Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 22.09.2017 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, як стверджує позивач, спільне життя не склалося через діаметрально протилежні погляди на життя, на шлюб та сім`ю. це унеможливило їхнє подальше спільне проживання та стало причиною остаточного розриву в стосунках. Шлюбні відносини є фактично припиненими. У зв`язку з цим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ухвали суду від 22.09.2021 року сторонам було надано строк у один місяць на примирення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглянути без їх участі та зазначає, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 22 вересня 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 вересня 2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 696. Як встановлено судом, у шлюбі у подружжя [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Ужгородським міським віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 11.10.2018року, про що зроблено відповідний актовий запис за №1198 . Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наданий судом термін на примирення подружжя, жодного результату не дав. Неявку сторін [PERSON] до [PERSON] у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що 22 .02.2021року позивач [PERSON] виїхав у м.Київ, де проживає і працює на даний час та малолітня дитина - син [PERSON] [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] , яка виховує та піклується про свою дитину. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 908,00 грн..

Outcome: approved