Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, право власності на земельну ділянку, площею 0,0758 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 4.20 глави ІІ.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У зв'язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку, площею 0,0758 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, вказано, що [PERSON] належить частка земельної ділянки та [PERSON] належить частка земельної ділянки (спільна часткова власність), що є невідповідною до рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 28.09.2004 року № 761-ІV, на підставі якого виданий Ізмаїльською міською радою Одеської області 19.10.2005 року вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 361469, де значиться, що передати [PERSON] та [PERSON] вказану земельну ділянку, площею 0,0758 га у спільну сумісну власність, тобто частки [PERSON] та [PERSON] у власності не повинні бути визначені. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення. Згідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області «Про безкоштовну передачу громадянам в спільну сумісну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель» № 761 - ІV від 28.09.2004 року земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі Одеської області, площею 0,0758 га була передана безкоштовно в спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищезазначеного рішення, [PERSON] та [PERSON] був виданий 19.10.2005 року Ізмаїльською міською радою Одеської області державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 361469 на земельну ділянку, площею 0,0758 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.04.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина земельної ділянки від загальної площі 0,0758 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництв та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 35601341 від 01.11.2013 року, наданого приватним нотаріусом [PERSON], інформація про заповіт складений [PERSON], померлим [INFO] року, відсутня. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 24.12.1983 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом (бюро) запису актів громадянського стану м. Шевченко; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом (бюро) запису актів громадянського стану м. Шевченко. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON], що підтверджено відповідними заявами. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] від 01.11.2013 року за № 284/02-14 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 4.20 глави ІІ.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У зв'язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку, площею 0,0758 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, вказано, що [PERSON] належить частка земельної ділянки та [PERSON] належить частка земельної ділянки (спільна часткова власність), що є невідповідною до рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 28.09.2004 року № 761-ІV, на підставі якого виданий Ізмаїльською міською радою Одеської області 19.10.2005 року вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 361469, де значиться, що передати [PERSON] та [PERSON] вказану земельну ділянку, площею 0,0758 га у спільну сумісну власність, тобто частки [PERSON] та [PERSON] у власності не повинні бути визначені. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved