Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «БГ Банк», який у встановленому законом порядку уточнив заявою від 17.06.2015р., та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму неповернутого вкладу за договором банківського вкладу від 10.04.2014р. в розмірі 20\~000 Євро, за виключенням 200\~000 грн., а також нараховані та несплачені відсотки за користування вкладом в розмірі 713,42 Євро, а всього, 20\~713,42 Євро, що станом на дату проведення розрахунку, не враховуючи повернутих 200\~000 грн., еквівалентно 314\~494,20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.04.2014р. між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу № ДФ-059901, за яким вніс на депозитний рахунок банку суму 20\~000 Євро на термін 186 днів із сплатою за користування вкладом 7 % річних. Термін такого вкладу закінчився 13.10.2014р., однак сума в повному обсязі повернута не була. 15 та 17 листопада 2014р. звертався до банку з заявами про повернення внесених коштів, однак отримав відмову в задоволенні таких заяв. 19.03.2015р. він отримав частину коштів в сумі 200\~000 грн. Залишок заборгованості, яка включає в себе неповернуту суму вкладу і нараховані відсотки станом на 17.06.2015р. в еквіваленті до національної валюти за виключенням повернутих 200\~000 грн. становить 314494,20 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач та його повноважний представник підтримали заявлені вимоги, крім вищенаведеного, додатково пояснили, що з заявою до банку позивач звернувся ще до запровадження тимчасової адміністрації та до початку процедури ліквідації. Тому, відмова банку в поверненні коштів з таких підстав не може вважатись обґрунтованою. Позов просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Попередньо, скерував до суду письмові заперечення проти позовних вимог, покликаючись на те, що 27.11.2014р. Правлінням НБУ було прийнято рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. 26.02.2015р. відкликано банківську ліцензію, а 27.02.2015р. розпочато процедуру ліквідації. Задоволення вимог кредиторів банку в даному випадку відбувається згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 05.03.2015р. та 06.03.2015р. в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про ліквідацію відповідача та початок здійснення виплат вкладникам банку. 20.03.2015р. Фондом виплачено позивачу 200\~000 грн., а решта коштів, які перевищують таку суму повинні бути відшкодовані позивачу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку. 26.03.2015р. позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду з заявою про визнання грошових вимог кредитора і на підставі цієї заяви був включений до реєстру вимог кредиторів. Відтак, повернення коштів за договором вкладу не може відбуватись за судовим рішенням про їх примусове стягнення і тому, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши позивача, його представника, розглянувши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу № ДФ-059901, за яким [PERSON] вніс\~ на депозитний рахунок банку суму 20\~000 Євро на термін 186 днів із сплатою за користування вкладом 7 % річних (а.с.3). Строк дії вкладу закінчується У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. 15 та 17 листопада 2014р. на адресу відповідача позивачем направлено заяви про повернення депозитних коштів (а.с.5, 6), однак, як вбачається з відповіді банку (а.с.6а), постановою правління НБУ від 27.11.2014р. № 745 банк віднесено до категорії неплатоспроможних, і протягом дії тимчасової адміністрації виплата коштів здійснюватиметься Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах ліміту, який становить 200\~000 грн. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів повного та належного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими. З огляду на те, що грошове зобовязання між сторонами виражено в іноземній валюті, до стягнення підлягає сума боргу в еквіваленті до національної валюти, що відповідає приписам ст. ст. 524, 533 ЦК України. Згідно офіційного курсу НБУ, станом на дату ухвалення рішення 20\~713,42 Євро еквівалентно 534\~027,80 грн. Враховуючи, що частина вкладу в сумі 200\~000 грн. повернута позивачу згідно квитанції від 20.03.2015р. (а.с.25), інша частина неповернутих коштів в сумі 334\~027,80 грн. підлягає стягненню в примусовому порядку. Посилання представника відповідача на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не спростовує висновків суду про необхідність задоволення позовних вимог. Підстави припинення зобовязань визначено Главою 50 Розділу І Книги Пятої ЦК України, а положення Закону України, на який покликається представник відповідача лише встановлюють певні особливості виконання таких зобовязань. За змістом ст. 1060 ЦК України, банк зобовязаний повернути кошти на вимогу вкладника. У справі яка розглядається позивач предявив таку вимогу 15 і в подальшому повторно 17 листопада 2014р., в той час як Постанова Правління НБУ Про віднесення відповідача до категорії неплатоспроможних (а.с.69-70) та Рішення про запровадження тимчасової адміністрації (а.с.71) прийняті 27.11.2014р. Оскільки на момент предявлення вимоги банк не був віднесений до категорії неплатоспроможних, при вирішення даної справи та встановленні підстав для стягнення грошових коштів норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути застосовані. Норми цього Закону про незадоволення вимог вкладників не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки судове рішення є лише способом захисту порушених прав та безпосередньо не призводить до задоволення вимог кредитора, оскільки останнє відбувається внаслідок виконання рішення добровільно або примусово за правилами Закону України «Про виконавче провадження», а в даному випадку з особливостями, встановленими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 17 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент предявлення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, який судом розраховано за правилами Закону, який діяв на момент предявлення позову, що становить 3340,28 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved