Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Просить стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування своїх вимог в позові вказав, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку окрім нього зареєстровані його син - [PERSON] та колишня дружина [PERSON] Його син - [PERSON] не проживає в житловому приміщенні протягом п'яти років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Він є власником зазначеного житлового, однак не може у повному обсязі користуватися майном у зв'язок з реєстрацією відповідача в будинку, що порушує його право приватної власності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брав, від якого на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, на адресу суду повернулися повістки з довідкою «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивач не надав згоди на заочний розгляд справи. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 9). Єдиним власником вищевказаного будинку є [PERSON], про що за реєстраційним номером 23064249 внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 14). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС (а.с. 28), але за місцем реєстрації він не проживає з вересня 2014 року, що підтверджено довідкою складеною головою квартального комітету (а.с. 15, 16). Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317,319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Враховуючи те, що позивач є власником будинку [ADDRESS], відповідач в будинку не проживає, обов'язки щодо утримання житла не несе, а отже своєю реєстрацією чинить перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном, суд приходить до висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. На підставі викладеного та

Outcome: approved