Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 92002,26 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 02 листопада 2015 року о 10-30 годині у м. Запоріжжя по вул. Стефанова, за участю та з вини водія автомобіля марки Opel Omega (реєстраційний номер АР 2255ВН) [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] зазнав матеріальних збитків, оскільки автомобілю останнього, марки Chevrolet Aveo (реєстраційний номер [NUMBER]), завдано механічних пошкоджень. 28 січня 2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя розглянуто дану справу про адміністративне правопорушення, винесено постанову, якою [PERSON] було визнано винною у скоєнні ДТП та вирішено притягнути до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. У зв'язку з названою подією, вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON], в результаті його пошкодження в ДТП, оцінена в 92002,26 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], була застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», страхова в межах ліміту відповідальності здійснила на користь [PERSON] в серпні 2016 року страхову виплату в сумі 38850,68 грн. Однак, з урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту автотранспортного засобу [PERSON] оцінена і становить 92002,26 грн., та значно перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування, він звернувся до суду задля захисту своїх порушених прав. Різниця між фактичним розміром заподіяної [PERSON] шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням [PERSON] становить 53 151,58 грн., і саме дану суму [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] [PERSON], звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] 40916,09 грн. завданих в результаті ДТП збитків. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що вина у ДТП, що сталося за участю сторін 02 листопада 2015 року о 10-30 годині у м. Запоріжжя по вул. Стефанова є спільною, і водій [PERSON] також порушив Правила дорожнього руху, що підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи №757/15 від 31.12.2015 року. В судове засідання 05.12.2017 позивач [PERSON] та його представник не зявились, адвокат [PERSON] просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Під час провадження справи в суді представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат [PERSON] підтримала доводи, викладені в позові та просила задовольнити позов, а у зустрічному позові - відмовити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, свого представника не направила, хоч і повідомлена належним чином, про причини своєї неодноразової неявки суд не повідомила. Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний - задоволенню не підлягає у звязку із наступними фактами та відповідними їм правовідносинами. За змістом ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того, на дані правовідносини поширюються норми ч. 1 ст.22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються зокрема витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з розясненнями, викладеними у п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», встановлено що, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до Правового висновку ВСУ, що викладений в постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що 02 листопада 2015 року, приблизно о 10-30 годині, у м. Запоріжжя по вул. Стефанова, за участю водія автомобіля марки Opel Omega (реєстраційний номер АР 2255ВН) [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] зазнав матеріальних збитків, оскільки автомобілю останнього, марки Chevrolet Aveo завдано значних механічних пошкоджень. Зазначена ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], що підтверджено постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2016 року (а.с.11), якою особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду є чинною та набрала законної сили. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно звіту від 23.11.2015 року №238 про проведення оцінки колісного транспортного засобу CHEVROLET AVEO державний номер [NUMBER] (а.с.14-20)вартість відновлювального ремонту автотранспортного засобу [PERSON] оцінена в 92002,26 грн. Крім того, розмір понесених [PERSON] витрат підтверджується актом виконаних робіт з ремонту автомобіля (а.с.63) та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12 від 01.11.2016 року. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» в межах ліміту відповідальності здійснила на користь [PERSON] в серпні 2016 року страхову виплату в сумі 38850,68 грн. З урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту автотранспортного засобу [PERSON] оцінена і становить 92002,26 грн., та перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування [PERSON], різниця між фактичним розміром заподіяної [PERSON] шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням [PERSON] становить 53151,58 грн., і має бути відшкодована відповідачкою [PERSON] Стосовно зустрічної позовної заяви, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до висновку, встановлено, що в дорожньо-транспортній ситуації, на яку, як на підставі своїх вимог, посилається [PERSON], вона повинна була діяти у відповідності до вимог пп. 16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»)\~Правил дорожнього руху, а у випадку відновлення руху після зупинки перед перехрестям\~також повинна була діяти у відповідності до вимог п. 10.1\~Правил дорожнього руху\~(відповідно до висновку, пункт 1, абзац 2). Так, відповідно до висновку, варіанту №1 (вихідні дані згідно з постановою про призначення експертизи та згідно з поясненнями обох водії), в дорожньо-транспортній ситуації, дії [PERSON] не відповідали вимогам пп.16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»)\~Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному звязку з подією дорожньо-транспортної пригоди, а у випадку відновлення руху після зупинки перед перехрестям\~не відповідали вимогам пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»)\~Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному звязку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В свою чергу встановити причинний звязок між діями [PERSON] та ДТП не є можливим. В свою чергу, відповідно до варіанту № 2, в рамках якого вихідні дані надані адвокатом [PERSON], в діях [PERSON] вбачається причинний зв'язок із подією ДТП. Однак, суд критично ставиться до висновку експерта за варіантом № 2, оскільки вихідні дані за цим варіантом були надані одноособово з боку адвоката [PERSON], який був зацікавленим в результатах розгляду справи. В свою чергу, варіант № 1 ґрунтується на вихідних даних, що були надані обома водіями та постановою про призначення експертизи. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічну позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved