Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до відповідача [PERSON] стягнення коштів, посилаючись на те, що остання 20.03.2017року позичила у нього 12000 доларів США, що станом на 30.10.2017року еквівалентно 321600грн., які зобовязувалася повернути до 04.04.2017року, і добровільно повернути позичені гроші відмовляється. З урахуванням того, що кошти йому повернуто не було, просить стягнути з відповідача також 19 391 грн. за період з 04.04.2017 року по 01.11.2017 року індексу інфляції, а також витрати повязані із сплатою судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. 20.03.2017року відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 доларів США, які зобовязувалася повернути до 04.04.2017року, про що свідчить розписка, яку подав позивач при зверненні до суду. У зазначеному договорі обумовлено, що день остаточного розрахунку має відбутись в термін до 04 квітня 2017 року і повна сума, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати сумі, еквівалентній 12\~000 дол. США. У випадку неповернення зазначеної вище суми боргу до 04.04.2017 року відповідач зобовязалась додатково сплатити пеню в розмірі 1% в день від неповернення суми боргу. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною. Згідно ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В судовому засіданні встановлено, що кошти, зазначені в розписці до дати, зазначеної самим відповідачем, остання позивачу не повернула і добровільно повертати не хоче. Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. А тому вимога про стягнення 19 391 грн. за період з 04.04.2017 року по 01.11.2017 року індексу інфляції, до задоволення не підлягає. Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів повернення коштів. Оскільки судом установлено наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу, розмір якого становить 12000 доларів США, цю суму боргу слід перевести на національну валюту з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 20 грудня 2017 року, який складає 27,884304 гривень за 100 доларів США. Таким чином сума боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, в переведенні на національну валюту становить 334560 гривень. Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача у користь позивача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial