Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Просить ухвалити рішення яким стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 гривень щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем, в них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться сином, не надає йому матеріальної допомоги, син повністю перебуває на її утриманні. Крім того вказує, що згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28.10.2012 р. відповідача позбавлено батьківських прав щодо сина, тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали,дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову. Просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та зі згоди позивача та її представника постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. З свідоцтва про народження виданого міський відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.3), вбачається, що син позивача та відповідача [PERSON] народився [INFO]. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.27 даної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу). У відповідності до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини;стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що неповнолітній син позивачки та відповідача - [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ухиляється від виконання обов'язку з утримання дитини, відтак суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved