Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги право власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS], що належала померлій [INFO] року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями, так як відсутня будинкова книга, або довідки з інформацією про прописку спадкоємців на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 17.03.1994 року за № 170, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради належала 1/2 частина садового будинку [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина садового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41351097 від 29.08.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.1986 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно статті 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5, діючої на момент відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Як було з'ясовано судом, у позивача [PERSON] є в наявності правовстановлюючі документи на спадковий садовий будинок, тому відповідно п. 113 вищевказаної інструкції [PERSON] вважається таким що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті [PERSON] та згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) вважається таким, що прийняв спадщину. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved