Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся суду про стягнення з Головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області компенсації за моральну шкоду, спричинену надмірною тривалістю досудового розслідування по кримінальному провадженню. Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є потерпілим по кримінальному провадженню № 1201320044000036 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 364 КК України яке триває понад 7 року, з 25.01.2013 року. Так, за весь час тривання досудового розслідування по кримінальному провадженню № 1201320044000036, останнє закривалося постановами різних слідчих, котрі змінювалися більше 10 разів та скасовувалися ухвалами Ковпаківського районного суду м.Суми. Невиправдане довготривале досудове розслідування є перешкодою на шляху реалізації потерпілим правового механізму, щодо отримання належного відшкодування моральної шкоди, спричинення якої є очевидним. Позивач зазнав моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин і діями відповідачів, тому просить суд позов задовільнити та стягнути на його користь 500000 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовільнити. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що позивачем не надано жодних доказів факту заподіяння шкоди, так і наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та шкодою, про що надали відповідні відзиви. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є потерпілим по кримінальному провадженню № 1201320044000036 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 364 КК України. Відомості відносно кримінального правопорушення внесені до ЄРДР 25.01.2013 року. (а.с. 9). Відповідно до ухвал слідчого судді Ковпаківського районного суду м,Суми від 28.01.2015, 09.04.2019, 05.12.2019, 31.07.2020 постанови про закриття кримінального провадження № 1201320044000036 скасовані. Ухвалами слідчого судді Ковпаківського районного суду м,Суми від 27.02.2020, 06.03.2020, 02.09.2020, 04.09.2020 зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивача. (а.с. 17-25) Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Зокрема, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державною лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначено ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Згідно з положеннями ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та її посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вищевказаними нормами права та наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012, від 19.08.2014 у справі № 3-5Ігс 14, від 16.01.2020 у справі № 754/2512/18, від 20.05.2020 у справі № 639/6736/18 ). Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювана шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди. Статтями 76, 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вищевказані норми покладають на позивача обов`язок доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування як підстави для відшкодування моральної шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Між тим, позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачами шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювачів. Зокрема, у матеріалах справи відсутні рішення суду, якими визнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб прокуратури області незаконними або протиправними (яке може мати преюдиційне значення для справи). Також не вказано, за яких обставин діями (бездіяльністю) відповідачів спричинено моральну шкоду. Відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 82 ЩІК України обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи є: 1) вирок суду в кримінальному провадженні, 2) ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або 3) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. При цьому суд під час розгляду справи про правові наслідки таких дій має право лише оцінити наявні докази в частині питання чи мали місце ці дії чи бездіяльність та чи вчинені вони цією особою. Надані позивачем ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.01.2015, 09.04.2019, 05.12.2019 та 31.07.2020 про скасування постанов про закриття кримінального провадження, а також ухвали суду від 27.02.2020, 06.03.2020, 02.09.2020, 04.09.2020 щодо зобов`язання слідчого розглянути клопотання позивача в межах кримінального провадження жодним чином не доводять наявність таких підстав. Сам факт закриття кримінального провадження, подальше скасування такого рішення судом не є належними та достатніми доказами на підтвердження протиправності, незаконності рішень, дій або бездіяльності відповідачів. Факт закриття кримінального провадження, подальше його скасування ухвалами суду не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки такі дії позивача із прийняттям ухвал суду констатують лише факт реалізації учасником кримінального провадження свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінальним процесуальним законодавством. При цьому права та інтереси позивача були поновлені, враховуючи прийняття судом відповідних рішень. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.01.2019 у справі № 171/189/17; від 23.01.2019 у справі № 638/1413/17, від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17; від 13.03.2019 у справі № 454/1462/16-ц; від 11.09.2019 у справі № 336/5519/18. Позивачем не доведено як факту заподіяння шкоди, так і наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та шкодою, тому з огляду на вище викладене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed