Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за договором, трьох відсотків річних, втрати від інфляції, який уточнив під час розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 січня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за „зеленим тарифом № 1003356_ДСГ, до договору про користування електричною енергією від 15.12.2016 року № 1003356 (далі - договір). У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей договір, Споживач (позивач) взяв на себе зобовязання продавати Енергопостачальнику (відповідачу) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання обєктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої вмонтовані (встановлені) на даху навісу, величина встановленої потужності якої становить 16 кВт, параметри якої відповідають державному стандарту, а відповідач взяв на себе зобовязання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним господарством, в терміни, передбачені цим договором. Пунктами 3.2.1., З.2.6., 3.2.7. додаткового договору передбачено, що відповідач зобовязаний: 1) купувати у позивача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; 2) проводити розрахунки з позивачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 цього договору; 3) надавати позивачу в терміни, обумовлені змістом п. 5.4 договору, підписані в двох примірниках, акти приймання-передавання товару (електричної енергії) та купівлі-продажу електроенергії. Позивач згідно з п. 3.3.1. додаткового договору має право на отримання оплати за відпущену відповідачу електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Пунктом 5.4 договору передбачено, що оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється електропостачальником протягом 10 днів місяця, наступного за розрахунковим. Електропостачальник повинен перерахувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленою генеруючої установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви повідомлення. З урахуванням часткового погашення боргу станом на 07.05.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 58\~472, 14 грн. (основний борг). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 1\~211,66 грн. і втрат від інфляції 5\~256,62 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та в заявах про зміну розміру позовних вимог. Представник відповідача проти позовних вимог не заперечував, проте посилаючись на тяжкий фінансовий стан просив суд розстрочити виконання судового рішення на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами. Також просив зменшити витрати на правову допомогу, вважаючи, що позивач при залученні адвоката не врахував вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України щодо співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 січня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за „зеленим тарифом № 1003356_ДСГ, до договору про користування електричною енергією від 15.12.2016 року № 1003356 (а.с. 4-7). У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей додатковий договір, Споживач (позивач) взяв на себе зобовязання продавати Енергопостачальнику (відповідачу) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання обєктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої вмонтовані (встановлені) на даху навісу, величина встановленої потужності якої становить 16 кВт, параметри якої відповідають державному стандарту, а відповідач взяв на себе зобовязання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним господарством, в терміни, передбачені цим договором. Пунктами 3.2.1., З.2.6., 3.2.7. договору передбачено, що відповідач зобовязаний: 1) купувати у позивача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; 2) проводити розрахунки з позивачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 цього договору; 3) надавати позивачу в терміни, обумовлені змістом п. 5.4 додаткового договору, підписані в двох примірниках, акти приймання-передавання товару (електричної енергії) та купівлі-продажу електроенергії. Позивач згідно з п. 3.3.1. додаткового договору має право на отримання оплати за відпущену відповідачу електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Пунктом 5.4 договору передбачено, що оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється електропостачальником протягом 10 днів місяця, наступного за розрахунковим. Електропостачальник повинен перерахувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленою генеруючої установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви повідомлення. Внаслідок неналежного виконання взятих відповідачем зобовязань щодо оплати придбаної електричної енергії утворилась заборгованість, яка станом на 07.05.2018 року становить 58\~472, 14 грн. (основний борг). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 1\~211,66 грн. і втрат від інфляції 5\~256,62 грн. Суд погоджується з розрахунками наведеними позивачем, які не оспорювалися під час розгляду справи стороною відповідача. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У випадку порушення своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (п.6.3. додаткового договору). Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв лілового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що договором не встановлений розмір за користування грошовими коштами позивача, позивачем було застосовано трьохвідсотковий розмір, передбачений ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім того, було розраховано втрати від інфляції. В результаті розмір 3 % річних становить 1\~211,66 грн., а втрат від інфляції 5\~256,62 грн. Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України „Про судовий збір\~судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру оплачується, у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2\~ст.\~4\~Закону України\~„Про судовий\~збір \~позивачем за подання позовної заяви майнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривень) грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на його користь. Разом з тим,\~\~ при\~\~вирішенні\~\~питання\~\~про\~\~ розподіл\~\~судових витрат,\~\~пов'язаних з професійною правничою допомогою, на загальну\~\~суму\~6329,10 грн. суд враховує\~\~наступне. Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З розрахунку, наданого позивачем, вартість надання послуг участі адвоката у судових засіданнях 12.02.2018 року та 14.03.2018 року 5212,20 грн., вартість надання послуг зі складання відзиву на позовну заяву 1116,90 грн. Разом\~\~з цим,\~\~з наданого\~\~ позивачем розрахунку\~\~вбачається, що не всі понесені\~\~позивачем\~\~витрати є витратами з надання правової допомоги, виконання\~\~яких підтверджено\~\~відповідними доказами. Частина 5\~ст.\~137\~ЦПК України\~зазначає,\~що у\~разі недотримання\~вимог ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частина 3 ст. 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для включення\~витрат за\~надання правової\~допомоги у\~відшкодування за\~рахунок відповідача\~має бути\~встановлено,\~що такі\~витрати позивача\~були необхідними,\~а їх\~розмір є\~розумний та\~виправданий. При встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має\~бути розумним\~та враховувати\~витрачений адвокатом\~час що\~передбачено ч.\~3\~ст.\~30\~Законом України\~„Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність.\~Тобто,\~суд зобов'язаний\~оцінити рівень\~адвокатських витрат,\~що мають\~бути присуджені\~з урахуванням\~того,\~чи були\~такі витрати\~понесені фактично,\~але й\~також -\~чи була\~їх сума\~обґрунтованою. Таким чином,\~при визначенні\~суми відшкодування\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу суд\~має виходити\~з критерію\~реальності адвокатських\~витрат (встановлення\~їхньої дійсності\~та необхідності),\~а також\~критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та\~фінансового стану\~обох сторін.\~Ті самі\~критерії застосовує\~Європейський суд\~з прав\~людини,\~присуджуючи судові\~витрат.\~Згідно з\~практикою Європейського\~суду з\~прав людини\~заявник має\~право на\~компенсацію судових\~та інших\~витрат,\~лише якщо\~буде доведено,\~що такі\~витрати були\~фактичними і\~неминучими,\~а їхній\~розмір розумним\~та обґрунтованим\~(рішення\~у справі\~„Гуриненко проти\~Українизаява N 37246/04 п. 36). Позивач не надав\~жодних доказів,\~які б\~підтверджували розумність\~та необхідність\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката у\~заявленому розмірі,\~опис робіт\~не містить\~відомостей щодо витраченого адвокатом\~часу, а критерій часу відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України є необхідним для визначення співрозмірності витрат. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Суханов та Ільченко проти України заяви №\~68385/10\~та 71378/10 (п. 67) зазначено, що суд зменшив витрати\~на правову\~допомогу з\~посиланням на\~те,\~що заявник\~не зазначив\~кількості годин,\~яку було\~витрачено на\~його справу\~адвокатом, або погодинної ставки вартості послуг адвоката. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням викладеного, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України відповідно до принципу пропорційності, суд вважає, що доводи відповідача про необхідність зменшення витрат, повязаних з правничою допомогою до 1000 грн. заслуговують на увагу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати повязані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1000 грн., що є цілком обґрунтованим та справедливим. Згідно\~ст. 435 ЦПК України, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити чи розстрочити виконання рішення. При цьому Верховний Суд України в пункті 10\~Постанови №14\~„Про практику\~розгляду судами\~скарг на\~рішення,\~дії або\~бездіяльність органів\~і посадових\~осіб державної\~виконавчої служби\~та звернень\~учасників виконавчого\~провадження від\~26.12.2003\~року з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин. Аналізуючи обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача виняткових або надзвичайних обставин в розумінні\~ст. 435 ЦПК України, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення заяви, передбачені\~ст. 435 ЦПК України, відсутні, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Outcome: partial