Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. Позов обгрунтовує тим, що 20.04.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у сторін народилася донька- [PERSON] .. Однак, спільне життя у сторін не склалося, і з березня 2019 року вони спільно не проживають. Дочка, [PERSON] , залишилася проживати разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Домовленості про участь відповідача в утриманні їх дочки не досягнуто, що і стало причиною звернення позивачки з даним позовом до суду. Дана позовна заява надійшла до суду 15.04.2019 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. 15.04.20019 року надіслано запит на уточнення місця реєстрації, 06.05.2019 року повернулася відповідь на даний запит. Ухвалою від 06.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 24.06.2019 року. У зв`язку з неявкою сторін судове засідання було перенесено на 24.07.2019 року та на 05.08.2019 року. Позивачка, [PERSON] , через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність. Відповідач, [PERSON] , через канцелярію суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що вимоги позову визнає частково, оскільки на даний час хоч і працює, однак постійного місця роботи немає, тому просить стягувати з нього щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. на утримання дитини та 500 грн. на утримання позивачки, до досягнення дитиною трьох років. Крім того, від нього надійшла заява у якій він просить розглядати справу у його відсутність, з зазначенням, що позовні вимоги визнає з урахуванням наданого відзиву. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20.04.2017 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Теплицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Великомочульської сільської ради Бершадського району Вінницької області, сторони є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . З довідки про склад сім`ї №330 від 09.04.2019 року вбачається, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] .. Судом встановлено, що на даний час позивачка [PERSON] знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не може працювати, оскільки доглядає за донькою. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має. Зі змісту позову вбачається, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання їхніх дітей та позивачки, до досягнення меншою донькою трирічного віку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дитини, який є здоровим та у певній мірі матеріально забезпеченим. Суд бере до уваги матеріальне становище платника аліментів, який офіційно ніде не працює, є особою працездатного віку. Окрім того, судом також враховуються, що він не має на утриманні інших дітей та не працездатних осіб, так як ніким про це не заявлено, враховуючи його стан здоров`я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладені обставини справи та зазначені вимоги сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що достатнім розміром стягуваних аліментів з відповідача на утримання його дитини буде розмір у твердій грошовій сумі 1200 грн. та 500 грн. на утримання позивачки [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, в зв`язку із чим вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, оскільки обов`язок по утримання дитини лежить на обох батьках. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, згідно акту приймання передачі наданих послуг та Договором про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2019 року, позивачка [PERSON] сплатила адвокату Притулі В.Л. 1000 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг. За таких обставин суд вважає, що вказаний платіжний документ є належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача. Щодо витрат у зв`язку з явкою до суду, то суд дану вимогу залишає без задоволення через відсутність будь -яких доказів (документів), які б вказували на розмір сплачених коштів. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду та з урахуванням того, що питання про стягнення аліментів судом вирішено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved