Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту, накладеного на його майно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.04.2014 року ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві по виконавчому провадженню № 4298 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, якою накладено арешт на його майно. 24.04.2015 року на підставі п.2 ст.47, ст..50 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Як зазначає позивач, п.2 вказаної постанови припинялась чинність арешту майна боржника та скасовувались інші заходи примусового виконання рішень. 01.12.2016 року з метою отримання завіреної копії постанови він звернувся до ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві. 23.12.2016 року було отримано завірену копію постанови від 24.04.2015 року, однак, у ній був відсутній вищевказаний п.2, який міститься в електронній версії зазначеної постанови, яка знаходиться в реєстрі виконавчих проваджень. Також, відповідно до п.3 даної постанови, стягувач має право повторно звернутись з виконавчим листом в строк до 24.04.2016 року. Однак, повторно зазначений виконавчий документ на виконання не надходив, а арешт, накладений на його майно не знято. Також, позивач вказує на те, що 15.03.2012 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження № 31673386, в межах якого 21.05.2016 року була винесена постанова про розшук його (позивача) майна, якою було оголошено розшук його транспортних засобів «Nissan Nanara», д.н.з. [NUMBER], та «Ford Escort», д.н.з. [NUMBER]. 24.11.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м.Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однією з підстав для винесення даної постанови було те, що розшукуваний автомобіль «Nissan Nanara», д.н.з. [NUMBER], знайдено не було, а розшуканий автомобіль «Ford Escort», д.н.з. [NUMBER], було арештовано та описано, але стягувач не авансував витрати на проведення виконавчих дій, виготовити звіт про вартість цього транспортного засобу не є можливим. Позивач вважає, що постанова про розшук майна боржника від 21.05.2012 року була похідною від постанови про відкриття виконавчого провадження та діяла в межах виконавчого провадження, тому в зв'язку з винесенням постанови про повернення виконавчого документу позивачу постанова від 21.05.2012 року припинила свою дію. Тому є всі підстави вважати, що наявність його арешту майна, який був накладений в межах виконавчого провадження № 31673386 є протиправним. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, скасувати арешт його нерухомого майна, що накладений постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві від 18.04.2014 року; скасувати арешт нерухомого майна, що накладений постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м.Києві; зобов'язати ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відомості до відповідних реєстрів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача - Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Ельбабаєв Б.Б., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до письмових заперечень, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність правових підстав (а.с.71). Представник відповідача - відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м.Києві, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши на запит суду копію матеріалів виконавчого провадження. Представники третіх осіб - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ПАТ «УкрСиббанк», ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт» в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з»явились, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідачів та третіх осіб на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши копію матеріалів виконавчих проваджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві Клименком О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42986481 з виконання виконавчого листа № 3589/2013, виданого 24.12.2013 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з позивача [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 100 342,39 грн. (а.с.109, 114). Також, 18.04.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві Клименком О.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить позивачу (а.с.120). Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Охоти М.М. від 24.04.2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, оскільки здійсненими державним виконавцем відповідно до закону заходами стягнути борг за виконавчим документом не виявилось можливим. Державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника. Виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 24.04.2016 року (а.с.132). Представник позивача в судовому засіданні просив про скасування вищевказаного арешту, посилаючись на те, що виконавчий документ було повернуто, повторно виконавчий лист на виконання не надходив, однак арешт знято не було, що порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Суд вважає ці доводи представника позивача обґрунтованими, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (тут і далі по тексту в редакції від 02.03.2014 року, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Пунктом 5 ч.3 ст.11 вказаного ЗУ передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно ч.ч.1, 2 ст.57 даного ЗУ, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Також, відповідно до п.2 ч.1 та ч.4 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Так, постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Охоти М.М. від 24.04.2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, оскільки здійсненими державним виконавцем відповідно до закону заходами стягнути борг за виконавчим документом не виявилось можливим. Державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника. Виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 24.04.2016 року (а.с.132). Надана представником відповідача копію постанови не містить п.2. В той же час, як вбачається з електронної версії цієї постанови, розміщеної в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, вказана постанова містить п.2 про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (а.с.8-9). Щодо усуненні вказаних протиріч в двох версіях одного і того ж документу представником відповідача не надано жодних обґрунтованих пояснень, а тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині, враховуючи відсутність забороняючих норм на зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV. Що стосується вимог позивач про скасування арешту нерухомого майна, що накладений постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м.Києві, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. 15.03.2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в м.Києві Бялим М.Г. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-204/11, виданого 13.02.2012 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт» боргу в розмірі 3 801 978,50 грн. (а.с.147). 21.05.2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в м.Києві Бялим М.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно [PERSON] в межах суми боргу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна (а.с.155). 24.11.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в м.Києві Шатохіним В.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.5 ч.1 ст.37, 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.387 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Представник позивача в судовому засіданні також просив про скасування вищевказаного арешту, аналогічно посилаючись на те, що виконавчий документ було повернуто, повторно виконавчий лист на виконання не надходив, однак арешт знято не було, що порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII ( в редакції від 02.06.2016 року, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень до даного ЗУ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Пунктом 5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», на який посилається державний виконавець у постанові від 24.11.2016 року, визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); Частина 3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Таким чином, оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу згідно п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», який згідно ч.3 вказаної статті не дає підстав для зняття арешту, то позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Що стосується вимог позивача про зобов'язання ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відомості до відповідних реєстрів, то суд не вбачає підстав для їх задоволення оскільки позивачем не доведено у встановленому законом порядку порушення їх прав з боку ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а тому суд вважає, що звернення з такими вимогами є передчасним та необґрунтованим. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем визначено процесуальний статус ДП як третьої особи, хоча висунуто вимоги, як до відповідача. З будь-якими клопотаннями про зміну процесуального статусу ДП ані позивач, ані його представник до суду не звертались. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial