Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері. В обґрунтування позову посилається на те, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі, який 16.01.2021 року розірвано на підставі рішення суду, у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідачка з січня 2017 року ніде не працювала, а він ніс усі витрати на утримання сім`ї, в тому числі і на утримання сина. В липні 2019 року відповідачка забрала усі заощадження і з сином самовільно переїхала на проживання до своїх батьків, чим штучно створила ситуацію з метою отримання аліментів на дитину. Поки він перебував за кордоном звернулась до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина. 29.11.2019 року Гусятинським районним судом винесено рішення в користь відповідачки. З вересня 2020 року по даний час їхній малолітній син перебуває на його утриманні, а відповідач не бере ніякої участі у вихованні і утриманні дитини, проте вимагає від нього сплати аліментів і погашення штучно створеного боргу. Тому просить суд звільнити його від сплати аліментів та припинити їх стягнення; стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 09 липня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Печінка П.В. подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти позову, посилаючись на те, що незрозумілими є обґрунтування позовних вимог Позивачем, оскільки частина 2 статті 197 СК України, регулює порядок звільнення особи від сплати заборгованості за аліментами, проте жодним чином не регулює питання припинення стягнення аліментів, а Позивач при цьому зовсім не посилається на інші норми законодавства. Той факт, що Відповідачка пред`явила виконавчий лист до виконання лише у травні 2021 року не може бути підставою для звільнення Позивача від сплати заборгованості, оскільки відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» та частини 1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Крім того, Позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 29 листопада 2019 року. У випадках передбачених ст. 197 СК України, суд може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Позивач у позовній заяві зазначає істотною обставиною для застосування ч.2 ст.197 СК України є факт, що з вересня по грудень 2020 року Відповідачка не несла витрат на утримання дитини оскільки разом із Позивачем перебували за кордоном, а із січня 2021 року - малолітня дитина знаходиться на його повному утриманні. Не зважаючи на формальну відповідність даного твердження матеріалам справи, Відповідачка наполягає на тому, що дана обставина не може бути визнана судом як обставина, що має істотне значення, оскільки вона умисно створена Позивачем унаслідок вчинення ним кримінального карного діяння та послідуючого ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. На думку відповідача, визнання зазначеної обставини судом як такої, що має істотне значення для звільнення Позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів, фактично буде заохочувати останнього до продовження у неправомірний спосіб перешкоджати матері дитини здійснювати її виховання та утримання. Оскільки за винятком періоду із 27.12.2020 року по день подачі позовної заяви, під час якого Позивач насильно і протиправно утримує дитину у себе не допускаючи до неї Відповідачку, ним не подано суду жодних доказів наявності обставин, передбачених ч.2 ст.197 СК, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами, вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши докази, подані сторонами, письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 18 липня 2015 року до 16 січня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.8). Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року в справі №596/1638/19, ухваленим в порядку в порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог, відмовити. Дане рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1(один) місяць допущено до негайного виконання. (а.с.4, 41-42). Постановою ВП №65453130 від 17 травня 2021 року головного державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби міста Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Путятинською М.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №596/1638/19 від 06.12.2019 року, виданого Гусятинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с.13). За інформацією головного державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби міста Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Путятинською М.О., заборгованість по стягненню аліментів у боржника [PERSON] станом на 01.01.2020 року становить 2786, 67 грн., станом на 01.01.2021 року становить 13731, 67 грн., станом на 01.05.2021 року - 17573,67 грн. (а.с.12). Як встановлено, малолітній [PERSON] , 2017 року народження зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] перебуває на утриманні батька [PERSON] з 15 грудня 2020 року. (а.с.5,6,7). 11 червня 2021 року [PERSON] подано позов про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (ч.ч.1,3 ст.181 СК України). У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. На час звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, син проживав з матір`ю, що підтверджено рішенням суду в справі №596/1638/19 та не заперечується сторонами. Рішення суду про стягнення аліментів не виконується відповідачем. Згідно розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації від 16 січня 2021 року №4/02-34, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із його матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання [ADDRESS] . (а.с.43). Як встановлено, зазначене рішення органу опіки та піклування не виконується відповідачем [PERSON] (а.с.44). В судовому засіданні позивач пояснювала, що рішення органу опіки та піклування не виконане, оскільки батько протиправно утримує дитину у себе. Нанесення їй тілесних ушкоджень вона боїться сама навідувати дитину за місцем проживання відповідача. Ці обставини не спростовані позивачем, який посилається на те, що ним не виконується рішення органу опіки і піклування, тому що його малолітній син не бажає проживати з матір`ю. Невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування стало підставою для її звернення до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради про визначення місця проживання дитини сина [PERSON] , 2017 року народження. (а.с.45). Також, в провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження щодо обвинувачення [PERSON] в спричиненні [PERSON] легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (ч.2 ст. 125 КК України). (а.с.46-47). У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Частиною 2 статті 197 Сімейного кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення Відповідно до положень частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них. Зазначені норми не визначають чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, звільнення від заборгованості, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. З грудня 2020 року дитина [PERSON] , проживає з батьком [PERSON] , з якого стягнуто на користь матері дитини аліменти на його утримання. На думку позивача, в грудні 2020 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і ці обставини впливають на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина та, відповідно, надають [PERSON] право вимагати звільнення від них. Також [PERSON] заявив вимогу про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на підставі статті 197 СК України, не зазначивши при цьому суму заборгованості за аліментами, від яких його має звільнити суд. Суд вважає, що зміна обставин, на які посилається позивач відбулась не внаслідок правомірної поведінки батька дитини, а в силу невиконання рішення органу опіки та піклування, яке набрало законної сили, щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Встановлено, що це рішення не втратило законну силу і не скасоване, тому не може бути піддано під сумнів. Тому підставами для звернення із позовом про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості з аліментів не можуть бути обставини, які виникли внаслідок неправомірної поведінки особи, що полягає в умисному невиконанні рішення органу опіки та піклування. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, припинення стягнення аліментів. З підстав, зазначених вище, не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення аліментів на користь позивача з відповідача на утримання сина [PERSON] , 2017 року народження. При цьому суд наголошує, що на день розгляду справи є чинними судове рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , а також рішення органу опіки та піклування від 16 січня 2021 року №4/02-34 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] із його матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання [ADDRESS] . (а.с.43). На думку суду, проживання сина з батьком не є безумовною підставою для стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання сина за наявності судового рішення про стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання цього ж сина, так як наразі є невирішеним спір в суді між батьками дитини щодо визначення місця проживання дитини сина. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed