Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» про захист прав споживача, шляхом визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.04.2018 року ним був укладений договір фінансового лізингу №01309 (далі «Договір») з ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ», в особі директора Лиховид А.І. Підставою для звернення до ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» було намагання позивача придбати автомобіль «ЛАДА-Приора» 2015 р. в., без пробігу, за 94000 грн. 20.04.2018 року він вніс авансовий платіж у сумі 25000 грн. за Договором фінансового лізингу № 01309 від 20.04.2018 року, а також комісію за здійснення банківського переказу у сумі 250 грн. Представник відповідача надала позивачу на підпис Договір № 01309, який складався з 15-ти аркушів дрібним шрифтом, нотаріально не засвідчений, в якому позивач помітив, що у ст. 1 п. 1.1 Договору зазначений предмет лізингу - автомобіль «ГАЛА», 219010-011-50, 1.6\\бенз., 5мех., 4x2», який згідно до ст.8 п.8.2. Договору коштує 234300 грн. На незадоволення позивача цим фактом (завищена вартість предмету лізингу) представник відповідача надала пояснення, що у ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» є певні проблеми з постачанням техніки які не є новими (2015 р.в.), замовлений позивачем автомобіль знаходиться в іншому регіоні та при його транспортуванні можливі складнощі з боку «контролюючих органів», а зазначена інша вартість предмету лізингу, ніяких обставин виконання Договору не міняє, так як це для їхньої фірми необхідно лише для податкової звітності та інше та запевнила, що це є формальною процедурою. Так, як позивач вже здійснив велику оплату по замовленому за первинною ціною, а не «зазначеною вартістю в Договорі» предмету лізингу за договором №01309, то позивач повірив представнику відповідача. У подальшому цей представник відповідача перестала відповідати на дзвінки позивача, та при можливості спілкування пояснювала складності надання автомобіля надуманими відмовками (реєстрація в МРЕВ, проведення АТО, автомобілі збірки РФ під забороною, проведення сертифікації та інше). Таким чином, позивач дійшов висновку, що відносно нього здійснили прикриті Договором шахрайські дії, тобто, сплативши грошові кошти - платіж за предмет лізингу з значно завищеною вартістю ніж була оговорена, яка може поглинути сплачені позивачем грошові кошти процентними ставками, зазначеними в Договорі, позивач вважає, що його ошукали, тому за захистом своїх прав звернувся до суду. Просить суд визнати договір фінансового лізингу № 01309 від 20.04.2018 р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» позивачем недійсним. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» (код ЄДРПОУ 41597671) на його користь 25000 грн. - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01309 від 20.04.2018, інфляційні витрати у сумі 326 грн., комісію за здійснення банківського переказу у сумі 250 грн., всього стягнути 25576 грн., які знаходяться на рахунку №26003012722001, відкритий в ПАТ «РВС БАНК» м.Київ, МФО 339072. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. На заочний розгляд справи згоден. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через сайт Корюківського районного суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явився, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року сторони уклали договір № 01309 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб автомобіль «ГАЛА», 219010-011-50, 1.6\\бенз., 5мех., 4x2», який згідно до ст.8 п.8.2. Договору коштує 234300 грн. Відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у свою власність предмет лізингу та передати позивачу в користування на строк та умовах, передбачених договором. Підставою для звернення до ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» було намагання позивачем придбати автомобіль «ЛАДА-Приора» 2015 р.в., без пробігу, за 94000 грн. Сплативши в банківському відділенні у м. Чернігів 25000 грн., як авансовий платіж за Договором фінансового лізингу № 01309 від 20.04.2018 року, (квитанція додана до матеріалів справи), також комісію за здійснення банківського переказу у сумі 250 грн., (квитанція додана до матеріалів справи), позивач повернувся до представника відповідача, яка надала йому Договір № 01309, який складався з 15-ти аркушів. У ст. 1 п. 1.1 Договору зазначений предмет лізингу - автомобіль «ГАЛА», 219010-011-50, 1.6\\бенз., 5мех., 4x2», який згідно до ст.8 п.8.2. Договору коштує 234300 грн. На час звернення позивача до суду договір не виконаний. З метою захисту своїх майнових прав позивач і звернувся з даним позовом до суду. Дані про відповідача до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг, не вносились. Товариство статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг не отримувало. Договір № 01309 фінансового лізингу від 20 квітня 2018 року, укладений між позивачем та ТзОВ «Максус Лізинг», нотаріально посвідчено не було. Згідно з пунктом 12.1. зазначеного Договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про те, що в разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч.3 ст. 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 20 квітня 2018 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця та одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічний висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15. Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Згідно з п.4 ч.1 статті 34 цього Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Згідно п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо укладення договору фінансового лізингу, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Зважаючи на викладене, суд установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання вказаного договору фінансового лізингу нікчемним, оскільки його умови суперечать положенням цивільного законодавства. До того ж під час його укладення не було дотримано вимог щодо форми правочину та у відповідача була відсутня ліценція на надання відповідної фінансової послуги. В іншій частині позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю. З відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial