Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення відсотків за користування коштами. В обґрунтування цих вимог зазначає, що рішенням суду від 03 квітня 2017 року з відповідача на її користь стягнено 5'000 дол. США за борговою розпискою. Позивач вважає, що окрім суми боргу, вона має право на отримання відсотків за користування коштами, котрі слід встановити, виходячи з розміру, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Ця сума складає 13'641,19 дол. США. У судове засідання позивач та його представник не зявились. Останній подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилась та не надіслала на адресу суду заяви про розгляд справи за її відсутності, хоча своєчасно повідомлялась про час і місце судового розгляду, відтак, за відсутності заперечень позивача, відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Суд вважає за необхідне зазначити, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (6-738цс15). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2017 року (цивільна справа № 607/7698/16-ц) встановлено факт порушення [PERSON] зобовязань за договором безвідсоткової позики письмової розписки від 26 червня 1998 року та стягненого з неї в користь [PERSON] 5'000 дол. США, що еквівалентно 128'862,45 грн. Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу норм ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як уже зазначалось вище, вказаною борговою розпискою не встановлено розміру процентів за користування коштів, а тому позивач підставно посилається на облікову ставку Національного банку України. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума відсотків за користування коштами, переданими згідно боргової розписки складає 13'641,19 дол. США. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Саме таку правову позицію виклав Верховний Суд України у справі № 6-284цс17. Отож, у даному випадку з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму відсотків у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Також, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 8000 грн. судового збору.

Outcome: approved