Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.12.2012 року між сторонами був укладений договір будівельного підряду. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобовязання виконати увесь комплекс робіт із будівництва нежилої будівлі- СТО по вул. Єлизавети Чавдар, 2А (літ. А) у м. Києві, а також зобов'язується передати виконані роботи (результат виконаних робіт) та здати об'єкт замовнику у встановлений цим договором термін (строк). По закінченню строку, передбаченого договором відповідач умови договору не виконав, у звязку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просив розірвати договір будівельного підряду від 05.12.2012 року, укладений між позивачем та відповідачем та визнати за [PERSON] право власності на обєкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю - СТО по вул. Єлизавети Чавдар, 2А (літ.А) у м. Києві загальною площею - 473,1 кв.м. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір будівельного підряду. Відповідно до п. 1.1. договору відповідач взяв на себе зобовязання виконати увесь комплекс робіт із будівництва нежилої будівлі- СТО по вул. Єлизавети Чавдар, 2А (літ. А) у м. Києві, а також зобов'язується передати виконані роботи (результат виконаних робіт) та здати об'єкт замовнику у встановлений цим договором термін (строк). Згідно п. 2.1. договору загальний строк, протягом якого відповідач повинен виконати усі роботи (тобто усі етапи робіт, увесь комплекс робіт) і передати їх (результат виконаних робіт) замовнику (позивачеві) по останньому акту виконаних робіт становить 360 календарних днів. Цей строк розпочинається з дати підписання сторонами договору. Підпунктом 3.1.10 договору застережене наступне: «після повного завершення усіх робіт повернути обєкт замовнику протягом 3-х робочих днів. обєкт повинен бути переданим виконавцем обовязково в незалежності від існування між сторонами будь-яких суперечок (несплата послуг, недоліки у роботі інше) за актом приймання передачі.» Тобто відповідач у відповідності до пункту 2.1. договору повинен був виконати весь комплекс робіт по договору у строк до 05.12.2013 року та у будь-якому випадку передати побудований обєкт по вул. Єлизавети Чавдар, 2А (літ.А) у м. Києві - загальною площею 473,1 кв.м. за актом приймання передачі. 05.12.2012 року на виконання договору між сторонами було укладено акт приймання передачі обєкту та проектної документації. Після проведених будівельних робіт у відповідності до проекту загальна площа збудованого обєкту складає 473,1 кв.м. На замовлення позивача сертифікованою особою виконано технічний паспорт нежилої будівлі-СТО по вул. Єлизавети Чавдар, 2А (літ.А) у м. Києві. Судом встановлено, що не дивлячись на закінчення реконструкції, відповідач станом на день подання позовної заяви не виконав пункт 2.1. договору та не передав позивачеві зазначений обєкт за актом приймання передачі, від виконання вимог договору ухиляється. Крім того, відповідач змінив дверні замки та безпідставно не допускає позивача до власного приміщення, мотивуючи це тим, що відповідач створив нове майно, яке належить йому, а не позивачеві, вказане підтвердили сторони в судовому засіданні, а тому відповідно до положення ч. 1 ст. 61 ЦПК Україні не підлягає доказуванню. Згідно висновку будівельної експертизи від 31.03.2014 року за № 0799нежитлова будівля-СТО по вул. Єлизавети Чавдар, 2А (літ.А) у м. Києві відповідає вимогам ДБН чинним на території України та є придатною до єксплуатації. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved