Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мікол» про стягнення на його користь з відповідача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі - 27 474,56 грн. за період роботи з 1 травня 2013 року по 01 жовтня 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 02 жовтня 2013 року по 16 вересня 2014 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач при його звільненні за власним бажанням, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, не провів з ним в день звільнення розрахунок, як передбачено нормами трудового законодавства України, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити їх з підстав викладених в позові. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання свого представника на розгляд справи не направив, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач з 21 грудня 2006 року по 01 жовтня 2013 року працював у відповідача ТОВ «Мікол» фахівцем з контролю та обліку продукції. При звільненні позивача з роботи відповідно до наказу № Мі/К-000542 від 01.10.2013 року за ініціативою працівника на підставі ст. 38 КЗпП України, йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01 травня 2013 року по 01 жовтня 2013 року в сумі 27 474,56 грн., що підтверджується довідкою від 11.09.2014 року про доходи позивача, виданою відповідачем. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Також ТОВ «Мікол» не надано доказів, які б свідчили про відсутність вини підприємства в таких діях. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач нарахував але не виплатив позивачу при звільненні заробітну плату за період з 01 травня 2013 року по 01 жовтня 2013 року в сумі 27 474,56 грн., суд вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.199 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки на даний час відповідач не виплатив позивачу належні йому кошти, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме за період з 02.10.2013 року по 16.09.2014 року, за які просить позивач в позові. Всього вказаний період становить - 238 робочих днів. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату позивача, надану відповідачем, його заробітна плата за останні повні два місяці перед звільненням, а саме серпень - вересень 2013 року становила - 2400 (1200+1200) грн. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.95р., вираховується середньоденна заробітна плата для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: середньомісячна заробітна плата за останні повні два місяці перед звільненням становить - 1200 (2400 грн. / 2) грн., кількість робочих днів у вказаний період - 21 + 21 = 42. 1200 грн. х 2 : 42 день = 57,14 грн. Звідси розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача по день, який останній зазначає в позові, а саме 16.09.2014 року: 238 днів х 57,14 грн. = 13 599,32 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Всього на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення кошти в сумі - 41 073,88 (13 599,32 + 27 474,56) грн. Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі - 410,73 грн. Також відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі - 1200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved