Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема і на зазначене домоволодіння. Він, позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно не має змоги, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив. Позивач в судове засідання не прибув, в заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №325 за 2015 рік до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується наступними документами, копії яких містяться в матеріалах справи: свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 26.05.2015 року (а. с.5), свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.06.1959 року (а. с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема і на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, згідно заповіту, посвідченого 05.03.1996 року секретарем виконкому Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №7, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповів [PERSON] (а.с.11). Як вбачається із спадкової справи №325 за 2015 рік до майна померлого [PERSON], позивач спадщину після смерті останнього прийняв своєчасно та на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,2120 га отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за №1-93 та за №1-95 відповідно (а.с.29, 40, 41). Інші спадкоємці майна померлого [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини, а також підтверджується довідкою №620 від 05.11.2015 року Гавронщинської сільської ради звідки вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживав один(а.с.30). Проте, державний нотаріус своїм листом №2042/02-31 від 29.11.2016 року відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив (а.с.14). Факт того, що домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], належало [PERSON], підтверджується випискою з погосподарської книги Гавронщинської сільської ради №614 від 28.11.2016 року, а саме особовим записом №01-01411 в погосподарській книзі №3 за 2016 рік (а. с.16). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, в графі «Рік побудови» зазначено: 1969, 1983 (а.с.17-20). Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року). В той же час відповідно до вимог пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого був померлий [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Гавронщинської сільської ради №614 від 28.11.2016 року є доказом належності вказаного вище домоволодіння на праві власності [PERSON] Відповідно технічному паспорту, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], входить: житловий будинок загальною площею 73,0 кв м, житловою площею 52,2 кв м - під літерою «А», веранда «а», ганок, сарай «Б», прибудова «В», літня кухня «Г», погріб «Д», вбиральня «Ж», огорожа №1-4, тротуар «І». Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved