Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , в якому зазначено, що 17 лютого 1999 року він з відповідачем зареєстрував шлюб у Цюрупинському відділі реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 19. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. Сімейні відносини припинені через несумісність характерів та різні погляди на життя, спільне господарство не ведеться. На розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згоден. Від позивача надійшло клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставить. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Цюрупинським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також їхньої дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved