Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Відповідач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. [PERSON] призначено опікуном дитини. Стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 13 червня 2017 року по 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки [PERSON] не працює, має мінливий дохід, позивач просить змінити розмір аліментів з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на 800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 17 травня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. 20 червня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, призначено судовий розгляд справи. У судові засідання позивач, повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб порталі Судової влади України, не зявилися, причини її неявки суду невідомі. Направлені на адресу реєстрації її місця проживання конверти із судовими повістками повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Опікуном [PERSON], [INFO], призначено [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 13 червня 2017 року по 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки законодавством окремо передбачено порядок щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку та окремо у твердій грошовій сумі, то вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відсотковим визначенням їх мінімального розміру не підлягають задоволенню, тому суд вважає достатнім змінити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 800 грн. Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійки. Згідно зі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Outcome: partial