Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить суд ухвалити рішення, яким достроково повністю припинити дію свідоцтва на знак для товарів і послуг № [NUMBER] від 25.02.2013 року щодо зазначених у свідоцтві товарів 1 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг. Також позивач просив суд зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо дострокового повного припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] від 25.02.2013 року щодо зазначених у свідоцтві товарів 1 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг та опублікувати відомості про це в Офіційному бюлетені «Промислова власність». В обґрунтування пред`явлених вимог, позивач посилається на те, що з метою ідентифікування своєї продукції на ринку однорідних товарів, 22 червня 2016 року подав до Державного підприємства «Український інститут промислової власності» заявку про реєстрацію знаку № [NUMBER]. Однак 15 січня 2018 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило позивачу про можливу відмову у реєстрації вказаного знаку відносно усього переліку товарів з огляду на його тотожність знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] для всіх товарів 1 класу, що було раніше зареєстрованим в Україні на ім`я [PERSON] . Разом з цим, позивач стверджує, що відповідач не використовує зареєстрований знак для товарів і послуг більше ніж п`ять років до дати подачі до суду позовної заяви, що є підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії свідоцтва. Посилаючись на здійснення права на захист свого охоронюваного законом інтересу, позивач просить суд ухвалити рішення про повне задоволення пред`явлених вимог. Представником відповідача Міністерство економічного розвитку та торгівлі України було подано відзив на позовну заяву, в якому представник посилається на те, що обов`язок доведення факту використання знака покладений на власника відповідного знаку, Положенням «Про Міністерство економічного розвитку та торгівлі України», затвердженим постановою Кабінетів Міністрів України від 20.08.2014 № 459 не передбачено здійснення ним контролю за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином. Про причину неявки суду не повідомив, проте надав суду відзив на позовну заяву та докази на його обґрунтування, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Позивачем до початку розгляду справи по суті було подано клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги позивачем були підтримані у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та вивчивши зміст поданих учасниками процесу заяв по суті справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником свідоцтва України № [NUMBER] на торговельну марку «[INFO]», яка зареєстрована для товарів 1 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг. Відповідно до Виписки, знак для товарів та послуг зареєстровано 25.02.2013 року, що підтверджується копією виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. З метою виробництва та продажу продукції під вищенаведеними знаками, 22 червня 2016 року позивач подав до Державного підприємства «Український інститут промислової власності» заявки про реєстрацію знаків № [NUMBER]. Однак 15 січня 2018 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило позивачу про можливу відмову у реєстрації вказаних знаків відносно усього переліку товарів. Підставою для вказаної попередньої відмови послугувала наявність раніше зареєстрованого за відповідачем [PERSON] знаку для товарів і послуг. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач не використовує зареєстрований знак для товарів і послуг більше ніж п`ять останніх років до дати подачі до суду позовної заяви, що є підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії свідоцтва і, як наслідок здійснення позивачем права на захист свого охоронюваного законом інтересу щодо реєстрації знаків для товарів та послуг у відповідному класі. Відповідно до ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом. Відповідно до ч. 2. ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Згідно ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого зареєстровано торговельну марку, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої зареєстровано торговельну марку; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах. Таким чином, виключне право використовувати знак для товарів і послуг (торговельну марку) належить власнику свідоцтва або іншого охоронного документу, який засвідчує набуття майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг (торговельну марку). Згідно пункту 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» , якщо торговельна марка не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Законом України від 16.09.2014 року № 1678-VII ратифікована Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі - Угода про асоціацію). Згідно зі статтею 158 Угоди про асоціацію для цілей цієї Угоди права інтелектуальної власності включають, зокрема, торговельні марки. Статтею 198 Угоди про асоціацію встановлено, що сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруться до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання. Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України встановлює Закон України «Про міжнародні договори України». Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України`встановлено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. З огляду на зазначене, а також ураховуючи те, що з 01.09.2017 р. Угода про асоціацію набула чинності у повному обсязі, до відносин щодо дострокового припинення дії свідоцтв України та міжнародних реєстрацій на знаки для товарів і послуг з підстави їх невикористання, мають застосовуватися положення статті 198 Угоди про асоціацію. Відтак, з урахуванням статті 198 Угоди про асоціацію, дія свідоцтв України та міжнародних реєстрацій можуть бути достроково припинені у разі, якщо знаки для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, протягом п`яти років від дати публікації про видачу свідоцтв та поширення дії на території України міжнародних реєстрацій або від іншої дати. Відповідно до ч. 1 ст. 426 ЦК України, способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються Цивільним кодексом України та іншим законом. Використанням торговельної марки у сфері господарювання, відповідно до ч. 2 ст. 157 ГК України, визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов`язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг. Відповідно до п. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. На підтвердження своїх доводів щодо невикористання відповідачем [PERSON] спірного знаку позивач посилається на письмові докази. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було направлено лист від 27.04.2018 року б/н до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про сертифікацію продукції під торговельною маркою «[INFO]». Листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України вих. № 3433-08/20450-09 від 11.05.2018 року вказується на те, що в Реєстрі державної системи сертифікації інформація щодо сертифікації продукції під торговельною маркою «[INFO]» відсутня. З урахуванням викладеного [PERSON] не здійснювалася сертифікація будь-якої продукції під торговельною маркою «[INFO]», що свідчить про невикористання спірного знака для товарів і послуг. Також позивачем було надано суду відповідь Державної фіскальної служби України № 6942/Є/99-99-18-03-02-14 від 15.05.2018 року на відповідний запит позивача від 27.04.2019 б/н щодо того, що у період з квітня 2013 року знак для товарів і послуг «[INFO]» (свідоцтво № [NUMBER] ) не вносився до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону. Крім того, відповідно до листа-відповіді Асоціації товарної нумерації України № 100/01 від 21.05.2018 року, станом на 21.05.2018 року у реєстрі Асоціації «Джі Ес1 Україна» відсутні записи про товарні позиції інших суб`єктів господарювання - асоційованих членів Асоціації «Джі Ес1 Україна», крім [PERSON] , у складі назв або описів яких є позначення «[INFO]». У відповіді на клопотання позивача від 27.04.2018 року б/н стосовно надання довідки про видачу ліцензії на використання знака для товарів і послуг по свідоцтву № [NUMBER], Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) своїм листом ) № 596/24 від 15.05.2018 року повідомило, що станом на 15.05.2018 до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг не вносилися відомості щодо видачі ліцензій на використання знака для товарів та послуг по свідоцтву України № [NUMBER]. З посиланням на вищевказані письмові докази позивач вважає, що торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] не використовувалася відповідачем в Україні протягом п`яти років до дати подачі позову до суду. На спростування доводів позивача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач у повному обсязі заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] для товарів 1 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг. На підтвердження використання спірного позначення відповідач надав суду документи, що відображають листування між відповідачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] щодо сумісного виробництва добрив у майбутньому. Також відповідач посилався на ту обставину, що відповідач на своєму сайті розмістив інформацію рекламного характеру щодо майбутнього продажу тестових зразків добрив під торговельною маркою «[INFO]». У свою чергу позивачем було подано відповідь на відзив, в якій зазначається, що докази використання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] не є належними і допустимими, а факт реального використання спірного позначення відповідачем не доведено. З урахуванням зазначеного, суд приймає до уваги, що подані відповідачем докази використання знаку за свідоцтвом України № [NUMBER] стосуються виключно намірів відповідача щодо використання спірного свідоцтва та не підтверджують реальної підготовки до такого використання. [PERSON] не надав жодних доказів на підтвердження безпосереднього факту введення в цивільний обіг товарів, маркованих знаком для товарів і послуг «[INFO]», а також не надано доказів вчинення підготовчих дій по введенню продукції у цивільний обіг, наявності виробничих потужностей тощо. Згідно п. 71 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» На підтвердження факту використання знака власник свідоцтва має подати суду докази вчинення принаймні деяких дій з числа зазначених у ч. 4 ст. 16 Закона; такими доказами можуть бути, зокрема, примірники товарів, на яких нанесено відповідний знак для товарів і послуг, документи із зображенням знака (каталоги, прайс-листи з пропозиціями щодо надання послуг чи поставки товарів тощо). Поширення на території України товарів із зображенням знака може бути підтверджено касовими чеками, квитанціями, накладними іншими документами, що містять інформацію про найменування товару й місце його придбання, а в разі, коли власником знака є нерезидент, підтвердженням ввезення товарів в Україну можуть бути митні декларації та інші митні документи. Надані ж відповідачем в якості доказів у справі копії банківських квитанцій та копії переписки (листів) між відповідачем та ФОП [PERSON] не є достатніми та переконливими доказами введення в цивільний обіг товарів, маркованих знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] , а також належними доказами вчинення підготовчих дій по введенню товарів у цивільний обіг. Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами, зокрема є: обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством; можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва. Відповідно до статті 197 Угоди про асоціацію, якщо протягом п`яти років з дати завершення процедури реєстрації власник не розпочинає реальне використання торговельної марки для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована на відповідній території, або якщо таке використання призупинено протягом безперервного п`ятирічного періоду, то стосовно торговельної марки можуть бути запроваджені санкції, передбачені цим Підрозділом, якщо відсутні належні причини для її невикористання. Нижченаведене також вважається використанням у розумінні пункту 1: a) використання торговельної марки у формі, що відрізняється елементами, які не змінюють розпізнавальну здатність марки в тому вигляді, як вона була зареєстрована; b) проставлення торговельної марки на товари або їхню упаковку лише з метою експорту. Використання торговельної марки з дозволу власника або будь-якою іншою особою, яка має право використовувати колективну торговельну марку або гарантійну чи сертифікаційну марку, розглядається як використання власником в розумінні пункту 1. Тож, суб`єкт права на торговельну марку зобов`язаний, згідно з вимогами Закону, використовувати належне йому право на марку щодо товарів чи послуг, для яких вона зареєстрована. Уповноважена особа може реалізувати дане право як безпосередньо шляхом маркування виробленої продукції чи при надані послуг, так і через передачу (надання) права на її застосування іншому суб`єкту на підставі відповідних ліцензійних договорів. Відповідно до 8 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору. Надання такого дозволу згідно абзацу 5 ч. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» також вважається використанням знака власником свідоцтва. В ході розгляду справи не встановлено наявність перешкод у відповідача [PERSON] щодо вчинення таких дій. Суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, як і не надано доказів і можливості введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем доведено належними доказами свої вимоги, а відповідачами не спростовано їх обґрунтованість, що є підставою для задоволення позову повністю. Згідно з чинним законодавством України, зокрема, п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 р. № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково та дострокового припинення його дії і такі відомості в силу п. 1.3. вказаного положення Державна служба (її правонаступник) публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність», а тому суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо дострокового повного припинення дії свідоцта України № [NUMBER] на торговельну марку «[INFO]» щодо усіх товарів 1 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких вона зареєстрована та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (п.1, ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, сума судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, складає 704,80 грн., що підтверджується оригіналами платіжних документів. Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до покладених на нього повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ним під час розгляду справи в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved