Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про стягнення суми грошової допомоги, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по виплаті щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 4730,00 грн., посилаючись на те, що постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2017 року дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо недоплати [PERSON] щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до вимог ст.ст. 12 і 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визнано протиправними, зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити перерахунок та виплату [PERSON] недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 р. в сумі 4730 грн. Комунарським районним судом м.Запоріжжя з метою примусового виконання зазначеної постанови було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця від 17.07.2017 року виконавчий документ повернуто, у звязку з тим, що станом на 2017 рік Управлінню праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району коштів на виплату заборгованості не виділено. Судом у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання рішення було відмовлено. Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району було здійснено перерахунок щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік, її сума склала 4730,00 грн., однак вказане судове рішення не виконано у повному обсязі і по теперішній час, фактично вказана сума позивачу виплачена не була. У звязку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2018 року відкрито провадження по даній цивільній справі, постановлено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, всіх письмових та електронних доказів, а також встановлено строки для подання позивачем відповіді на відзив, а відповідачем заперечень. Представнику відповідача було вручено примірник вищезазначеної ухвали 27.02.2018 року, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи, однак у встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву, або зустрічний позов, або будь-які інші клопотання чи заяви відповідач до суду не подав. Будь-яких інших заяв по суті, крім позовної заяви, або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, від учасників справи не надходило. Відповідно до ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно з п.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої допомоги до 5 травня задоволено, дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо недоплати [PERSON] щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до вимог ст.ст. 12 і 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визнано протиправними, зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити перерахунок та виплату [PERSON] недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 р. в сумі 4730 грн. Постанова суду набула законної сили 20.02.2017 року. 21.02.2017 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя на виконання вищевказаної постанови суду видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] повернуто виконавчий документ стягувачу, у звязку з тим, що станом на 2017 рік Управлінню праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району коштів на виплату заборгованості не виділено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. За змістом ст. 95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, виключно Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст.87 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на соціальний захист на соціальне забезпечення здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду Державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених Державним бюджетом України. Розподіл коштів за наслідками проводиться відповідно до затверджених в установленому порядку кошторисів. Виплата бюджетних коштів у розмірах, не передбачених відповідним бюджетним асигнуванням або з інших рахунків, є грубим порушенням бюджетного законодавства, нецільове використання коштів тягне за собою відповідальність посадових осіб. Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Як вбачається з постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району листом від 21.03.2017 року за вих.№988-01 повідомило, що виконати постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2017 року управління не має можливості, оскільки з Державного бюджету на 2017 рік не надходили кошти для забезпечення виконання судового рішення, виплата буде здійснена при надходженні грошових коштів на рахунки управління. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Постанова Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2017 року набула законної сили, виконавчий лист був виписаний та предявлений до виконання, а порядок виконання судового рішення врегульований Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому вимоги позивача про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району суми грошової допомоги у розмірі 4730,00 грн. є безпідставними. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разу відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону, стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. На виконання вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України 03.09.2014 року було прийнято Постанову №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою». Даний Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Згідно із зазначеним Порядком заявник, тобто особа, на користь якої винесене судове рішення, подає до органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення з доданими копіями документів, в тому числі рішень суду, а орган державної виконавчої служби обліковує, визначає черговість виконання та передає рішення до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Суд звертає увагу, що судове рішення, на яке посилається позивач дійсно є невиконаними відповідачем, проте це не є підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району суми грошової допомоги у розмірі 4730,00 грн., оскільки відбувається дублювання існуючого та такого, що набрало законної сили судового рішення. Питанням виконання судових рішень зобовязального характеру займаються органи державної виконавчої служби. Отже, в даному випадку позивачем невірно обраний спосіб захисту його порушеного права. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позивачу його позовних вимог.

Outcome: dismissed