Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з січня 2003 року по 01 липня 2006 року; визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «Хюндай Матрікс», посилаючись на наступні обставини. 26 грудня 1992 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був розірваний 12 серпня 2003 року. За час вказаного шлюбу позивач придбала квартиру [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу з [PERSON] вказаною квартирою позивач володіє. Після розірвання шлюбу вона почала проживати з [PERSON]. Починаючи з січня 2003 року відповідач проживав без реєстрації разом із позивачем, в її квартирі за адресою: [ADDRESS]. Так, починаючи з 2003 року сторони проживали однією сім'єю, ввели спільне сімейне господарство. 01 липня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Проте, сімейне життя між ними не склалося, шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, починаючи з січня 2003 року по 01 липня 2006 року сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах, а згодом зареєстрували шлюб. На даний час стало відомо, що відповідач придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], тобто вона буда придбана у період фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] Крім того, вже після реєстрації шлюбу, сторони на спільні кошти придбали автомобіль «Хюндай Матрікс», який був зареєстрований за відповідачем. [PERSON] надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що знайомство з позивачкою відбулося у серпні 2000 року, і з травня 2001 року почали проживати разом, як одна сім'я в квартирі позивачки, за адресою: [ADDRESS]. Вищезазначена квартира для проживання сім'ї була замала, тож у жовтні 2001 року вони вирішили придбати іншу квартиру більшої площі, до того ж позивач була вагітна. Незабаром вони продали квартиру на [ADDRESS], потім знайшли і вже спільно, як сім'я, придбали квартиру [ADDRESS]. Документи щодо купівлі-продажу сторони оформили, як дарчу на ім'я позивача. Гроші на придбання квартири вони зібрали разом з позивачкою. За правом спадкування 2001 році батькові відповідача від своїх батьків дісталася двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яку в серпні 2004 року батько продав. Знаючи, що відповідачу немає де жити, у зв'язку із тим, що сторони посварилися та відповідач пішов, його батьки віддали йому гроші від продажу квартири, і у вересні 2004 року він на них купив квартиру за адресою: [ADDRESS]. Протягом року, з вересня 2004 року по вересень 2005 року він у своїй квартирі зробив капітальні ремонтні роботи. Тому, позивач не має права претендувати на його житло, оскільки в цей період часу вони проживали окремо і гроші на покупку квартири йому дали його батьки, у фінансових витратах на ремонт вона також участі не брала, тож ніяких прав на його квартиру вона не має. У жовтні 2005 року сторони помирилися, і почали знову проживати разом за адресою [ADDRESS], а 01 липня 2006 року вони побралися, а його квартиру на вул. Середній вирішили здавати в найом, щоб мати додаток до сімейного бюджету. Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. 04 липня 2008 року відповідач взяв на своє ім'я кредит у Дельта банку (у сумі 13050,0 доларів США) для купівлі автомобіля, під його заставу (кредитний договір № А01-15000-040708). У лютому 2009 році між сторонами знову сталася сварка і він, залишивши усе нажите, взявши лише особисті речі і обтяжений кредитом автомобіль, пішов. Деякий час він проживав у своїй квартирі на вул. Середній, але з настанням економічної кризи у зв'язку з зупинкою підприємства, де він працював, він лишився без роботи та засобів до існування. У нього не стало можливості надалі виплачувати кредит, тож йому довелося здавати в оренду свою квартиру, а самому проживати у друзів. У період з лютого 2009 року по теперішній час сторони проживають окремо і не ведуть спільне господарство, хоча за цей період він неодноразово намагався помиритися. Проживаючи окремо відповідач виплачував кредит за машину, і сплачував гроші на утримання дитини (аліменти) у розмірі 1000,0 грн. на місяць через «Укрсиббанк» (на картку [PERSON] номер рахунку [NUMBER]). У березні 2012 року відповідач взяв у борг 4000,0 доларів США під боргову розписку у [PERSON] [INFO], що мешкає в [ADDRESS]. і позиченими грошима оплатив кредит у банку (решту суми). Таким чином, на даний момент у нього є борг на 4000,0 доларів США. З вересня 2012 року по 12 липня 2013 відповідач проживав у своїй квартирі. 06 червня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси шлюб між сторонами був розірваний. У травні 2013 року [PERSON] прийшла до нього додому на [ADDRESS], влаштувала там скандал, вибивала двері і вікна, а потім фарбою розписала всю фасадну стіну його квартири. Потрапивши в квартиру [PERSON] непомітно від нього викрала теку з усіма його документами. [PERSON] також звертався із заявою до Порто-франківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про проникнення в його квартиру та хуліганські дії [PERSON] За цим фактом дільничний провів з позивачкою профілактичну бесіду. Намагаючись припинити нескінченну, майже щоденну низку скандалів, які відповідачу влаштовувала [PERSON], приходячи до нього додому та тероризуючи його, він змушений був 08 липня 2013 року продати свою квартиру. Для цього йому довелося відновлювати заново викрадені у нього правовстановлюючі документи, що спричинило йому великі матеріальні витрати. Тому, [PERSON] не має ніяких прав ні на його колишню квартиру, ні на його машину. Натомість, він має право на ? частину зареєстрованої на її ім'я, набутої під час їх перебування у фактичних шлюбних відносинах квартири [ADDRESS]. Попри відсутність у позивачки правових підстав вимагати частку від його майна, варто казати, що їх сім'я фактично припинила існування у лютому 2009 року - понад чотири з половиною роки тому, тож спираючись на норму ст. 257 ЦК України, відповідач вважає, що позивачкою пропущений строк позовної давності. У наступне судове засідання [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2000 року по серпень 2004 року, а також з жовтня 2005 року по лютий 2009 року; визнання майна спільно набутим майном подружжя; визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивачем [PERSON] були уточнені позовні вимоги та просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з січня 2003 року по 01 липня 2006 року; зобов'язати відповідача сплатити їй грошову компенсацію щодо квартири [ADDRESS] внаслідок продажу його об'єкта спільної сумісної власності у розмірі 74907,0 гривень; визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «Хюндай Матрікс», зазначивши, 08 липня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якого [PERSON] продав вищевказану квартиру покупцю, [PERSON] за 149814,0 гривень. Оскільки квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому гроші, які були отримані відповідачем внаслідок її продажу, повинні були бути поділені між ними у рівних долях. Проте, відповідач не повідомив позивача про те, що він продав квартиру. Більш того, матір позивача, [PERSON] позичила їй гроші для купівлі вищевказаної квартири. Також ця розписка була підписана свідком, який був присутній під час оформлення записки та який може підтвердити цей факт - [PERSON]. Грошова сума, яку позичила їй її мати, була нею отримана від Державної судоходної компанії «Чорноморське морське пароходство» внаслідок стягнення заборгованості по заробітній платі зі рішенням суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків: з боку [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з боку [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] 26 грудня 1992 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був розірваний 12 серпня 2003 року, про що свідчить свідоцтво ро розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12 серпня 2003 року, запис № 182. 15 листопада 2001 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу № 2001-032 И від 15 листопада 2001 року. Право власності за нею було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» від 26 листопада 2001 року за № 413 пр. стр. 176 реєстр. № 412. За твердженням [PERSON], що також підтверджується фотографіями, вона були знайомі з [PERSON] ще під час її перебування в шлюбі з [PERSON], а з січня 2003 року вони стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] наполягав на тому, що фактичні шлюбні відносини між сторонами виникли з вересня 2000 року. Відповідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року н з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08. Липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Постановою Пленуму 20 ? 2012 . в п. 20 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ майна подружжя» чітко визначив права фактичного подружжя, які повинен мати на увазі суд при розгляді спорів про майно, а саме: при застосуванні статті 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Оскільки з 26 грудня 1992 року по 12 серпня 2003 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то питання щодо проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з метою поділу майна може розглядатися з часу розірвання нею шлюбу з [PERSON], тобто після 12 серпня 2003 року. За викладених обставин судом критично оцінюються показання тих свідків кожної із сторін, які стверджували про фактичне проживання сторін однією сім'єю до 12 серпня 2003 року. Що стосується доказів проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 12 серпня 2003 року по дату реєстрації шлюбу між ними, а саме до 01 липня 2006 року, то суд виходить з недоведеності достатніми доказами цього факту. Для правильного і своєчасного розгляду справи про встановлення факту суд повинен в своєму розпорядженні мати такі докази: - свідоцтво про народження дітей, в якому фактичне подружжя в добровільному порядку записаний батьком (матір'ю); - виписки з будинкової книжки або паспорта, з яких буде видно, коли і як хто прописаний чоловік (жінка), коли виписаний і в зв'язку з чим; - різного роду документи, з яких буде видно, що фактичне подружжя вважали себе подружжям; - анкети, інші документи, які оформляються за місцем праці, у Пенсійному фонді, військкоматі; - різного роду заяви, які подаються на одержання субсидій, пільг; - оформлення заповітів; - ділове і особисте листування (листи, фотографії, картки тощо), з яких було б видно, що фактичне подружжя вважали себе дружиною та чоловіком, вели спільне господарство, піклувалися один про одного; - квитанції на ім'я одного і другого зі сплати комунальних послуг, інші витрати щодо утримання будинку, квартири; - спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва на право власності, дані про реєстрацію рухомого майна); - довідка комунальної дільниці, вуличного комітету про те, що фактичні подружжя проживають разом, з якого часу; - дані, що фактичні подружжя не знаходяться в іншому зареєстрованому шлюбі, тощо. Суду представлені фотографії за період з 12 серпня 2003 року по 01 липня 2006 року: 21.11.2003 року (а. с. 145), 07.12.2003 року (а. с. 146), вересень 2003 року (а. с. 146), 01.01.2004 року (а. с. 147), 20.10.2004 року (а. с. 149), 04.12.2004 року (а. с. 150), 19.11.2005 року, 17.09.2005 року (а. с. 151), 07.12.2004 року (а. с. 152). З представлених фотографій суд достовірно не може встановити той факт, що фактичне подружжя вважали себе дружиною та чоловіком, вели спільне господарство, піклувалися один про одного. 15 вересня 2004 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], згідно із договором купівлі-продажу від 15 вересня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №3-2013. Право власності за ним було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» від 27 вересня 2004 року за №679 в книзі: 381пр-88. Означена квартира є предметом спору, оскільки за твердженням [PERSON] є спільною сумісною власністю, оскільки набута під час перебування у фактичних шлюбних відносинах. Показання свідків сторони [PERSON], що підтверджують перебування сторін в означений період у фактичних шлюбних відносинах, заперечуються показаннями свідків з боку [PERSON] Тому суд критично оцінює показання свідків і достовірно не може підтвердити той факт, який просить встановити [PERSON] [PERSON] в період з 12 серпня 2003 року по 01 липня 2006 року був зареєстрований спочатку в [ADDRESS] з 13.05.1997 року, знятий з реєстрації 15.03.2005 року, зареєстрований з 30.03.2005 року по [ADDRESS], тобто за адресою спірної квартири. [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] з 09.04.1992 року по теперішній час. Тобто в період з 12 серпня 2003 року по 01 липня 2006 року сторони не були зареєстровані за однією адресою. Факт того, що в навчальній картці студента [PERSON] Одеської державної академії будівництва та архітектури вказана адреса проживання по [ADDRESS], в якій проживало подружжя Білозірових, не є безпосереднім доказом перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах (а. с. 130-132). 08 липня 2013 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 08 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., зареєстрованого за № 4-1744. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу - Право спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку, що у зв'язку з недоведеністю [PERSON] факту проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю сторін, перебувала у приватній власності [PERSON], а тому він мав прав вільно нею розпоряджатися. 01 липня 2006 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01 липня 2006 року, запис № 269. Від цього шлюбу народився син [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 листопада 2007 року, запис № 955. 06 червня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішення набрало законної сили 17 червня 2013 року. З цим рішенням суду [PERSON] та [PERSON] подружні відносини не підтримують з січня 2012 року. За час перебування у шлюбних відносинах сторони набули права власності на автомобіль «Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04 липня 2008 року), яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Автомобіль був придбаний за кредитні кошти відповідно до кредитного договору № А01-15000-040708 від 04.07.2008 року. За цим договором [PERSON] повідомив банк про те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Тобто вважається, що [PERSON] діяв за згодою друдини. Доказів, що [PERSON] тільки за рахунок своїх коштів сплачував кредит, до суду не надано. Щодо показань свідка [PERSON], за твердженням якого він надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,0 доларів США для погашення кредиту за автомобіль «Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, суд виходить з того, що договір позики не був укладений в письмовій формі, жодного доказу фактичної передачі коштів суду не надано. Крім того, за твердженням [PERSON] та [PERSON] гроші були передані у березні 2012 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. При вирішенні спору в цій частині суд керувався положеннями ст. ст. 65, 73 СК України, ст. ст. 625, 1048, 1049, 1050, а також правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладено в її Постанові від 20 лютого 2013 року щодо усунення розбіжностей в застосуванні однієї і тієї самої норми права при стягненні позики з подружжя. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. [PERSON] до суду не надано жодного доказу, що навіть якщо договір позики з [PERSON] і був укладений, то не в інтересах сім'ї. Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором. За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, части майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ч. 4 ст. 65 СК. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля «Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. В решті позовних вимог відмовити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial