Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок літ «Л-1», л,л-1,пд.» з надвірними спорудами і гараж літ «У» по провулку Маяковського, 4 у м. Черкаси. Для належного користування своїм будинком та гаражем йому необхідний прохід та проїзд по земельній ділянці площею 368 кв.м., що належить відповідачам і порядок користування якою визначений згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2014 року. У звязку з тим, що він не може проходити та проїзджати до будинку та використовувати свій гараж звертається до суду про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], Черкаської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту в якому просить суд встановити право земельного сервітуту, а саме проходу, проїзду до її частини житлового будинку по провулку Маяковського, 6-8 по наявному шляху через земельну ділянку площею 368 кв.м., яка надана у користування відповідачам. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали вказуючи, що категорично заперечують стосовно встановлення будь-якого сервітуту, тим більше безоплатного. Позивач не вказує на який строк необхідно встановлювати сервітут, не вказав, яким транспортним засобом він має проїжджати через земельну ділянку відповідачів, а тому його позовні вимоги не піддягають задоволенню. Крім того, наявного шляху за земельній ділянці відповідачів не має і ніколи не було, а тому позовні вимоги стосовно проїзду не піддягають задоволенню. Позивач має можливість проходу по іншій земельній ділянці. Рішенням Черкаського міськвиконкому №1281 від 21.08.1952року зі змінами, внесеними: рішенням № 1763 від 06.12.1952 року було виділено-земельну ділянку площею 500кв.м за адресою: пров. Маяковського, 15-а в м. Черкаси. У відповідності до Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 08.01.1953року дану земельну ділянку виділено під індивідуальну забудову житлового будинку. На виконання вищевказаних рішень та Договору було збудовано житловий будинок «А-І» з надвірними спорудами про що видано відповідне Заключения про реєстрацію домоволодіння від 10.01.1957 року. Тобто загальна площа земельної ділянки, яка виділялася за адресою: пров. Маяковського,4-6-8 в м. Черкаси складала 2657 кв.м. з яких 500 кв.м. - за адресою : пров. Маяковського, 4 - тобто відповідачам по справі. До цієї земельної ділянки позивач не має ніякого відношення. Позивач по справі до земельної ділянки площею 368кв.м. не має ніякого відношення. У нього є можливість проходу по земельній ділянці площею 2090кв.м. Просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо позову та просив у задоволенні відмовити. Треті особи в судове засідання не зявились, направили до суду заяви в яких просили справу розглядати в їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала та просила його задоволити. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені наступні факти та обставини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2015 року, позивачу на праві власності належить житловий будинок під літ. «Л-1», л, л1, пд» з надвірними спорудами і гараж літ. «У» за адресою м. Черкаси, провулок Маяковського, 4. Власниками житлового будинку літ. «А1- 1» по пров. Маяковського, 4 в м. Черкаси є відповідачі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на праві власності належить 3/50 частини житлового будинку 6-8 з надвірними спорудами по пров. Маяковського в м. Черкаси. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2014року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Черкаська міська рада, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволений. Визначений порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Черкаси, пров. Маяковського 4, між [PERSON] та [PERSON] загальною площею 368 кв.м. Виділено [PERSON] частину земельної ділянки площею 185 м. кв. Виділено [PERSON] частину земельної ділянки площею 152 м. кв. Залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки площею 31 м. кв., згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 39/Буд від 26.11.2013 року. За час перебування даної цивільної справи у суді, позивачі приватизували свої частини земельних ділянок. Стаття 98 Земельного Кодексу України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Тобто, земельний сервітут - це встановлене договором або судом речове право, наслідком якого є обмеження прав власників земельних ділянок в інтересах сусідів, що не породжують речового права інших осіб, тобто право користування чужою земельною ділянкою для задоволення потреб власника або володільця сусідньої земельної ділянки. Сервітут визначає порядок та межі використання чужої земельної ділянки через надання можливості користуватися нею лише в цільовий спосіб та певною її частиною. В цілому ж право користування земельною ділянкою, на яку встановлено земельний сервітут, повною мірою належить власнику. Як пояснив в судовому засіданні позивач, для належного користування своїм будинком та гаражем йому необхідний прохід та проїзд по земельній ділянці площею 368 кв.м., що належить відповідачам і порядок користування якою визначений згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2014 року. Однак відповідачі перешкоджають проходити та проїжджати до будинку та використовувати свій гараж за призначенням. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на відсутність необхідності у встановленні сервітуту. Однак, вказані твердження спростовуються зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, з метою зясування питання щодо необхідності у встановленні сервітуту судом було призначено будівельно-технічну експертизу. В ході проведення експертного дослідження, встановлено, що відповідно до плану меж земельних ділянок за адресою провулок Маяковського, 4 в місті Черкаси встановлено, що вхід до будинку літ «Л-1, л, л-1» та гаражу літ «У», власником якого є [PERSON] не можливий без встановлення земельного сервітуту на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] Крім того, експертом зроблений висновок що з технічної точки зору необхідно забезпечити прохід шириною 1,5 м кв. по подвір»ю [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] згідно вимог листа Державного комітету будівництва та житлової політики України від 04.02. 2004 року № 1/23-108. При такому варіанті забезпечується відстань не менше 0,75 м. для руху однієї людини для проходу до будівель, що належать [PERSON] Встановлення постійного земельного сервітуту з технічної точки зору є доцільним, тому що прохід до своїх будівель та споруд а також до зовнішньої стіни будівлі для її обслуговування, що належить [PERSON] буде забезпечено через земельну ділянку , що належить [PERSON] та [PERSON] Земельна ділянка на яку встановлюється земельний сервітут має площу 54,6 кв.м. та має розміри 7,35 м, 5,45м, 3,85 м., 2.93м., 1,00м., 4,97 мм, 9,20 м., 3,76 м., 0,98 м., 0,49 м., 2.16 м., 7,65 м., 5.84 м., 7.24 м., 5.86м., 4.59 м., 2.21 м. та наведена у додатках № 3, № 4 висновку. Поряд з цим, встановлення земельного сервітуту для проїзду неможливо так як його розміри в світлі не відповідають вимогам п. 3.14 Державних будівельних норм України ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень», а також не передбачений листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (Держбуду України) від 04.02.2004 № 1/23-108. Допитаний в судовому засіданні експерт підтвердив свій висновок з приводу необхідності встановлення даного сервітуту та пояснив, що запропонований ним варіант є найменш обтяжливим. Встановлення земельного сервітут на право проїзду неможливо оскільки його розміри не відповідають вимогам п. 3.14 ДБН 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Як на заперечення проти висновку експерта в частині неможливості встановлення сервітуту на право проїзду, позивач посилається на той факт, що наявний шлях до гаражу існував ще при попередніх власниках. Проте, не погоджуючись із висновком експерта в цій частині, клопотання про проведення повторної експертизи не заявляв, не дивлячись на розяснення судом такого права. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] не визнаючи позов посилались на те, що позивач не звертався із питання встановлення сервітуту до предявлення позову, що також повинно стати однією із підстав для відмови у позові. Суд не погоджується із вказаними твердженнями виходячи з наступного. Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. За змістом вказаної статті підставою для необхідності досудового врегулювання спору про встановлення сервітуту є положення ч.3 вказаної статті ЦК України про те, що в разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Однак, цей вираз не можна сприймати як такий, що запроваджує досудовий порядок вирішення спору, оскільки при цьому не має місце спір про право, а йдеться про встановлення такого права в судовому порядку. Цей спосіб встановлення сервітуту застосовується лише в разі не можливості сторін домовитись між собою. Факт неможливості сторін домовитись встановити сервітут підтверджений в судовому засіданні та не спростований відповідачами. Особа, яка вимагає встановлення сервітуту має довести суду необхідність його встановлення через те, що задоволення нею своїх потреб неможливе без встановлення сервітуту При цьому, ч. 4 ст. 98 ЗК України визначає, що сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, яке хоча й не безпосередньо, але опосередковано доводить, що основоположним у сервітутних правах є максимальне забезпечення прав та інтересів власника нерухомості. З урахуванням того, що позивач довів суду необхідність та наявність потреби у встановленні безстрокового сервітуту, а саме право проходу до будинку літ «Л-1», л,л-1» та гаражу літ «У», що належать йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою м. Черкаси провулок Маяковського, 4 по земельній ділянці [PERSON] розміром 18,1 кв.м., по земельній ділянці [PERSON] розміром 24,5 кв.м. та по земельній ділянці, що перебуває у спільній власності [PERSON] та [PERSON] площею 12 кв.м., загальною площею 54, 6 кв.м., запропонований варіант встановлення даного сервітуту є найменш обтяжливим для відповідачів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Позов в частині встановлення земельного сервітуту на право проїзду [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки такий проїзд встановити неможливо (п. 2 висновку експерта). Що стосується позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про встановлення земельного сервітуту, то даний позов не підлягає до задоволення, оскільки права позивача за зустрічним позовом ніяким чином не порушені. У відповідності зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином в судовому засіданні встановлено порушення прав позивача [PERSON], а саме вільно розпоряджатись частиною будинку та надвірних споруд, які перебувають у його власності, суд приходить до висновку про часткове задоволення його позову.

Outcome: dismissed