Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів у сумі 64 403 грн. 43 коп. для покриття завданих матеріальних збитків, викликаних затримкою оформлення пенсії позивача, стягнення коштів у сумі 20 000 грн. для покриття завданої моральної шкоди, викликаної відмовою допустити [PERSON] до участі в управлінні товариством та нанесення [PERSON] психологічної травми. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що у 2017 році при розгляді справи № 554/10457/16-а за його позовом до Пенсійного фонду Октябрським районним судом м.Полтави було встановлено факт наявності в органах Пенсійного фонду України офіційно засвідченої копії наказу ПМК - 72 № 57 від 17.07.1994 року щодо атестації робочих місць в ПМК-72. Саме через суперечку з керівництвом ПМК-72 щодо цього наказу та саме з цього періоду у нього виник строк позовної давності щодо захисту своїх інтересів з вимогою відшкодування збитків через порушення прав на отримання пільгової пенсії, тому вважає строки не пропущеними. Також зазначив, з 01.10.1981 року його було прийнято на роботу майстром ПМК-72 тресту «Полтавасільбуд» згідно наказу № 218-к від 01.10.1981 року. В подальшому він працював на посадах виконробу та старшого виконробу по 18.06.2001 року, які давали право на пільгову пенсію. У 1994 році в ПМУ -72 тресту «Полтавасільбуд» було проведено атестацію робочих місць, що підтверджується наказом № 57 від 17.07.1994 року. Строк дії проведеної атестації п`ять років. У 2014 році він почав оформлювати вихід на пенсію на пільгових умовах (як для виконроба). При зверненні до органів Пенсійного Фонду йому пояснили, що у нього відсутня довідка з ПМК № 72 щодо заробітної плати за 5 років та копія наказу ПМК № 72 про атестацію робочих місць. 10.06.2014 року він подав заяву про видачу вказаних документів, однак листом від 23.06.2014 року йому відмовлено у їх видачі. Він намагався реалізувати своє право на пенсію та звернувся до ПрАТ «ПМК-72» та акціонерів товариства з проханням винести на розгляд загальних зборів акціонерів питання щодо зберігання архівів ПМК-72 та видачі йому копії наказу № 57 від 17.07.1994 року. Проте, [PERSON] виявив бездіяльність та відмовився скликати загальні збори акціонерів, чим спричинив йому моральної шкоди, яку він оцінює в 20 000 грн.,оскільки він став посміховиськом у своїх колишніх колег, які не вірили, що йому пощастить досягти справедливості, він втратив психологічну стійкість та впевненість у своєму майбутньому. Лише у 2015 році ПрАТ «ПМК-72» видало йому довідку про заробітну плату,але копії наказу про атестацію робочих місць він не отримав, [PERSON] стверджував, що такого наказу не існує. На підставі рішень судів йому було призначено пенсію у 2017 році на пільгових умовах у розмірі 3 066 грн. 83 коп. на місяць, починаючи з 13.04.2016 року. При розгляді цих справ у суді було встановлено факт наявності в органах Пенсійного фонду офіційно засвідченої копії наказу ПМК-72 № 57 від 17.07.1994 року щодо атестації робочих місць. Таким чином, через дії [PERSON] йому були спричинені збитки, так як він недоотримав пенсію з липня 2014 року по квітень 2016 року на суму 64 403 грн. 3 коп. З цих підстав звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому прохав у позові відмовити. Зазначив, що листом від 15.06.2017 року ПОУПФУ Полтавської області зобов`язало ТОВ «ПМК72» відшкодувати Пенсійному фонду фактичні витрати щодо виплати та доставку пільгової пенсії призначеної [PERSON] Листом від 07.07.2017 року повідомлено, що пенсійне забезпечення реалізується з 13.04.2016 року на підставі постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 27.04.2017 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року. Таким чином, у ТОВ «ПМК72» виникли зобов`язання перед Полтавським об`єднаним управління ПФУ у Полтавській області щодо відшкодування фактичних витрат на виплату пільгової пенсії [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04.07.2016 року зобов`язано ПМК 72 видати [PERSON] належним чином завірені копії рішення власника підприємства про перетворення ВАТ ПМК-72, зобов`язано ТОВ ТПК-72 видати [PERSON] . довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також довідку про заробітну плату з 1988 року. Вказаними рішеннями судів не визнано право [PERSON] на отримання пенсії на пільгових умовах. Встановлено, що [PERSON] було надано не ту трудову книжку, що ставить під сумніви всі зроблені у ній записи. Записи в особовій картці не збігаються із записами у трудовій книжці та архівними документами. Атестація робочих місць на підприємстві не проводилася, про що свідчить лист ГУПСЗН у Полтавській області від 09.03.2011 року. Також вважає необґрунтованими розмір збитків, недоведеною спричинену моральну шкоду. Ухвалою суду від 19 березня 2019 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання підготовчим. Позивач подав до суду уточнений позов, в якому вказав, що розмір його матеріальних збитків становить за 21 місяць (з липня 2014 року по квітень 2016 року) на суму 64 403 грн. 43 коп. та йому завдана значна моральна шкода, яку він оцінює у 20 000 грн. Ухвалою від 13 травня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.06.2014 року, 10.09.2014 року, 04.11.2014 року [PERSON] звертався до начальника ПрАТ «ПМК-72» Вахненка В.П. із заявою про надання йому переліку документів, в тому числі копії наказу № 57 від 14.07.1994 року про атестацію робочих місць, який надає право на отримання пільгової пенсії (а.с.9). ПАТ «ПМК-72» за вих.. № 25 від 23.06.2014 року повідомила, що в папці наказів по кадрам за 1994 рік є наказ № 57-к від 28.09.1994, в якому пункт про проведення атестації робочих місць за умовами праці відсутній. Надано довідку про заробітну плату з 01.09.1988 року (а.с.12). Також відповідачем було надано відповідь за вих.. № 41 від 09.10.2014 року, в якій зазначено, що через невідповідність записів у трудовій книжці з наказами, які зберігаються в архіві відділу кадрів, пільгова пенсія видана бути не може (а.с.13). Листом за вих. № 46 від 21.11.2014 року ПАТ «ПМК-72» надало ряд копій наказів відповідно до записів у трудовій книжці, деяких наказів, зокрема№ 57 від 14.07.1994 року не виявлено. Також повідомлено, що атестація робочих місць не проводилася (а.с.14). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 29.04.2016 року (справа № 554/14491/15-ц) позов [PERSON] до ТОВ «ПМК-72», третя особа : Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтава про визнання права на отримання пільгової пенсії, зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення (а.с.68-71). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 липня 2016 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено частково, зобов`язано ТОВ «ПМК-72» видати [PERSON] належним чином завірені копії рішення власника підприємства про перетворення (перейменування) ВАТ ПМК-72 у ПрАТ ПМК-72, і ПрАТ ПМК-72 у ТОВ ПМК-72: зобов`язано ТОВ ПМК-72 видати [PERSON] довідку встановленого зразка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній: зобов`язано ТОВ ПМК-72 видати [PERSON] довідку про заробітну плату, починаючи з 1988 року, з відображенням отриманих коштів у валюті на час їх виплати )радянські рублі, українську карбованці) (а.с.72-75). Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року (справа № 554/10457/16-а) визнано протиправним дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови в призначенні [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах; рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 28.07.2016 року №1526 про відмову в призначенні [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах - скасовано; зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати [PERSON] періоди роботи в ПМК №72 тресту «Полтавасільбуд»: з 01.10.1981 року по 25.02.1983 року на посаді будівельного майстра, з 25.02.1983 року по 01.03.1985 року на посаді виконроба, з 01.03.1985 року по 07.07.1986 року на посаді тимчасово виконуючого обов`язки виконроба, з 07.07.1986 року по 09.08.1988 року на посаді старшого виконроба, з 09.08.1988 року по 18.06.2001 року на посаді виконроба до пільгового стажу за Списком №2 та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах із 13.04.2016 року (а.с.61-63). Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 27.04.2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року у справі 554/10457/16-а залишено без змін (а.с.132-137). Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України за вих.. № 418/к-14 від 11.08.2018 року повідомило [PERSON] , що його заяву з приводу виплати компенсації до пільгової пенсії після досягнення 55 років за період з 26.06.2014 року по 13.04.2016 року розглянуто, роз`яснено, що йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно п. «б» статті 13 Закону Українир «Про пенсійне забезпечення» на підставі постанови Октябрського районного судум.Полтави від 27.04.2017 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року, якими зобов`язано управління зарахувати до пільгового стажу по Списку № 2 періоди його роботи в Пересувній механізованій колоні-72 тресту «Полтавасільстрой» з 01.10.1981 року по 25.02.1983 року на посаді будівельного майстра, з 25.02.1983 року по 01.03.1985 року на посаді виконроба, з 01.03.1985 року по 07.07.1986 року на посаді тимчасово виконуючого обов`язки виконроба , з 07.07.1986 року по 09.08.1988 року на посаді старшого виконроба, з 09.08.1988 року по 18.06.2001року на посаді виконроба та призначити пенсію на пільгових умовах з 13.04.2016 року (а.с.16). Позивач вважає, що через порушення його прав у зв`язку із недоотриманням пенсії за 21 місяць ( з липня 2014 року по квітень 2016 року) на суму 64 403 грн. 43 коп. йому спричинено матеріальних збитків на вказану суму та моральних збитків у розмірі 20 000 грн., які він прохає стягнути із [PERSON] [PERSON] зазначає, що вказані збитки завдані внаслідок дій [PERSON] , який умисно приховав від органів Пенсійного фонду України факт наявності на підприємстві наказу про проведення атестації робочих місць в ПМК-72 № 57 від 14.07.1994 року, що стосувалися його посади Правовою підставою для відшкодування спричинених збитків позивач зазначає ст. 16 ЦК України. Відповідно до п.п.8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди). Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.2 ч.2 вказаної статті збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає недоведеним факт спричинення матеріальної шкоди позивачу у сумі 64 403 грн. 43 коп. саме відповідачем, протиправність дій [PERSON] , а також його вина у невидачі наказу № 57 від 14.07.1994 року про переатестацію робочих місць у ПМК -72, та відповідно причинyий зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Так, позивач не довів, що він мав право на пільгову пенсію саме з липня 2014 року по квітень 2016 року, адже постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року (справа № 554/10457/16-а) йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах із 13.04.2016 року. Також суду не надані докази протиправності дій [PERSON] через які [PERSON] недоотримав пенсію з липня 2014 року по квітень 2016 року на суму 64 403 грн. 43 коп., наявності судових рішень, якими визнано дії відповідача протиправними, не встановлено. Крім того, позивачем не доведено вини [PERSON] у недоотриманні ним пенсії за вказаний період, оскільки позивач не довів, що він взагалі мав право на пільгову пенсію з липня 2014 року по квітень 2016 року, а не отримав її саме через невидачу [PERSON] наказу про переатестацію робочих місць. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо спричинення моральної шкоди позивачу, суд виходить з наступного. Частинами 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зі змісту ч.1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдані фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проаналізувавши зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту спричинення шкоди, протиправності дій та вини [PERSON] у недоотриманні позивачем пенсії за період з липня 2014 року по квітень 2016 року у сумі 64 403 грн. 43 коп. оскільки позивач не довів, що він взагалі мав право на пільгову пенсію за вказаний пеірод, а не отримав її саме з вини [PERSON] Доказів визнання дій відповідача неправомірними суду не надано, а відтак порушення його права відповідачами не доведено. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути із позивача на користь відповідача 10 100 грн., виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] сплатив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 700 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 19 лютого 2019 року (а.с.120). Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат відповідача, відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги з адвокатом Семенком Б.М., попередня сума судових витрат складає 15 700 грн. (а.с.39-40). Між [PERSON] та Семенком Б.М. укладено Договір про надання правової допомоги від 19 лютого 2019 року (а.с.97-100) та Додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 19 лютого 2019 року (а.с.101-102). Згідно Додаткової угоди на опрацювання матеріалів справи № 554/10457/16-а та № 554/14491/15-ц витрачено 8 годин. Згідно п.1.2 Додаткової угоди вартість 1 години складає 700 грн. Відповідно до п.1, п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати із розглядом справи, чи є такий розмір обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Суд вважає, що відповідачем не доведено понесення витрат у сумі 5 600 грн. (8 годин х700 грн). на ознайомлення із матеріалами по інших справах, а тому відмовляє у їх стягненні. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed