Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до ВАТ «Токмацький Агрос» про зняття арешту з майна, в якому просив зняти арешт з майна у вигляді заборони на нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності. В обґрунтування позову зазначає, що 13 серпня 1991 року між Токмацьким районним обєднанням «Сільхозхімія» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку присадибного типу з надвірними спорудами. Купівля-продаж житлового будинку здійснювалася на умовах позики. Позивачем на виконання умов договору виконано всі зобовязання та відсутня заборгованість перед відповідачем. Позивач вказує, що наявність арешту майна та оголошення заборони на його відчуження, порушує його право користування та розпорядження майном, та просить ухвалити рішення про його зняття. Позивач в підготовче засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Токмацька державна нотаріальна контора, в підготовче засідання не зявився, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надано пояснення по справі, відповідно до якого обтяження на майно, що належить позивачу виникло за повідомленням підприємства «Сільхозхімія», яке було отримано 13.08.1991. Згідно з номенклатурою справ строк зберігання листування три роки, тому копію повідомлення надати неможливо. На теперішній час до Токмацької державної нотаріальної контори ніяких документів про зняття заборони відчуження на майно позивача не надходило. Відповідач в підготовче засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає та просить позов задовольнити в повному обсязі. Справу розглянути без участі представника відповідача. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 1991 року між Токмацьким районним обєднанням «Сільхозхімія» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку присадибного типу з надвірними спорудами. Купівля-продаж житлового будинку здійснювалася на умовах позики. Правонаступником Токмацького районного обєднанням «Сільхозхімія» є відповідач по справі ВАТ «Токмацький Агрос», що підтверджується довідкою ВАТ «Токмацький Агрос» від 14.02.2018 та копією трудової книжки позивача. Токмацькою державною нотаріальною конторою накладено обтяження на майно, що належить позивачу за повідомленням підприємства «Сільхозхімія», яке було отримано 13.08.1991. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, на все нерухоме майно [PERSON] накладено обтяження, (номер запису про обтяження: 24170174; підстава обтяження: позика, бн, виданий 13.08.1991, видавник: Сільхозхімія м.Токмак; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про реєстрацію: Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2451591, 03.10.2005 за №2451591, реєстратор: Токмацька державна нотаріальна контора, Токмацький районний нотаріальний округ; архівний запис №54872-309 від 13.08.1991 р.48). Як вбачається з листа ВАТ «Токмацький Агрос» від 14.02.2018, станом на 14.02.2018 позивач не має боргових зобовязань перед відповідачем. Відповідно до листа Токмацької державної нотаріальної контори від 16.05.2018, обтяження на майно, що належить позивачу виникло за повідомленням підприємства «Сільхозхімія», яке було отримано 13.08.1991. Згідно з номенклатурою справ строк зберігання листування три роки, тому копію повідомлення надати неможливо. На теперішній час до Токмацької державної нотаріальної контори ніяких документів про зняття заборони відчуження на майно позивача не надходило. Відповідно до листа Токмацького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 17.01.2018, згідно з пошуковою базою даних АСВП та спец розділу ЄДРВП відомості про виконавчі провадження з виконання виконавчих документів, де боржником виступає позивач, відсутні. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ч.2 ст.30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходженням цього майна або основної його частини. Частиною другою статті 27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно з зазначеною нормою права, єдиною підставою для зняття заборони відчуження нерухомого майна (обтяження) державним реєстратором в цьому випадку може бути лише відповідне рішення суду. В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для заборони відчуження нерухомого майна, власником якого є позивач. Враховуючи те, що державна нотаріальна контора не має визначених законодавством підстав для зняття заборони на відчуження об'єктів нерухомого майна, в результаті позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити. Що стосується судових витрат по справі суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з положень даної статті, заяви позивача про повернення 50 відсотків судового збору, суд вражає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору згідно з квитанцією ЗОУ АТ «Ощадбанк» № 88 від 29.03 2018, що складає 352,40 грн. Інша частина судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved