Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське», третя особа: УВДФСС України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 07.09.2007 року по 02.11.2014 рік та з 06.03.2018 р. по 21.10.2019 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», де працював гірником очисного забою з повним робочим днем в щахті. 21.10.2019 року він був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. 09.07.2019 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого йому було встановлено діагноз: відкрита поєднана повторна краніовертеброторакальна травма, забій головного мозку 1 ступеня з двобічною рефлекторно- пірамідною недостатністю, помірною статистичною атаксією, посттравматичною вегетативною дисфункцією з артеріальною гіпертензією, сінкупальними станами стійкою цефалгією, антено невротичним синдромом. Забита рана м`яких тканин голови. Забій, розтягнення м`язово зв`язувального апарату шийного відділу хребта з посттравматичною цервікалгією, помірним м`язово-тонічним синдромом. Закрита травма грудної клітини, перелом 10 ребра ліворуч зі зміщенням, больовий синдром. Висновком МСЕК від 21.10.2019 року йому вперше було встановлено 50% втрати працездатності, третю групу інвалідності. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 092690 від 26.11.2020 року йому повторно було встановлено 50% втрати працездатності та 3 групу інвалідності Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, внаслідок втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач вважає, що діями відповідачів по незабезпеченню безпечних умов праці йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 50000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, пов`язану з травмою на виробництві 50000 грн., судові витрати за надання правової допомоги в сумі 1500 грн. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 50% професійної працездатності та у зв`язку з цим до моральних страждань, відсутні відповідні висновки МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, не зазначено позивачем, у чому саме полягає порушення його законних прав з боку відповідача. Окрім того, відповідно до п. 8 Акту Н-1 причиною настання нещасного випадку є невиконання позивачем та особами, які працювали разом з ним вимог інструкції з охорони праці та посадових обов`язків, зокрема з боку [PERSON] мало місце порушення п. 9 гл. 5 розд. 1У «Правил безпеки у вугільних шахтах», п. 1.11 «Інструкції з охорони праці безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті гірника очисного забою», розділу «Організація робот» «Паспорту на доставку матеріалів і обладнання по вантажному хіднику похилу № 1». Просили відмовити в задоволенні позову . ( а. с. 44-48). Представник третьої особи УВД ФСС України в Донецькій області надали пояснення, в яких вказали, що 21.10.2019 р. міжрайонною МСЕК м. покровська [PERSON] вперше було встановлено стійку втрату працездатності 50% та 3 група інвалідності з датою переогляду 21.10.2020 року. Покровським відділенням 25.11.2019 р. було винесено Постанови про призначення страхових виплат [PERSON] , а саме: одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 8529,75 грн. та щомісячної страхової виплати в розмірі 10765,11 грн. Висновком МСЕК 26.11.2020 р. позивачу повторно було встановлено 50% втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Управління продовжує сплачувати позивачу страхові виплати. Представник просить ухвалити рішення на розсуд суду. ( а. с. 54). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ «Краснолиманське», з 07.09.2007 року по 02.11.2014 рік та з 06.03.2018 р. по 21.10.2019 р., де працював гірником очисного забою з повним робочим днем в щахті. ( а. с. 4-7). Наказом № 236 к від 22.10.2019 р. позивача було звільнено з підприємства за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. ( а. с. 7). 09.07.2019 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого йому було встановлено діагноз: множинна травма тіла. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забита рана волохатої частини голови. Забій шийного відділу хребта. Забій грудної клітини ліворуч ( а. с. 9). За наслідками проведення розслідування нещасного випадку складені акт за формою Н-1/П , в якому встановлені причини нещасного ви падку: технічні незадовільний технічний стан, у тому числі виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території, а також супутні організаційні порушення технологічного процесу, невиконання інструкцій з охорони праці, посадових обов`язків . ( а. с. 8-14). Висновком МСЕК за № 067850 від 21.10.2019 року [PERSON] вперше було встановлено 50% втрати працездатності, третя група інвалідності, призначене медикаментозне лікування . ( а. с. 27). В подальшому висновком МСЕК за № 092690 від 26.11.2020 року позивачу вдруге було встановлено 50% втрати працездатності, 3 група інвалідності ( а. с. 28). Як вбачається з матеріалів справи позивачу призначено страхові виплати( а.с. 55-56). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Законом України « Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Згідно пункту 27 статті 77 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пункту 22 статті 71 Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію частини третьої статті 34 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на 2006-2007 роки було призупинено. Відповідно до змін, внесених до Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, суд вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що , у зв`язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% професійної працездатності, внаслідок чого у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, мали місце послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку, рішення МСЕК про втрату працездатності, виписки із історії хвороби. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК від 21.10.2019 року, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що позивач визнаний інвалідом третьої групи, професійна працездатність у зв`язку з нещасним випадком на виробництві , втрачена на 50 %., а також той факт, що причинами нещасного випадку були як технічні причини ( незадовільний технічний стан виробничих об`єктів) так і організаційні ( порушення технологічного процесу, посадових обов`язків, Інструкції з охорони праці). Доводи представника відповідача , викладені в наданих запереченнях про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ненаданням медичного висновку суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку медичних органів. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог , вважає можливим стягнути з відповідача ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 28000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає сплата понесеного судового збору в сумі 840,80 грн. Що стосується вимог про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові- на позивача; у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~\~ законом\~\~ порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні \~позиції викладені\~в постанові\~ВСУ від\~02.07.2019\~року \~в справі\~за №\~810/795/18. В обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення судових витрат відповідачкою надано: ордер, договір про надання правової допомоги ( а.с. 32,33), розрахунок суми гонорару ( а.с. 34), акт приймання -здачі виконаних робіт ( а.с. 35), квитанція до прибуткового касового ордера ( а.с. 36). Враховуючи вищевикладене сума судових витрат за надання правової допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 840 грн. ( 1500х56 (у процентному відношенні розмір задоволених позовних вимог- 56%):100=840). На підставі викладеного,

Outcome: partial