Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вінперебувавз відповідачем у трудових правовідносинах з 23.07.1971 року та працювавелектромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, а у 2011 році звільнився у звязку із виходом на пенсію. Загальний стаж його роботи складає 41рік 6 місяців, а в умовах впливу шкідливих факторів 36 років 11 місяців. За час роботи на підприємстві внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах його здоровя погіршилось і він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(форма П-4) від 21квітня 2011 року. Згідно з цим актом в результаті праці на підприємстві він піддавався впливу шкідливих та несприятливих виробничих факторів та професійне захворювання виникло через недосконалість технологічних процесів, та тривалого стажу роботи в шкідливих умовах праці. Причиною виникнення професійного захворювання було визнано перевищення ПДК шкідливих речовин у повітрі робочої зони. За результатами висновку обстеження МСЕК серії АД № 149980 від 04.05.2011 року в звязку з професійним захворюванням, повязаним з виробництвом йому було встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безстроково. Він отримав не тільки протипоказання про умови та характер праці, йому також була встановлена потреба у амбулаторному та стаціонарному лікуванні за призначенням лікаря. До отримання професійного захворювання він був здоровою та працездатною людиною, а останнім часом у нього спостерігається схильність до емоційних спалахів, дратівливість, збудливість, оскільки він позбавлений можливості на повноцінне, зорове життя. У звязку з цим були порушені його нормальні життєві звязки, він бувпозбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Через стан свого здоровя він позбавлений можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для себе спосіб життя. Він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних переживань. Вночі він часто прокидається через задишку та постійний кашель, які завдають йому суттєвих незручностей. Він себе відчуває втраченою людиною для своєї родини, в той самий час обмежилось його спілкування із друзями і він знаходиться у пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоровя не існує. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані. Внаслідок професійного захворювання він дуже багато сил, часу та власних коштів витратив на лікування, так як часто перебуває на стаціонарному лікуванні. Виходячи з характеру захворювань йому важко виконувати будь-яку роботу, він страждає задишкою. Відшкодування заподіяної йому моральної шкоди він визначає у розмірі 50000грн.. Ця сума обумовлена глибиною його душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану його здоровя та необхідністю захищати свої права у судовому порядку, а також із розрахунку по 1000грн. за кожний відсоток втрати професійної працездатності. Зазначену суму просить стягнути з відповідача ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецстальім.А.М.Кузьміна» на його користь, оскільки 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкого державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» та відповідно до ч.8 ст. 36 цього Закону, відшкодування моральної(немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу Законів про працю України. [PERSON]В.в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. В подальшому позивач в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] також підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обгрунтування заперечень проти позову надала пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях проти позову відповідно до яких, дійсно, 21.04.2011 року комісією з розслідування професійних захворювань було складено акт(форми П4), в якому зазначено, що [PERSON] встановлено професійне захворювання. 04.05.2011 року за результатами первинного обстеження [PERSON] було встановлено 50% стійкої втрати працездатності та 3 група інвалідності. Діюче законодавство допускає роботу у важких та шкідливих умовах праці, але за виконані роботи у цих умовах праці позивач отримував додаткові пільги та компенсації, а саме- призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, будучі обізнаним про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоровя, позивач самостійно уклав трудовий договір та продовжував виконувати роботу в таких умовах довгий час, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоровя. Разом з тим, позивач [PERSON] пенсію на пільгових умовах оформив 03.01.2009 року та продовжував працювати до 27.04.2011 року. Таким чином, після того, як позивач відпрацював на вказаних роботах 10 років та мав стаж, який дає право на отримання пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» і отримав пенсію, він мав можливість перейти на іншу роботу в інших умовах праці з метою збереження власного здоровя. Проте, позивач самостійно з власної ініціативи продовжував довгий час працювати у важких умовах праці, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров»я протягом 2 років після отримання пільгової пенсії, тоді як професійне захворювання у позивача, відповідно до акту(форми П4) вже виявлено 21.04.2011 року. Отже, порушення прав та законних інтересів позивача з боку підприємства допущено не було. Підприємство виконало всі вимоги законодавства, попередивши позивача про важкі та шкідливі умови праці. Позивач отримував додаткові пільги та компенсації, тобто з боку підприємства відсутні як порушення прав позивача, так і неправомірні рішення, дії чи бездіяльність. З доводами позивача в обґрунтування своїх моральних страждань не згодні, тому що вони є безпідставними та непідтвердженими доказами, а обґрунтування позивача щодо відшкодування моральних страждань саме у розмірі 50000грн. суперечить діючому законодавству, у звязку з чим просять відмовити у повному обсязі в задоволені позовних вимог. Представник 3-ї особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що позивач дійсно внаслідок роботи у шкідливих умовах отримав професійне захворювання, йому було встановлено 50% втрати працездатності та він визнаний інвалідом 3-ї групи. При розгляді спору по суті покладається на розсуд суду з урахуванням наданих доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника 3-ої особи та дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено копією трудової книжки, позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачемз 23.07.1971 року, та був звільнений 27.04.2011 року на підставі ст. 38 КЗпП України(а.с.4-5). Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 21 квітня 2011 року, складеного за формою П-4 та затвердженого 21.04.1011 року, встановлено, що причиною професійного захворювання [PERSON]: пневмоконіозу, ускладненому хронічним обструктивним захворюванням легенів 1-2 ст, ЛН 2 ст. є недосконалість технологічного процесу, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці. Причини професійного захворювання: перевищення ПДК шкідливих речовин у повітрі робочої зони(а.с.6,38-39). Згідно наданих суду довідки до акту огляду МСЕК серії АД № 149980 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійного працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 006663 від 04.05.2011 року вбачається, що позивачуГорбунову М.В. при первинному огляді 04.05.2011 року встановлено 3-ю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню безстроково та зазначено потребу у додаткових видах допомоги(а.с.7). З виписок з історії хвороби та довідок медичних установ, наданих позивачем, вбачається, що [PERSON] внаслідок професійного захворювання вимушений неодноразово проходити курси стаціонарного лікування в медичних установах(а.с.8-16,107). Судом встановлено, що вперше втрата професійної працездатності позивачу [PERSON] була встановлена МСЕК 04.05.2011 року і саме з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди заподіяної його здоровю. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-VIII. Положеннями ч.8 ст. 36 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги положень закону, що регулюють трудові правовідносини, оскільки на даний час законодавець чітко визначив, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до норм ЦК України та КЗпП України. Отже, в даному випадку передбачається обовязок роботодавця відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч.1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON] під час виконання трудових обовязків отримав професійне захворювання, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду, оскільки було ушкоджено його здоровя. У звязку з отриманим професійним захворюванням позивач буввизнаний інвалідом 3-ї групи та йому встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач тривалий час відчуває фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребує постійного лікування. Крім того, він позбавлений можливості займатися фізичною працею. Внаслідок професійного захворювання позивач став інвалідом і його здоровя вже ніколи не відновиться до нормального стану. Разом з тим, змінився його звичайний спосіб життя, оскільки він вимушений звертатися в лікувальні заклади, проходити курси лікування, робити обстеження, отримувати консультації спеціалістів, в звязку з чим він випробовує моральні страждання та повинен додавати додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому суд не може взяти до уваги посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжував довгий час працювати у важких умовах праці, тим самим з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров»я протягом 2 років після отримання пільгової пенсії, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обовязку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 21.04.2011 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу, а причиною професійного захворювання є перевищення ПДК шкідливих речовин в повітрі робочої зони. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачуГорбунову М.В.суд враховує характер заподіяної шкоди, відсоток втрати працездатності (50%), характер захворювання, неможливості відновлення професійної працездатності і належного стану здоровя, тяжкість вимушених змін в житті позивача, обсяг та глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 20000грн., оскільки приходить до висновку, що саме така сума буде розумною, справедливою, необхідною і достатньою для відшкодування заподіяної моральної шкоди у даному конкретному випадку. У відповідності до частин 1 та 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя та відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він був звільнений від сплати судового збору, згідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial