Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.03.2021 відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на майно. В установлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Тарас О.В. із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги. Під час оформлення документів з`ясувалося, що 31.05.2017 до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідачка, пред`явивши заповіт від імені [PERSON] від 25.10.1995. Позивач вважає, що заповіт від 25.10.1995, складений на ім`я [PERSON] є недійсним, оскільки не відповідає волевиявленню його батька. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати заповіт від 25.10.1995, складений [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Кашубою Оленою Борисівною недійсним. 25.05.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Судейкіної Ірини Володимирівни відповідно до якого зазначено, що [PERSON] є рідним братом відповідача. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, з частини квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 25 жовтня 1995 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого відповідачу заповів належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Даний заповіт посвідчений Державним нотаріусом Сімнадцятої ї нотаріальної контори м.Києва та зареєстровано в реєстрі за № 3с-1163. Відповідач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарас Олександри Василівни, якою 20 грудня 2016 року було відкрито спадкову справу №11/2016, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті брата [PERSON] . Крім відповідача до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись діти та мати померлого. Не погоджуючись із заповітом померлого [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2019 та Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 відмовлено [PERSON] в позовних вимогах. Крім того, в рамках розгляду справи була проведена судово-почеркознавча експертиза від 24.07.2019 у №5454/5455/19-32, якою встановлено, що підпис від імені [PERSON] , міститься на заповіті від 25.10.1995, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів саме спадкодавцем [PERSON] . Також, твердження позивача про гарні та довірливі стосунки у сім`ї, є хибні, оскільки [PERSON] звертався з заявою до прокуратури, оскільки співмешканець колишньої дружини спадкодавця, погрожував [PERSON] та вимагав переоформити свою квартиру на колишню дружину. [PERSON] тривалий час проживав зі своєю матір`ю [PERSON] , мав складні стосунки з дружиною. Також, [PERSON] усе життя працював водієм, регулярно проходив медичні огляди, на обліку у психіатра не стояв. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В матеріалах справи містяться додаткові пояснення представника позивача - адвоката Прокудіної Катерини Анатоліївни відповідно до яких зазначено, що позивач категорично не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві з приводу того, що справи №754/10065/17 є тотожними. Підставою подання позовної заяви стало те, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до висновку спеціаліста від 04.07.2019, виконаного експертом Приватного підприємства «Консалтинг експерт груп «Діктум-Фактум», на замовлення [PERSON] , підписи від імені [PERSON] , зображення яких наявні в технічних зображеннях заповіту від 25.10.1995, та які було використано в якості зразка при копіюванні - виконані однією особою, а підпис від імені [PERSON] , зображення якого наявне в технічному зображенні сторінки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій із записом про посвідчення заповіту від імені [PERSON] від 25.10.1995 виконаний іншою особою. Таким чином, з урахуванням наведеного, позивач просить суд визнати заповіт від 25 жовтня 1995 року, складений [PERSON] , недійсним. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.08.2020, витребувано у Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 відомості, а саме: чи проходив лікування у Київському міському психоневрологічному диспансері № 2, [PERSON] , [INFO] ; чи перебував на обліку у Київському міському психоневрологічному диспансері №2, [PERSON] , [INFO] ; належним чином засвідчені копії всієї медичної документації, яка була оформлена на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка наявна в Київському міському психоневрологічному диспансері № 2. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.08.2020, витребувано у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району» відомості, а саме: чи проходив лікування у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району» [PERSON] , [INFO] ; чи перебував на обліку у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району» [PERSON] , [INFO] ; належним чином засвідчені копії всієї медичної документації, яка була оформлена на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка наявна в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району». Представники позивача - адвокати Домітращук І.М. та Спінулова В.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Литвиненко О.І. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарас Олександра Василівна, в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Третя особа Київський державний нотаріальний архів, свого представника в судові засідання не направляли, про день, місце та час судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи Київського державного нотаріального архіву. Третіми особами у встановлений законом строк до суду не подано заперечень на позовну заяву. 19.02.2021 в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , з 1988 року знайома з мамою позивача. [PERSON] зазначила, що [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння був неадекватним та агресивним. [PERSON] особисто бачила, як [PERSON] постійно погрожував матері позивача, події відбувалися у 1985 році. З сестрою (відповідачем) [PERSON] мав не дуже гарні стосунки, про неї рідко згадував. [PERSON] постійно зазначав, що після його смерті квартира залишиться його сину. [PERSON] вважає, що [PERSON] в тверезому стані не міг підписати заповіт, родина позивача дізналась про заповіт після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] з 1995 року чоловік сестри позивача. [PERSON] зазначив, що поведінка [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння дуже різко змінювалась від агресії до сліз. [PERSON] міг взяти лікарняний та увійти в запій на один чи два тижні. [PERSON] відповідачку бачив два рази в житті, оскільки відповідачка мала складні відносини з братом. Також, свідок чув, що відповідачка співчувала жінці [PERSON] , щодо спільного проживання. [PERSON] вважає, що відповідачка могла скористатися братом, коли він був в стані запою. Свідок [PERSON] хрещена мати позивача, знайома з [PERSON] з повернення його з армії. [PERSON] зазначила, що [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння був неадекватним, агресивним, мав провали в пам`яті. Свідок [PERSON] вважає, що [PERSON] не міг підписати заповіт, оскільки був хорошим батьком та не міг так вчинити з сином. Свідок [PERSON] мати позивача, в період з 1986 по травень 1995 перебувала в шлюбі з [PERSON] , проживали разом до 2012 року. [PERSON] зазначила, що [PERSON] з кінця 1994 року пив дуже багато. В 1985 році у [PERSON] була операція на шлунку. У покійного були неоднозначні відносини з сестрою. [PERSON] казала [PERSON] , що її брат на голову хворий. [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння був неадекватним, міг хвататися за ніж, були провали в пам`яті. З 1996 року почав працювати, часто брав лікарняні, щоб відійти від запоїв. [PERSON] вважає, що на здорову голову він не міг скласти та підписати заповіт. Свідок [PERSON] хрещений батько позивача, знайомий з [PERSON] з вересня 1982 року разом були в Афганістані. [PERSON] зазначив, що заперечує проти того, що [PERSON] піднімав руку на дружину чи на сина. [PERSON] квартиру отримав завдяки своїй сестрі. Також, [PERSON] зазначив, що про заповіт знали всі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, свідків, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 799. [PERSON] є рідно сестрою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 520. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала на час смерті [PERSON] . 31.05.2017 [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарас О.О. про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також, 31.05.2017 [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарас О.О. про прийняття спадщини за заповітом від 25 жовтня 1995 року, складеним [PERSON] на ім`я [PERSON] на належну йому квартиру [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори, після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, [PERSON] заперечував проти заповіту від 25.10.1995 та звернувся заявою до суду про визнання заповіту недійсним, обґрунтовуючи тим, що заповіт є недійсним, оскільки форма та зміст заповіту не відповідають вимогам законодавства, підпис на заповіті від імені батька значно відрізняється від справжнього підпису батька. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2019, відмовлено в задоволені позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарас Олександра Василівна, Київський державний нотаріальний архів про визнання заповіту недійсним. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, Рішення Деснянського районного суд міста Києва від 08 листопада 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.06.2021, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2019 та Постанову Київського апеляційного суду від 11.03.2020 залишено без змін. Відповідно до Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2019, Постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2020 та Постанови Верховного Суду від 30.06.2021, встановлено, що заповіт від 25 жовтня 1995 року підписаний особисто заповідачем [PERSON] , що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 24.07.2019 №5454/5455/19-32. Позивач [PERSON] повторно звернувся до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що під час укладення заповіту від 25 жовтня 1995 року, його батько перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій, оскільки [PERSON] був військовослужбовцем, пройшов Афганістан, після чого мав психічні розлади, психічні травми, які призвели до розладів психічної діяльності, часто вживав алкогольні напої, які викликали агресивну поведінку, втрату пам`яті, під час алкогольного сп`яніння не міг керувати своїми діями. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частини першої статті 534 ЦК УРСР (який був чинним на час укладення оспорюваного заповіту) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі статтею 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 650/1252/17 (провадження № 61-18032св20). Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися на припущеннях. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.05.2021 призначено по цивільній справі посмертну судово-психіатричну експертизу. 29.07.2021 до суду надійшло клопотання від представника Київського міського центру судово-психіатричних експертиз про надання додаткових доказів, а саме: довідки від психіатра із психоневрологічного диспансерна №2, якщо перебував на обліку - надати медичну карту амбулаторного хворого; довідки із Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», якщо перебував на обліку - надати медичну карту амбулаторного хворого; медичної карти амбулаторного хворого із Центру первинної медико-санітарної допомоги (поліклініки) за місцем мешкання, оскільки без вищевикладених доказів не можливо провести посмертну судово-психіатричну експертизу. Стороною позивача, не надано суду будь-яких доказів для проведення посмертної судово-психіатричної експертизу, а саме: медичної документації, яка підтверджує, що [PERSON] перебував на обліку, мав психологічні розлади. Судом були витребувані з медичних установ оригінали медичних документів та інформація стосовно [PERSON] , допитувались свідки. Однак, 11.09.2020 до суду надійшов лист від КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району» відповідно до якого зазначили, що у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району» відсутня інформація щодо лікування [PERSON] . Також, суд критично ставиться до показань свідків, оскільки на момент укладання заповіту 25 жовтня 1995 року, свідки не знаходились поряд з [PERSON] , при цьому свідки надавали суб`єктивну оцінку подій та в силу відсутності фахових медичних знань в психіатрії, покази свідків не можуть прийматися як дійсне фактичне підтвердження на час укладання заповіту. Крім того в матеріалах справи відсутні належні докази щодо перебування за час життя [PERSON] в алкогольному стані який міг би потягнути за собою абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскільки, під час розгляду справи не було встановлено належними і відповідними доказами того, що під час вчинення заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем та його представниками належними і допустимими доказами обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог. При цьому позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені. За відсутності належних та допустимих доказів того, що під час складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, та враховуючи те, що не було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, а посилання позивача на те, що заповідач не повноцінно усвідомлював значення своїх дій та керувати ними, саме по собі не є підставою для визнання складеного у такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed