Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради, третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Гавелі Оксани Олександрівни, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. У своєму позові позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності від 27.07.1995 року, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане майно. У встановлений законодавством строк позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Гавелі О.О., де було заведено спадкову справу. 18 травня 2020 року приватним нотаріусом була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як оригінали документів, що підтверджують право власності спадкодавці на спадкове майно надано не було, через втрату. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2020 року відкрито провадження по справі. Представник позивача - у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за його відсутності. Відповідач Миколаївська міська рада в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Гавеля Оксана Олександрівна в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду була повідомлена належним чином Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного: Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1995 року, виданого житлово-комунальним управлінням ДП Чорноморський суднобудівний завод, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть № 3556. Спадкоємицею за заповітом від 03.10.2019 року є позивач. Позивач у встановлений ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадщину прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак оригіналів документів, що посвідчували право власності спадкодавця у позивача , через втрату не було. На запит до Управління комунального майна Миколаївської міської ради, щодо надання дубліката свідоцтва про право власності віл 27.07.1997 року, отримано відповідь щодо неможливості видати дублікат не власнику майна особисто. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат» від 1993 р., зі змінами, п.4.14, 4.15 глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 р., зі змінами, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 7 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Згідно з ч,4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. п. 3, 6 ст. 3 ЦКУкраїни загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до пероконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved