Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що позивач був звільнений з 16.11.2020 року наказом № 200-к від 17.11.2020 року. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07.06.2021 року позов [PERSON] до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 17.11.2020 року по 07.06.2021 року в сумі 39964,27 гривень. Рішення суду набрало законної сили 24.09.2021 року. Заборгованість з належних позивачу грошових коштів при звільнені на день подання позовної заяви складає 47431,54 грн. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В зв`язку з тим, що остаточний розрахунок з позивачем не проведено, останній вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 583,42 грн., починаючи з 08.06.2021 року і по день подання позовної заяви - 19.10.2021 року, а саме за 92 робочих дні. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за зазначений період становить 53674,64 грн. Крім того, позивач вважає, що підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача щодо виплати належних йому сум при звільненні. Однак, відповідачем жодних дій щодо повного погашення заборгованості перед позивачем не вживалося. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.06.2021 року по день подання позовної заяви до суду в розмірі 53674,64 грн., а судові витрати покласти на відповідача. Позивачем [PERSON] 23.11.2021 року було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, оскільки розрахунок позовних вимог здійснено на день подання позовної заяви до суду, а розгляд справи призначено на 30.11.2021 року. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2021 року по 30.11.2021 року, включно, в сумі 71177,24 грн. (а.с.26-27). Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 03.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 30.11.2021 року (а.с.19). Від відповідача на адресу суду 26.11.2021 року надійшов відзив на позов, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 03.11.2021 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» до розгляду в межах даної цивільної справи. У відзиву на позов відповідач зазначає, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07.06.2021 року позов [PERSON] до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 17.11.2020 року до 06.06.2021 року, включно, в сумі 39964,27 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Станом на 18.11.2021 року позивачу не переховано 47431,54 грн. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Коштами від реалізації була сплачена заборгованість з виплати заробітної плати за вересень 2020 року, в порядку черговості виникнення заборгованості із заробітної плати. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26.06.2019 року в справі № 761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність розміру середнього заробітку, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю (а.с.29). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07.06.2021 року у справі № 223/241/21 збільшені позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 17.11.2020 року до 06.06.2021 року, включно, в сумі 39964,27 грн., без утримання податків та інших обов`язкових зборів; моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.14-16). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07.06.2021 року встановлено, що позивач працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» та 16.11.2020 року звільнений наказом № 200-к від 17.11.2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача склала 583,42 грн. Розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем не пізніше наступного дня після звільнення, тобто 17.11.2020 року. В день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок всіх належних йому сум. Розрахунок відшкодування, відповідно до ст. 117 КЗпП України, було виконано за період з 17.11.2020 року до 06.06.2021 року, включно. Згідно із копією листка непрацездатності серії АДТ № 909901 від 28.10.2020 року [PERSON] перебував на лікуванні в КНП ЛПУ «Центральна міська лікарня Вугледарської міської ради» з 28.10.2020 року по 16.11.2020 року включно (а.с.13). Позивач [PERSON] звертався до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з заявою від 17.11.2020 року про виплату йому одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію разом з заробітною платою за листопад, а також з заявою від 13.01.2021 року про виплату йому заробітної плати за листопад 2021 року, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати з урахуванням індексу зростання цін, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно із ст. 177 КЗпП України (а.с.12). Згідно із довідкою ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 410 від 19.02.2021 року на час звільнення позивача [PERSON] нараховані грошові кошти склали 64080,74 грн., що складаються з: вихідної допомоги при звільненні - 12543,45 грн., одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію - 37630,35 грн., компенсації за невикористану відпустку - 7110,34 грн., допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок ФСС) - 5097,45 грн., допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок підприємства) - 1699,45 грн. Утримання з нарахованих грошових коштів склали 12545,75 грн. Сума до сплати за листопад 2020 року склала 51534,99 грн., з них виплачено: 13.01.2021 року - 4103,45 грн. (допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок ФСС) платіжним дорученням № 990 від 13.01.2021 року. Станом на 18.02.2021 року не перераховано 47431,54 грн. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача склала 583,42 грн. (а.с.11 оборот). Відповідно до довідки ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 2807 від 18.11.2021 року позивачу [PERSON] станом на 18.11.2021 року не перераховано 47431,54 грн. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача склала 583,42 грн. (а.с.31). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с.32-35). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» і звільнений з підприємства 17.11.2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, остаточний розрахунок з позивачем станом на 18.11.2021 року не здійснено, позивачу не перераховано 47431,54 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 583,42 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно із ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Крім того, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-788цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становив 583,42 грн. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07.06.2021 року з підприємства на користь [PERSON] стягнуто серед іншого середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за період з 17.11.2020 року до 06.06.2021 року, включно. Станом на 18.11.2021 року позивачу не перераховано 47431,54 грн. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, з 08.06.2021 року по 30.11.2021 року, включно, в розмірі 71177,24 грн., однак з зазначений розрахунок здійснено з арифметичними помилками, а тому суд не може погодити з даним розрахунком позивача. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» № 3501-06/219 від 12.08.2020 року кількість робочих днів, за які має бути сплачений середній заробіток [PERSON] , з 08.06.2021 року до 29.11.2021 року, включно, становить 121 день. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме з 08.06.2021 року до 29.11.2021 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві відповідачем становить 70593,82 грн. (121 робочий день х 583,42 грн. = 70593,82 грн.). Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема, неперерахування позивачеві суми заборгованості - 47431,54 грн., суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 30000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 03.11.2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] , відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до ухвалення судового рішення у справі(а.с.19). Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог позову у розмірі 382,71 гривень (30000,00 грн.* 908,00 грн. / 71177,24 грн. = 382,71 грн.), а з позивача стягнути на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір пропорційно до відхиленої частини вимог позову в розмірі 525,29 гривень (908,00 грн. - 382,71 = 525,29 грн.). Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. 47, 116, 117 КЗпП України, п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: partial