Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 23 жовтня 2018 року між сторонами спору було укладено договір завдатку, згідно умов якого, вона передала, а відповідач прийняла кошти в сумі 84000 грн., що еквівалентно 3000 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі - продажу 4-ох кімнатної квартири, що по [ADDRESS] . Однак, договір купівлі-продажу квартири укладений не був. У добровільному порядку відповідач відмовляється повертати отримані кошти. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити . 26 березня 2019 року відповідач подала відзив на позов. Вказала, що 23.10.2018 року між ними укладено договір про намір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна. Відповідно до положень п.4.1. даного договору, у випадку відмови Покупця чи Продавця від укладення договору купівлі-продажу настають наслідки, що визначені Договором Завдатку, укладеного між Сторонами, а також вина сторона відшкодовує Третій стороні витрати, понесені нею у зв`язку з проведеною роботою по підготовці, експертизі документів, оцінки об`єкта, рекламу та втрачену вигоду. Зобов`язання по укладенню договору купівлі-продажу квартири не виконано по вині позивачки, а тому сума завдатку поверненню не підлягає. Крім того, враховуючи попередню домовленість між сторонами про купівлю квартири позивачем, часткову оплату коштів позивачкою у сумі 84000 грн. 09 листопада 2018 року між нею та ПП «Тернопіль Будконтроль» укладено договір про організацію та проведення будівництва. На виконання вказаного договору на протязі листопада 2018 року - березня 2019 року нею було внесено 276000 грн. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 04 квітня 2019 року позивач подала відповідь на відзив. Зазначила, що факт укладення між сторонами 23.10.2018 року Договору про намір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, який за своєю правовою природою є попереднім договором купівлі-продажу квартири, жодним чином не спростовує те, що сторони не оформили основний договір, а отже сплачені в рахунок виконання даного договору платежі є авансом, а не завдатком. Крім цього, наявність у відповідача інших грошових зобов`язань не звільняє її від відповідальності повернути авансовий платіж, згідно договору завдатку, який було укладено між сторонами 23.10.2018 року. 03 травня 2019 року [PERSON] подала заперечення. Зазначила, що кошти отримані відповідачем не підлягають поверненню виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору про намір купівлі-продажу об`єкта нерухомості. Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги безпідставними та не обгрунтовними. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Костишин В.М. позов підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті. Представник відповідача - адвокат Мовчан А.О. в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у заявах по суті. Відповідач була присутня у попередньому судовому засіданні, вказала що договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини позивачки, а тому отримані кошти в якості завдатку поверненню не підлягають. Судом встановлено, що 23 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про намір купівлі-продажу об`єкту нерухомості (попередній договір). Згідно умов даного договору, [PERSON] зобов`язалась продати, а [PERSON] купити на умовах даного договору 4 - кімнатну квартиру по [ADDRESS] . Умовами п. 2.1. договору, сторони погодили, що повна вартість даної квартири становить 896 000грн., що еквівалентно 32000 дол.США. Сторони зобов`язались належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири до 31 грудня 2018 року ( п. 3.1 договору). Згідно умов п. 2.2. даного договору, під час підписання Даного Договору, Сторони укладають між собою Договір Завдатку, як гарантію намірів Сторін в укладенні, у визначений цим Договором строк, Договору купівлі-продажу «Об`єкту». Укладений між сторонами попередній договір 23 жовтня 2018 року нотаріально не посвідчено. Цього ж дня, сторони уклали договір завдатку, згідно умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала кошти в сумі 84000 грн., що еквівалентно 3000 дол.США в рахунок продажу 4 - кімнатної квартири, що по [ADDRESS] . У визначений строк основний договір купівлі-продажу квартири укладений не був. Відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути отримані кошти. Факт отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у сумі 84000 грн. визнається відповідачем по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на зазначене та положення статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання. Відповідно до вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положення ч. 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Основний договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] так і не було укладено. Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана [PERSON] сума у розмірі 84000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу у цьому ж розмірі. Крім того, вимогами ч.1 ст.635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. В силу вимог ст. 657ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Всупереч вказаним вимогам закону укладений 23 жовтня 2018 попередній договір не посвідчений нотаріально і відповідно не пройшов державну реєстрацію. Більше того, згідно умов договору про намір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, сторонами погоджено щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] , а згідно договору задатку, кошти передані в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220, ст. 216 Цивільного кодексу України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним та жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю не створює. Відтак, вказаний договір про намір купівлі-продажу об`єкта нерухомості є нікчемним та жодних юридичних наслідків не створює. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що в рахунок оплати вартості квартири позивачка сплатила їй 84 000 грн. Доводи відповідача про те, що сплачені позивачем кошти у розмірі 84000 грн. є завдатком, а не авансом, а тому не підлягають поверненню, є необґрунтованими. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року за наслідками розгляду справи № 6-176цс12. Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, а попередній договір укладений у простій письмовій формі, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 84000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь позивача внесеного авансового платежу у розмірі 84000 грн. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Безпідставними є доводи [PERSON] про те, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини позивача, а тому отриманні нею кошти у розмірі 84000 грн. є завдатком і поверненню не підлягають. Завдаток має забезпечувати тільки дійсне зобов`язання, а в даному випадку сторони лише домовились про можливе укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, однак належним чином його не оформили, тому вказана сума вважається авансом і повертається у тому розмірі, в якому надавалась. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вказані кошти вона вклала у дольову участь щодо іншого об`єкту нерухомого майна, а тому вказані кошти у неї відсутні, як безпідставні та такі, що не мають значення для вирішення даного спору та не звільняють відповідача від обов`язку повернути вказані кошти. Крім того, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved