Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з професійним захворюванням, в якому зазначив те, що він з 03.07.1998 року по 17.11.2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював садчиком полуфабрикатів, формувальником залізобетонних виробів, вогнетривником, в умовах впливу шкідливих факторів, що викликало хронічне професійне захворювання пневмоконіоз (t/s; І/І) ускладнений хронічним бронхітом ІІ в фазі затухаючого загострення, ЛН 0-1 захворювання професійне код по МХК-10: J60», супутній: «ІЗС: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, СН-0». Відповідно до висновку Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань №2288 від 04.11.2011 р. йому було встановлено професійний характер наявного у нього захворювання пневмоконіоз (t/s; І/І). Згідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 08.12.2001 р. йому безстроково було встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Відповідно до п.16 акту розслідування хронічного професійного захворювання, який було складено Артемівською міжрайонною санітарно-епідеміологічною станцією 21.11.2008 р., наявне у нього професійне захворювання виникло в звязку із недосконалістю технології, механізмів та неефективності роботи систем вентиляції і визнано те, що на підприємстві порушується законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Вказав на те, що у звязку із професійним захворюванням, яке він отримав за час роботи на підприємстві, він став інвалідом третьої групи, що призвело до порушення нормальної життєдіяльності. Через поганий стан здоровя він змушений був звільнитися з роботи; постійно відчуває біль, тому змушений постійно проходити курси лікування, на що витрачає немалі кошти. Він морально страждає, так як не має можливості вести повноцінне сімейне життя, порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими та друзями, у нього немає впевненості у майбутньому. Тому вважає, що факт спричинення відповідачем йому моральної шкоди є наявний. Просить суд стягнути з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на його користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з професійним захворюванням, у сумі 50000 грн. Просив справу розглянути у його відсутність у звязку із поганим самопочуттям. Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, які не заперечують проти розгляду справи у відсутність позивача [PERSON], вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Стверджує, що позивач повинен докладати немалих зусиль для забезпечення належного рівня здоровя для гідного проживання, витрачає значні для нього кошти на постійне та тривале лікування. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, у сумі 5000 грн. Підтвердила те, що позивач дійсно тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем; внаслідок шкідливих умов праці захворів на пневмоконіоз, втратив 40% професійної працездатності та став інвалідом третьої групи безстроково. Враховуючи викладене вважає, що є правові підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача за рахунок роботодавця. Однак зазначила, що позивачем занадто завищена сума моральної шкоди, тому просить суд задовольнити позовні вимоги частково у сумі 5000 грн. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено те, що [PERSON] з 03.07.1998 року до 17.11.2008 року включно перебував у трудових відносинах з ВАТ «Часовіярський вогнетривкий комбінат», в подальшому ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», в якості робітника, працюючи садчиком полуфабрикатів, формувальником залізобетонних виробів та вогнетривником, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача. 17.11.2008 року його було звільнено за власним бажанням, на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.11.2008р., який було складено Артемівською міжрайонною санітарно-епідеміологічною станцією, [PERSON] було встановлено діагноз: пневмоконіоз (t/s; І/І) ускладнений хронічним бронхітом ІІ в фазі затухаючого загострення, ЛН 0-1 захворювання професійне код по МХК-10: J60», супутній: «ІЗС: дифузний кардіосклероз, гіпертонична хвороба, СН-0»; зазначено те, що професійне захворювання виникло в звязку з недосконалістю технології та механізмів; неефективністю роботи системи вентиляції; причиною професійного захворювання є перевищення ГДК пилу з вмістом силікату в 1,9 рази; перевищення запиленості повітря робочої зони у повітрі робочої зони в 1,19 рази. Відповідно до висновку Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань №2288 від 04.11.2011р. [PERSON] було встановлено професійний характер наявного у нього захворювання пневмоконіоз (t/s; І/І). Згідно до висновку МСЕК від 08.12.2011р. [PERSON] було встановлено 3 групу інвалідності безстроково та 40% втрати профпрацездатності. Відповідно до \~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~ роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно до вимог ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Таким чином, моральну шкоду, спричинену позивачу [PERSON] повинен відшкодувати роботодавець,відповідач по справі, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші документи, які є в справі. Вирішуючи питання щодо розміру стягуємої моральної шкоди характеру та обсягу моральних страждань, які він зазнав з таких підстав. На підставі п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. п.9- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. В позовній заяві [PERSON] в обґрунтування характеру та обсягу моральних страждань посилався на те, що у звязку з захворюванням, він став інвалідом, що призвело до порушення особистих немайнових прав, нормальної життєдіяльності, постійно відчуває біль, змушений витрачати немалі кошти на лікування, втратив роботу. При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданий відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, отримання третьої групи інвалідності безстроково, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, те що він змушений постійно слідкувати і реагувати на найменші зміни в стані свого здоровя, саму характеристику хвороби, що значно впливає на якість соціальних звязків, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд зважає на незабезпечення відповідачем-роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці позивачеві, не зважаючи на існування в структурі товариства окремого відділу, який здійснює контроль стану навколишнього середовища. Тому, на підставі наявних доказів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в розмірі 20000 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди у сумі 20000 грн., що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнявся від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial