Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, з тих підстав, що її батькові [PERSON], матері [PERSON] та чоловікові [PERSON], на підставі Державних актів на право приватної власності на землю, належало право власності на земельні ділянки, відповідно площами 0,66 га, 0,61 га та 0,99 га, призначені для товарного виробництва, розташовані на території Гостівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області.28.08.1995 року батько [PERSON] помер. В управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON] (мати), однак вона не встиглі оформити своїх спадкових прав та 22.02.1998 року померла. 03.12.1998 року помер чоловік позивача [PERSON] Позивач прийняла спадщину за законом після смерті матері та чоловіка та бажає оформити право власності на спадкове майно. Однак, в нотаріальному порядку позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, так як Державні акти на право приватної власності на землю, були видані після смерті спадкодавців. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача Гостівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти задоволення позову та просив справу розглянути у його відсутності. У зв'язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 042610 від 12.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 106, належало право приватної власності на земельну ділянку площею 0,66 га, призначену для товарного виробництва, розташовану на території Гостівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 9). Крім цього, [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 042611 від 12.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 107, належало право приватної власності на земельну ділянку площею 0,61 га, призначену для товарного виробництва, розташовану на території Гостівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 10). Також, [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 042609 від 12.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 105, належало право приватної власності на земельну ділянку площею 0,99 га, призначену для товарного виробництва, розташовану на території Гостівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 11). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 08.12.2016 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21.09.1959 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). 16.04.1969 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Репела», що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 21). 28.08.1995 року [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). 22.02.1998 року [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). 03.12.1998 року [PERSON] (чоловік) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавців, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати) прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], успадкувавши належну йому земельну ділянку, оскільки вступила в управління спадковим майном, проводила похорон чоловіка, до дня смерті проживали разом та вели спільне господарство. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON] та чоловіка [PERSON], успадкувавши належні їм земельні ділянки, в т.ч. земельну ділянку покійного батька, яку успадкувала його дружина (мати), оскільки вступила в управління спадковим майном, проводила похорон матері та чоловіка, до дня смерті проживали разом та вели спільне господарство (довідка Гостівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 771 від 20.12.2017 року, а.с. 12, виписка з по господарської книги № 5 Гочстівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 164 від 12.03.2018 року, а.с. 13). Дані обставини також підтверджуються копіями спадкових справ № 45/2018 та № 44/2018 від 27.03.2018 року, заведених приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (мати) (а.с. 31-43) та [PERSON] (чоловік) (а.с. 44-52), з яких вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та чоловіка [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 354/01-16 від 18.04.2018 року (а.с. 54), приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 230/01-16 від 13.04.2018 року (а.с. 30) та [PERSON] № 01-16/357 від 16.04.2018 року (а.с. 53) спадкова справа після смерті [PERSON] (мати) не заводилась. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після померлих матері [PERSON] та чоловіка [PERSON] В нотаріальному порядку [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, у звязку з тим, що Державні акти на право приватної власності на землю, які належать померлим [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були видані після смерті спадкодавців, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, винесеними приватним нотаріусом Тлумацького нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 204/02-31 та № 203/02-31 від 27.03.2018 року (а.с. 18, 19). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельні ділянки спадкування за законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 352,40 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved