Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.06.2013 року між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2016р. по справі № 127/9478/16-ц. За час перебування в шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , та відповідно бабусею малолітнього [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , актом про склад сім`ї від 24.03.2021р., де зазначено, що [PERSON] являється внуком [PERSON] та довідкою ОСББ «Москаленка-65» від 27.03.2021року. Згідно з довідкою ОСББ «Москаленка - 65» від 27.03.2021 р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , [INFO] зі своїм внуком [PERSON] , [INFO] який перебуває на повному її утриманні. Також у даній довідці зазначено, що за цією адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , (не проживає з 2017 року) та [PERSON] (не проживає з 2003 року). Крім того, в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2021 року по справі № 127/26460/15 ц встановлено, що [PERSON] , 25.10.2013 року проживає з бабою [PERSON] , яка самостійно утримує та виховує внука. Малолітній [PERSON] вже більше трьох років проживає лише разом з [PERSON] , своєю бабусею, і перебуває на повному її утриманні. До того ж вона займається вихованням дитини, піклується про його розвиток та стан здоров`я. В той же час, батьки малолітнього [PERSON] являються фізично здоровими та працездатними особами, які можуть і повинні регулярно надавати допомогу на утримання своєї дитини. На утримання неповнолітнього внука [PERSON] потрібні значні кошти, зокрема на одяг, продукти харчування, предмети для його навчання, розвитку та дозвілля, а також на лікування. Проте, мати [PERSON] таку допомогу на утримання свого сина не надає, і взагалі не спілкується з дитиною, не бачиться та не цікавиться його життям. Батько дитини [PERSON] фінансову допомогу на сина інколи надає, але нерегулярно, і в недостатньому обсязі. Просила суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 02.06.2013 року між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2016р. по справі № 127/9478/16-ц (а.с.10). За час перебування в шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження,серії [NUMBER] від 29.10.2013 року (а.с.9). [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , та відповідно бабусею малолітнього [PERSON] , дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.14), актом про склад сім`ї від 24.03.2021р., де зазначено, що [PERSON] являється внуком [PERSON] (а.с.12) та довідкою ОСББ «Москаленка-65» від 27.03.2021року (а.с.13). Згідно з довідкою ОСББ «Москаленка - 65» від 27.03.2021 р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , [INFO] зі своїм внуком [PERSON] , [INFO] який перебуває на повному її утриманні. Також у даній довідці зазначено, що за цією адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , (не проживає з 2017 року) та [PERSON] (не проживає з 2003 року) (а.с.13). Крім того, в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2021 року по справі № 127/26460/15 ц встановлено, що [PERSON] , 25.10.2013 року проживає з бабою [PERSON] , яка самостійно утримує та виховує внука (а.с.15-17). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує, що дитина, проживаючи разом з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів, а також те, що відповідачі здорові, працездатні особи та мають можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. За наведеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов`язок батьків по її утриманню, інші обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів на дитину, що підлягають стягненню з кожного із відповідачів, у частці від всіх доходів відповідачів, про яку клопоче позивачка. Суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідачі суду не надали. При цьому аліменти підлягають стягненню на користь позивачки по справі як особи, в сім`ї якої проживає дитина та яка її утримує, виховує. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір по 908,00грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved