Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2013 року її шлюб з [PERSON] було розірвано. Вони мають дитину -, [PERSON] [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з дитиною не спілкується,ухиляється від виконання своїх обов*язків. Дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з наведених в ньому підстав. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, суд вважає за можливим проведення розгляду справи без присутності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільну дитину [PERSON] [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] видане 29.10.2010 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. В судовому засіданні встановлено, що син [PERSON] [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою. Позивачка вказала, що на утримання сина відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги і син перебуває на повному її утриманні. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 р., держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.ст. 180,185 СК України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до виповнення їй 18 років. Між позивачем та відповідачем по справі ускладнилися відносини. В добровільному порядку відповідач не надає достатньої допомоги дитині, не допомагає матеріально. Підстав для звільнення відповідача [PERSON]. від обов'язку утримувати дитину, судом не встановлено. Договору між батьками про сплату аліментів на дитину не досягнуто, тому він підлягає вирішенню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У разі наявності додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом, який не пов'язаний зі сплатою аліментів (ст. 185 СК України). Вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані та доведені в судовому засіданні доказами, тому підлягають задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню по справам про аліменти в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст.ст.81,88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved