Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення про тлумачення змісту правочину - п. 1.3 Договору резервування квартири від 12.03.2007 року, укладеного між [PERSON] та ЖБК «Гармонія», в частині визначення моменту фактичної оплати грошових коштів, а саме встановити, яким чином належить розуміти: «Денежная сумма, внесённая Стороной-2, согласно ст.ст. 570, 571 ГК Украины, находится на хранении у Стороны-1 до момента заключения договора о долевом участии в строительстве между Стороной-2 и ЖСК «Гармония». Представники позивача у судове засідання з'явилися, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з'явився, згідно усних пояснень та поданих до суду письмових заперечень позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі Суд, вислухавши пояснення представників сторін, оголосивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 12 березня 2007 року між Житлово-будівельним кооперативом «Гармонія» (далі за текстом - відповідач, «Сторона-1» та [PERSON] ( далі за текстом - позивач, «Сторона-2») був укладений Договір резервування квартири. 28 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений Договір пайового внеску №5. Відповідно до п. 1.3 Договору резервування квартири від 12.03.2007 року грошова сума, внесена Стороною-2, згідно ст.ст. 570, 571 ЦК України, знаходиться на зберіганні у Сторони-1 до моменту укладення договору про дольову участь в будівництві між Стороною-2 та ЖКС «Гармонія». Позивач вважає, про що й зазначає в своїй позовній заяві, що зміст п. 1.3 Договору резервування квартири від 12.03.2007 року слід розуміти як пряму вказівку і визнання сторонами факту, що на момент проставлення підписів під цією угодою відповідач вже отримав від позивача суму вартості квартири у повному обсязі - у розмірі 67527,00 доларів США. Суд звертає увагу на те, що судами апеляційної та касаційної інстанції розглядалася справа за позовом [PERSON] до ЖБК «Гармонія» про розірвання договору пайового внеску та відшкодування матеріальних збитків. Відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 29.05.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що в договорі не зазначено про те, що у момент його укладення [PERSON] сплатив ЖБК «Гармонія» обумовлену вартість квартири. Апеляційним судом Одеської області встановлено, що Договір резервування квартири від 12.03.2007 року свідчить про те, що сторони лише погодили порядок передачі грошових коштів. Позивач, всупереч ст.ст. 57-60 ЦК України, належними та допустимими доказами, у даному випадку такими доказами є платіжне доручення по перерахування коштів у безготівковій формі, не довів факту внесення ним грошових коштів, як пайового внеску на будівництво квартири. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд звертає увагу на те, що п. 1.3 Договору резервування квартири від 12.03.2007 року містить в собі посилання на послуги, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року №2664-ІІІ, є фінансовими послугами. Згідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Надання фінансових послуг потребує ліцензування. В порядку ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Виходячи з вищенаведеного та за відсутності належного підтвердження сплати грошових коштів відповідачу в порядку виконання договору резервування квартири, суд приходить до висновку про неможливість тлумачення правочину на користь позивача та відсутність правових підстав для тлумачення частини договору, що підлягає ліцензуванню відповідно до Закону. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з вищезазначеного суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed