Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на автомобіль марки NISSAN ALMERA, державний номер [NUMBER] № кузова [NUMBER], номер свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого МРЕВ-4 м.Києва 25.12.2003 року та зобов'язати ВДВС Печерського районного управління юстиції зняти арешт з зазначеного автомобіля та повернути автомобіль позивачу. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду свого представника для участі в розгляді справи не направив, письмових заперечень не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст..ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Під час судового розгляду встановлено, що у 2015 році позивач отримав у користування автомобіль марки NISSAN ALMERA, державний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER], номер свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого МРЕВ-4 м.Києва 25.12.2003 року, у відповідача [PERSON]. Позивач в свою чергу сплатив відповідачу обумовлену ними суму вартості транспортного засобу в розмірі 72500,00 грн., що підтверджується розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи. Позивач не поставив вказаний автомобіль на облік в органах ДАІ, з обліку його не знімав, а отримав довіреність від [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом 08.06.2005 року, згідно якої [PERSON] уповноважив позивача керувати, розпоряджатися, відчужувати на власний розсуд вказаним автомобілем. Зазначений автомобіль на момент видачі довіреності належав відповідачу, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.В даний час вказаний автомобіль конфіскований на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції Сушко Я.Р. 21.03.2016 року, за борги попереднього власника [PERSON]. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Вказане стверджується правовими позиціями Верховного Суду України постанова від 16.12.2015р. № 6-688 цс 15 . Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за [PERSON], тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засідання, не обґрунтовані, а обраний позивачем спосіб захисту не підлягає задоволенню та відсутні підстави для зняття арешту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed