Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 04 березня 2000 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 2. Позивач посилається на те, що він із відповідачем уклади шлюб 04 березня 2000 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання сімейне життя між ними поступово погіршувалося, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент ведення спільного господарства припинено та за його глибоким переконанням збереження шлюбу є неможливим, а тому його необхідно розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу немає, майнові спори відсутні. Збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року відкрите провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, роз»яснено відповідачу право подати відзив на позов. У підготовчому засіданні 18 жовтня 2018 року сторонам було роз»яснено їхні права, надана можливість заявити клопотання, з»ясовано, чи неподавала відповідач відзив чи зустрічним позов. Заяв чи клопотань від сторін не надходило. Справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, прохав його задовольнити. Пояснив, що із відповідачем фактично не проживає вже п»ять років, кожен з них має іншу сім»ю. У нього три року тому народилася інша дитина, про існування якої відомо і дружині, і старшій доньці. Діти між собою знайомі, вони разом гуляли. Чому відповідач заперечує проти розірвання шлюбу йому невідомо, можливо через квартирне питання, оскільки проживає у його службовій квартирі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, довірила представництво своїх інтересів представнику. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що все, що говорить позивач не відповідає дійсності. Сторони разом не проживають з початку 2018 року, а тому вона вважає, що є шанс зберегти сім»ю. Наявність у позивача іншої дитини не впливає на їхні сімейні стосунки. Вважає, що позивач подав позов поспішно, а тому прохала надати їм строк для примирення шість місяців. Судом в задоволенні усного клопотання представника відповідача про надання строку для примирення було відмовлено, оскільки усі клопотання щодо підготовки справи до розгляду справи по суті сторони мали право заявляти у підготовчому засіданні, у відповідності до ст.ст. 189, 197 ЦПК України. Представником позивача не було наведено поважності причин неподання заявленого клопотання у підготовчому засіданні, хоча це право було роз»яснено обом сторонам. Таке рішення суду ґрунтувалося також на вимогах ст. 209 ЦПК України, згідно якої завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів. Судом також враховано думку позивача, який категорично заперечував проти надання строку для примирення, оскільки своє рішення обдумав та примирення між ними не можливе. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], що було видане повторно Шевченківським районним у місті Полтаві відділі ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області 20 вересня 2018 року, вбачається, що сторони 04 березня 2000 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 2 (а.с.10). Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 вресня 2018 року (а.с.10). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач має також доньку [PERSON], [INFO], що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ленінським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ від 10 березня 2015 року (а.с.23). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що встановлено ст. 110 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач заперечує проти позову, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вже має іншу сім»ю, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Доводи відповідача, що шлюб можна зберегти, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, належними та допустими доказами заперечення не підтверджені. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та покладає їх на відповідача.

Outcome: approved