Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань, трьох процентів річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів, а також понесених витрат за проведення економічних досліджень. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 03 вересня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було ухвалено рішення згідно якого стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] кошти понесені на ремонт будинку № 42-А по вул. Л. Українки а с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області протягом березня травня 2008 року в сумі 152488 гривень. Після ухвалення вказаного рішення відповідачем у період із 29.12.2014 року по 08.02.2016 року сплачено позивачу 136402,69 гривень, в період із 15.03.2016 року по 06.04.2016 року - 1900,02 гривень. Позивач вказала, що згідно висновків експертних досліджень відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача інфляційний нарахувань, в звязку із несвоєчасними погашенням боргу з урахуванням сплачених сум в розмірі 28463,58 грн. за період із 01.12.2014 року по 11.11.2015 року, в сумі 152488 гривень, а також три проценти річних в сумі 1943,95 гривень. Крім цього, відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача інфляційних нарахувань виходячи із суми боргу 152488 гривень за період з травня 2008 року по грудень 2014 року в сумі 99696,65 гривень, а також три проценти річних за вказаний період в сумі 29753,96 гривень. Загальна сума інфляційних нарахувань та три проценти річних, які відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача становить 160202,62 гривень, а також 344,48 гривень понесених витрат за проведення експертних досліджень розрахунку інфляційних нарахувань та три проценти річних. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та три проценти річних застосовуються як відповідальність за прострочення грошового зобовязання, в той час як між ним та позивачем [PERSON] виникли не грошові зобовязання, що встановлено рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року. Вказав, що за таких обставин позивач не має права застосовувати ст. 625 ЦК України та вимагати стягнення заявлених нею сум. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити виходячи із наступного. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року яке ухвалено в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року змінено в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна, зменшено розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] коштів з 213753,26 грн. до 152488 гривень. У решті рішення апеляційного суду Львівської області від 27.11.2013 року залишено без змін. Ухвалюючи рішення від 03.09.2014 року - Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено наступні обставини. Судами встановлено, 04 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого сторони домовились у термін до 10 квітня 2008 року укласти договір купівлі-продажу належного [PERSON] незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л. Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області та частини земельної ділянки за 93 000 доларів США. На виконання умов попереднього договору [PERSON] передала [PERSON] 25 280 грн, що було еквівалентно 5 000 дол. США. У визначений попереднім договором строк договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та частини земельної ділянки укладено не було, у звязку з підвищенням [PERSON] вартості майна. 20 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один попередній договір купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, в якому визначено вартість майна в розмірі 210 000 дол. США та строк укладення основного договору до 30 травня 2008 року. На виконання умов попереднього договору [PERSON] передала [PERSON] 4 800 грн, що було еквівалентно 1 000 дол. США. Договір купівлі-продажу на підставі попереднього договору від 20 травня 2008 року між сторонами укладено не було, у звязку з відмовою [PERSON] від його укладення. Також, судами встановлено, що після укладення першого попереднього договору позивачами у період березень-травень 2008 року з відома та дозволу [PERSON] було проведено ряд робіт з добудови незавершеного будівництвом житлового будинку, а саме: замінено дах, поштукатурено стіни, замінено вікна та двері, тощо. Відповідно до судового будівельно-технічного експертного дослідження будинку від 29 вересня 2011 року № 1101 вартість ремонтно-будівельних робіт у незавершеному будівництвом житловому будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, виконаних на даному обєкті на замовлення [PERSON] та [PERSON] протягом березня-травня 2008 року та згідно з актом виконаних робіт становить 152 488 грн, вартість незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району готовністю 45,14 % станом на 04 березня 2008 року становила 429 374 грн; вартість незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району готовністю 61,2 % станом на 30 травня 2008 року становила 581 862 грн; вартість незавершеного будівництвом житло будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району готовністю 61,2 % станом на 10 вересня 2009 року становила 727 328 грн. 10 вересня 2009 року [PERSON] відчужив спірний незавершений будівництвом житловий будинок [PERSON] Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2 ст. 1213 ЦК України). Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що будівельні матеріали, використані [PERSON] в ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку [PERSON], є безпідставно набутим майном, яке останній повинен повернути [PERSON] Оскільки відокремити будівельні матеріали не є можливим, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню їх вартість. Однак, встановлюючи розмір вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів та стягуючи з відповідача на користь [PERSON] їх вартість з урахуванням інфляційних витрат, апеляційний суд не звернув уваги на те, що ст. 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання у разі прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді сплати інфляційних витрат, тоді як між сторонами виникли не грошові зобовязання. Статтею 341 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Враховуючи викладене та те, що судовим будівельно-технічним експертним дослідженням будинку від 29 вересня 2011 року № 1101 встановлена вартість ремонтно-будівельних робіт у незавершеному будівництвом житловому будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, виконаних на даному обєкті на замовлення [PERSON] та [PERSON] протягом березня-травня 2008 року становить 152488 грн., колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення апеляційного суду в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна та зменшення його розміру з 213753,26 грн. до 152488 грн. Отже, вирішуючи виниклий між сторонами спір, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що виниклі між сторонами відносини повязані із стягненням із відповідача у користь позивача вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів та стягнення їх вартості не відносяться до грошових зобовязань. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що позивач, на підставі положень ст. 625 ЦК України, просить стягнути із відповідача у її користь інфляційні нарахування та три проценти річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів як компенсації вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів, що не є грошовим зобовязанням відповідача перед позивачем, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки положення ст. 625 ЦК України застосовуються лише при невиконанні грошових зобовязань. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed