Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 29.04.1995 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 05.04.2011 року було розірвано. Після смерті [PERSON], який помер 18.10.2014 року, відкрилась спадщина, житловий будинок № 53 по пров. Диспетчерському у м. Харкові. Рішенням суду від 03.04.2015 року було встановлено факт проживання її та [PERSON] у вказаному житловому будинку однією сім»єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, з 05.04.2011 року по 18.10.2014 року. Вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При житті [PERSON] до йог смерті вона піклувалась за чоловіком, відвідувала його у лікарні, придбала ліки, поховала його. Відповідачка, дочка [PERSON], не цікавилась батьком, не турбувалась про нього, не надавала матеріальної допомоги, коли він потребував в цьому. Позивачка просить усунути відповідачку від права на спадщину після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що під час шлюбу з [PERSON], останній не працював з 2003 року оскільки не міг знайти роботу та й не хотів цього робити, почав зловживати спиртними напоями, тому за її ініціативою їх брак було розірвано, але вони продовжували проживати разом. 04.08.2013 року [PERSON] вийшов на пенсію, розмір його пенсії складав 1946 грн. 13.12.2013 року у чоловіка стався серцевий напад, його було поміщено до лікарні, де він провів десять днів. Вона одна відвідувала чоловіка у лікарні, його дочка відповідачка у справі, справами батька не цікавилась, матеріальної та фізичної допомоги ніколи не надавала, з батьком не спілкувалась, оскільки між ними були складні відносини. [PERSON] не бажав дзвонити та спілкуватись з донькою, не хотів говорити їй що знаходиться у лікарні, тому їй не відомо, чи знала відповідачка, що її батько потребує сторонньої допомоги. Після лікарні її чоловік припинив вживати алкогольні напої, допомагав їй обслуговувати огород та сад ( копав землю, прибирав мусор), оскільки у нього часто бувало не рівне дихання, для цих робіт вона наймала робітників. Більше у лікарні чоловік ніколи не знаходився, у 2014 році, під час погіршення стану, йому 2-3 рази викликали швидку медичну допомогу. Незважаючи на те, що висновку про необхідність у сторонньому нагляді, немає, вона вважає, що [PERSON] потребував стороннього догляду, який йому надавала тільки вона (готувала їжу, прибирала, прала, придбала ліки), їй ніхто не допомагав. Чоловіка вона поховала за власні кошти, відповідачка ні матеріальної, ні фізичної допомоги також не надавала. Представники позивачки, [PERSON] та [PERSON], підтримали позовні вимоги [PERSON] та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з»явилась, надала письмові заперечення ( а.с. 53), в яких зазначила, що не згодна з твердженнями позивачки про те, що вона не надавала батькові допомогу. Батько ніколи не звертався до неї з проханням про допомогу, він мав пенсію, їй відомо, що він періодично працював, проживав з дружиною. Під час перебування батька у лікарні, вона відвідувала його, приносила їжу та медикаменти, які він просив. При життя батька вона допомагала робити ремонт у його будинку, він ніколи не знаходився у безпорадному стані, не був інвалідом, не хворів тяжкими захворюваннями, не потребував сторонньої допомоги, тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки, адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнала та пояснив суду, що [PERSON] постійно підтримувала зв»язок з батьком, спілкувалась з ним за телефоном. Відповідачка постійно працює, має сім»ю, неповнолітнього сина, тому не мала можливості часто відвідувати батька. Оскільки [PERSON] не був похилою людиною (помер у віці 61 рік), отримував пенсію, за допомогою не звертався, за станом здоров»я стороннього догляду не потребував, такий догляд з її боку відповідачки не надавався. Вважає, що за віком батько позивачки не передбачав необхідності у постійному догляді, відповідачці ніколи ніхто не казав, що батько нібито потребує такого догляду. У 2013 році відповідачка відвідувала батька у лікарні разом з сином. Коли [PERSON] помер, саме донька відправляла тіло батька до моргу, оскільки позивачки поряд з ним не було. Відповідачка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки є єдиною дитиною [PERSON] та спадкоємицею першої черги. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представників, представника відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 29.04.1995 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 05.04.2011 року було розірвано. Рішенням суду від 03.04.2015 року було встановлено факт проживання її та [PERSON] у вказаному житловому будинку однією сім»єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, з 05.04.2011 року по 18.10.2014 року ( а.с. 10-12). [PERSON], який проживав за адресою, [INFO], помер 18.10.2014 року. З копії лікарського свідоцтва про смерть ( оригінал суду не наданий) вбачається, що причиною смерті стала хронічна ішемічна хвороба серця ( а.с. 7, 11). Згідно копії свідоцтва про народження, відповідачка у справі є донькою [PERSON] ( а.с. 54), що також не оспорювала у судовому засіданні позивачка [PERSON] За даними Першої Харківської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON], який помер 18.10.2014 року, із заявами про прийняття спадщини звернулись: його дочка [PERSON], [PERSON], заведено спадкову справу № 50/2015. Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видані ( а.с.85). У позовній заяві та показаннях наданих суду позивачка вказує, що спадкодавець [PERSON] в наслідок хвороби потребував допомоги, а його дочка такої допомоги батькові не надавала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома з позивачкою та [PERSON] більше 20 років, т.я. проживає поряд, але вхожа до їх сім»ї не була. Їй відомо, що у [PERSON] вживав алкогольні напої, потім у нього стався приступ з серцем, він лежав у лікарні. Дочку [PERSON] вона ніколи не бачила, вважає, що за ним доглядала позивачка, хоча достовірно не знає, чи надавав хтось ще матеріальну допомогу на лікування її чоловіка. [PERSON] допомагав дружині по господарству, обробляти сад та огород, ходив до магазину, виходив на вулицю, спілкувався з сусідами. Вважає, що під час загострень захворювання у 2014 році він потребував допомоги, яку йому надавала позивачка, вона придбала йому ліки, готувала їжу, спостерігала за ним. Чи міг він у такі періоди самостійно себе обслуговувати, їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачкою та її чоловіком з 2000 року, бувала у них вдома. [PERSON] пив, іноді бив дружину, за два роки до смерті з ним стався приступ, його помістили до лікарні. Останній раз бачила [PERSON] за 2 дні перед смертю, він виходив на вулицю, спілкувався з сусідами, скаржився, що відчуває слабкість. Протягом останніх двох місяців його життя бачила, як до нього 2-3 рази приїжджала швидка медична допомога. Оскільки останній шість місяців при житті [PERSON] вона не бувала у їх будинку, більш подобних відомостей про стан здоров»я [PERSON] надати не може, але вважає, що він потребував догляду, якого самого, сказати не може, за ним доглядала дружина. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона знайома з сім»єю [PERSON], періодично, декілька разів на місяць, бувала у них вдома. Приблизно за два роки до смерті [PERSON] став скаржитись на серце, у зв»язку з чим він лікувався у лікарні. Після того, як підлікувався, він допомагав дружині по господарству, в саду та огороді. Дочку [PERSON] не бачила протягом 11 років, зі слів позивачки їй відомо, що дочка нічим не допомагала. Позивачка одна піклувалась про чоловіка, готувала їжу, вбирала в будинку, прала, покупала ліки та продукти. [PERSON] не був людиною сильно похилого віку, ніколи не був лежачим хворим, помер у 62 роки, напередодні смерті його бачили на вулиці, тому його смерть для всіх була не очікуваною. Свідок [PERSON] пояснив суду, що протягом 30 років їх сім»я мала дружні стосунки з сім»єю [PERSON]. Останній рік життя [PERSON] хворів, він відвідував його по декілька разів на тиждень. Від самого [PERSON] йому відомо, що він ненавидів дочку та онука, не хотів з ними спілкуватись, виганяв їх, оскільки йому не подобались легка поведінка дочки та її відношення до життя. Останній розповідав йому, що дочка приходила до нього у лікарню, приносила продукти, але грошей не давала. Згідно показань свідка [PERSON], протягом останніх 10 років бував в домі [PERSON] приблизно один раз на два місяці, періодично на прохання [PERSON] надавав допомогу у ремонті побутових приладів. Кожен раз, коли бачив її чоловіка, його стан та поведінка були звичайними, він ходив, виглядав добре, нічого про його стан здоров»я [PERSON] йому не відомо. З пояснень позивачка, даних в суді вбачається, що будь-які медичні документи на підтвердження тяжкого стану здоров»я [PERSON], за яким він знаходився у безпорадному стані, вона надати не може, у лікарні він перебував тільки один раз, протягом 10 днів, після серцевого нападу. [PERSON], допитаний в судовому засіданні у якості свідка, поянив, що [PERSON] відповідачки бачив два рази, у 2010-1012 роках, коли на прохання [PERSON] на своєму автомобілі підвозив її з сином до батька, на пров. Диспетчерський у м. Харкові, оскільки у неї були тяжкі сумки з продуктами та будівельними матеріалами. Відповідачка залишалась у батька, оскільки збиралась робити якісь ремонтні роботі у його будинку. Після того він більше відповідачку не підвозив, але був випадок коли він допомагав їй загружати сумку до таксі, вона також їхала до батька, коли це було сказати не може. Позивачка у позовній заяві просить усунути [PERSON] від спадщини після смерті батька, посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, якою передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Аналізуючи вищенаведені докази, надані позивачкою, суд прийшов до висновку про те, що нею не надано доказів, які б підтверджували перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані, внаслідок чого він потребував у сторонній допомозі, від якої дочка останнього, спадкоємиця за законом, ухилялася. Дані, що [PERSON] при житті звертався до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на своє утримання, також відсутні. Поряд з цим, суд критично оцінює показання свідка [PERSON], онука [PERSON], який пояснив суду, що разом з матір»ю відповідачкою у справі, один раз на тиждень відвідувати діда [PERSON], який останні два роки життя проживав один. Вказані показання не суперечать показанням свідків наведеним вище, рішенню суду від 03.04.2015 року, яким встановлений факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю у період з 05.04.2011 року по 18.10.2014 року. Посилання позивачки, свідків на те, що [PERSON] догляд за [PERSON] полягав в тому, що [PERSON] готувала чоловікові їжу, прала, прибирала у будинку, вела господарство, придбала ліки та продукти, відвідувала чоловіка у лікарні, свідчать про те, що позивачка та [PERSON] проживали однією сім»єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, як подружжя у період шлюбу, так і після його розірвання, що вже було встановлено судом. Згідно ст.. 75 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. За перелічених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed