Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що він працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» у якості електрогазозварювальника з восьмигодинним робочім днем. 16.03.2015 року він звільнився за власним бажанням. У порушення ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення з ним не розрахувався, у звязку з чим відповідач повинен виплатити йому відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки. Відповідно довідки підприємства в січні 2015 року він мав заробіток 2354,99 грн. за 16 відпрацьованих днів, в лютому 2015 року 2603,35 грн. за 17 робочих днів. Його середньоденна заробітна плата складає 150,25 грн. На день предявлення позову сума середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку становить 11118,50 грн., із розрахунку 4958,34 : 33 = 150,25, 150,25 х 74 = 11118,50 грн., де 4958,34 фактична заробітна плата за останні два місяця роботи, 34 кількість фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи, 150,25 розмір середньоденної заробітної плати, 74 кількість днів затримки. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1118 грн.50 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON] у судове засідання не зявилася, письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність, надавши до суду заперечення, згідно якого вона вимоги позивача не визнає, оскільки несвоєчасна виплата позивачу нарахованих сум, належних при звільненні, відбулася не з вини підприємства, а з причин, незалежних від нього. Підприємство остаточно розрахувалося з позивачем 22.05.2015 року. ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» є планово-дотаційним та отримує кошти держпідтримки на часткове покриття витрат по собівартості продукції. Заборгованість виникла внаслідок відсутності дотації на виплату заробітної плати з боку держави в особі Міністерства вугільної промисловості, виконання ним Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», оскільки обєми державної підтримки гірничих підприємств відповідно до ст.9 Гірничого Закону України визначаються державним бюджетом на поточний рік. За технічно-економічними показниками шахтою за грудень 2014 року та три місяці 2015 року план видобутку вугілля виконаний відповідно на 55,7% та на 28,5%; план товарної вугільної продукції виконано відповідно на 8,1% та 11,1%; реалізація у грошовому виразі виконана відповідно на 16,6 %та на 8,5%. Причина невиконання плану видобутку вугілля складні гірничо-геологічні умови при проведенні експлуатаційних камер. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.02.1978 року по 26.11.1979 року, з 08.02.1988 року по 29.08.1988 року, з 05.10.1988 року по 05.10.1999 року та з 10.05.2006 року по 16.03.2015 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в останні роки в якості гірничого робочого по ремонту гірничих виробіток третього розряду підземного з повним робочим днем під землею, і був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ч.1 ст.38 КЗпП України, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.7-12). Згідно довідки відповідача від 15.06.2015 року заборгованість по заробітній платі та іншим розрахунковим сумам була остаточно виплачена відповідачем позивачу 02.06.2015 року. Відповідно до довідки відповідача від 21.05.2015 року середньоденна заробітна плата позивача складає 150 грн. 25 коп. (а.с.14). Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Як зазначено вище, остаточний розрахунок з позивачем проведено 02.06.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток в сумі 11118 грн. 50 коп. із розрахунку: 74 днів х 150 грн. 25 коп., де 150 грн. 25 коп. розрахований підприємством середньоденний заробіток позивача і наведений у довідці від 21.05.2015 року. Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Так як середньоденний заробіток позивача розраховано із робочих днів, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен бути розрахований також із робочих днів. Враховуючи, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 02.06.2015 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням норми тривалості робочого часу на 2015 рік відповідно до додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 за період з 17.03.2015 року (наступний день після звільнення) по 02.06.2015 року (день остаточного розрахунку) складе: 150 грн. 25 коп. х 52 робочих дні, а не 74 дні, що буде дорівнювати 7813 грн. 00 коп., саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати позивачу розрахункових сум у звязку із її звільненням. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Скрутне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, на які у своєму запереченні звертає увагу представник відповідача, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір за матеріальними вимогами у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial