Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Тернопільський комерційний інститут» про визнання договору дарування від 25 травня 2016 року, укладеного між сторонами спору, дійсним, та визнання права власності на приміщення господарської будівлі, складів та навісу площею 765, 17 кв.м. за адресою [ADDRESS], посилаючись та ту обставину, що між позивачем та відповідачем укладено договір дарування вищезазначеного нерухомого майна, який виконано сторонами, проте відповідач ухиляється від його (договору) нотаріального посвідчення, що призводить до порушення права позивача на використання предмета договору відповідно намірів та перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач направив заяву з клопотанням про розгляд справи за власної відсутності, й за змістом якої просить задовольнити вимоги в повному обсязі. В судове засідання відповідач направив представника, котрий надав суду письмову заяву про визнання позову в повному обсязі. Суд всесторонньо, повно та обє'єктивно оцінивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року протоколом за №5, засновниками ПВНЗ «Тернопільський комерційний інститут» було вирішено подарувати позивачу господарську будівлю, склади та навіс у власність, у зв'язку з тією обставиною, що останній вніс до статутного фонду інституту три поверхи адмінбудівлі, де на протязі 10 років здійснювався навчальний процес, а виплата дивідендів Статутом ПВНЗ не передбачена. Відтак 25 травня 2016 року позивач уклав із Приватним вищим навчальним закладом «Тернопільський комерційний інститут» письмовий договір дарування господарської будівлі, складів та навісу площею 765, 17 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Зазначені приміщення належать відповідачу згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої ДАБІ у Тернопільській області 30.12.2013 року, й знаходяться на земельній ділянці, переданій відповідачу в оренду, згідно договору від 23.12.2010 року. Ціна подарованих об'єктів становила 466 770 гривень. На виконання даного договору, його сторонами підписано акт приймання передачі майна від 25.05.2016 року. Вказані обставини свідчать про виконання договірних умов позивачем та відповідачем. Як зазначив позивач у позові, у зв'язку з скрутним фінансовим становищем відповідач наполягав на перекладенні обов'язків по сплаті витрат по нотаріальному посвідченню договору на позивача [PERSON] До того ж, ПВНЗ «Тернопільський комерційний інститут» відмовилося від вчинення дій для нотаріального посвідчення Договору. Щодо даної обставини заперечень від відповідача не надходило, а тому, в силу ст. 61 ЦПК України, обставина доказування не потребує. Такі дії Відповідача унеможливлюють державну реєстрацію вчиненого правочину, реєстрацію нерухомого майна в державній реєстраційній службі МЮУ , що не дає позивачу права реалізувати повноваження власника набутого об'єкту. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» наголошує, що судам слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору дарування після його нотаріального посвідчення. Відтак суд вважає за можливе застосування до врегулювання відносин сторін ст.220 ЦК України, оскільки з 01.01.2013 року момент вчинення спірного правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК, не пов'язується з його державною реєстрацією. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 717 ЦК України передбачає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, істотною умовою укладення договору дарування є його предмет та форма, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази. Такими доказами слід вважати протокол зборів засновників ПВНЗ «Тернопільський комерційний інститут» від 14 квітня 2016 року, сам Договір, акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна від 25 травня 2016 року. Ці документи підтверджують відсутність різного розуміння умов Договору, що перешкоджало б його виконанню. Ухиляння відповідача від нотаріального посвідчення Договору порушує суб'єктивні права позивача, не дає йому можливості скористатися предметом договору відповідно намірів ти приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Outcome: approved