Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укренергомеханізація» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивує наступним. 17.05.2011 року позивач був призначений на посаду голови правління ПАТ «Укренергомеханізація», наказом від 14.03.2013 року він був звільнений із займаної посади за власним бажанням. За весь період роботи йому жодного разу не було виплачено заробітну плату. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 57000, 00 грн. за період з травня 2011 року по березень 2013 року включно. Крім того, заочним рішенням Десняського районного суду м. Києва від 30.01.2017 року з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.03.2013 року по 13.06.2016 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 188742,94 грн. Однак, не дивлячись на два вищезазначених судових рішення, до цього часу розрахунок з позивачем не проведено. З огляду на викладене, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В процесі розгляду справи позовні вимоги були неодноразово уточнені позивачем, а саме, заявами від 13.12.2017 року, 27.03.2018 року та 30.05.2018 року. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 30.05.2018 року, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Укренергомеханізація» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 133792,56 грн. та індексацію заробітної плати в розмірі 57911,09 грн., надавши суду відповідні розрахунки за період червень 2016 року - травень 2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцезнаходженням, зазначеним у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відмітками «відсутній договір», «відсутня адреса одержувача», «за даною адресою не зареєстрований». Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання сторони відповідача до суду не надходили. З урахуванням викладеного, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі документів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] працював на посаді голови правління ПАТ «Укренергомеханізація» у період з 17.05.2011 року по 14.03.2013 року включно, що підтверджується копіями наказів № 12 та № 11 відповідно (а.с. 7, 8). Наказом № 11 від 14.03.2013 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року з ПАТ «Укренергомеханізація» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 57000, 00 грн. за період з травня 2011 року по березень 2013 року включно. Відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м Києва від 30.01.2017 року, з ПАТ «Укренергомеханізація» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.03.2013 року по 13.06.2016 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 188742,94 грн. З огляду на те, що розрахунок з [PERSON] так і не було проведено ПАТ «Укренергомеханізація», позивач заявляє свої вимоги про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 133792,56 грн. та індексацію заробітної плати в розмірі 57911,09 грн. за період з червня 2016 року по травень 2018 року включно, надавши суду відповідні розрахунки, які долучені до матеріалів справи. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи з аналізу вищенаведених норм матеріального права, суд дійшов до висновку, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 5 ст. 95 КЗпП України передбачено виплату заробітної плати з урахуванням індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно з приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені стороною позивача у позовній заяві повністю знайшли своє підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому позовна заява підлягає задоволенню повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», тобто, з ПАТ «Укренергомеханізація» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1% суми задоволеної частини позовних вимог, що становить 1917 грн.

Outcome: approved