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про залишення неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на її вихованні. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтями 160, 161 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено з пояснень учасників процессу, будь-який спір про місце проживання неповнолітніх дітей сторін, а також про участь у їх вихованні між сторонами відсутній. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для вирішеня цих питань у порядку, передбаченому ст.161 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved