Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що матиме і буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла у власність позивачу. Позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. Нотаріус листом від 03.02.2015 року за вихідним № 82/02-14 с/с 350/2005 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] відмовила через відсутність правовстановлюючих документів і помилку в свідоцтві про смерть, а саме замість прізвища померлої «[PERSON]» в свідоцтві про смерть вказано «[PERSON]». Тому нотаріус порекомендувала йому звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позивач зазначає, що вказану помилку у прізвищі померлої спадкодавці було допущено при видачі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], оскільки насправді прізвище померлої було «[PERSON]», як вказано і в заповіті, і в довідці КП Павлоградське МБТІ, і в технічному паспорті на житловий будинок. Позивач вказує, що правовстановлюючий документ на право приватної власності померлої на спадкове нерухоме майно відсутній, його місцезнаходження позивачу не відомо. Право власності померлої на 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS], на думку позивача, підтверджується довідкою КП Павлоградське МБТІ від 29.01.2015 року, в якій вказано, що право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] в розмірі 17/50 частин домоволодіння станом на 12.10.1992 року зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.10.1992 року Петропавлівською райрадою та станом на 25.11.1992 року за [PERSON] в розмірі 33/50 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 20.11.1992 року Петропавлівською держконторою р. 2126. Також у цій довідці вказано, що згідно архівної справи станом на 10.10.1992 року домоволодіння [ADDRESS] складалося з двох житлових будинків: будинок «А» та будинок «Б». 33/50 частини домоволодіння [ADDRESS] позивач вже успадкував після смерті [PERSON]. Позивач вказує, що від спадщини у вигляді 17/50 частин житлового будинку не відмовлявся, фактично її прийняв, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлої і помилку у свідоцтві про її смерть не може оформити спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на норми ст.256 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, ст.ст.328, 392, 1216-1218, 1268 ЦК України позивач просить: - встановити факт реєстрації смерті [PERSON], померлої [INFO], виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що 02.06.2005 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на прізвище «[PERSON]»; - встановити факт володіння [PERSON] на праві 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS]; - визнати за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, право власності на 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS], що позначений на плані технічної документації літерою «Б» та господарські будівлі і споруди: сарай, позначений на плані технічної документації літерою «В» та огорожу №4, розташовані по [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням розглянути справу без участі його представника. Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 02.06.2005 року(а.с.10). При видачі свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] в написанні прізвища померлої було допущено помилку, зазначено її прізвище як «[PERSON]», тоді як справжнє прізвище померлої «[PERSON]», яке вказано в заповіті, при посвідченні якого 23.10.2003 року секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Січкарук В.І. була перевірена особа спадкодавця, про що зазначено в заповіті (а. с.11), в довідці КП Павлоградське МБТІ (а.с.13), в технічному паспорті на житловий будинок (а. с. 14-21). Той факт, що померла саме [PERSON], а не інша особа з прізвищем «[PERSON]», не спростовано відповідачем по справі, який в Книзі реєстрації смертей 02.06.2005 року зробив відповідний запис за №57 і видав свідоцтво про смерть. Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права інших осіб. Встановлення факту належності заповіту впливає на спадкові права позивача і, оскільки він заявляє також вимогу про визнання за ним права власності на спадщину, вимога про встановлення юридичного факту повинна розглядатися за правилами позовного провадження. Суд може на підставі досліджених доказів встановити факт реєстрації смерті [PERSON], померлої [INFO], виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що 02.06.2005 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на прізвище «[PERSON]». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS], належних померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.10.1992 року Петропавлівською районною радою Дніпропетровської області, зареєстрованого 12.10.1992 року в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - Павлоградське МБТІ), що підтверджується копією довідки від 29.01.2015 року №63 (а. с. 13) та записом господарського обліку 2051-1 в погосподарській книзі №22 Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області згідно з копією довідки цієї ради від 03.02.2015 року (а.с.22). Крім того, у довідці Павлоградського МБТІ зазначено, що станом на 25.11.1992 року частина житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 33/50 частин домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 20.11.1992 року Петропавлівською держконторою р. 2126. Також у цій довідці вказано, що згідно архівної справи станом на 10.10.1992 року домоволодіння [ADDRESS] складалося з двох житлових будинків: будинок «А» та будинок «Б». 33/50 частини домоволодіння [ADDRESS] позивач вже успадкував після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Петропавлівського нотаріального округу Свириденко Л.В. 23.09.2014 року (а.с.27), копією витягу №38443008 від 23.09.2014 року про реєстрацію цього свідоцтва в Спадковому реєстрі (а.с.28) та копією витягу №27163098 від 23.09.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 26). Крім довідки Павлоградського МБТІ, право власності [PERSON] на вищевказану частину будинку підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 360 від 03.02.2015 року, в якій вказано, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] дійсно належить померлій [PERSON] згідно запису погосподарської книги № 22, господарського обліку 2051-1 (а. с. 22). Правовстановлюючий документ на право приватної власності померлої [PERSON] на спадкове нерухоме майно у позивача відсутній. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки власник 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] померла і не може пред'явити позов про визнання її права власності на це майно у зв'язку з втратою нею правовстановлюючого документа, суд може на підставі досліджених доказів встановити факт володіння на праві власності [PERSON] цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що матиме і буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла у власність позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 20.10.2003 року, посвідченого секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і зареєстрованого в реєстрі за № 156 (а. с. 11). Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] у вигляді 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно з ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. Однак нотаріус листом від 03.02.2015 року за вихідним № 82/02-14 с/с 350/2005 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] позивачу відмовила через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджується копією цього листа (а. с. 12). Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON]. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, на підставі чого повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved