Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 119449,25 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 48441,36 грн., та аліменти у зв'язку з навчанням їх сина у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до закінчення їх сином навчання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2003 р. з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання їх сина у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття. З 2012 р. відповідач припинив сплачувати аліменти на утримання їх сина, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам, що на момент досягнення їх сином повноліття складала 119449,25 грн., на яку позивачем нараховано пеню за період прострочення сплати аліментів у розмірі 48441,36 грн. До того ж, на даний час їх син [PERSON] є студентом другого курсу Навчально-наукового інституту телебачення, кіно та театру Київського міжнародного університету денної форми навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги на період навчання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, у вихованні дитини не приймає жодної участі. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим для нього ст. 191 ЦПК України, та не надав відзиву на позовну заяву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження від 20.04.2018 року строк. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення такого позову з наступних підстав. Як встановлено судом, від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2003 р. по справі № 2-964/2003 р. позивачу видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на тримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 21 березня 2003 року, і до його повноліття, стягнення за яким припинилось на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження № 46567878 від 16.02.2018 р. (а.с. 3-5). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам починаючи з 21.03.2003 р. по 28.02.2018 р., виданої державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Булаєнко А.О., загальна заборгованість [PERSON] по аліментам за виконавчим листом № 2-964/2003 р. від 04.04.2003 р. складає 119449,25 грн. (а.с.6,7). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України, - до досягнення нею двадцяти трьох років (ч. 4 ст. 194СК України) . За змістом ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачем [PERSON] було виконано розрахунок пені у відповідності до норм ст. 196 СК України та на підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, починаючи з 21.03.2003 р. по 28.02.2018р., за яким, починаючи з серпня 2012 р. і до січня 2018 року, розрахований розмір неустойки (пені) складає 48441,36 грн. (а.с. 1,2). Даний розрахунок розміру неустойки (пені) суд вважає арифметично правильним. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем безпідставно не сплачуються присуджені за рішенням суду аліменти на утримання [PERSON], [INFO], з серпня 2012 року позивач самостійно виховує та матеріально забезпечує сина. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, заборгованість виникла з вини відповідача, як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у зв'язку з чим, враховуючи вимоги ст.ст. 195,196 СК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на ім'я позивача заборгованість по аліментам у розмірі 119449,25 грн. та неустойки (пені) у розмірі 48441,36 грн., а всього - 167890,61. Згідно довідки №13, виданої Київським міжнародним університетом 05.03.2018 р. [PERSON], останній дійсно є студентом денної форми навчання Навчально-наукового інституту телебачення, кіно і театру Київського міжнародного університету другого курсу відділення «Сценічного мистецтва», стипендія [PERSON] не нараховується, навчання в даному закладі є платним (а.с.6,7). Статтею 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідачем не спростовується той факт, що їх син проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, і позивач самостійно здійснює всі витрати, пов'язані з навчанням сина. Крім того, їх повнолітній син [PERSON] позбавлений можливості самостійного заробітку, оскільки форма його навчання у вищевказаному вищому навчальному закладі є денною. Оскільки [PERSON] є таким, що потребує матеріальної допомоги на своє утримання у зв'язку з навчанням, а відповідач таким, що може надати таку допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на ім'я позивача аліменти на [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05 квітня 2018 року на період навчання до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішуються питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved