Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] \~ про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.06.2019 року між ним і [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів на суму 14712,00 гривен, що підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачкою, яка отримала в якості позики 14712,00 гривень, та зобов`язалась повернути в строк до 30.06.2019 року. Посилається на той факт, що незважаючи на неодноразові звернення до відповідачки з проханням повернути вказаний борг, остання кошти не повернула. Просив стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики що складає 14712,00 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 768, 40 гривен. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Тому суд за наявності письмової згоди позивача та його представника, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 610 ГК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строк, обумовлений у договорі позики, сплинув, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом. Матеріалами справи встановлено, що 21 червня 2019 року шляхом складання розписки, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачці, [PERSON] 14712,00 гривень, про що зазначено в розписці. Вказані кошти [PERSON] зобов`язалась повернути до 30 червня 2019 року. Факт отримання грошових коштів відповідачкою [PERSON] по договору позики суд вважає встановленим, оскільки [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в письмовій формі. За договором позики оформленого розпискою від 21 червня 2019 року шляхом обміну сторонами розписки та грошей. Ці обставини підтверджується наданою до суду оригіналом розписки про отримання грошових коштів відповідачкою із зобов`язанням їх повернення до обумовленого строку. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] в зазначений строк грошові кошти не повернула, доказів того, що вона своєчасно виконала свої зобов`язання за розпискою щодо повернення грошових коштів позивачу [PERSON] суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки суми боргу у розмірі 14712,00 гривень, тому задовольняє позовні вимоги [PERSON] повністю. Відповідно ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати, що підтверджується квитанцією по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved