Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ВАТ «Одестрансбуд», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у подальшому уточнив позовні вимоги, в якому просила визнати за нею право власності на кімнату № 1 та кімнату № 2 у квартирі 3 в будинку № 15 а по вул. Семінарській, що складає 33/100 в квартирі 3 за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15 а. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що починаючи з 1981 року проживає у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15-а, що належить ВАТ «Одестрансбуд». З моменту вселення позивач постійно мешкає у зазначених кімнатах гуртожитку та сплачує комунальні послуги, добросовісно, відкрито проводжує володіти вказаним майном вже понад 30 років на підставі чого просила визнати за нею право власності на зазначені приміщення, в порядку набувальної давності. Відповідач позовну заяву не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що позивачу було відомо, що гуртожиток мав власника, що унеможливлює набуття спірних кімнат гуртожитку у власність за давністю володіння. Крім того, зазначив, що діючим законодавством передбачена спеціальна процедура набуття у власність неприватизованих приміщень. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, проти задоволення позову заперечувала з підстав, що викладені у письмових запереченнях. Треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши наявні докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу, на підставі рішення від 17.04.1981 року № 155 Приморського виконкому райради було видано посвідчення № 223 від 25.04.1981 року про надання в користування кімнати № 2 квартири № 3 по вул. Гамарника (зараз Семінарська), будинок № 15-А в м. Одесі. З виписки з протоколу засідання адміністрації та профкому дитячого садку № 208 тресту «Одестрансбуд» № 9 від 20.02.1988 року, встановлено факт прийняття рішення про приєднання кімнати № 1 до кімнати № 2 квартири № 3 по вул. Семінарська (Гамарника) 15-а в м.\~Одесі. Рішення затверджено Постановою президії територіального комітету профспілки ВАТ «Одестрансбуд» № 28-4 від 24.04.2003 року. Згідно з довідкою (витяг\~з домової книги про склад родини та прописку) від 08.10.2015 року вбачається, що\~позивач та треті особи зареєстровані та проживають за спірною адресою. Судом також встановлено, що позивач проживає за спірною адресою з 1981 року. Власником будинку гуртожитку № 15-а по вул. Семінарська в м. Одесі є Відкрите акціонерне товариство транспортного будівництва «Одестрансбуд» згідно свідоцтва про право власності № 027/99 від 15.11.1999 р. Право власності зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» за №19 м/с стр. 97 р. 3281. Відповідно до балансової довідки № 87 від 27.11.2015 на балансі Дочірнього підприємства «Управління механізації та транспорту» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд». перебувають основні фонди, а саме гуртожиток, який знаходиться саме за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15а Відповідно до ч1. ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Положеннями статті 344 ЦК України визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно з ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні суд вважає доведеним, що позивачу було відомо, що будівля належить відповідачу, оскільки позивачка оселилась та проживала за зазначеною адресою саме за його згодою, що свідчить про те, що вказане володіння не є добросовісним, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України та унеможливлює набуття зазначених приміщень у власність за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України Відповідно до ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. На момент укладення вказаного договору, вказане майно належало до державного житлового фонду. За змістом ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Доводи позивачки про те, що жодних договорів найму спірного приміщення ніколи не укладалось, не приймаються судом до уваги, оскільки на балансі Дочірнього підприємства «Управління механізації та транспорту» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд». перебувають основні фонди, а саме гуртожиток, який знаходиться саме за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15а, тобто правовою підставою для проживання позивача за зазначеною адресою є договір найму, так як вказане майно належало до державного житлового фонду на момент укладення договору найму, що відповідає ст. 61 ЖК УРСР.З врахуванням обставин справи, наявних доказів, пояснень сторін вбачається, що виниклі договірні відносини між сторонами мають безстроковий характер. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому й відмовляє у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed