Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить визнати за ним право власності на будинковолодіння [ADDRESS], яке складається з: А - 1 житловий будинок,Б - сарай, В - сарай, Пг/б - погріб, № 1 - огорожа, загальною площею 41.9 кв.м., житловою площею, 22.5 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої до складу спадкового майна увійшло право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. За життя [PERSON] своїми правами на зазначене майно на випадок смерті розпорядилася склавши заповіт від 20.05.1995 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради народних депутатів [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 26, який не був скасованим та зміненим. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON], належний їй житловий будинок, сарай що знаходиться в с. Старе Село, Пустомитівського району, Львівської області заповіла йому своєму синові [PERSON] Спадкоємців, які мали б право на обов'язкову частку у спадковому майні [PERSON] та претендують на зазначене майно немає. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що обставини склалися так, що в іншому крім судового порядку позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, позивач вважає, що найбільш ефективним швидким та повним застосуванням наданих законом норм для захисту його права буде визнання за ним права на спадкове майно після смерті [PERSON] У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. У склад спадщини після смерті [PERSON], увійшло право власності на: будинковолодіння [ADDRESS]. Згідно Технічного паспорта на садибний (житловий) будинок [ADDRESS], що виданий 18.07.2014 року ТзОВ Технічне Бюро «Фаєрмут», зазначений житловий будинок складається з: А-1 житловий будинок, Б - сарай, В - сарай, Пг/б - погріб, № 1 - огорожа, загальною площею 41, 9 кв. м., житловою площею 22, 5кв.м., рік побудови 1961. За життя [PERSON], своїми правами на зазначене майно на випадок смерті розпорядилася склавши заповіт від 20.05.1995 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради народних депутатів [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 26, який не був скасованим та зміненим. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON], належний їй житловий будинок, сарай що знаходиться в с. Старе Село Пустомитівського району Львівської області заповіла своєму синові [PERSON], факт родинних відносин першої лінії споріднення стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.04. 1954 року. Спадкоємців, які мали б право на обов'язкову частку у спадковому майні [PERSON] та претендують на зазначене майно немає. Позивач, згідно ст. 549 ЦК України 1963 року, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оскільки постійно та на день смерті останньої проживав разом з останньою, зазначене підтверджується довідкою виданої Старосільською сільською радою Пустомитівського району Львівської області від 16.07.2014 року за вих № 487. На теперішній час позивач не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки спадкодавцем за час свого життя не виготовив правовстановлюючих документів на садовий будинок. Про те, що спадкодавець набув право власності на спірне спадкове майно з підстав, що не заборонені законом стверджується довідкою № 487 від 16.07.2014 року, що видана Старосільською сільською радою Пустомитівського району Львівської області; технічним паспортом на садибний (житловий) будинок № [ADDRESS], що виданий 18.07.2014 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», з яких слідує, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] Згідно приписів ст. 548 ЦК Української РСР (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 ППВС України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р. (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були вчинені позивачем у цій справі. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією та довідкою органу місцевого самоврядування, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обгрунтованими.

Outcome: approved