Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовної заявою, у якій просила встановити факт родинних відносин між [PERSON], померлим [INFO] року та його батьком [PERSON], померлим [INFO] року; встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] до дня його смерті; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті діда [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), а також право на виділену за вказаною часткою (паєм) земельну ділянку площею 5,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області, помер дід позивача [PERSON] За життя покійному згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказана частка (пай) була виділена в натурі (на місцевості) на підставі вказаного сертифіката у вигляді земельної ділянки площею 5,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населеного пункту), масив № 11, ділянка [NUMBER] та передана безоплатно у власність [PERSON] на підставі відповідного розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області. Позивач вказує, що з невідомих причин виділеній земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер, дані про земельну ділянку не були внесені до Державного реєстру земель, Державного земельного кадастру та як результат [PERSON] не був виданий державний акт на землю. Також зазначає, що заповіт щодо свого майна [PERSON] не залишав, а із спадкоємців за законом першої черги за правом представлення є тільки позивач, як його онука, оскільки єдиний син спадкодавця та батько позивача [PERSON], помер [INFO] року. Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні, оскільки дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO] року. 17 березня 2017 року позивач звернулася до Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з метою оформлення своїх спадкових прав відносно вищевказаної земельної ділянки, однак того ж дня постановою нотаріуса зазначеної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на земельну ділянку в зв'язку з тим, що згідно поданих документів неможливо підтвердити факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та відсутності оригіналу державного акту про право приватної власності на землю. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача та витребувано із Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області інформацію щодо наявності заповітів [PERSON], який помер [INFO] року, заяв спадкоємців про прийняття його спадщини або відмову від неї, видачі їм свідоцтв про право на спадщину та належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи заведеної щодо майна [PERSON] (а.с. 41-42). Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача та витребувано із державного підприємства «Одеський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» належним чином завірені копії наступних документів: технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку члена КСП ім. Шевченка Фрунзівського району Одеської області [PERSON], яка складалась у 2004 році інженером інституту [PERSON]; сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого на ім'я [PERSON], кадастрового плану земельної ділянки; та інформацію про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (а.с. 43-44). Крім цього, за клопотанням позивача від Захарівського РС ГУ ДМС України в Одеській області було витребувано належним чином завірену копію заяви про видачу паспорту [PERSON], 1940 року народження, який помер [INFO] року (а.с. 47). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю і додатково пояснили, що спадкодавець проживав зі своєю дружиною, а після смерті його сина та батька позивача у 2003 році та його дружини у 2005 році - позивач залишилась єдиним близьким родичем, яка могла ним опікуватись. У зв'язку з цим, у 2010 році спадкодавець перебуваючи у віці 83 роки став проживати у будинку та з сім'єю позивача, яка здійснювала догляд за ним, а також провела його поховання. Представник відповідача Каланча І.В. позовні вимоги визнав повністю і суду пояснив, що позивач є єдиним спадкоємцем свого діда і сільська рада не претендує на його спадщину у вигляді земельної ділянки. Також пояснив, що працює сільським головою з 2010 року, а сім'ю спадкодавця і позивача знає ще раніше, оскільки раніше працював головою колгоспу. Коли почав працювати сільським головою, то бачив спадкодавця у будинку позивача, яка на той час залишилась його єдиною родичкою у селі. Також зі слів жителів села знає, що спадкодавець проживав з позивачем, яка здійснювала догляд за ним та провела його поховання, тому що інших родичів у нього не було. Поштові адреси житловим будинкам у селі Василівка станом на 2011 рік не були присвоєні і реєстрація місця проживання здійснювалась у цілому по населеному пункту. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, у селі Василівка Фрунзівського району Одеської області [INFO] року помер батько позивача [PERSON] (а.с. 20). Родинні відносини позивача з батьком підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 листопада 1970 року, в якому її батьком вказаний [PERSON] та копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05 листопада 1988 року та серії [NUMBER] від 06 жовтня 2015 року з яких вбачається, що позивач змінила своє родове прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», а потім прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 23, 24, 25). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21 грудня 2016 року повторно, у селі Василівка Фрунзівського району Одеської області [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до виписок з погосподарських книг за 1953-1955 роки № 3 особовий рахунок № [NUMBER] села Василівка, за 1955-1957 роки № 18 особовий рахунок № [NUMBER] села Василівка, за 1958-1960 роки № 5 особовий рахунок № [NUMBER] села Василівка, вбачається, що [PERSON], 1940 року народження постійно проживав в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області в житловому будинку, господарем якого був його батько [PERSON] В даному житловому будинку проживали та були зареєстровані наступні громадяни: голова господарства - [PERSON], 1926 року народження, дружина - [PERSON], 1912 року народження, син - [PERSON], 1940 року народження (а.с. 17-19). Також, з копії заяви [PERSON] форми [NUMBER] про видачу йому паспорту від 04 серпня 1977 року вбачається, що його батьком вказаний [PERSON] (а.с. 53). Таким чином, оцінюючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про доведеність вимог в частині встановлення факту родинних відносин між батьком позивача [PERSON] та спадкодавцем, який визнано представником відповідача та підтверджено наведеними вище та дослідженими судом доказами щодо записів про їх родинні відносини у погосподарських книгах та заяві про видачу паспорту [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, згідно із довідкою Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 435 від 13 липня 2017 року, вбачається, що позивач фактично постійно до дня смерті [PERSON] проводила догляд за ним (а.с. 26). Також, відповідно до довідки Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 452 від 07 серпня 2017 року, вбачається, що [PERSON], 1926 року народження, за погосподарськими книгами по селу Василівка облікувався як особа одиночка, що проживала у житловому будинку, в якому інших зареєстрованих (проживаючих) осіб не було. Фактично [PERSON] з 2010 року у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я став без реєстрації постійно проживати із сім'єю у житловому будинку онуки [PERSON], яка здійснювала догляд за ним до дня його смерті, яка настала [INFO] року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 27). Зазначена довідка видана на підставі акта від 07 серпня 2017 року щодо фактичного проживання особи, складеного та підписаного депутатами Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області [PERSON] та [PERSON] та жителями села Василівка [PERSON], [PERSON] [PERSON], які особисто знали померлого [PERSON] та знають його онуку [PERSON], та яким ці обставини відомі (а.с. 28). Таким чином, судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] формально був зареєстрований один у житловому будинку в с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, проте у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я із 2010 року став фактично постійно проживати у будинку позивача та проживав там до дня своєї смерті, яка настала [INFO] року, що підтверджено вище зазначеним доказами, а отже заява в частині встановлення факту постійного проживання підлягає задоволенню. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 8, 9). Зазначена земельна частка (пай) спадкодавцю була виділена в натурі (на місцевості) на підставі вказаного сертифікату у вигляді земельної ділянки площею 5, 51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населеного пункту), масив № 11, ділянка [NUMBER] та передана безоплатно у власність [PERSON] на підставі відповідного розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 132/2004 від 30 березня 2004 року (пункт 55 додатку до розпорядження) (а.с. 70, 72). Згідно копії акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 09 квітня 2004 року вбачається, що межі вказаної земельної ділянки були перенесені в натуру (на місцевість) шляхом їх встановлення та закріплення межовими знаками довготривалого зберігання (а.с. 15). Разом з тим, виділеній земельній ділянці не було присвоєно кадастрового номеру, дані про земельну ділянку не були внесені до Державного реєстру земель, Державного земельного кадастру та як результат [PERSON] не був виданий державний акт на землю, що підтверджено довідкою відділу у Захарівському районі міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 29-15-0. 192-1710/125-17 від 10 липня 2017 року (а.с. 10). У довідках ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 3133 від 25 вересня 2017 року та № 3651 від 31 жовтня 2017 року вказано про відсутність в інституті картки про присвоєння зазначеній вище земельній ділянці кадастрового номеру та державного акта на неї, та надано копію вказаного вище розпорядження райдержадміністрації (а.с. 60-61, 70). Як було зазначено вище, [INFO] року у селі Василівка Фрунзівського району Одеської області помер спадкодавець [PERSON], після смерті якого залишилась вищезазначена земельна ділянка (а.с. 7). Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні, оскільки раніше померли син спадкодавця та батько позивача - [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON] (а.с. 20, 21). Постановою державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], померлого [INFO] року, у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акта про право на землю та відсутністю документального підтвердження постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 29). Згідно із інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 905/01-16 від 23 жовтня 2017 року, заповіт щодо майна спадкодавця не посвідчувався, спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини або відмову від неї не зверталися і свідоцтва про право на спадщину їм не видавались (а.с. 49). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 та ч. 1 ст. 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Можливість встановлення вище вказаних фактів у судовому порядку визначається відсутністю свідоцтва про народження батька позивача і реєстрації місця проживання спадкодавця по населеному пункту, а не у конкретному житловому будинку, а також тим, що це породжує для позивача можливість спадкування майна свого діда. За результатами встановлення зазначених фактів, суд приходить до висновку, що позивач як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вона не заявила про відмову від неї і ця спадщина у вигляді земельної частки паю та виділеної за ним земельної ділянки стала належати їй з часу відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення після смерті діда [PERSON] та в інший спосіб не може захистити своє право, оскільки не має змоги надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу, оскільки його за життя діда [PERSON] виготовлено не було. Таким чином, оскільки, земельна ділянка була передана у власність спадкодавцю розпорядженням райдержадміністрації, як уповноваженим та компетентним органом відповідно до положень статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», проте за відсутності реєстрації цієї ділянки за кадастровим номером в інформаційних системах і видачі правовстановлюючого документа на неї, а відтак за позивачем можливо визнати не право власності, а право на цю ділянку, що надасть їй можливість завершити розпочатий спадкодавцем процес реєстрації земельної ділянки та права власності на неї. Отже, з огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved