Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 18.08.2020 року по 02.12.2020 року у розмірі 64\~772,45 грн. та моральної шкоди у розмірі 20\~000,00 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що у період з 25 вересня 2019 року по 18 серпня 2020 року перебував у трудових відносинах із Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування на посаді менеджера (управителя) зі збуту у відділі Розвитку та збуту ТЗР. Згідно наказу № 20 від 18.08.2020 року трудові відносини за угодою сторін припинено. Під час перебування у трудових відносинах підприємством було нараховано, але не виплачено йому заробітну плату у розмірі 47\~714, 40 грн. Остаточний розрахунок із ним відповідачем було проведено лише 02 грудня 2020 року. У зв`язку із чим, враховуючи, що його середньоденний заробіток становить 605,35 грн., просить стягнути з відповідача за період із 18.08.2020 року по 02.12.2020 року середній заробіток у розмірі 64\~772,45 грн. Крім того, оскільки внаслідок порушення відповідачем його права на заробітну плату підприємство поставило його у скрутне матеріальне становище, що призвело до його моральних переживань, втрати душевного спокою та постійних переживань щодо матеріального забезпечення своєї сім`ї просить також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн. Ухвалою судді від 09.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 19.03.2021 року позивачем, на виконання ухвали судді від 19.03.2021 року, подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що підтверджується наявним в матеріалах справи трекінгом з офіційного сайту «Укрпошта», згідно якого відправлення вручено відповідачу особисто. Відповідач у визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 25.09.2019 року працював у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування на посаді менеджера (управителя) зі збуту у відділі Розвитку та Збуту ТЗР та відповідно до наказу № 20 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) 18.08.2020 року звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Частиною першої ст.\~47\~КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. А відповідно до ч.1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було здійснено розрахунку. Зокрема, як вбачається із виписки ПАТ «Банк Кредит Дніпро» по рахунку [PERSON] остаточний розрахунок із позивачем по заробітній платі за березень-вересень 2020 року проведено 02 грудня 2020 року. Відповідно до ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 розділу ІV вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно проведеного позивачем розрахунку за період з 18.08.2020 року до 02.12.2020 року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 64\~772,45 грн. (605,35 грн. середньоденна заробітної плати х 107 календарних днів за весь час затримки розрахунку). Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, відзиву на позовну та власного контррозрахунку суду не надано, а отже такий приймається судом до уваги. Окрім того, відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначеності розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач не виплативши вчасно належної йому заробітної плати своїми діями поставив його у скрутне матеріальне становище, що унеможливило забезпечення нормального існування його та членів його сім`ї та призвело до моральних страждань, оскільки у зв`язку із постійними хвилюваннями про те, як забезпечити себе та свою сім`ю, втратив душевний спокій, перебуває у постійній нервовій та психологічній напрузі. Враховуючи те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а сам розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку з порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Тому, враховуючи засади виваженості, добросовісності та розумності, а також співмірності грошового відшкодування із характером та тривалістю заподіяння відповідачем такої шкоди, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу позивача та визначити йому розмір морального відшкодування у сумі 1\~000 (одна тисяча) грн., що на переконання суду буде достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з ним не було здійснено розрахунку по заробітній платі, а фактичним днем виконання зобов`язання відповідача перед позивачем є 02.12.2020 року, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 64\~772, 45 грн. без урахування податків\~та обов?язкових\~платежів середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку. У відповідності\~до вимог ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки заявлену позивачем вимогу про стягнення моральної шкоди судом задоволено частково у розмірі 1 000 грн., то пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір в цій частині підлягає стягненню у розмірі 100 грн.

Outcome: dismissed