Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання земельної ділянки, житлового будинку з надвірними будівлями спільним майном подружжя та розподіл спільного майна, у якому просив визнати житловий будинок з надвірними будівлями спільною з відповідачкою сумісною власністю, розділити спільне майно, виділивши йому 1/2 частину будинковолодіння, 1/2 частину надвірних будівель, 1/2 частину земельної ділянки, 1/2 частину огорожі. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просив визнати житловий будинок і земельну ділянку, які придбані у шлюбі із [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя, та розділити житловий будинок по запропонованому експертом 1-ому варіанту, стягнувши на його користь із відповідача [PERSON] 4344 грн. як відступ від ідеальних часток вартості майна, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 08.04.1986 року зареєстрував шлюб із [PERSON] Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO], яка мешкає окремо. На праві спільної сумісної власності йому з відповідачем у м. Хмельницькому належала квартира по вул. Пяскорського, 6/118, дачний будинок з гаражем та сараєм в дачному масиві «Видрові доли», гараж в гаражному масиві по вул. Західна-Окружна, 21/2, та автомобіль «Москвич». 17.09.2004 року свою частку у квартирі та гараж позивач подарував дочці [PERSON], дачний будинок разом з дружиною вони продали за 5000 доларів США, а автомобіль він передав сину доньки відповідачки від першого шлюбу. 11.07.2013 року разом із відповідачем згідно договору купівлі продажу, який оформлено на [PERSON], було придбано нерухоме майно житловий будинок по вул. Чкалова, 7, в с. Зіньків Віньковецького району, що розміщений на земельній ділянці 0,2500 га, та при укладенні вказаного договору позивач дав свою згоду на придбання спільного майна. З моменту придбання будинку разом з дружиною він поселився в ньому і вони стали вести спільне господарство. Однак, на початку літа 2016 року подружні стосунки між ними погіршились, почали виникати скандали, спільне життя стало нестерпним, тому [PERSON] змушений був переїхати проживати до своєї племінниці в с. Пархомівці Хмельницького району. Домовленості із відповідачкою про виділ на його користь 1/2 у спільному майні досягти не вдалося, тому він вирішив звернутись із позовом до суду. Відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до позивача [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин, у якій, уточнивши позовні вимоги, просила визнати особистою власністю [PERSON] автомобіль марки ИЖ 412 ИЄ, реєстраційний номер [NUMBER], 1986 року випуску, телевізор плазмовий, електропилку, електродрель, електроболгарку, електронаждак, електрокраскопульт, зварювальний апарат, чотири металеві бочки, стіл, покриття підлоги, алюмінієвий бідон, одіяло, килим, щити, дошки деревяні, кутник металевий, шланг, два газових балони, таганок газовий, пять алюмінієвих карнизів, металеву драбину, три сокири, три молотки, косу ручну, шість кілограмів цвяхів, бочку пластмасову, всього на суму 21050 гривень; визнати її особистою приватною власністю домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Чкалова, 7, с. Зіньків Віньковецького району, Хмельницької області, яке розташоване на приватизованій земельній ділянці площею 0,2500 га, загальною вартістю 26650 грн.; зобовязати відповідача повернути їй гроші у сумі 2500 доларів США, що в еквіваленті становить 54088,50 грн. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що за період спільного життя з відповідачем [PERSON] із 08.04.1986 року було нажито чимало майна, в тому числі гараж та квартира, які вони подарували своїй дочці, автомобіль марки ИЖ 412 та дачний будинок. Згодом відносини між ними погіршились, і у вересні 2004 року вони фактично припинили шлюбні стосунки. Після цього [PERSON] перейшов жити на дачу, а [PERSON] погодилась на пропозицію дочки від першого шлюбу [PERSON] придбати їй будинок у с. Зіньків. У червні 2013 року за кошти [PERSON], яка займається підсобним господарством, [PERSON] у с. Зіньків по вул. Чкалова, 7, придбала житловий будинок у [PERSON], яка діяла від імені власника [PERSON], оформивши нотаріально на своє імя договір купівлі-продажу, оскільки тим самим бажала убезпечити себе від сварок з боку чоловіка. Восени 2013 року [PERSON] приїхав до неї у с. Зіньків, шляхом шантажу примусив прийняти його у придбаний нею будинок і вони стали спільно мешкати в ньому. Однак, у липні 2016 року після чергового скандалу позивач зібрала свої речі і перейшла жити до дочки, де пробула до вересня 2016 року, доки [PERSON] не виїхав із будинку. Після цього повернувшись додому позивач виявила, що в будинку відсутні плазмовий телевізор, орієнтовною вартістю 4000 гривень, електропилка - 2200 грн., електродрель - 1300 грн.,електроболгарка - 1300 грн., електронаждак - 1000 грн., електрокраскопульт - 1100 грн., зварювальний апарат - 1500 грн., чотири металеві бочки - 1000 грн., стіл - 500 грн., покриття підлоги - 1200 грн., алюмінієвий бідон - 600 грн., одіяло - 400 грн., килим (2мх3м) - 800 грн., щити і дошки деревяні - 700 грн., кутник металевий - 1000 грн., шланга 15 м - 300 грн., балони газові - 400 грн., таганок газовий - 200 грн., алюмінієві карнизи 5 шт. - 500 грн., драбина металева - 200 грн., по три штуки сокири та молотки - 300 грн., коса ручна - 150 грн., цвяхи 6 кг - 240 грн., бочка пластмасова - 160 грн., всього на загальну суму 21050 грн. Крім того, [PERSON] у своєму позові вказувала, що 22.06.2015 року [PERSON] надав доручення на продаж дачного будинку, за який отримав 5000 доларів США, але як їй стало відомо із його позовної заяви, 25.06.2016 року була продана лише дачна земельна ділянка. Тому половина від цієї суми, а саме 2500 доларів США, що в еквіваленті становить 54088,50 грн., [PERSON] зобовязаний їй повернути. А житловий будинок по вул. Чкалова, 7, в с. Зіньків придбаний нею під час окремого проживання з [PERSON], тому його слід визнати її особистою власністю. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої вимоги за первісним позовом підтримали повністю, просили задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнали та просили відмовити. Позивач [PERSON] також надав заперечення на зустрічний позов [PERSON], у яких вказував, що факти викладені [PERSON] у зустрічному позові є надуманими й такими, що не відповідають дійсності. Водночас визнав, що за 30 років спільного проживання з 1986 року вони придбали квартиру, гараж, яку подарували дочці, автомобіль «Москвич», що знаходиться у користуванні сина доньки [PERSON] від першого шлюбу. Щодо оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Чкалова, 7, в с. Зіньків зазначив, що був присутній у нотаріальній конторі при укладенні договору і підтвердив, що угода укладається з його (чоловіка набувача майна) згоди. З моменту оформлення права власності на будинок він разом із [PERSON] перевіз туди усі речі і вони разом стали проживати в ньому та вести спільне господарство. Однак, у липні 2016 року через погіршення сімейних стосунків їхня сім`я фактично розпалась, і 16.07.2016 року він із будинку виїхав, забравши свої особисті речі, а саме одяг, новий телевізор, який він купив на початку липня, старі електродрель, болгарку, стіл, покриття на підлогу, таганок та одну бочку. Усе інше майно залишилось відповідачці. Крім того, у суді пояснив, що протягом тридцяти років спільного проживання із [PERSON] він постійно працював, перебуваючи на посадах слюсаря, сантехніка, двірника, отримував заробітну плату, яку віддавав дружині, а вона розпоряджалась коштами. У 2000 році він вийшов на пенсію, але ще продовжував працювати. Подарувавши дочці квартиру у м. Хмельницькому, разом із [PERSON] вони вирішили купити для подальшого постійного проживання домогосподарство у с. Зіньків. Спочатку у будинок заселилась [PERSON], посадила город, а згодом він також туди переїхав. [PERSON] стверджував, що спірне домоволодіння було куплене не за гроші [PERSON], а за його із [PERSON] спільні кошти, які вони заощадили, а пізніше дружина повідомила йому, що заплатила за будинок сім тисяч доларів. Дачний будинок був проданий за 5000 доларів, які забрала [PERSON] Виїжджаючи у липні 2016 року із с. Зіньків, він взяв собі одну бочку, стіл, покриття підлоги, які були придбані ним по занижених цінах як списані речі під час роботи у банку в м. Хмельницькому. Автомобіль «Москвич 412» він добровільно передав внуку [PERSON] і не заперечує, щоб транспортний засіб перебував у його користуванні. Представник [PERSON] -- [PERSON] звертав увагу суду на те, що сторони спільно придбали житловий будинок у с. Зіньків перебуваючи у шлюбі, поселились у ньому, поміняли батареї, перекрасили дах, обробляли город. Розписки, які надала [PERSON], просив суд до уваги не брати, покликаючись на те, що вона у своїх поясненнях вказувала, що жодних документів про передачу коштів за будинок її дочкою [PERSON] немає, а пізніше предявила їх у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю, просили в позові [PERSON] відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити. [PERSON] пояснила, що після того, як шлюбні стосунки між нею та [PERSON] стали напружені, її дочка від першого шлюбу [PERSON] пообіцяла купити їй домогосподарство у с. Зіньків. За рахунок підсобного господарства дочка зекономила кошти, та весною 2013 року передала [PERSON] за будинок 3000 доларів, а через кілька місяців --- решту 3000 доларів. [PERSON] на той час проживав на дачі, а коли дізнався про купівлю будинку, приїхав до неї, і вона прийняла його. Проте в період спільного проживання він бив її, тому 07.07.2016 року [PERSON] перейшла жити до [PERSON], а коли у серпні [PERSON] приїхав автомобілем та забрав речі, вона повернулась назад у будинок. Гроші від продажу дачі у сумі 5000 доларів [PERSON] привласнив. Телевізор він придбав за свої кошти, електропилку купував, коли жив на дачі, електроболгарку, електронаждак, електроскраскопульт, покриття на підлогу, алюмінієвий бідон, одіяло, килим вони купували разом, стіл їм продали у банку, зварювальний апарат саморобний, кутники, алюмінієві карнизи, драбину, щити, дошки перевезли із дачі в будинок, бо мали намір у ньому спільно проживати, сокири, молотки і коса залишились їй від батька. Будучи допитана у судовому засіданні [PERSON] як свідок, підтвердила, що вона проживає в одній половині будинку, яка зазначена у висновку експерта як частина співвласника 1, а інша частина пустує. У будинку є окремий вхід, тому його можливо поділити на дві половини. Представник [PERSON] -- [PERSON] просила суд у разі розподілу будинку виділити [PERSON] ту частину згідно першого варіанту запропонованого експертом, якою вона фактично користується. Судом встановлено, що з 08 квітня 1986 року до 26 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], якій сторони згідно посвідчених нотаріально договорів дарування частини квартири та договору дарування гаража від 17.09.2004 року подарували 2/3 частин квартири № 118 у м. Хмельницькому по вул. Пяскорського, 6, та цегляний гараж у м. Хмельницькому гаражний масив «Електроніка». На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори, [PERSON], діючи зі згоди свого чоловіка, тобто [PERSON] (п. 6 договору) придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с. Зіньків вул. Чкалова, 7, загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., сарай-літня кухня, баня, погріб, огорожа, ворота, який розміщений на земельній ділянці розміром 0,2500 га, кадастровий номер 6820683500:01:001:0025. Згідно п. 2 цього договору продаж вчинено за 26656 гривень, які продавець - [PERSON] одержала від покупця [PERSON] Водночас, як випливає із заяви [PERSON] від 11.07.2013 року, адресованої до Віньковецької державної нотаріальної контори, він дав згоду [PERSON] на купівлю нею житлового будинку в с. Зіньків по вул. Чкалова, 7, за ціною і на умовах на її розсуд, заявивши при цьому, що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім`ї та погодившись, щоб умови договору купівлі-продажу (у тому числі і сума договору) вчинялися дружиною самостійно. Житловий будинок з надвірними будівлями в с. Зіньків по вул. Чкалова, 7, загальною площею 68,7 кв.м., складається з: тамбура І площею 1,8 кв.м, кладової ІІ площею 3,5 кв.м., кухні 3 площею 11,8 кв.м., кімнати 4 площею 8,7 кв.м., кімнати 5 площею 7,9 кв.м., коридора 1 площею 3,5 кв.м., кімнати 2 площею 14,4 кв.м., кімнати 6 площею 17,1 кв.м., господарських споруд: літ «Б» -- сарай, літ «В» -- баня, літ «Д» -- вбиральня, літ «Б» -- літня кухня, літ «Г» -- погріб огорожі. Загальна вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 272082 гривні. Крім того, згідно довідки управління Держземагенства у Хмельницькому районі, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтва про право власності, [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 776238 належала набута в порядку безоплатної приватизації земельна ділянка площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, садівниче товариство «Будівельник», яка була відчужена ним відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2015 року за 25272 грн. Також за [PERSON] зареєстрований автомобіль марки ИЖ 412 ИЭ, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1986 року випуску. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами і висновком експерта від 14.06.2017 року. Згідно пояснень свідка [PERSON], він проживає у с. Пархомівці та доводиться рідним племінником позивачу [PERSON], який на теперішній час проживає у нього в літній кухні. У липні 2016 року [PERSON] своїм автомобілем перевозив речі дядька із будинку у с. Зіньків, а саме бочку, електродрель, болгарку, покриття на підлогу, одіяло, стіл, одяг, взуття, телевізор. Інших речей, зокрема, електоропилки, електрокраскопульта, електронаждака, бідонів, килима, щитів, дощок, шланга, карнизів, драбини зварювального апарату свідок не бачив і [PERSON] не забирав. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає у с. Зіньків по сусідству із [PERSON] та бачила, як та заселилась весною в будинок по вул. Чкалова, 7, посадила город, а влітку до неї приїхав її чоловік [PERSON] [PERSON] була свідком того, як [PERSON] передавала [PERSON] у червні 2013 року 15 тисяч гривень за будинок та посвідчила розписку. Свідок [PERSON], сусідка [PERSON], стверджувала у суді, що у її присутності [PERSON] отримувала від [PERSON] у червні та вересні 2013 року за проданий будинок два рази по 15 тисяч. Крім того, вона була очевидцем скандалів між сторонами та бачила як [PERSON] грузив на автомобіль бочку, покриття на підлогу, бідон. Із показань свідка [PERSON] випливає, що вона разом із [PERSON] та [PERSON] працювала у м. Хмельницькому в «Промінвестбанк», та була у дружніх стосунках із [PERSON] Остання їй розповідала, що її дочка [PERSON] із зятем мають намір купити їй хату у с. Зіньків, бо на той час її відносини із [PERSON] вже були напружені. У банку списували різне майно - бочки, карнизи, покриття на підлогу, яке сторони купили. [PERSON] суду показала, що після смерті свого батька у жовтні 2011 року вирішила продати батьківську хату у с. Зіньків по вул.Чкалова, 7, та дізналась від [PERSON], що та бажає купити будинок для своєї матері [PERSON] Вони зійшлись на ціні 30 тисяч гривень. 15 тисяч гривень [PERSON] отримала у червні 2013 року, а іншу частину у сумі 15 тисяч гривень 29 вересня 2013 року. Після цього у присутності [PERSON] і [PERSON] вона написала розписки, та восени 2013 року дозволила [PERSON] поселитись у будинку, а пізніше туди приїхав [PERSON], де проживав протягом 2014-2015, та частково 2016 року. Свідок [PERSON] у суді стверджувала, що після погіршення стосунків між її матірю та вітчимом вона вирішила купити для матері сусідське домогосподарство і домовилась із [PERSON], що та продасть їй будинок за 30 тисяч гривень. Гроші [PERSON] заощадила за рахунок ведення підсобного господарства. У присутності свідків вона передала [PERSON] спочатку 15 тисяч гривень, а через деякий час решту коштів. Однак договір купівлі-продажу вона на себе не укладала. [PERSON], рідна дочка сторін, у суді підтвердила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] поїхали жити у куплений у с. Зіньків будинок у 2013 році. Відповідно до ст. 368, ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Це майно може бути поділене між подружжям за домовленістю між ними або судом у випадку спору. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна спільна сумісна власність припиняється. Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України, згідно з якою особистою власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто , житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно з ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеним, що придбане сторонами під час шлюбу майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачкою згоди не дійшли. Зокрема, суд доходить висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Чкалова, 7, в с. Зіньків, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаваючи вказаний житловий будинок у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11.07.2013 року, частки сторін у праві власності на нерухоме майно не визначались, та вказане домоволодіння було придбане сторонами під час їхнього перебування у шлюбі. Висновок будівельно-технічної експертизи № 08/17 від 14.06.2017 року встановлює варіанти поділу спірного домоволодіння. На думку суду поділ житлового будинку слід провести за варіантом № 1, який менше наближений до рівності часток сторін, але із врахуванням прав та інтересів [PERSON] останній слід виділити частину співвласника 1, яка знаходиться на теперішній час у її фактичному користуванні, а частину співвласника 2 - [PERSON], та за вказаним варіантом поділу [PERSON] має сплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки в домоволодінні 4344 гривні, а виконання будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку слід покласти на [PERSON] При цьому суд зауважує, що [PERSON] не погодилась із визначеною експертом вартістю домоволодіння в сумі 272082 грн., вважаючи її завищеною, та у звязку з цим суд неодноразово роз'яснював їй та представнику право на заявлення клопотання про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи для з'ясування цього питання (ч. 5 ст. 12 ЦПК України у редакції Закону № 2147VІІІ), однак останні з таким клопотанням до суду не звертались. Суд вважає необґрунтованими доводи [PERSON] про те, що спірне домоволодіння є її приватною власністю з огляду на те, що воно придбане для неї за кошти її дочки [PERSON] Так, на підтвердження зазначеного представником [PERSON] -- [PERSON] суду було надано розписку від 04.06.2013 року, згідно з якою [PERSON], діючи від імені і за дорученням [PERSON] взяла у [PERSON] гроші в сумі 15 тисяч гривень як аванс за проданий будинок в с. Зіньків по вул. Чкалова, 7, який вона купує для своєї матері [PERSON], та аналогічна розписка від 29.09.2013 року про передачу 15 тисяч гривень за проданий будинок. Однак, про це жодним чином не обумовлено у договорі купівлі - продажу житлового будинку від 11.07.2013 року, а згідно п. 2 договору кошти за продаж будинку у сумі 26656 грн., а не 30000 грн. продавець [PERSON] отримала від покупця [PERSON] Крім того, суд не бере до уваги свідчення [PERSON] щодо того, що вона представляла інтереси [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння, оскільки згідно змісту наданого на дослідження суду доручення від 13.05.2013 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] лише проводити дії по переоформленню спадщини її чоловіка [PERSON], а не продажу житлового будинку. Сторони визнали, що за час шлюбу вони набули автомобіль марки ИЖ 412 ИЭ, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1986 року випуску, яким згідно пояснень [PERSON] він добровільно розпорядився, передавши у користування сину [PERSON] Показами [PERSON] і [PERSON] підтверджуються належність їм обом, як подружній парі, електричної болгарки, металевої бочки, стола, покриття на підлогу, одіяла, двох металевих кутників, таганка газового, яке перейшло до [PERSON], та вартість вказаного погоджено сторонами у 1500 грн. Водночас позивач та відповідач погодили, що плазмовий телевізор «Бравіс» належить [PERSON], так як був придбаний ним за власні кошти. Не можуть бути предметом поділу електродрель та електороболгарка, оскільки згідно пояснень [PERSON] він придбав їх ще до шлюбу із [PERSON], а в матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували їх належність до спільного майна. Непереконливими є пояснення [PERSON] про те, що [PERSON] у липні 2016 року вивіз із будинку електропилку, електронаждак, електрокраскопульт, зварювальний апарат, чотири металеві бочки, килим (2мх3м), щити і дошки деревяні, шланга 15 м 300 грн., балони газові, алюмінієві карнизи 5 шт., драбину металеву, по три штуки сокири та молотки, косу ручну, цвяхи 6 кг, бочку пластмасову, а в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про наявність такого майна. Безпідставними є вимоги [PERSON] про повернення їй [PERSON] грошей у сумі 2500 доларів США (в еквіваленті 54088,50 грн.), отриманих від проданої спільно нажитої дачної ділянки. Зокрема, статті 116, 118, 121 Земельного кодексу України визначають порядок отримання земельної ділянки громадянином в порядку безоплатної приватизації. Право на приватизацію земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації є особистим майновим правом особи, гарантованим земельним законодавством України. Це право тісно повязане з особою і реалізується нею особисто. Не допускається приватизація земельної ділянки на користь інших осіб чи відступлення права на приватизацію земельної ділянки. Оскільки [PERSON] була продана земельна ділянка набута ним в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, а земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, то вона не є спільною сумісною власністю подружжя (правова позиція ВСУ у справі № 6-2710цс15). На підставі ст. 133 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 2723 грн. 60 коп. судових витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Outcome: partial