Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. У позовній заяві просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2014р. на утримання доньки [PERSON], [INFO], в сумі 1000 грн. щомісячно, до твердої грошової суми у 500 грн. щомясчно, а також призначити дні зустрічі з дитиною. У судовому засіданні позивач зазначив, що спір з приводу часу і місця зустрічей з дитиною на даний час відсутній, оскільки відповідач надає дитину для зустрічей, тому просив розглянути виключно спір приводу зменшення розміру аліментів, підтримавши позовну заяву в цій частині в судовому засіданні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.097.2013 року шлюб було розірвано. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2014 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. На даний час матеріальний стан позивача значно змінився, у зв'язку з втратою роботи він перебуває на обліку в Дніпровському районнму центрі занятості, а тому не має можливості оплачувати аліменти у розмірі, встановленому рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2014 року. З урахуванням викладеного, позивач, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, просив позов задовольнити. На запитання представника іншої сторони пояснив, що на час ухвалення рішення про призначення аліментів він офіційно не був працевлаштований, проте, неофіційно працював у піцерії, на даний час він також офіційно не працевлаштований, однак, неофіційно працює в таксі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надавши письмові заперечення, обґрунтовані тим, що позивачем не надано доказів зміни матеріального стану чи погіршення стану здоров»я. На підтвердження щомісячних витрат на дитину надав докази оплати позивачем занять дитини хореографією, витрат на дитячий садок, на розвиток і підготовку її до школи. Водночас, просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., на підтвердження яких просив долучити письмові докази. Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 04.09.2009 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №2307. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.097.2013 року шлюб розірвано (а.с. 4). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Згідно з довідкою про розрахунок заборгованості по аліментах від 17.02.2015 року виданої головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, у позивача наявна заборгованість по виплаті аліментів, яка з 01.09.2014 року по 17.02.2016 року становить 17 586,20 грн. Відповідно до довідки з Дніпровського районного центру зайнятості № 2565 від 25.11.2015 року, [PERSON] облікований в Дніпровському центрі зайнятості з 14.09.2015 року (а.с. 9). Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно із ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім обставин, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визнається сторонами і, відповідно до положень статті 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та на даний час [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак, неофіційно отримує дохід від роботи в таксі, сімейний стан його не змінився, як і стан здоров»я. Суд, відповідно, критично оцінює довідку з центру зайнятості № 2565 від 25.11.2015 року, видану відповідачу, оскільки вона не є належним доказом зміни матеріального стану відповідача. Оскільки обставини, на які посилається позивач, не підтверджені належними доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, витрати на правову допомогу. Вирішуючи заяву відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в сумі 2 500,00 грн., судом встановлено наступне. Як убачається з матеріалів справи, між відповідачем - [PERSON] та [PERSON] (виконавець), яка є фахівцем у галузі права, було укладено договір про надання правової допомоги № б/н від 15.02.2016 року. Згідно з п. 1.1. Договору про надання правової допомоги, за цим договором виконавець зобов'язується надавати замовнику на оплатній основі правову допомогу по забезпеченню заходів, щодо врегулювання спірних питань, пов'язаних з захистом прав та законних інтересів її дитини, а також захисту інтересів замовника в суді за позовом [PERSON] Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги, вартість послуг визначається сторонами в розмірі - 2 500,00 грн. Згідно з п. 3.2 Договору про надання правової допомоги, оплата послуг здійснюється замовником після їх надання, що підтверджується актом виконаних робіт, шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк». Відповідно до чеку № 15022016105709 від 15.02.2016 року, [PERSON] поповнила (рахунок одержувача) картку за № [NUMBER] на суму 2 482,52 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 24.02.2016 року виконавцем роботи - [PERSON] виконано роботу та отримано оплату за виконану роботу від замовника [PERSON] 2 500,00 грн. Як роз'ясненено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» від 17.10.2014 р. № 10, - підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Однак, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд вважає заявлені відповідачем витрати на правову допомогу саме у даній справі в сумі 2 500,00 грн. не підтвердженими з наступних підстав. Інтереси відповідача в судових засіданнях представляв [PERSON] на підставі довіреності, виданої безпосередньо відповідачкою [PERSON] від 18.11.2015 року, який також знайомився з матеріалами справи, робив копії тощо. Взаємовідносини даної особи з [PERSON], яка є фахівцем у галузі права, нічим не підтверджені, однак, у розрахунок витрат включені і ознайомлення з матеріалами справи і участь у судових засіданнях. У підрахунок витрат, також, включені підготовки заяв до органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації; складання текстів клопотань про витребування доказів, які не заявлялися, забезпечення доказів по справі, які не заявлялися та інших клопотань , у тому числі й про виклик свідків; підготовка свідків для участі в судовому засіданні тощо. З наданого суду копії чеку не можливо встановити, кому належить рахунок, який поповнювався відповідачем та чи відповідає він відповідає зазначеному в договорі про надання правової допомоги, а фактично відбулося поповнення рахунку в сумі 2 482,52 грн. Відтак, правових підстав для стягнення з позивача витрат на правову допомогу суд також не убачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed