Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, треті особи [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб (автомобіль) «ВАЗ» моделі «21093» 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], зобов'язати відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві зняти арешт з вищевказаного автомобіля, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 20 вересня 2013 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 серпня 2012 року він домовився з відповідачем [PERSON] про придбання у нього транспортного засобу (автомобіля) «ВАЗ» моделі « 21093» 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], який належав відповідачу на праві свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого та зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 12 травня 2007 року. З метою розрахунку він надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 36 000,00 грн. У зв'язку з тим, що в нього на той момент були відсутні кошти, спірний автомобіль з обліку знято не було. Відповідач видав на його ім'я та на ім'я третіх осіб довіреність від 05 серпня 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за № 874, згідно якої уповноважив його керувати, розпоряджатися, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вищевказаний автомобіль. Таким чином, відповідач [PERSON] продав належний йому автомобіль, шляхом укладення договору купівлі-продажу даного транспортного засобу, у зв'язку з чим він набув право власності на спірний автомобіль, який знаходився з 05 серпня 2012 року у його законному володінні, користуванні та розпорядженні. Однак, 05 липня 2014 року, рухаючись за маршрутом Житомир-Рівне, спірний автомобіль було затримано працівниками органів ДАІ, на посту ДАІ у м. Новоград-Волинському, на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про розшук майна боржника від 22 січня 2014 року. Також, йому стало відомо, що на спірний транспортний засіб було накладено арешт постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 20 вересня 2013 року. 08 липня 2014 року державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, було складено акт опису й арешту майна на виконання постанови державного виконавця відділу ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 07 липня 2014 року. Накладений арешт порушує його права як власника даного автомобіля, оскільки він бажає зняти його з обліку та зареєструвати у визначеному Законом порядку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечив проти його задоволення. Представник відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірний автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21093», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], зареєстрований за відповідачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого та зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 12 травня 2007 року. (а.с. 10) 15 серпня 2012 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність на позивача [PERSON], та третіх осіб [PERSON], [PERSON], якою доручив позивачу бути уповноваженим представником в усіх організаціях підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату, магазинах комісійного продажу, страхових компаніях, судових та правоохоронних органах з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку, постановки на облік та розпорядження (продажу), а також в разі погашення кредиту та всіх платежів по ньому, належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого та зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 12 травня 2007 року. (а.с. 9) Крім того, в матеріалах справи міститься копія розписки від 05 серпня 2012 року, згідно якої позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] гроші в сумі 36000,00 грн., в якості оплати за автомобіль марки «ВАЗ», моделі « 21093», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України). Звертаючись з позовом до суду, позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «ВАЗ», моделі « 21093», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], на підставі розписки від 05 серпня 2012 року, згідно якої позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] гроші в сумі 36000,00 грн., в якості оплати за спірний автомобіль, а також генеральної довіреності від 05 серпня 2012 року. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228, які були чинні на момент видачі довіреності. При цьому, видача генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу відповідно до вимог закону та Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, які затверджені наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року №228, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності транспортних засобів до третіх осіб. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 (далі по тексту Порядок), та Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, затверджена наказом МВС 11.08.2010 року за №379 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за № 123/18861. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 7 вказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. В п. 8 вищезазначеного Порядку, передбачені документи, а саме нотаріально посвідчене доручення з правом розпоряджатися автомобілем на свій розсуд яке дає право зареєструвати органам Державтоінспекції транспортний засіб. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, і отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; та інше. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Оскільки чинним законодавством України передбачено обов'язкову реєстрацію права власності на транспортні засоби, право власності на автомобіль в повному обсязі виникає з моменту такої реєстрації. А тому генеральна довіреність не є переходом права власності, а тільки дає підставу на реалізацію такого права подальшу реєстрацію транспортного засобу в органах ДАІ. Таким чином, чинне законодавство встановлює наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ, є правочин щодо придбання автомобіля, який має бути нотаріально посвідченим або укладеним на товарній біржі; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором. Як з'ясовано судом, та підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] передав позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ», моделі « 21093», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], на підставі генеральної довіреності від 05 серпня 2012 року, якою доручив позивачу бути уповноваженим представником в усіх організаціях підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату, магазинах комісійного продажу, страхових компаніях, судових та правоохоронних органах з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку, постановки на облік та розпорядження (продажу), а також в разі погашення кредиту та всіх платежів по ньому, належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого та зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 12 травня 2007 року. Відповідно до ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, вставленого законом. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт оформлення відповідачем [PERSON], який є власником автомобіля, на ім'я позивача [PERSON], третіх осіб [PERSON] та [PERSON], генерального доручення не є підставою для визнання права власності на транспортний засіб за позивачем [PERSON] Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що постановою старшого державного виконавця (ВП № 39906371) 20 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-6649/10 від 10 січня 2011 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення боргу в сумі 146875,84 грн. з боржника [PERSON]. (а.с. 12) Крім того, постановою старшого державного виконавця ВП № 39906371 від 20 вересня 2013 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить йому на праві власності. (а.с.14) В судовому засіданні встановлено, що 22 січня 2014 року оголошено розшук майна боржника, а саме транспортного засобу марки «ВАЗ», моделі « 21093», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], про що головним державним виконавцем винесено постанову, на підставі якої 05 липня 2014 року вищевказаний автомобіль було вилучено працівниками органів ДАІ, на посту ДАІ у м. Новоград-Волинському, про що 08 липня 2014 року державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, було складено акт опису й арешту майна на виконання постанови державного виконавця відділу ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 07 липня 2014 року. (а.с. 15-16) У зв'язку з тим, що на спірне майно - транспортний засіб було накладено арешт, позивач просить зобов'язати відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві зняти арешт з автомобіля, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 20 вересня 2013 року. Отже, враховуючи те, що на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого та зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 12 травня 2007 року, належить транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі « 21093», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - легковий хетчбек, колір - зелений, реєстраційний держаний номер [NUMBER], на який накладено заборону здійснення його відчудження, у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] має заборгованість перед ПАТ КБ «Надра», яка підлягає відшкодуванню на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-6649/10, яке набрало законної сили, а тому підлягає обов'язковому виконанню у відповідності до ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, та в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», суд вважає, що позовна вимога позивача з приводу зняття арешту з спірного транспортного засобу задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем визначено неналежний спосіб захисту речового права на майно, а саме транспортний засіб, а наведені позивачем підстави щодо зняття арешту з спірного транспортного засобу суперечать положенням законодавства України. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом прийняте рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed