Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що вона, [PERSON], одружилась з [PERSON] 27 червня 1998 року згідно свідоцтва про одруження, виданого 27 червня 1998 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Києва. З 1993 року вона з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом і вели спільне господарство. Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради від 10 вересня 1993 року [PERSON] безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області для будівництва та обслуговування жилого будинку. 23 липня 1998 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. Починаючи з травня 1995 року на цій земельній ділянці вона з [PERSON] за спільні сімейні кошти почали будувати жилий будинок. В період з 2005 року по вересень 2008 року жилий будинок був ними перебудований. Факт будівництва жилого будинку на земельній ділянці площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік підтверджується наступними письмовими доказами: 1. Пунктом 1.2. Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, укладеного між [PERSON] і його сином [PERSON], в якому зазначено, що згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданої Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі від 05 травня 2008 року, площа земельної ділянки, що відчужується, перебуває під сільськогосподарськими угіддями-ріллею: 723 кв.м. та під забудовою-285 кв.м.; 2. Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 23 липня 1998 року, в якому зазначено, що під будівлями знаходиться 0,0285 га; 3. Витягом від 05 травня 2008 року № 3465/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно з яким площа земельної ділянки під забудовою становить 285 кв.м., що також зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року; 4. Технічним паспортом від 22 жовтня 2009 року, в якому зазначено, що станом на 22 жовтня 2009 року будинок був повністю збудований; 5. Кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним на її ім»я, з цільовим призначенням кредиту-на ремонт будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37; 6. Розпискою від її імені про те, що 07 червня 1995 року вона позичила кошти в сумі 60 мільйонів крб. на будівництво будинку по вул. Проектуємій (тепер вул. Парникова) в с. Крюківщина; 7. Розпискою від її імені, яка свідчить про те, що 11 вересня 2007 року вона позичила гроші на ремонт даного будинку; 8. Договором від 25 листопада 2008 року купівлі єврософи в будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, укладений 21 січня 2002 року; 10. Актами від 09 січня 2001 року про перевірку кратності повітрообміну в кухні та в топці будинку по вул. Парниковій, 37 в с. Крюківщина; 11. Договором на користування електричною енергією побутовим споживачем від 22 жовтня 2001 року та Переліком сум за період по особовому рахунку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 за 2001-2011 р.р.; 12. Актами депутата від 26 липня 2009 року, що підтверджують факт її проживання з чоловіком [PERSON] в новозбудованому будинку з 1995 року по липень 2009 року за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37. Крім того, факт будівництва житлового будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік за їхні з [PERSON] спільні кошти та спільними зусиллями, а також обставини їхнього проживання в цьому будинку може бути також підтверджено показаннями свідків. У липні 2009 року [PERSON] в стані алкогольного сп»яніння наніс їй декілька ударів і вона була змушена поїхати до лікарні. Після повернення з лікарні вона не змогла увійти до будинку, так як відповідач [PERSON] змінив замок на вхідних дверях. З того часу [PERSON] і його син [PERSON] чинять їй перешкоди у вселенні в зазначений будинок, тому вона змушена винаймати житло. У травні 2009 року їй випадково стало відомо, що [PERSON] 19 грудня 2008 року без її згоди подарував своєму синові [PERSON] земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина. Враховуючи, що жилий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина не прийнятий в експлуатацію, але будувався згідно з законом, суд має визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, а також права забудовника жилого будинку з правом прийняття будинку в експлуатацію. Позивач [PERSON] вважала, що при поділі між подружжям незавершеного будівництвом нерухомого майна, що будувалось згідно з законом і є спільною сумісною власністю, до кожного з подружжя переходить право власності на будівельні матеріали, також права і обов»язки забудовника. Рішенням [PERSON] сільської ради від 27 березня 1992 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність 19 січня 1996 року), повноваження щодо надання дозволів на будівництво, прийняття в експлуатацію та видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно відносилось до компетенції місцевих рад. Таким чином, проведене нею з спільно з [PERSON] будівництво жилого будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина не є самочинним і здійснено відповідно до закону. Таким чином, суд має визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, що складають жилий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, вартість якого згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року становить 1 076 304 грн., а також визнати за нею права та обов»язки забудовника ? частини жилого будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, з правом прийняття будинку в експлуатацію і оформлення права власності. Позивач [PERSON] зазначала, що вона має право на виділення їй у власність ? частини земельної ділянки для обслуговування своєї частини жилого будинку. Враховуючи, що оскільки згідно вимог ст. 60 СК України і ст. 377 ЦК України їй має належати ? частина земельної ділянки по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, то [PERSON] не мав права відчужувати цю земельну ділянку своєму синові [PERSON] за договором дарування від 19 грудня 2008 року. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 120, 152, 210 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 215, 331, 368, 372, 377, 392 ЦК України, ст. ст. 21, 36, 60, 61, 68-72 СК України, просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, укладений між [PERSON] і [PERSON] 19 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 5163; поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON], визнавши за нею, [PERSON], і за [PERSON] право власності по ? частині будівельних матеріалів та конструкційних елементів, що складають незавершений будівництвом жилий будинок загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м., та незавершені будівництвом господарські будівлі та споруди по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, дійсна ринкова вартість якого становить 1 076 304 грн.; визнати за нею, [PERSON], і [PERSON] права і обов»язки забудовника будинковолодіння № 37 по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області з правом прийняття будинковолодіння в експлуатацію і оформлення на нього права власності; поділити в натурі між співвласниками незавершений будівництвом жилий будинок загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м., та незавершені будівництвом господарські будівлі та споруди по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, а саме: визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що складають: 2-1 коридор площею 11,8 кв.м., 2-2 комору площею 2,7 кв.м., 2-3 сходи 13,8 кв.м., 2-4 житлову кімнату площею 22,3 кв.м., 2-5 передпокій 16,4 кв.м., 2-6 житлову кімнату площею 13,2 кв.м., 2-7 кухню площею 10,4 кв.м., 2-8 санвузол площею 2,6 кв.м., 2-9 вбиральню площею 1,7 кв.м., 2-V приміщення площею 8,4 кв.м., 3-2 гараж площею 39,2 кв.м., 3-3 коридор площею 5,1 кв.м., 3-4 коридор площею 4,8 кв.м., 3-5 коридор площею 19,0 кв.м., терасу площею 10,6 кв.м., господарський блок «Б» площею 75,3 кв.м., надбудову над «Б» площею 27,2 кв.м., ворота (1/2 частина), хвіртку -1/2 частина, огорожа-1/2 частина, вартість яких становить 498637 грн. 50 коп., та визнати за нею права і обов»язки забудовника вказаних приміщень, будівель та споруд з правом прийняття їх в експлуатацію; Визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи, що складають: 1-1 передпокій площею 6,3 кв.м., 1-2 коридор площею 6,3 кв.м.. 1-3 вбиральню площею 1,9 кв.м., 1-4 санвузол площею 6,7 кв.м., 1-5 житлову кімнату площею 32,2 кв.м., 1-6 кухню площею 19,1 кв.м., 1-7 коридор площею 11,3 кв.м., 1-8 житлову кімнату площею 19,8 кв.м., 1-9 житлову кімнату площею 11,2 кв.м., 3-1 сходи площею 2,8 кв.м., 3-1 приміщення площею 27,2 кв.м., 3-ІІ приміщення площею 2,8 кв.м., 3-ІІІ приміщення площею 10,8 кв.м., 3-IV приміщення площею 4,9 кв.м., терасу площею 17,9 кв.м., ганок площею 10,5 кв.м., сарай «В» площею 53,3 кв.м.. надбудову над «В» площею 26,6 кв.м., ворота (1/2 частина), хвіртку -1/2 частина, огорожа-1/2 частина, вартість яких становить 577666,50 грн., та визнати за [PERSON] права та обов»язки забудовника вказаних приміщень, будівель та споруд з правом прийняття їх в експлуатацію, а також стягнути з [PERSON] на її користь різницю у вартості ідеальних часток будинковолодіння № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області у розмірі 39514,50 грн.; Поділити між [PERSON] і [PERSON] в натурі земельну ділянку площею 0,1008 га, вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, по ? частині земельної ділянки кожному в межах та конфігураціях, що будуть запропоновані експертом. У лютому 2015 року позивач [PERSON] подала до суду позовну заяву в порядку вимог ст. 31 ЦПК України до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації, поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона, [PERSON], одружилась з [PERSON] 27 червня 1998 року згідно свідоцтва про одруження, виданого 27 червня 1998 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Києва. З 1993 року вона з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом і вели спільне господарство. Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради від 10 вересня 1993 року [PERSON] безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області для будівництва та обслуговування жилого будинку. 23 липня 1998 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. Починаючи з травня 1995 року на цій земельній вона з [PERSON] за спільні сімейні кошти почали будувати жилий будинок. В період з 2005 року по вересень 2008 року жилий будинок був ними перебудований. Факт будівництва жилого будинку на земельній ділянці площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік підтверджується наступними письмовими доказами: 1. Пунктом 1.2. Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, укладеного між [PERSON] і його сином [PERSON], в якому зазначено, що згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданої Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі від 05 травня 2008 року, площа земельної ділянки, що відчужується, перебуває під сільськогосподарськими угіддями-ріллею: 723 кв.м. та під забудовою-285 кв.м.; 2. Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 23 липня 1998 року, в якому зазначено, що під будівлями знаходиться 0,0285 га; 3. Витягом від 05 травня 2008 року № 3465/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно з яким площа земельної ділянки під забудовою становить 285 кв.м., що також зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року; 4. Технічним паспортом від 22 жовтня 2009 року, в якому зазначено, що станом на 22 жовтня 2009 року будинок був повністю збудований; 5. Кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним на її ім»я, з цільовим призначенням кредиту-на ремонт будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37; 6. Розпискою від її імені про те, що 07 червня 1995 року вона позичила кошти в сумі 60 мільйонів крб. на будівництво будинку по вул. Проектуємій (тепер вул. Парникова) в с. Крюківщина; 7. Розпискою від її імені, яка свідчить про те, що 11 вересня 2007 року вона позичила гроші на ремонт даного будинку; 8. Договором від 25 листопада 2008 року купівлі єврософи в будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, укладений 21 січня 2002 року; 10. Актами від 09 січня 2001 року про перевірку кратності повітрообміну в кухні та в топці будинку по вул. Парниковій, 37 в с. Крюківщина; 11. Договором на користування електричною енергією побутовим споживачем від 22 жовтня 2001 року та Переліком сум за період по особовому рахунку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 за 2001-2011 р.р.; 12. Актами депутата від 26 липня 2009 року, що підтверджують факт її проживання з чоловіком [PERSON] в новозбудованому будинку з 1995 року по липень 2009 року за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37. Той факт, що будівництво будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина було закінчено до 2009 року, підтверджується також наступним, а саме 05 серпня 2007 року в будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина померла [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] медичної амбулаторії від 04 березня 2013 року. Ця обставина свідчить про те, що станом на 05 серпня 2007 року по вул. Парникова в с. Крюківщина знаходився жилий будинок. Також позивач зазначала, що в період досудового слідства по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. 95 ч. 1 КК України, проводились слідчі дії у 1999 році за адресою: с. Крюківщина, вул. Проектуєма, 26 (нині Парникова, 37 згідно довідки [PERSON] сільської ради № 1158 від 02 серпня 2013 року про зміну адреси), а саме: в протоколі допиту свідка від 15 липня 1999 року батька обвинуваченого [PERSON] зазначено, що свідок проживає в [INFO] (нині Парникова, 37); В протоколі огляду і виїмки від 15 липня 1999 року вказано, що предметом огляду є приватний будинок № 26 по вул. Проектуєма (нині Парникова, 37); В постанові про накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що [PERSON] проживає [INFO] (нині Парникова, 37); В протоколі накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що [PERSON] і [PERSON] проживають [INFO] (нині Парникова,37); У виконавчому листі по кримінальній справі від 29 лютого 2000 року вказано, що [PERSON] проживає [INFO] (нині Парникова, 37). Зазначені обставини також вказують на те, що станом на 2008 рік будинок вже був збудований. Відповідно до довідки ПАТ «Київоблгаз» від 16 жовтня 2013 року про споживання природного газу по особовому рахунку № 201469-9, починаючи з 2001 року в будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина почалось активне споживання газу. Факт будівництва спірного будинку до 2009 року підтверджується також товарним чеками, квитанціями та накладними про придбання будівельних матеріалів, копії яких на 25 аркушах додаються. Крім того, факт будівництва житлового будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина за їхні з [PERSON] спільні кошти та спільними зусиллями, а також обставини їхнього проживання в цьому будинку може бути також підтверджено показаннями свідків. У липні 2009 року [PERSON] в стані алкогольного сп»яніння наніс їй декілька ударів і вона була змушена поїхати до лікарні. Після повернення з лікарні вона не змогла увійти до будинку, так як відповідач [PERSON] змінив замок на вхідних дверях. З того часу [PERSON] і його син [PERSON] чинять їй перешкоди у вселенні в зазначений будинок, тому вона змушена винаймати житло. У травні 2009 року їй випадково стало відомо, що [PERSON] 19 грудня 2008 року без її згоди подарував своєму синові [PERSON] земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина. Незважаючи на те, що дану земельну ділянку [PERSON] приватизував коли знаходився з нею у зареєстрованому шлюбі, згоду на її дарування він взяв у своєї колишньої дружини [PERSON], згідно заяви до приватного нотаріуса від 19 грудня 2008 року. Позивач [PERSON] також зазначала, що за запитом суду [PERSON] службою Києво-Святошинського РУЮ 05 листопада 2013 року була видана інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої домоволодіння № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина вже зареєстроване з видачею [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2012 року. Рішенням [PERSON] сільської ради від 27 березня 1992 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель. Так як в період з 1995 року по 2008 рік цей будинок був побудований ними за спільні кошти подружжя і спільною працею, то суд має визнати за нею право власності на ? частину будинковолодіння № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, київської області. Позивач [PERSON] зазначала, що вона має право на виділення їй у власність ? частини земельної ділянки для обслуговування своєї частини жилого будинку. Враховуючи, що оскільки згідно вимог ст. 60 СК України і ст. 377 ЦК України їй має належати ? частина земельної ділянки по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, то [PERSON] не мав права відчужувати цю земельну ділянку своєму синові [PERSON] за договором дарування від 19 грудня 2008 року. Виходячи також з норм ст. 210 ЗК України, ч. 2 ст. 65 СК України договір дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина. укладений між [PERSON] і [PERSON] 19 грудня 2008 року, має бути визнаний судом недійсним. Оскільки [PERSON] не будував спірний жилий будинок і не має на нього жодних прав, підлягають також визнанню недійсними рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 27 січня 2012 року № 7/4 «Про визнання права приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 на [PERSON] та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради [PERSON] 21 лютого 2012 року на житловий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 81, 116, 120, 152, 210 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 215, 331, 368, 372, 377, 392, 393 ЦК України, ч. 1 ст. 22, ст. 24 КпШС України, ст. ст. 21, 36, 60, 61, 68-72 СК України, ст. 16 Закону України «Про власність», просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, укладений між [PERSON] і [PERSON] 19 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 5163 та скасувати його державну реєстрацію; Визнати недійсним Державний акт серії ЯЗ № 341974 на право власності на земельну ділянку площею 0,1008 га, розташовану по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер 3222484001:01:021:0069, цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий 24 листопада 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі [PERSON] на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року № 5163 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010994703210; Визнати недійсним рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 січня 2012 року № 7/4 «Про визнання права приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 на [PERSON]П.»; Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради [PERSON] 21 лютого 2012 року на житловий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області та скасувати його державну реєстрацію; Поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON], визнавши за нею, [PERSON], і за [PERSON] право власності по ? частин жилого будинку загальною площею 334,7 кв.м., житловою-98,7 кв.м., та по ? частині господарських будівель і споруд по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області; Визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, право приватної власності на яку було посвідчено Державним актом серії ІІІ-КВ № 011269, виданого [PERSON] для обслуговування її частини жилого будинку, господарських будівель і споруд. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності відповідача. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача. У судове засідання представник відповідача [PERSON] служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази і показання свідків, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя. Згідно вимог ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 61 Сімейного кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України, який також діяв на момент виникнення даних правовідносин між позивачем та відповідачем [PERSON], майно, набуте подружжям в період шлюбу, є обєктом їх спільної сумісної власності. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ст. 28 Кодексу про шлюб і сімю України у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про власність» і ч. 1 ст. 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, та які аналогічні відповідним нормам СК України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 60 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об»єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об»єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об»єкта незавершеного будівництва. Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб»єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього не припиняється. Згідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; Г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об»єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду користування. Відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 27 червня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації актів про одруження 27 червня 1998 року зроблено запис за № 403, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва від 27 червня 1998 року. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20 березня 1992 року № 8/18 «Про розгляд заяви [PERSON] про надання земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель», за результатами розгляду заяви [PERSON], що проживає в [INFO], з сім»єю в складі 4 осіб на житловій площі, яка належить на праві особистої власності його батьку, працює водієм на заводі 410 ЦА, власної житлової площі не має, виконком сільської ради народних депутатів,

Outcome: dismissed