Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 02.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (на даний час Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9690 за кредитним договором №ЕМХ04325 від 08.10.2004 року, укладеного між ним та відповідачем, про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів, а саме залишок заборгованості за кредитом 2381,51 доларів США, залишок заборгованості за відсотками 8099,78 доларів США, пеня 13257,37 доларів США, а всього суму в розмірі 23738,66 доларів США, що еквівалентно 615320,86 грн., та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, в розмірі 1700 грн. Вважав виконавчий напис від 02.11.2016 року таким, що не підлягає виконанню. Між ним та відповідачем укладено кредитний договір №ЕМХ04325 від 08.10.2004 року, згідно з яким банк надав йому кредит в розмірі 2800 доларів США, в обмін на його зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно графіку погашення кредиту та відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни. Згідно з п.1.3. договору, термін повного погашення кредиту 03.10.2005 року включно. Відповідно до п.5.7 договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки пені, штрафів за даною угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років. З урахуванням вимог кредитного договору, останнім днем, коли він своєчасно повинен був виконати зобов`язання являється 03 жовтня 2005 року, а останнім днем, коли відповідач міг звернутися з вимогою про вчинення виконавчого напису, є 03 жовтня 2008 року. Відповідач звернувся до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису тільки через 11 років після моменту, коли у нього виникло право вимоги за спірним договором (02.11.2016 року), тобто, поза межами трирічного строку, визначеного ст.88 Закону України «Про нотаріат». Вказані правовідносини мають спірний характер, оскільки сума боргу в розмірі 23738,66 доларів США не підтверджена жодним розрахунком з урахуванням положень чинного законодавства. Крім того, банк має право нараховувати відсотки та пеню, визначені кредитним договором, лише до 03.10.2005 року включно, а як вбачається з виписки з рахунку боржника, банк нараховував відсотки за ставкою 24% річних на поточну заборгованість та 48% річних на прострочену заборгованість. Також, твердження відповідача про наявність боргу та відповідної фінансової вимоги є надуманим і може бути предметом судового розгляду, зокрема доводитись належними та допустимими доказами, але ніяким чином не являється безспірним. \~ \~ \~ \~А тому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського (на даний час Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. від 02.11.2016 року за реєстровим номером 9690 про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 23738,66 доларів США, що еквівалентно 615320,86 грн., та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, в розмірі 1700 грн., таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 липня 2019 року було відкрито провадження по справі.\~\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08.10.2004 року між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», та позивачем [PERSON] укладено кредитний договір №ЕМХ04325 (а.с.10-12), згідно з п.1.1. якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 2800 доларів США, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно графіку погашення кредиту та відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни. Згідно з п.1.3. договору, термін повного погашення кредиту 03.10.2005 року включно. Відповідно до п.5.7 договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки пені, штрафів за даною угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Частиною 1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. До інших актів законодавства України відноситься Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Згідно з п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 ст.87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 02.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (на даний час Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9690 за кредитним договором №ЕМХ04325 від 08.10.2004 року, укладеного між позивачем та відповідачем, про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів, а саме залишок заборгованості за кредитом 2381,51 доларів США, залишок заборгованості за відсотками 8099,78 доларів США, пеня 13257,37 доларів США, а всього суму в розмірі 23738,66 доларів США, що еквівалентно 615320,86 грн., та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, в розмірі 1700 грн. (а.с.9). Строк, за який провадиться стягнення, - одинадцять років одинадцять місяців двадцять шість днів, а саме з 08.10.2004 року по 04.10.2016 року. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд вважає, що з урахуванням терміну дії кредитного договору, останнім днем, коли позивач [PERSON] повинен був своєчасно виконати зобов`язання є 03 жовтня 2005 року, останнім можливим днем вчинення виконавчого напису є 03 жовтня 2008 року, однак виконавчий напис вчинено тільки 02 листопада 2016 року, тобто, поза межами трирічного строку, визначеного ст.88 Закону України «Про нотаріат». Аналогічна правова позиція щодо строку дії договору та часу настання виконання зобов`язання відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року по справі №916/3006/17 (п.31) зазначено, що Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 року у справі №307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дійшов висновку про те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У зв`язку із цим відхилив доводи про необхідність застосування нотаріусом позовної давності в три роки, а щодо пені в один рік, оскільки сторони у встановленому законом порядку збільшили позовну давність до 5 років, а в подальшому до 50 років. В пункті 81 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 року у справі №307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. Верховний Суд в постанові від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 дійшов правового висновку, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №201/11696/16-ц. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду відзиву на позов. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського (на даний час Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. від 02.11.2016 року за реєстровим номером 9690 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 23738,66 доларів США, що еквівалентно 615320,86 грн., та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 1700 грн., таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено поза межами строків, встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат», задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved