Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя до відповідачки [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що між ним та відповідачкою 02.09.2001 року зареєстровано шлюб, від якого в них народилось двоє доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Однак, вказує позивач, спільне сімейне життя не склалось і рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29.05.2015 року шлюб було розірвано. Вказує, що до липня 2013 року вони разом проживали в його особистій приватній квартирі №24 будинку №5 на площі Соборній в м. Чернівцях, яку позивачу було подаровано матір'ю [PERSON] 30.12.2003 року, що підтверджується договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №3747 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В подальшому 11.07.2013 року вказану квартиру позивачем було продано за кошти в розмірі 208 383 грн. і майже одразу 22.07.2013 року куплено іншу квартиру [ADDRESS] вартістю 241 232 грн., що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] від 04.09.2015р. № 54/01-16. Позивач стверджує, що квартиру по вул. Достоєвського було куплено в переважній більшості за кошти отримані від продажу квартири на площі Соборній, яка була його особистою приватною власністю. До вартості купленої квартири було додано 32 849 грн., які були зароблені позивачем з відповідачкою в період їх шлюбу, а тому є їх спільними коштами. Тобто, частка особисто коштів позивача в розмірі 208 383 грн., які не були спільними із відповідачкою, в квартирі по вул. Достоєвського становить 86,38% (208383 241 232 х 100%). Інша частина коштів в розмірі 32 849 грн. становлять частку 13,62 %, яка підлягає поділу, оскільки гроші були спільними коштами сторін, і становить для кожного з них 6,81%. Отже, розмір частки позивача у праві спільної часткової власності на квартиру становить 93,19%, а частка відповідачки - 6, 81%. Разом з тим, як вказує позивач, враховуючи те, що з [PERSON] залишились проживати спільні діти сторін, то він погоджується на збільшення її частки до 20%, що становить 1/5 частки квартири. В той же час зазначає, що поділ майна між сторонами жодним чином не порушить інтересів дітей, оскільки останні залишаються проживати в цій квартирі і користуватись нею на рівні з власниками житла, що узгоджується із ст. 59 СК України, а саме: той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Також в ході судового розгляду представник позивача надав суду розрахунок, з якого вбачається, що фактична ціна продажу квартири № 24 по пл. Соборній в м. Чернівцях (особиста приватна власність [PERSON] на підставі договору дарування від 30.12.2003р.) становила - 48 500 доларів США. А фактична ціна купівлі квартири [ADDRESS] становила - 56 600 доларів США. При цьому, кошти від продажу квартири по пл. Соборній в сумі 48500 доларів, які належали особисто [PERSON] повністю спрямовані на купівлю квартири по вул.Достоєвського. Отже: 85,68 % - частка особистих коштів [PERSON] в квартирі по вул. Достоєвського; 14,32 % - частка спільних коштів подружжя в квартирі по вул. Достоєвського, яка підлягає поділу порівну; 7,16 % - частка коштів [PERSON] в квартирі по вул. Достоєвського (розрахунок в позові склав 6,81 % - похибка 0,35 %). Розрахунок тих же часток із врахуванням покращень квартир [PERSON] є наступний: В судовому засіданні встановлено, що особисто матір'ю [PERSON] в квартиру по пл. Соборній придбано пластикові вікна та двері на суму близько 1000 доларів США. В свою чергу в квартирі по вул. Достоєвського спільно зроблено ремонт балкону на суму 12 957,08 грн. та придбано пластикове вікно і двері на суму 7 284,26 грн., разом 20241,34 грн., що еквівалентно 2 530 доларам США (курс 8,00 грн. за долар - 2013р.). Частка кожного складає 1 265 доларів США. Отже: 82,08 % - частка особистих коштів [PERSON] в квартирі по вул.Достоєвського; 17,92 % - частка спільних коштів подружжя в квартирі по вул.Достоєвського, яка підлягає поділу порівну; 8,96 % - частка коштів [PERSON] в квартирі по вул.Достоєвського. (розрахунок в позові склав 8.39 % - похибка 0,57 %). На основі викладеного позивач просить суд визнати за ним, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 4/5 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 69,70 кв.м., житловою площею 42,20 кв.м. та стягнути з відповідачки на його користь сплачений судовий збір. Відповідачем [PERSON] було спрямовано до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя до позивача за первісним позовом [PERSON] Згідно зустрічної позовної заяви відповідачка за первісним позовом вказує, що спірна квартира була подарована позивачу в період спільного шлюбу як весільний подарунок, за 10 років проживання в ній неодноразово проводився ремонт: заміна вікон, дверей, вирівнювання та фарбування стін, стелі, заміна труб, сантехнічного обладнання, електропроводки тощо. Вказані ремонтні роботи проводились в більшій частині за рахунок грошової допомоги її матері, яка багато років працює в Італії та весь час передавала гроші, що не буде заперечувати і позивач. Стверджує, що частина рахунків по ремонту знаходиться у її чоловіка, проте у неї є підтвердження вкладення власних коштів - накладна та квитанція щодо оплати металопластикових вікон вартістю 3 285 грн., що на день встановлення складало 430 доларів США (за курсом НБУ 7,64 за 1 долар) та броньованих дверей, встановлених в 2009 році вартістю 3 550 грн., що на день встановлення складало 465 доларів США за курсом НБУ. Відповідно до статті 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових або грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідно до Договору дарування від 30.12.2003р., посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] вартість квартири складала 36 876 грн., що за офіційним курсом НБУ складало біля 7 000 доларів США (курс 5,35 грн. за 1 долар), а при її відчуженні - 208 382,00 грн., що за офіційним курсом НБУ складало 26 000 доларів США (курс 8,00 грн. за 1 долар). Таким чином, вказує відповідач, внесок відповідачки у покращення спільного майна подружжя є вагомим, хоча документально може підтвердити вкладення коштів у сумі 895 доларів США (двері та вікно). Стверджує, що рішення про продаж вказаної квартири вони прийняли спільно із чоловіком, так, як 14.01.2010 року народилась друга спільна донька [PERSON], а тому їм стало необхідно розширити житлову площу. При оформленні договору купівлі продажу 22.07.2013 року на квартиру №10 за адресою м. Чернівці, вул. Достоєвського, в будинку №4 нею написано нотаріусу заяву-згоду на вчинення чоловіком правочину в інтересах сім'ї. Також, є часовий проміжок від днів між продажем старого житла та купівлею нового, протягом якого сторони збирали кошти та спільно підбирали варіанти. Тому вважає, що вказане житло придбане за кошти подружжя, які є їх спільною сумісною власністю. Вказує, що наразі, вартість придбаного сторонами житла також зросла завдяки проведеному в ньому ремонту. Так, відповідачкою було проведено реконструкцію (капітальний ремонт) балкону кухні та сушарки із виконанням ряду робіт. При цьому, у відповідачки є в наявності чеки та квитанції на матеріали, які були використані для ремонту. Роботи проводились майстрами на підставі усної домовленості. Вартість послуг склала 7 000 грн. [PERSON] після розірвання шлюбу демонтував та вивіз полиці, встановлені в коморі без погодження з нею. За власний кошт відповідачка замовила і оплатила броньовані двері в квартиру вартістю 4 414,00 грн. Всього вартість проведених ремонтних робіт склала 20 000 грн., з яких 13 000 це матеріали, 7 000 грн. - робота майстрів. Таким чином, проведена відповідачкою реконструкція балкону та встановлення дверей склало 24 414 грн., що за курсом НБУ станом на грудень 2013 року складало 3 050 доларів США. Також вказує, що суттєвим для визнання за нею права власності на 1/2 спільного майна подружжя є те, що з відповідачкою проживають неповнолітні доньки - [PERSON] [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду від 29.05.2015 року з позивача за первісним позовом стягнуто аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/2 частини його заробітку. На день розгляду вказаної справи у [PERSON] утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Таким чином, вона змушена самостійно дбати про доньок, [PERSON] переїхав жити до батьків, дітьми цікавиться час від часу. В додаткових витратах - купівля одягу, відпочинок, навчання, лікування доньок взагалі участі не приймає. На основі викладеного, відповідач за первісним позовом [PERSON] просить суд задовольнити поданий нею зустрічний позов до [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 69,70 кв.м., житловою площею 42,20 кв.м.; а також визнати за нею право власності на ноутбук НР 15,6 дюймів, придбаний 11.01.2012 року, орієнтовною вартістю 6000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Позивач вказав, що квартира по площі Соборній в м.Чернівці була придбана його матірю під час перебування в шлюбі з відповідачкою. Через 1 рік після весілля вони з відповідачкою вселились у квартиру та через два роки після весілля сторін його мати подарувала цю квартиру йому. Капітальний ремонт квартири здійснювався за кошти його батьків. Відповідачці тоді було лише 18 років, вона у квартирі не зявлялась взагалі. У 2004 році перед народженням другої дитини у квартирі знову проводився ремонт. Мати відповідачки на цей ремонт дійсно вислала кошти з Італії в сумі приблизно 1000 євро. Квартиру на вул.Соборній вони продали за 48 500 доларів США. До цієї суми вони доклали біля 7000 доларів США, частина з яких була ним заощаджена, а частина позичена, після чого вони придбали квартиру по вул.Достоєвського за 56 600 доларів США. Ремонт у квартирі по вул.Достоєвського був здійснений за спільні кошти, вартістю близько 12000 грн., він також додав певні свої кошти. Позивач ствердив, що квартира його батьком зароблялась для нього, а на даний момент йому навіть немає де жити, а також він не хоче щоб у квартирі жив інший чоловік. Просить суд визнати за ним право власності на 4/5 частки квартири. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав заявлені позовні вимоги. Зауважив на тому, що квартира на площі Соборній була подарована позивачу через два роки після весілля, а тому весільним подарунком вважатись не може. Не заперечував того, що у 2004 році відповідачка придбала вікна і двері приблизно за 850 доларів США, але вартість квартири через це ніяким чином не збільшилась. Першу квартиру дійсно придбали по документам за 36000 грн., однак це була номінальна вартість. Реальну вартість сторони підтвердили в судовому засіданні. На ремонт квартири по вул. Достоєвського було витрачено біля 20000 грн., однак він здійснювався за спільні кошти. Крім цього, зауважив, що заборгованість по аліментах, на що відповідачка посилається в її зустрічному позові, виникла не з вини його довірителя, а з вини самої відповідачки, яка вчасно не подала судове рішення до бухгалтерії роботодавця позивача для нарахування стягнення коштів із його зарплати. Остання подала рішення до виконання аж після спливу 3 місяців після його ухвалення, а тому за цей час була нарахована заборгованість. З метою погашен боргу позивачем подано до бухгалтерії заяву про стягнення з його зарплати 55% на сплату аліментів. Після пред'явлення рішення до виконання жодної затримки по сплаті аліментів не було. Відповідач (за первісним позовом) та її представники в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони разом прожили 14 років. ЇЇ мати 16 років перебуває за кордоном та увесь цей час їм допомагала. Також на самому весіллі тамада оголосив, що батьки позивача подарують подружжю квартиру, однак квартиру реально придбали через декілька місяців після весілля, квартира перебувала в повному безладі. ЇЇ мати у 2002 році надіслала з-за кордону 1000 доларів США на ремонт, однак доказів цьому немає. Сама відповідачка в той час доглядала доньку. Згодом вони з позивачем здійснювали ще один ремонт у квартирі, а саме: міняли вікна, ставили броньовані двері. Це було десь у 2009 році та її мати тоді надіслала їм кошти в сумі 2500 доларів США та подарувала автомобіль та меблеву стінку. Також ствердила, що вони з позивачем сімєю кожного літа відпочивали за кошти її матері. На другі пологи її мати також надала їх сім»ї кошти в сумі 1000 доларів США. При цьому, [PERSON] ствердила, що першу квартиру вони продали за кошти в сумі 48500 доларів США, другу придбали за 56600 доларів США. Не заперечувала, що на придбання другої квартири позичали кошти в сумі приблизно 2500 доларів США, згодом ці кошти віддавали. Балкон у щойно придбаній квартирі знаходився в аварійному стані, тож її мати надала біля трьох тисяч доларів США не ремонт. Підтвердила, що одружилась з позивачем у 18 років, на роботу з декретної відпустки вийшла у 2003 році, тоді заробітна плата чоловіка дійсно була більше ніж її приблизно у 2 рази. Підтвердила, що квартира на площі Соборній дійсно була придбана за кошти батька чоловіка, які він привіз з-за кордону, пояснивши, що батько чоловіка був у США на заробітках, приїхав після весілля, однак мати позивача на весіллі казала, що дарує їм квартиру. Вказану квартиру шукали як батько позивача, так і вони. Відповідач особисто була присутня при огляді квартири на площі Соборній. У цій квартирі здійснювався капітальний ремонт, на який її мати також надала біля 1000 доларів США. Також ствердила, що у 2013 році вона підробляла перукарем та заробляла приблизно 4000 грн. щомісяця. Не заперечувала, що на даний час позивач у вказаній в позові квартирі на вул.Достоєвського не проживає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що являється матірю позивача [PERSON] ЇЇ чоловік на час весілля сторін перебував у США на заробітках та приїхав через місяць після весілля. На весіллі у неї ніяких коштів не було, вона нічого не дарувала, а також нічого не обіцяла. Вказала, що квартира була нею придбана, оскільки житло почало рости в ціні, щоб вкласти гроші. Квартиру шукала разом з донькою, оформила квартиру на себе. При укладенні договору купівлі-продажу була тільки вона без дітей та невістки. При цьому, вона домовилась з колишнім хазяїном квартири, який є будівельником, щоб він у ній робив ремонт. Не заперечувала, що декілька раз під час ремонту був батько відповідачки, який допоміг фізично, більше нікого з її рідні не було. За весь ремонт сплачував її чоловік, тобто батько позивача, все обійшлось приблизно у 5000 доларів США. Мати відповідачки ніяких коштів на ремонт не надавала. В подальшому вона вирішила подарувати квартиру своєму синові, оскільки він багато працював. Згодом у квартирі був ще один ремонт, а саме заміна вікон та побілка, білив її чоловік. Для придбання квартири по вул.Достоєвського її син доклав ще приблизно 10000 доларів США після продажу квартири на площі Соборній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється матірю відповідачки [PERSON] Пояснила, що вона чула, як батьки позивача планують придбати молодим квартиру. Тоді вона була в Італії, їй зателефонував її чоловік та повідомив, що молодим подарували квартиру. У 2002 році там розпочався ремонт, сваха їй сказала, що купила квартиру, а вона повинна надати кошти на ремонт. Свідок ствердила, що вона передавала своєму чоловіку 600 євро, згодом ще 400 євро на ремонт, щоб той передав доньці. Також ствердила, що дозволила доньці зняти 2250 євро з рахунку на ремонт, однак ці кошти зі слів позивача пішли на відпочинок оздоровлення сімї. Ремонтом вона не керувала, їй відомо, що квартира на площі Соборній була продана десь за 48000 доларів США. За ці ж гроші придбано квартиру на вул.Достоєвського. Також свідок вказала, що при придбанні сторонами нової квартири надіслала їм 500 євро, потім іще 700 євро, а через деякий час вислала доньці ще 200 євро. Зі слів доньки, на ремонт балкону в новій квартирі пішло десь 3000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється рідною сестрою позивача. Вона була присутня на весіллі, її мати про купівлю квартири нічого не говорила. ЇЇ батько на час весілля сторін перебував у США на заробітках та приїхав через місяць після весілля. Вказала, що перша квартира придбана за кошти батьків позивача, ремонт у ній здійснювався за їх кошти також. Ствердила, що при придбанні другої квартири різницю приблизно у 10000 доларів США сплатив позивач. При цьому, не заперечувала, що ремонт у другій квартирі проводився також і за кошти матері відповідачки. Ствердила, що на літній відпочинок сторін та різні витрати кошти дійсно надсилала мати відповідачки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що являється братом відповідачки. На весіллі сторін тамада оголосив, що 2-х чи 3-х кімнатну квартиру молодятам дарує батько позивача, який перебуває в США. Його мати тоді ж сказала, що дарує ремонт. В подальшому пошуками квартири займалися всі, через пару місяців після придбання почався ремонт. Його батько, він же батько відповідачки, там розбирав піч. Також його мати передавала кошти на ремонт, десь 2000 доларів США. Відповідачка з дітьми прожила там десь 12 років. На другий ремонт квартири на площі Соборній його мати також давала десь 2000 євро. При продажі цієї квартири, свідок відвозив позивача з коштами додому, наступного дня відвіз його до матері позивача з коштами, оскільки вона постійно перебувала вдома. Вказав, що квартира по вул.Достоєвського була придбана приблизно за 48000-50000 доларів США. Там лише на ремонт балкону пішло 1000 євро, які надала мати відповідачки. Хто власник квартири по документах свідку не відомо, на ремонт першої квартири кошти передавала його мати через водіїв фірми «Вікторія-Тревел» десь по 500, 700 доларів США, точно загальну суму сказати не може, в межах 2-х тисяч доларів США, це відбувалось у 2002-2003 роках. Перед цим сторони жили у матері позивача; кошти, які він передавав сестрі з її слів йшли на ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спілкується зі сторонами з 2000 року, є кумою відповідачки. Квартира на площі Соборній зі слів відповідачки їм подарована батьками позивача на весілля у 2002 році, що також вбачається з відеозапису весілля. За чиї кошти придбано квартиру їй не відомо. Коли відповідач була вагітна, там робився ремонт. Їй відомо. що у 2009 році мати відповідачки приїжджала та вкладала кошти в ремонт, також мати відповідачки вкладала кошти в ремонт квартири по вул.Достоєвського. Вона бачила як мати відповідачки передавала їй кошти, однак куди були витрачені ці кошти їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що брала участь в ремонті квартири по площі Соборній, а саме приймала участь у розбиранні пічки. Там вона бачила майстра [PERSON] та батька позивача. Відповідачка жодного разу не була там присутня під час ремонту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він продавав квартиру на Соборній площі через оголошення в газеті. До нього прийшла [PERSON], з нею була також її донька. У нотаріуса була присутня тільки [PERSON], відповідачки [PERSON] там не було, ніколи її не бачив. Сам свідок робив ремонт у цій квартирі, оскільки має спеціальну освіту і цим займається. Про це з ним також домовлялась [PERSON]. Він робив там ремонт, а саме переробляв кухню, опустили стелю, ставив плитку, завалив пічки. Оплачувала йому за роботу також [PERSON]. Позивач з своїм батьком купували будівельні матеріали. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.05.2015 року (а.с.5-6) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а також стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей з [PERSON] у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 08.04.2015 року. А також з зазначеного судового рішення вбачається, що шлюб сторін був зареєстрований 02 вересня 2001 року. Від спільного шлюбу у сторін народилися дві доньки: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-МИ №105185 (а.с.7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-МИ №132119 (а.с.8). З довідки про доходи [PERSON] №1229 від 20.10.2015 року (а.с.114) вбачається, що у липні 2015 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки в сумі 2577,38 грн., у серпні 2015 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки в сумі 1451,49 грн., у вересні 2015 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки в сумі 2029,38 грн. Також судом встановлено і це вбачається з Довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] від 04.09.2016 року №54/01-16 (а.с.11), 30 грудня 2003 року [PERSON] батьками - [PERSON] та [PERSON] була подарована квартира №24, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 49.90 кв.м. житловою площею 35,00 кв.м, що в місті Чернівці, площа Соборна, будинок №5 за договором дарування, посвідченим [PERSON] приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, за реєстровим №3747. При цьому оглянутий в судовому засіданні відеозапис з весілля сторін, на думку суду, не спростовує зазначеної обставини. 11 липня 2013 року [PERSON] продав вищезазначену квартиру №24 (двадцять чотири), що розташована в місті Чернівці, площа Соборна, будинок №5 (п'ять) за 208382,00 (двісті вісім тисяч триста вісімдесят дві) гривні. 22 липня 2013 року [PERSON] купив квартиру №10 (десять), яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69.70 кв.м. житловою площею 42.20 кв.м., що знаходиться в місті Чернівці, вулиця Достоєвського в будинку №4 (чоти\-ри), за 241232,00 (двісті сорок одну тисячу двісті тридцять дві) гривні. Той факт, що 22 липня 2013 року [PERSON] купив квартиру №10, загальною площею 69.70 кв.м. житловою площею 42.20 кв.м., що знаходиться в місті Чернівці, вулиця Достоєвського в будинку №4, за 241232,00 (двісті сорок одну тисячу двісті тридцять дві) гривні також підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.07.2013 року (а.с.37) та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6588958 від 22.07.2013 року (а.с.38). Разом з тим, з Висновку №22/15 від 22.10.2015 року оцінювача [PERSON], наявного в матеріалах справи (а.с.107) вбачається, що виходячи з отриманих розрахунків в результаті проведення даного дослідження звіту з використанням необхідних методик та підходів, оцінювач робить висновок, що ринкова вартість двохкімнатної житлової квартири №24 по площі Соборній, 5 у м.Чернівці з врахуванням поправки на торг 5% станом на грудень 2003 року складає 203806 грн. без врахування ПДВ. При цьому в судовому засіданні самі сторони вказали та визнали, що квартира по площі Соборній була продана фактично за кошти в сумі 48500 доларів США, а квартира по вул.Достоєвського фактично придбана ними за кошти в сумі 56600 доларів США. А також, той факт, що кошти від продажу квартири по пл. Соборній в сумі 48500 доларів, були повністю спрямовані на купівлю спірної квартири по вул.Достоєвського сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. Крім цього, судом встановлено і це вбачається з видаткової накладної №04-0001695 від 15.07.2009 року та квитанцій до неї (а.с.54) , що [PERSON] у 2009 році було сплачено 3550,00 грн. за броньовані двері. Згідно видаткової накладної №КЦ00032 від 26.06.2009 р. [PERSON] за металопластикові конструкції 3285 грн. (а.с. 41) При цьому позивачем за первісним позовом та його представником не заперечувався в судовому засіданні той факт, що за кошти матері [PERSON] в квартиру по пл. Соборній було придбано пластикові вікна та двері на суму близько 1000 доларів США. А також з видаткової накладної №ММ-0000075 від 12.11.2013 року та Акту здачі-прийняття робіт №№ММ-0000075 (а.с.44-45) вбачається, що [PERSON] було сплачено 2870,26 грн. за металопластикові конструкції. З Видаткової накладної №2794 від 23.08.2013 року та квитанцій до неї (а.с.53) вбачається, що [PERSON] у 2013 році було сплачено 4414,00 грн. за броньовані двері, їх монтаж та адаптацію. Згідно вимог п.2 ч.1\~ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За загальним правилом майно, набуте одним з подружжя на підставі договору дарування є його особистою приватною власністю (ч.1 ст.57 СК України). А за вимогами п.2 ч.1\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. При цьому, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК України). Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог\~ст.62 СК України\~якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з»ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об»єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що покращення майна, здійснене відповідачкою в квартирі №24 по площі Соборній, 5 не є суттєвим, істотно не збільшилося та, відповідно, не вплинуло на вартість квартири, а тому суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку вимог ст. 62 СК України. Суд вважає, що відповідачка (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] посилаючись на обставини істотного збільшення вартості та покращення квартири позивача внаслідок спільних трудових і грошових затрат, не довела належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України цих обставин. Твердження відповідачки [PERSON] та її представників про те, що вартість квартири на пл. Соборній суттєво збільшилась у вартості під час шлюбного життя з позивачем, також з огляду на те, що ціна, вказана в договорі дарування від 30.12.2003 року становить 36 876 грн., а в договорі купівлі-продажу від 11.07.2013 року - 208 382 грн., на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки ціна вказана в договорі дарування в 2003 році не є ринковою. Разом з тим, з вищевказаного висновку № 22/15 від 22.10.2015 р. дослідження на предмет визначення ринкової вартості зазначеної квартири станом на грудень 2003 року - вбачається, що дослідивши аналоги (однотипні квартири в центрі м. Чернівці), середнє їх значення при курсі НБУ (533 грн. за 100 доларів США) становить 214 533 грн. Виходячи з отриманих розрахунків в результаті проведення даного дослідження звіту з використанням необхідних методик та підходів, оцінювач зробив висновок, що ринкова вартість квартири № 24 на пл. Соборній, 5 в м. Чернівцях з врахуванням поправки на торг 5%, станом на грудень 2003 року складає 203 806 грн. (а.с. 107) Той факт, що [PERSON] надавала в нотаріуса письмову заяву-згоду на купівлю позивачем спірної квартири, також, на думку суду, не є підтвердженням того, що остання є спільною сумісною власністю, адже така заява є обов'язковою при посвідченні договору купівлі-продажу майна під час перебування осіб у шлюбі. При цьому, нотаріус не уповноважений досліджувати джерело отримання одним із подружжя коштів, за які купляється квартира, а тому така заява не є підставою для висновку про рівність часток у спільній власності подружжя. Стосовно посилань [PERSON] на те, що вартість спірної квартири [ADDRESS] суттєво зрости, з огляду на те, що в ній робився ремонт балкону кухні, то як ствердила в судовому засіданні сама [PERSON], капітального ремонту в цій квартирі не проводилось, по цей час квартира знаходиться просто в задовільному стані. При цьому, сторонами було визнано проведення ремонту балкону з кухні. Вартість наявних в матеріалах чеків становить 12 957,08 грн. При цьому, частина наданих відповідачкою чеків не містить особи покупця товару. Вартість придбаних відповідачкою (за первісним позовом) вхідних дверей становить 4 414,00 грн. (а.с.53) [PERSON] [PERSON] ствердила в судовому засіданні, що вартість проведених ремонтних робіт в квартирі по вул.Достоєвського склала 20 000 грн., а всього - 24 414 грн., що становить біля 10% від вартості квартири. Стосовно посилань [PERSON] та її представників на те, що з нею залишились проживати спільні неповнолітні діти сторін, суд зазначає наступне. Частиною третьою ст.70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, якщо розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Однак, суд не вбачає підстав для застосування вимог вищевказаної статті, оскільки судом встановлено, що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 08.04.2015 року. Стосовно заборгованості по аліментах, на що в судовому засіданні посилались представники відповідачки, то зазначена заборгованість виникла у зв»язку з несвоєчасним поданням виконавчого листа до бухгалтерії роботодавця позивача для нарахування стягнення коштів із його зарплати. Як пояснив позивач, з метою погашення боргу ним подано до бухгалтерії заяву про стягнення з його зарплати 55% на сплату аліментів. Після пред'явлення рішення до виконання затримка по сплаті аліментів відсутня, чого не заперечували в судовому засіданні сторони. Зазначені обставини , на думку суду, не є виключними випадками в розумінні ч.2,3 ст.70 СК України. Разом з тим, враховуючи факт визнання позивачем [PERSON] збільшення частки відповідачки в спірній квартирі, враховуючи те, що з нею залишились проживати спільні неповнолітні діти сторін, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS], задовольнивши зустрічний позов частково. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення частково, а саме слід визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки спірної квартири. Позовні вимоги за зустрічним позовом також підлягають до задоволення частково, а саме, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частки спірної квартири [ADDRESS]. Крім цього, з копії гарантійного талону №НТ0032449 від 11.01.2012 року (а.с.50) вбачається, що сторонами 11.01.2012 року було придбано ноутбук НР 15,6 дюймів. При цьому в судовому засіданні позивач не заперечував щодо визнання судом права власності на цей ноутбук за відповідачкою, у зв»язку з чим зазначені позовні вимоги зустрічного позову підлягають до задоволення.

Outcome: partial