Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням суду від 19 липня 2010 року він сплачує аліменти на користь відповідача [PERSON], на неповнолітню доньку [PERSON], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. За рішення суду від 12 березня 2010 року позивач сплачує аліменти на користь відповідача [PERSON], на неповнолітню доньку [PERSON], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. Позивач зазначив, що загальна частка аліментів, що стягуються з нього, складає 58%. Позивач вважає, що відповідно до статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 50%, тому вимагає зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачів, відповідно до 12,5%. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 12 березня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб; від шлюбу та спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що сімейні відносини між сторонами припинились в травні 2016 року. Після припинення сімейних відносин відповідач припинив надавати дітям матеріальну допомогу та не бере участі у їх вихованні, добровільної угоди про сплату аліментів між сторонами не досягнуто; відповідач працює на Смолінській шахті, отримує стабільну заробітну плату. Тому, позивач вважає, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) щомісячно та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частки доходу щомісячно. Представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги позивача [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в первісній позовній заяві. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов не підлягає задоволенню. Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Судом встановлено, що дійсно 12 березня 2010 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку з 18 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с. 7). 19 липня 2010 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітної плати та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2010 року щомісячно і до повноліття дитини (а.с. 5). Зазначені судові рішення набрали законної силі і відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України їх виконання є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, включно і платника аліментів, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, як у позовній заяві [PERSON], вимагаючи зменшення розміру аліментів, не посилається на обставини, які викладені в статті 192 СК України, мотивуючи свої вимоги лише положеннями статті 128 КЗпП України в частині обмеження розміру відрахувань із заробітної плати і зазначаючи про те, що загальна частка аліментів, що стягуються з нього, складає 58%. Дійсно, відповідно до частин 1 і 2 статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Але обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків, що зазначено в частині 3 статті 128 КЗпП України. У розпорядження суду позивачем не надані належні і допустимі докази про його матеріальний стан та його погіршення, зміну сімейного стану в частині збільшення членів сімї та утриманців, погіршення стану здоровя платника аліментів або позбавлення платником аліментів своїх джерел доходу. Тому, для задоволення первісного позову суд не має законних підстав. Між тим, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записаний батьком неповнолітньої дитини [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 19). У зустрічній позовній заяві зазначено, що сторони припинили сімейні відносини в травні 2016 року; після припинення сімейних відносин відповідач перестав надавати дітям матеріальну допомогу та не бере участі у їх вихованні; добровільної угоди про сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач [PERSON] не надав до суду заперечень про те, що дитина проживає з позивачем та обставин, які викладені у зустрічній позовній заяві. Тому, на утримання дитини сина [PERSON] та дружини, з якою проживає дитина, слід присудити кошти за рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів суд враховує наступні обставини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює і має постійний заробіток, тому аліменти на неповнолітню дитину доцільно присудити у частці від доходу платника аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] на день ухвалення судового рішення сплачує кошти на неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку з 18 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, та доньку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітної плати та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2010 року щомісячно і до повноліття дитини. Тому, з урахуванням положень статті 128 КЗпП України, з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], слід стягнути аліменти у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до повноліття дитини. Для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, як вимагає позивач за зустрічним позовом [PERSON], суд не вбачає законних підстав з посиланням на приписи статті 182 СК України та статті 128 КЗпП України. Крім того, при визначенні розміру аліментів на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, суд враховує, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4 статті 84 СК України). Відповідач [PERSON] за рішеннями судів зобовязаний сплачувати аліменти на трьох неповнолітніх дітей, включно на доньку [PERSON] і сина [PERSON], які проживають з позивачем [PERSON]. Тому, аліменти на користь позивача [PERSON] слід стягнути у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьох років. Враховуючи, що позивач [PERSON] є учасником бойових дій, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial