Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» про стягнення депозитного вкладу в сумі 12000 грн, 980 грн. суму процентів, за договором банківського вкладу №300131/132240/5-14 від 14.11.2014року , 5000 грн. моральної шкоди , 1000 грн. правової допомоги та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем ПАТ «[PERSON] та Кредит» в особі Кременчуцького відділення №34 вона уклала договір-заяву №300131/132240/5-14 від 14.11.2014року про банківський строковий вклад «Нові гроші» в національній валюті в сумі 12000 грн., строком з 14.11.2014 року по 14.04.2015 року. Згідно з п.2 договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 договору, банк виплачує позивачу 25% річних. Відповідно до п.2 договору нараховані відсотки зараховуються на відкритий в банку рахунок №2638.2.349825.001 Відповідно до п.3 договору виплата відсотків здійснюється банком протягом строку, визначеного п.1 Договору-заяви. По закінченні терміну дії договору строкового банківського вкладу він письмово звернувся до ПАТ «[PERSON] та Кредит» із заявою по повернення їй депозитного вкладу та нарахованих на даний вклад відсотків, проте ні вкладу із нарахованими відсотками, ні відповіді на своє звернення він не отримав, а тому вимушений звернутися до суду. Прохав суд задовольнити позов. Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14.07.2015року залучено до участі в справі ПАТ «[PERSON] та Кредит» в якості співвідповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити. Відповідач ПАТ «[PERSON] та Кредит» в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] відділення №34 ПАТ «[PERSON] та Кредит» в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, направив до суду заперечення та клопотання про залучення до участі в справі ПАТ «[PERSON] та Кредит». Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши представника позивача по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. 14.11. 2014року позивач [PERSON] уклав з відповідачем ПАТ «[PERSON] та Кредит» Договір банківського вкладу на вимогу №300131/132240/5-14 від 14.11 2014року «Нові гроші». 14.11. 2014року позивач розмістив у Банку вклад в розмірі 12000грн.. Строк повернення вкладу до 14.04.2015року. 09.04.2015року та 15.04.2015р. позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «[PERSON] та Кредит» із заявою про повернення депозитного вкладу за Договором строкового банківського вкладу, проте жодної відповіді з приводу вказаного звернення не отримав, а також йому не повернуно депозитного вкладу із нарахованим відсотками. На час розгляду справи відповідачем нараховано та сплачено позивачу відсотки в розмірі 980грн.. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного Кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах'та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного Кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу, відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.3 ст.1060 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. За нормами ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.2. ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Обмежуючи позивача щодо його права розпоряджатися належними йому грошовими коштами на його рахунках, відповідач - ПАТ «[PERSON] та Кредит» грубо порушило вимоги статті 41 Конституції України - Основного Закону України у відповідності до змісту якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та статтю першу Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в якій передбачено, що ?кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.? Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. [PERSON] є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. ( ст.633 ЦК України). Відповідно до умов зазначеного вище договору, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач ПАТ «[PERSON] та Кредит» є виконавцем обумовлених ними послуг, а я позивач споживачем, тому захист його прав як споживача регламентовано Законом України №1023 від 12.05.91р. «Про захист прав споживачів», та відповідними нормам ЦК України. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати від виконавця, щоб якість наданої послуги відповідала вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, умовам договорів. Ст.1073 ЦК України визначає, що в разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки,якщо інше не встановлено законом. Положення ч.2 ст.625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] та Кредит», умови договору не виконав належним чином, а саме порушив зобов'язання за договором та прострочив його виконання. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту, а позов частковому задоволенню шляхом зобов»язання відповідача повернути, позивачу, шляхом стягнення, суму банківського вкладу в розмірі 12000грн. Щодо стягнення суми процентів суд виходить з наступного: загальна сума відсотків, яка нарахована позивачу за період часу з 14.11.2014року по 14.04.2014року складає - 980грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача моральної шкоди до задоволення не підлягають, оскільки будь-яких доказів заподіяння його діями моральної шкоди позивачу не надано, в судовому засіданні не здобуто, крім того у договорі не передбачено відповідальності відповідача у формі відшкодування моральної шкоди за невиконання чи неналежне виконання зобов»язання. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов*язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати, пов*язані з правовою допомогою сторони, на користь якої ухвалено судове рішення , якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинні перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначені особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. У матеріалах справи відсутній погодинний розрахунок витраченого часу особи, яка надавала правову допомогу позивачеві на виконання робіт, передбачених договором. В обґрунтування своїх позиції Позивач вказує на наявність матеріальної шкоди, що полягає у витраті його грошових коштів на отримання правової допомоги при розгляді цивільної справи. Крім того судом враховано, що відповідно до постанови Верховного Суду України у справі №6-42цс12, визначено правову позицію, а саме, що витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов*язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права. Одночасно, як підставу відмову в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд вказує відсутність даних про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по справі. Одночасно зазначене питання регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.11.2011року Статтею 1 цього Закону встановлено, що розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, Не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Жодних даних про обґрунтованість визначення саме вказаного в заяві розміру гонорару, так само як і обгрунтування його фактичної сплати позивачем не надано. В зв*язку з цим, зазначені вимоги про стягнення коштів за отриману правову допомогу є необґрунтованими. Крім того, суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути 243.60 грн. судового збору.

Outcome: partial