Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька, третя особа - відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Позивач [PERSON] зазначив, що він з 1979 року по 2005 рік пропрацював на підземних роботах на шахтах міста Донецька, з них з 1985 року по 2005 рік підземним гірничоробочим працівником з ремонту гірничих вироблень, прохідником підземним та машиністом підземних установок в ОП «Шахта Південнодонбаська № 3» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія». У 2005 році він звільнений з шахти внаслідок погіршення стану здоров'я та неможливістю продовжувати роботу. Внаслідок небезпечних, шкідливих та напружених умов праці в умовах підземних гірських вироблень, він відчув різке погіршення стану здоров'я. Починаючи з липня 2005 року, він був змушений постійно звертатися до різних медичних установ. В результаті проведеного обстеження і розслідування хронічного професійного захворювання йому був встановлений діагноз - хронічна вертеброгенна пояснічно-крестцова радікулопатія, стадія затихаючого загострення з больовим м'язово-тонічним синдромом, захворювання професійне. Згідно висновку МСЕК від 13.09.2005 р. (серія ДОН-04 № 061332) йому була встановлена 3 група інвалідності, стійка втрата професійної працездатності 40% безстроково та зазначена необхідність у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні за профзахворюванням. Вважає, що внаслідок професійного захворювання, отриманого ним на виробництві, йому була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений періодично проходити курси лікування у медичних закладах, оскільки отримана хвороба призвела до того, що в нього виникли побічні захворювання, які з часом прогресують. Через отримане професійне захворювання, він відчуває життєві труднощі. У нього обмежений рух та скрутне дихання, постійно відчуває підвищену втомлюваність. Звичайна робота вдома стала для нього непосильною, тому він довгий час не може знаходитись у напруженні, швидко втомлюється та потребує відпочинку. Відчуття власної безпорадності приносить йому фізичні та моральні страждання, принижує його гідність. Втрата професійної працездатності у нього встановлена безстроково, надії на вилікування не має. Тому розмір моральної шкоди, відповідно до ст.. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», оцінює у 91760 грн. (розмір мінімальної заробітної плати 1147 грн. х встановлену законом максимальну кількість заробітних плат 200 х 40% втрати працездатності). Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок професійного захворювання, у розмірі 91760 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, дав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/208 скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-14. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян про відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Позивачем не доведений факт заподіяння моральної шкоди, його характер, причинний зв'язок між профзахворюванням і моральною шкодою, що наступила, а також розмір моральної шкоди у відповідності із рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, підпунктом «д» п.1.1 Наказу Міністерства охорони здоров'я України №212 від 22.11.1995 р., п.3 ст.34 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-4. Позивач не підтвердив факт заподіяння моральної шкоди у встановленому порядку, тобто, відповідним висновком МСЕК. Окрім того, відсутні медичні дані про перенесені стресові, депресивні, психоемоційні та інші негативні прояви в стані здоров'я в результаті профзахворювання. Позивач отримує від Фонду усі належні страхові виплати та медикаментозне лікування. Тобто відповідач виконує всі зобов'язання фінансового характеру згідно з призначенням МСЕК. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даними вимогами, тобто тримісячний строк, який передбачений ст. 233 КЗпП України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи - відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська № 3» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в судове засідання з'явився, позовні вимоги залишив на розсуд суду. Суд, заслухав пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] з 1979 року по 2005 рік пропрацював на підземних роботах на шахтах міста Донецька, з них з 1985 року по 2005 рік підземним гірничоробочим працівником з ремонту гірничих вироблень, прохідником підземним та машиністом підземних установок в ОП «Шахта Південнодонбаська № 3» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія». У 2005 році позивач [PERSON] звільнений з шахти внаслідок погіршення стану здоров'я та неможливістю продовжувати роботу. Внаслідок небезпечних, шкідливих та напружених умов праці в умовах підземних гірських вироблень, він відчув різке погіршення стану здоров'я. Починаючи з липня 2005 року, [PERSON] був змушений постійно звертатися до різних медичних установ. В результаті проведеного обстеження і розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] був встановлений діагноз - хронічна вертеброгенна пояснічно-крестцова радікулопатія, стадія затихаючого загострення з больовим м'язово-тонічним синдромом, захворювання професійне. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Висновком МСЕК від 13.09.2005 року позивачу [PERSON] первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40%, визнано інвалідом 3-ї групи, та визначена потреба у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Внаслідок отриманої травми позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач змушений періодично проходити курси лікування у медичних закладах, оскільки отримана хвороба призвела до того, що в нього виникли побічні захворювання, які з часом прогресують. Через отримане професійне захворювання, він відчуває життєві труднощі. У нього обмежений рух та скрутне дихання, постійно відчуває підвищену втомлюваність. Звичайна робота вдома стала для нього непосильною, тому він довгий час не може знаходитись у напруженні, швидко втомлюється та потребує відпочинку. Відчуття власної безпорадності приносить йому фізичні та моральні страждання, принижує його гідність. Втрата професійної працездатності у нього встановлена безстроково, надії на вилікування не має. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та вимагали від нього зусиль для організації своєї життєдіяльності, що потягло за собою негативні переживання та спричинило моральні страждання. У разі, коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди та Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 91760 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності та групі інвалідності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки виробничої травми, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо необхідності у проведені огляду МСЕК для встановлення факту наявності моральних страждань внаслідок отриманого травмування у позивача. Моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, на що звертає увагу Конституційний суд України в своєму рішенні від 27.01.2004 року. За наявності довідки МСЕК про встановлення відсотку втрати професійної працездатності, факт наявності моральної шкоди є доведеним. Надані суду документи та пояснення є належними та достатніми доказами для прийняття судом рішення. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимоги про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач також звільнений від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial