Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що житловий будинок по вул.Максима Кривоноса,13, м.Черкаси належить на праві власності позивачу (107/200), [PERSON] (37/100), [PERSON]М.(19/200). Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.11.1957 року № 1507 за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м., загальна площа по фактичному користуванню 1778 кв.м. Під час розгляду цивільної справи № 712/11564/14-ц за позовом [PERSON] про поділ житлового будинку позивач дізнався, що рішенням Черкаської міської ради № 4-396 від 20.12.2013р. [PERSON] надана у власність земельна ділянка 370 кв.м у власність та 288 кв.м в оренду на 5 років, всього 658 кв.м. Позивач вважав, що дане рішення прийнято з порушенням положень чинного законодавства та його права на користування земельною ділянкою внаслідок введення його в оману при нотаріальному посвідченні заяви про поділ земельної ділянки від 05 вересня 2012 року, при приватизації відповідачка безпідставно збільшила розмір належної їй ділянки за рахунок позивача. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив визнати недійсним розподіл земельної ділянки площею ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» згідно з нотаріально посвідченою заявою від 05.09.2012 року, скасувати рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність та оренду [PERSON] по вул.Максима Кривоноса,13, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер 7110136700:03:004:0228, зареєстровано реєстраційною службою Черкаського обласного управління юстиції Черкаської області за [PERSON], реєстраційний номер 342294271101 від 17.04.2014 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0288 га кадастровий номер 7110136700:03:004:0229 зареєстрованою службою Черкаського обласного управління юстиції Черкаської області за [PERSON], реєстраційний номер 345246871101 від 23.04.2014 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01.08.2016 року, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01.08.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив суд позов задоволити. Вказував, що спірне рішення суперечить рішенню № 1507 від 15.11.1957р. про закріплення 600 кв.м., оскільки [PERSON] у власність могло бути передано тільки 600*37/100 = 222 кв.м земельної ділянки, також з урахуванням фактичної площі ділянки у співвласників [PERSON] та [PERSON] повинно перебувати 1778*63/100=1120 кв.м, однак фактично перебуває 1104 кв.м, чим зменшено площу з вини [PERSON] на 16 кв.м. Крім того, приватизація ділянки відповідачкою здійснена без погодження меж з позивачем як суміжним користувачем, так як у підписаному позивачем акті погодження меж від 06.07.2012р. площі співвласників не були вказані, у нотаріуса позивач підписав заяву від 05.09.2012р., в якій надав на проведення обмірів, будучи введеним в оману обіцянкою відповідачки виплатити кошти за надвірні споруди, однак в подальшому кошти позивачу виплачені не були та ніяких обмірів не проводилось. Внаслідок приватизації позивачу створені перешкоди у користуванні спільними надвірними спорудами гаражем Л, сараями Ж,Е, які розташовані на належній [PERSON] ділянці. Вказані висновки також підтверджені Ухвалою ВССУ від 01.03.2017 року, якою рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01.08.2016 року скасовано та справу №712/3972/13-ц передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Також враховуючи те, що відповідачка під час дії ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.04.2015 року, якою заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки звернулася до КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» та оформила новий технічний паспорт змінивши літерування належних позивачу сараїв, просив визнати недійсним технічний паспорт на житловий будинок по вул.Максима Кривоноса,13 в м.Черкаси від 31.08.2015 року та зобовязати бюро технічної інвентаризації внести відповідні зміни до інвентарної справи №3274. Просив позов задоволити. Представники відповідачки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилались на те, що спірне рішення прийняте без порушень закону, у межах компетенції міської ради, яка здійснює розпорядження ділянками комунальної власності, за погодженням з позивачем як суміжним землекористувачем, який добровільно підписав акт погодження меж та нотаріально посвідчену заяву про погодження розміру ділянки відповідачки 658 кв.м, межі якої співпадали з існуючою огорожею та відображали порядок користування земельною ділянкою, який фактично склався, позивач з моменту набуття права власності з 1998 року не предявляв претензій до розміру та меж ділянки [PERSON], спору щодо розміру та меж ділянки відповідачки між сторонами не було, позивач у нотаріально посвідченій заяві погодився з її розміром, проект землеустрою розроблений у встановленому законом порядку та отримав позитивні висновки компетентних служб. На момент ухвалення спірного рішення 20.12.2013р. загальна площа домоволодіння становила 1778 кв.м, з яких 600 кв.м були закріплені рішенням 1957 року в постійне користування, решта площі 1178 кв.м перебувала у фактичному користуванні співвласників з 1953 року та рішень про її вилучення не виносилось. За рішенням міської ради як власника земельної ділянки із загальної площі у власність позивачки передана ділянка в межах норми приватизації на будинок 1000 кв.м пропорційно її частки у праві власності 1000*37/100=370 кв.м, а 658 370 = 288 кв.м передана в оренду, тому заперечували порушення прав позивача на користування ділянкою. Також заперечували розташування на належній відповідачці ділянці спільних з відповідачем будь-яких надвірних споруд, оскільки дозвіл на будівництво гаражу був наданий після виникнення спільної власності співвласнику на той час [PERSON], спадкоємцем якого є [PERSON], сараї будувались відповідачкою та введені в експлуатацію в 2015 році, жодного відношеня до даних господарських будівель позивач не має та ніколи ними не користувався. Просили відмовити у задоволенні позову. Представник Черкаської міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував на те, що рішення прийнято в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства. Представник відповідача ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала порушення передбаченого законом порядку при розробленні проекту землеустрою щодо відведення відповідачці ділянок у власність та користування, межі якої були погоджені у присутності позивача, також розподіл площ підтверджений нотаріально посвідченою заявою співвласників, проект землеустрою розроблений на підставі земельної кадастрової документації та отримав позитивні висновки\~\~ компетентних служб, після чого винесений на розгляд міської ради, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON], представник третьої особи реєстраційної служби в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, третої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) установив наступне. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство у відповідності до статей 10 і 60 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Кривоноса, 13 у місті Черкаси. Спільна часткова власність на домоволодіння виникла в звязку з даруванням на підставі договору дарування від 26.07.1967р. [PERSON] 37/100 частину [PERSON], спадкоємцем якого є [PERSON] На підставі договору дарування від 24.12.1970р. [PERSON] 19/100 частини подарував [PERSON], спадкоємцями якої по 19/200 є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Після смерті [PERSON] належну йому 11/25 ( або 44/100) частину домоволодіння успакував позивач [PERSON] Таким чином, власниками домоволодіння є позивач [PERSON] у частці 107/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1998 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р., [PERSON] - 37/100 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2004р., відповідач [PERSON] 19/200 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р.\~\~ Таким чином, власниками домоволодіння є позивач [PERSON] у частці 107/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1998 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р., [PERSON] - 37/100 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2004р., відповідач [PERSON] 19/200 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р.\~\~ 25.04.2012р. [PERSON] звернулась до Черкаської міської ради з заявою про надання у власність земельної ділянки площею 370 кв.м у власність та в оренду 288 кв.м по вул.М.Кривоноса,13, м.Черкаси, рішенням Черкаської міської ради № 3-975 від 14.06.2012р. наданий дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 658 кв.м. Проект землеустрою щодо відведення ділянки розроблений ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» (ліцензія АГ № 579525 від 24.02.2012р.). 06.07.2012р. акт визначення та погодження меж земельної ділянки [PERSON] по вул.М.Кривоноса,13, м.Черкаси підписаний суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], відповідно до вказаного акту межові знаки співпадають з існуючою огорожею, суміжні землекористувачі претензій при встановленні меж земельної ділянки не заявляють. 05.09.2012р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], відповідно до якої підписанти надали згоду на визначення і погодження розміру земельної ділянки по вул.Максима Кривоноса,13 загальної площі 1771 кв.м, з них площа земельної ділянки [PERSON] 658 кв.м, площа земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] 1113,0 кв.м.,що зареєстровано у реєстрі за № 6025-6027.\~\~ Рішенням Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 [PERSON] по вул.Максима Кривоноса,13 земельна ділянка площею 0,0370 га надана у власність, кадастровий номер 7110136700:03:004:0228, земельна ділянка площею 0,0288 га надана в оренду на пять років кадастровий номер 7110136700:03:004:0229. На підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2014р. здійснена державна реєстрація вказаних ділянок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014р. Відповідно до плану Черкаської регіональної філії центру ДЗК, в даний час по фактичному користуванню у співвласників [PERSON] та [PERSON] перебуває 1104 кв.м. В судовому засіданні сторони підтвердили, що з 1953 року фактично займана власниками домоволодіння по вул.Максима Кривоноса,13 площа земельної ділянки складає 1778 кв.м, з яких у 1957 році 600 кв.м закріплено на праві постійного користування, однак щодо решти площі органом місцевого самоврядування не приймалось рішення про їх вилучення чи надання у користування іншим землекористувачам. Згідно до п. б та п. в\~статті 12 ЗК України\~передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього\~Кодексу\~належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Частиною 1\~ст. 116 ЗК України\~встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Отже, з системного аналізу ст.ст. 12, 88, 116 ЗК України в поєднанні з розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, всупереч вказаним нормам земельна ділянка, площею 1778 кв.м., розподіл якої було здійснено сторонами відповідно до спірної заяви, нотаріально посвідченої 05.09.2012 року, у власність чи користування співвласникам домоволодіння по вул.Кривоноса, 13 в м.Черкаси не надавалась. Під будинок у встановленому порядку в 1957 році виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. в постійне користування. Відповідно до ч.2 ст.30 Земельного кодексу Української РСР (1991), що був чинний на час набуття позивачем частини будинку в 1998 році в порядку спадкування, пр. переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між співвласниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих обєктів. Відповідно до норм Земельного кодексу України, в редакції чинній на час набуття решти часток будинку в порядку спадкування (2003 та 2004 рік), при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують наявність у співвласників право власності чи право користування земельною ділянкою площею 1178 кв.м., з яких нею отримано у власність земельна ділянка площею 0,0370 га та в оренду на пять років земельна ділянка площею 0,0288 га. Відповідно до матеріалів справи, сторони мають правові підстави для встановлення порядку користування або поділу земельної ділянки, що виділена під будинок в 1957 році площею 600 квм. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що останній підписав нотаріальну заяву про розподіл земельної ділянки від 05 вересня 2012 року будучи введеним в оману. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту обману чи наявності умислу в діях відповідачки на введення його в оману при підписанні заяви про погодження розмірів ділянок. Разом із тим, відповідно до вимог\~ст. 203 ЦПК України\~\~ зміст правочину\~\~не може суперечити\~\~Цивільному кодексу, актам\~\~цивільного законодавства, а також\~\~моральним засадам\~\~суспільства.\~Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України). Згідно із\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. У\~відповідності до положень ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд вважає, що зміст спірної заяви, про розподіл земельної ділянки посвідченої нотаріально від 05.09.2012 року та рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року №4-396 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність та в оренду громадянці [PERSON] по вул.М.Кривоноса, 13» суперечить нормам Земельного кодексу України, зокрема ст.ст. 12, 88, 116 ЗК України, а тому позов підлягає задоволенню в частині визнання недійсним правочину, нотаріально посвідченому 05.09.2012 року за № 6025-6027 про розподіл земельної ділянки та скасування рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року №4-396 та державної реєстрації прав на земельні ділянки площею 0,0370 га та площею 0,0288 га. В іншій частині позов не підлягає задоволенню, так як позивачем обраний невірний спосіб захисту права, оскільки технічний паспорт на домоволодіння, а також землевпорядна документація не є правочином та документом, який підтверджує право власності на нерухомість, а тому не може визнаватися недійсною в порядку, передбаченому цивільним законодавством (ст.15, 16, 202, 203, 215 ЦК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в сумі по 121,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial