Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, у якому просив: - стягнути з [PERSON] на його ( [PERSON] ) користь борг за договором позики від 03.05.2018 у розмірі 77176,32 грн., та всі судові витрати; - справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.05.2018 ним відповідачу на п`ять місяців надано у борг кошти у розмірі 66000,00 грн., що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача. На його вимоги відповідач не повертає суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та сплати 3 % річних від простроченої суми. При укладенні договору позики не встановлено її безпроцентний характер або розмір процентів, а відповідно вважає, що має право на отримання процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України щомісяця до дня повернення позики. Зазначає, що борг за договором позики від 03.05.2018, який відповідач йому заборгував за період з 03.10.2018 по 01.12.2020 становить - 77176,32 грн., із них основний борг - 66000,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 4285,92 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6890,40 грн. Щодо судових витрат позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається зі сплаченого ним судового збору у розмірі 840,80 грн. та за виготовлення позову 1600,00 грн. Крім того на представництво його інтересів у суді, він очікує понести судові витрати у зв`язку з розглядом справи у розмірі 1600,00 грн. за участь адвоката, який надає правову допомогу, у одному судовому засіданні та під час (складання) вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням у розмірі 1200,00 грн. Детальний опис наданої професійної правничої допомоги, із зазначенням фактичних витрат у разі залучення ним адвоката зобов`язався надати суду на стадії закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Ухвалою від 18.01.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, встановлено, що місцем проживання відповідача [PERSON] у позові зазначено адресу: [ADDRESS] , проте відповідно до адресної довідки № 2-686/388/1452/2020, виданої Долинським РС УДМС в Кіровоградській області 10.12.2020, та довідки від 15.01.2021, виданої Новогригорівською Першою сільською радою Долинського району Кіровоградської області, останній по Долинському району не значиться, що не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача відповідно до порядку, передбаченого ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Поряд з цим, на підставі довідки від 15.01.2021, виданої Новогригорівською Першою сільською радою Долинського району Кіровоградської області було встановлено, що останньою відомою адресою місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Враховуючи викладене,\~зазначеною вище\~ухвалою від\~18.01.2021на підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України відповідача [PERSON] постановлено викликати у судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України з доведенням до відома останнього можливості ознайомлення зі змістом ухвали про відкриття провадження у справі шляхом її пошуку за номером справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/) або отримати її копію та копію позову з доданими до нього документами безпосередньо у суді. \~ \~ \~ \~Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Позивач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 22.02.2021 за вх. № 1004/21, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі, та повідомив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, якого повідомлено про дату, час і місце розгляду справи 18.03.2021, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Відповідно до письмової розписки від 03.05.2018 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 66000,00 грн. терміном на 5 місяців з дня написання розписки. За твердженням позивача грошові кошти за вказаною розпискою у розмірі 66000,00 грн. відповідачем йому на час звернення до суду з позовом не повернуто. Таке твердження позивача відповідачем, шляхом надання суду належних допустимих та достатніх доказів, - не спростовано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Спільний аналіз ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Положення ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяють зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначених вище, встановлених судом обставин з урахуванням наведених положень цивільного законодавства та позиції Верховного суду, суд констатує, що відповідач не виконав умов укладеного із позивачем договору позики, оформленого розпискою від 03.05.2018, оскільки у визначений за домовленістю сторін строк - через 5 місяців, тобто до 03.10.2018, - запозичені кошти не повернув, у зв`язку з чим боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу у розмірі 66000,00 грн. та суми, визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: - інфляційні збитки за весь час прострочення з 03.10.2018 по 01.12.2020 (день звернення до суду з позовом) у розмірі 7840,80 грн. (66000,00 х 111.88 (індекс інфляції за період жовтень 2018 - листопад 2020 на підставі даних\~Державної служби статистики України за 2018, 2019, 2020 роки та з урахуванням правової позиції - Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведеної у постанові від 20.11.2020, справа № 910/13071/19) / 100 - 66000,00); - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 03.10.2018 по 01.12.2020 (день звернення до суду з позовом) у розмірі 4290,90 грн. (1980 (3% від 66000,00) / 365 х 791 (період прострочки). Окремо слід відзначити, що при зазначені позивачем у тексті позову про право на отримання процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України щомісяця до дня повернення позики на підставі ст. 1048 ЦК України, така вимога позивачем у зазначеному позові заявлена не була. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики у повному обсязі у обумовлений договором строк і таке зобов`язання не виконане й на час звернення позивача до суду із позовом, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 03.05.2018 за період з 03.10.2018 по 01.12.2020, у розмірі основного боргу, 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрати, - є обґрунтованою та такою, що у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи, тому така вимога підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог, зокрема, у заявленому позивачем розмірі. Щодо питання розподілу судових витрат судом відзначається таке. Позивачем у даній справі понесено судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1926334206.1 від 01.12.2020. Докази на підтвердження понесення витрати на професійну правничу допомогу, у порядку передбаченому ст. 137 ЦПК України, позивачем суду не надано. Таким чином, питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved