Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, в обгрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 13.05.1993 року по 06.10.2015 року, працюючи прохідником підземним, та був звільнений за станом здоров'я за ст.40 ч.2 КЗпП України, маючи третю групу інвалідності. В день звільнення він не працював у зв'язку з тривалим лікуванням. 06.10.2015 року він письмово звернувся до відповідача щодо проведення з ним розрахунку та виплати вихідної допомоги у зв'язку зі станом здоров'я. Останні відомі йому виплати відповідач провів йому 11.05.2016 року, після того, як він звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати. З відповідача за рішенням суду на його користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.10.2015 року по 29.01.2016 року. Він вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 16746 грн 30 коп., із розрахунку його середньоденного заробітку 242 грн 70 коп. х 69 робочих днів за період з 30.01.2016 року по 11.05.2016 року. Тому позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача вказану суму разом з понесеними ним судовими витратами на оплату судового збору. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» Заговорич Є.Г. у судововму засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки згідно за п.3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати не відносяться до фонду оплати праці суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. Тому з урахуванням ч.1 ст.233 КЗпП України слід застосувати строк звернення до суду в один місяць. Так як остання виплата компенсації була проведена позивачу 11.05.2016 року, строк звернення до суду сплив. Крім того, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка була нарахована після звільнення позивача, не відноситься до сум розрахунку у розумінні ст.116 КЗпП України. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 20.08.1994 року по 06.10.2015 року працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» в якості прохідника п'ятого розряду з повним робочим днем у шахті і був звільнений за станом здоров'я (інвалідність ІІІ групи) за ч.2 ст.40 КЗпП України, що встановлено на підставі наказів підприємства від 19.08.1994 року № 307к та від 06.10.2015 року № 02/1252к про прийняття та звільнення [PERSON] (а.с.10, 11). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 29.01.2016 року позовні вимоги [PERSON] до ДП «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково, з ДП «Красноармійськвугілля» на користь [PERSON] за період з 07.10.2015 року по 29.01.2016 року стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 19416 грн. із розрахунку 242 грн 70 коп. х 80 робочих днів (а.с.3-4) Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12.05.2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16.06.2016 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «Красноармійськвугілля» про стягнення нарахованої заробітної плати відмовлено, оскільки згідно з довідкою відповідача від 12.05.2016 року остання сума заборгованості, а саме: нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 03 грн 74 коп. була виплачена позивачу 11.05.2016 року (а.с.5, 6-7). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем у зв'язку зі звільненням було проведено 11.05.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 30.01.2016 року по 11.05.2016 року в сумі 16746 грн 30 коп. Перевіривши розрахунок середнього заробітку, проведеного позивачем за період з 30.01.2016 року по 11.05.2016 року, суд находить його таким, що відповідає додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», згідно якого кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату заробітної плати, за січень 2016 року становить - 2 дні, за лютий 2016 року - 21 день, за березень - 22 дні, за квітень 2016 року - 21 день; за травень 2016 року - 3 дні, а всього 69 робочих днів. Отже середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2016 року по 11.05.2016 року складе 16746 грн 30 коп., із розрахунку: 69 робочих днів х 242 грн 70 коп. Саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Суд не приймає позицію представника відповідача з приводу того, що компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка була нарахована після звільнення позивача, не відноситься до сум розрахунку у розумінні ст.116 КЗпП України, а тому застосування вимог ст.117 КЗпП неможливо. При цьому суд виходить з наступного. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати робітнику надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх випалти». Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Таким чином, з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що отримана позивачем компенсація за несвоєчасну вилату заробітної плати входить до структури заробітної плати, тому датою остаточного розрахунку підприємства з позивачем є 11.05.2016 року. Також суд вважає позицію відповідача щодо пропущення позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом такою, що не ґрунтується на законі. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки., а з позовом про стягнення належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. Оскільки, як правильно звернув увагу відповідач, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до фонду оплати праці відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Державним комітетом статистики України 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до вимог позивача має бути застосована позовна давність у три місяці, яка відраховується з дня фактичного розрахунку підприємця зі звільненою особою. Такої ж думки дотримується Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, відповідного до якого непроведення розрахунку з працiвником у день звiльнення є пiдставою для застосування вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разi перебiг тримiсячного строку звернення до суду починається з наступного дня пiсля проведення зазначених виплат незалежно вiд тривалостi затримки розрахунку. Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Отже, перебіг строку позовної давності у даному спорі суд пов'язує з датою проведення повного розрахунку з позивачем - 11.05.2016 року, тому з урахуванням того, що позов подано до суду за поштою 19.07.2016 року (а.с.15), ніяких порушень з цього приводу судом не встановлено. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн 20 коп. (а.с.1). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: approved