Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, завданих у звязку із витратами на будівництво будинку, в якій зазначає, що отримавши у власність земельну ділянку в СТ «Ватра» в с.Рудики Обухівського району Київської області вона розпочала будівництво будинку, потім подарувала дочці земельну ділянку, згодом відповідач оформила право власності на будинок на власне імя, але сторони продовжували спільно користуватись будинком, в 2015 році відповідач заборонила їй користуватись будинком, тому вона просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 296\~817 грн. 83 коп. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали повністю, посилаючись на заподіяння збитків позивачеві через відмову відповідача повернути витрачені позивачем на будівництво будинку кошти. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість позову, невірно обраний спосіб захисту, недоведеність факту понесення позивачем витрат на будівництво будинку, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою позивача та сестрою відповідача, позивач отримала земельну ділянку, розпочала будівництво, купувала будівельні матеріали, оплачувала роботи, потім подарувала ділянку відповідачеві, у сторін була усна домовленість про оформлення будинку на імя відповідача за умови спільного користування ним, будинок завершений будівництвом на два окремі входи, в липні 2015 року сестра вигнала мати з будинку. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що позивач за власні кошти здійснювала будівництво будинку на ділянці, яку їй було виділено, позивач купувала певні будівельні матеріали, оплачувала окремі види робіт, особисто фізично працювала на ділянці, будинок збудований на два входи, вони вважали господаркою позивача, будинком користувались сторони спільно. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що визнається сторонами та підтверджується судовими рішеннями. 28 вересня 2001 року [PERSON] продала власну квартиру в м.Обухів Київської області, що підтверджується договором. Протягом 2001-2012 року [PERSON] власним коштом придбала певні будівельні матеріали, які були використані для будівництва будинку на виділеній їй в 1996 році земельній ділянці в СТ «Ватра», що підтверджується чеками, квитанціями, накладними, показами свідків. 25 липня 2005 року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором дарування відчужила на користь [PERSON] земельну ділянку площею 1130 кв.м., розташовану на території Української міської ради, садове товариство «Ватра» Обухівського району Київської області, цільове призначенні - для ведення садівництва, що підтверджується судовими рішеннями. Садовий будинок в садовому товаристві «Ватра» в селі Рудики Обухівського району Київської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 грудня 2012 року на підставі рішення виконкому Української міської ради від 29 листопада 2012 року, належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується судовими рішеннями. 12 лютого 2015 року колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області було відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю та його поділ, що підтверджується судовими рішеннями. 21 жовтня 2015 року\~Обухівським районним судом Київської області\~в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дарування у звязку з істотною зміною обставин відмовлено, що підтверджується судовим рішенням. При наданні правової оцінки спору суд враховує наступне. Правовими підставами позову позивач визначив ст. 1166 ЦК України, яка не стосуються правовідносин, що фактично мають місце в межах цього спору, оскільки фактичні обставини справи суттєво відрізняються від зазначеного позивачем правового обгрунтування. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Посилаючись на вказану норму право позивач не повідолмила суду будь-яких обставин щодо завдання їй будь-якої шкоди у розумінні ст.1166 ЦК України, однак вмотивовуючи позов посилалась на заподіяння їй збитків, а у резолютивній частині позову просила стягнути на її користь із відповідача саме матеріальні збитки. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не повідомлено суду про наявність обставин, які б вказували на заподіяння їй збитків в розумінні ст.22 ЦК України, а фактичні обставини спору вказують на понесення позивачем витрат, які не охоплюються правовим регулюванням ст.ст. 22,1166 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позивач не довела факт заподіяння збитків або ж шкоди, наявність причинного звязку між ними та винними діями відповідача, розмір заявлених збитків (шкоди), не конкретизувала саме в якому правовому статусі слід стягнути на її користь визначені позовом кошти, не навела переконливого обґрунтування своїх вимог. При цьому фактично розмір заявлених позовом до стягнення коштів вмотивований витратами на будівництво будинку, що не підпадає під дію визначених позовом правових підстав позову, а може враховуватись при вирішенні спору про відшкодування понесених витрат на будівництво обєкту нерухомого майна, тобто поза межами предявлених у цій справі позовних вимог. На це звернув увагу у чинному судовому рішенні Апеляційний суд Київської області, але позивач не врахувала висновків суду при предявленні нового позову. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Під час розгляду справи судом не встановлено достатніх правових підстав для покладення на відповідача обовязку сплатити визначені позовом кошти позивачеві. Правове обґрунтування позову суд вважає неспроможним. Питання про застосування наслідків спливу позовної давності судом не вирішується, оскільки не встановлено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення визначених позовом правовідносин, до яких слід було б застосовувати приписи ст.ст. 251-253, 258, 261, 264, 267 ЦК України. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, на підставі поданих сторонами доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed