Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суд з даним позовом просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 19 березня 2011 року виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім'ї явилось те, що під час перебування у шлюбі подружні відносини не склалися, різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довір'я, а також припинення з боку відповідача [PERSON] взаємин з дітьми та дружиною. Примирення з відповідачем стало не можливим, а тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Окрім того позивачка просить стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей, посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, а тому може сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 березня 2011 року виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Примирення між ними стало не можливим, про що позивач зазначила в своїй заяві. Зі змістом ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред'явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, в зв'язку з чим відповідно до ст.112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. В судовому засіданні також встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні, що не оспорює позивач. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, так як являється працездатним, суд вважає, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved