Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом, в якому просить суд: стягнути аліменти на її користь з [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує им, що вона є пенсіонером, отримує пенсію в сумі 2047,04 грн., якої їй не вистачає на оплату комунальних послуг та придбання ліків, інших доходів вона не має. Ії доньки [PERSON] та [PERSON] з нею не спілкуються, поруч не має ніякою близької людини, яка могла б допомогати та підтримувати її матеріально. Відповідачка, [PERSON] працює та має достатньою високу заробітну плату Стан здоров'я позивачки поганий, тому їй необхідно постійно купувати ліки, витрачаючи значну частку пенсії. Вона потребує стороннього догляду. Постійне зростання вартості продуктів харчування та вартості комунальних послуг призводить до того, що вона не може забезпечити себе самим необхідним і потребує матеріальної допомоги від своєї дитини, яка добровільно надавати їй допомогу не бажає. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що спочатку жила зі своєю донькою [PERSON], а коли з нею посварилась стала проживати з іншою донькою [PERSON] Фактично спір виник через меблі та телевізор, які залишились в будинку відповідача. Відповідачка у відзиві на позов просить суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що у відповідності до ст. 7 ЗУ « Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає 1435 грн., а позивачка отримує пенсію в розмірі 2047,04 грн, що перевищує прожитковий мінімум. Також позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, але лише надала довідку пенсійного фонду про розмір її пенсії. Позивачка в позовній заяві вказує, що вона проживає самостійно, але з довідки про склад сім'ї вбачається, що з нею за адресою: [ADDRESS] зареєстровані донька [PERSON], зять [PERSON] та онук [PERSON] Вказуючи , що має тяжкий стан здоров'я позивачка не зазначає суму коштів, яку вона витрачає на своє лікування. Позовні вимоги про стягнення аліментів позивачка пред'являє лише до однієї з дочок, хоча має двох. А також позивачка безпідставно вважає, що відповідачка працює та має можливість утримувати її. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що мати спочатку проживала в будинку чоловіка відповідача [PERSON] де була забезпечена всім необхідним. Але через важкий характер, посварившись переїхала проживати до своєї другої доньки - [PERSON] Проживаючи з [PERSON] мати забезпечена всім необхідним, харчуванням, доглядом. Жодних витрат з утримання будинку, сплати комунальних платежів не несе, хоча є власником 1/2 частини будинку по [ADDRESS]. Витрати з харчування, сплати комунальних платежів несе [PERSON] Позивач витрачає свою пенсію за власним бажанням. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.10.2018 року до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучена донька позивачки [PERSON]. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що їх мати - [PERSON] спочатку проживала з [PERSON], яка нею опікувалась, забезпечувала всім необхідним. Після сварки з сестрою мати стала проживати з нею, та всі витрати на утримання матері несе вона. Вона забезпечує матір продуктами харчування, сплачує всі комунальні платежі. У матері немає потреби в додаткових коштах. У відповіді на відзив позивачка вказує, що вона є людиною похилого віку, чимало коштів витрачає на лікування з приводу хронічних хвороб, перебуває на « Д» обліку та проходить курси лікування. Дійсно в іншій частині житлового будинку [ADDRESS] проживає її донька [PERSON] з чоловіком та сином, але вони з позивачкою не спілкуються та матеріальної допомоги їй не надають, а тому вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтвердила, що комунальні платежі за неї сплачує донька [PERSON], яка також її забезпечує харчуванням. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторне), виданого Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 21 серпня 2018 року, серія [NUMBER] ( а.с.7). Позивачка є пенсіонером, що підтверджується копією посвідчення виданого 11.04.2002 року Калінським УПФУ Донецької області, має статус « Дитина війни», а також вона отримує пенсію за віком у сумі 2 047,04 гривень на місяць, що підтверджується копією довідки № 1632 від 03.09.2018 року, виданою Ізюмським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області ( а.с.5). Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Згідно ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1 ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Таким чином, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку позивача. Факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідачки. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed