Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням та виробничою травмою. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 23 січня 1992 року по 01 червня 1992 року та з 12 липня 1994 року по 25 червня 2020 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у шкідливих умовах праці, та був звільнений 25 червня 2020 року наказом №106-к від 26 червня 2020 року. У продовж трудової діяльності на вугледобувному підприємстві в умовах важкої фізичної праці, значного фізичного напруження хребта, постійного навантаження, перебування у незручній позі та несприятливому мікрокліматі [PERSON] отримав професійні захворювання - хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 14 грудня 2020 року підтверджується вина підприємства, а саме те, що професійне захворювання виникло в наслідок недосконалості технологічного процесу та фізичного навантаження на нижні кінцівки та тулуб, систематичного підняття та переміщення вручну або з докладанням зусиль різноманітного шахтного обладнання, постійним перебуванням у вимушеній робочій позі, незабезпеченість протирадикулітними поясами та іншими засобами індивідуального захисту. Внаслідок професійного захворювання за висновком Обласної профпаталогічної медико-соціальної експертної комісії м. Слав`янськ від 05 січня 2021 року позивача визнано інвалідом III групи та визначено ступень втрати професійної працездатності 50% - безстроково. Внаслідок втрати професійної працездатності та отриманої травми, як вказує позивач, змушений був припинити свою трудову діяльність у віці 48 років, втративши здоров`я, роботу та дохід. Через постійні больові страждання та переживання значний час, як він зазначає, змушений відвідувати медичні заклади, проходити постійне профілактичне лікування, обстеження та консультації у лікарів, приймати ліки що призводять до побічних дій. Також через больові страждання погіршився його сон, що викликає тривоги, депресії та роздратованість, погіршились стосунки з сім`єю, родичами та друзями, що змінило життєвий уклад. Вказані обставини обумовлюють необхідність [PERSON] пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя по-новому й свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, тому останній просить суд стягнути з відповідача на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 50000,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 24 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 28 квітня 2021 року (а.с. 38). Від відповідача на адресу суду 23 березня 2021 року, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області надійшов відзив на позов, а тому, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи (а.с. 41-42) Згідно відзиву на позов відповідач просить суд розглянути справу за відсутності їх представника у відповідності до норм чинного законодавства. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень (а.с. 41-42). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 23.01.1992 року по 01.06.1992 року та з 12.07.1994 року по 25.06.2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та був звільнений наказом від 26.06.2020 року №106-к внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 23.01.1992 року (а.с. 7-8). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 грудня 2020 року, затвердженого 15 грудня 2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, професійне захворювання [PERSON] , а саме: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 прворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовими синдромами - захворювання професійне, встановлене вперше, виникли внаслідок недосконалості технологічного процесу, систематичного виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу, фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулуба (а.с. 9-11). Згідно з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №092092 від 05.01.2021 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №851901 від 05.01.2021 року позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 50% та третю групу інвалідності з 04.01.2021 року - безстроково (а.с. 12-13). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання №40/1030 від 24 листопада 2020 року, [PERSON] встановлено - хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (а.с. 14). Відповідно до виписки з амбулаторної картки, виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач періодично проходив лікування та постійно перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 16-31) Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві та нещасного випадку на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності під час роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування моральної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 25000 (тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 454,00 гривень (25000,00 грн. * 908,00 / 50000,00 = 454,00 грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial