Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з липня 2015 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народився син: [PERSON], [INFO]. Вона перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання, тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином трьох років, в розмірі по 1/4 частини доходу, щомісячно. Ухвалою суду від 17 липня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позивач на позові наполягає, відповідач проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Позивач не працює у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення сином трьох років, відповідач матеріальну дружині не надає. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, обставин та доказів неможливості надання ним матеріальної допомоги позивачу суду не надано, згідно наданої суду заяви відповідач позов визнав, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та можливості відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, що буде відповідати інтересам обох сторін. Відповідно до положень ст.. 191 та ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 04 липня 2018 року. Крім того, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved