Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення, мотивуючи тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , яка була передана йому в рахунок погашення боргу та яка раніше належала боржнику [PERSON] Однак, відповідачка не допускає його до квартири та не забирає з неї свої речі , чим створює перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Будь-які прохання та вимоги ігнорує. Крім того, постановою державного [PERSON] було зобов`язано забрати особисті речі та надати безперешкодний доступ до квартири, однак ця вимога також була нею проігнорована. А тому звертається до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся неодноразово, завчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на веб-сайті Судової влади України, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності до суду не направила. Представник третьої особи - старший державний виконавець Дунаєвецького РВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області Козіян О.В. до судового засідання також подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 2395. Так, вказаним Свідоцтвом посвідчено, що [PERSON] на підставі Акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Кравченко Т.О. від 15 липня 2019 року належить на праві власності вказана квартира, яка раніше належала боржнику [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак оскільки електронні торги не відбулись та відповідно майно не було реалізовано, позивач [PERSON] виявив бажання залишити за собою вказану квартиру. Те, що вказана квартира належить [PERSON] на праві власності, також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 липня 2019 року, індексний номер 174100537, а також технічним паспортом, виготовленим станом на 18 липня 2019 року. Встановлено, що відповідачка [PERSON] , якій раніше належала квартира, не допускає позивача до неї, не забирає свої речі з квартири, чим створює перешкоди [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, ігноруючи при цьому будь-які прохання та вимоги останнього про допуск до житла. Крім того, постановою державного виконавця від 15 липня 2019 року [PERSON] було зобов`язано забрати особисті речі та надати безперешкодний доступ до квартири, однак ця вимога також була нею проігнорована, що підтверджується вказаною постановою. Так, статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317ЦК). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК Українита ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановлених законодавством (ст.155 ЖК). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що відповідачкою порушені права позивача, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, а саме: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити його до вказаного помешкання. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved