Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «АЗОТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.01.2018 позивача було звільнено з ПАТ «Азот» на підставі ст. 38 КЗпП України. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.02.2019 стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 13184,28 грн. з відрахуванням передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 23.01.2018 по 16.11.2018 включно в сумі 83191, 04 грн. та судовий збір в розмірі 831,91 грн. між тим нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 13184 грн. була виплачена лише 04.07.2019. Таким чином позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17.11.2018 по 03.07.2019. Враховуючи викладене вище, просить стягнути із ПАТ «Азот» на його користь 65303,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою судді від 15.07.2019 відкрито спрощене провадження у справі. Представник ПАТ «АЗОТ» за довіреністю Забєлов А.О. 23.08.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Мотивував тим, що невиплата заробітної плати при звільненні позивача сталася не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот». Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Крім цього органами державної виконавчої служби було накладено ряд інших арештів на грошові кошти ПАТ «Азот», що також унеможливило здійснення будь-яких банківських операцій, втому числі і виплату заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вважають, що навіть у разі задоволення позовних вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та для збереження принципу співмірності, нарахований позивачем середній заробіток в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник ПАТ «АЗОТ» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису з трудової книжки та матеріалів справи позивач працював на ПАТ «Азот» на посаді слюсара-ремонтника 5 розряду. 22.01.2018 на підставі наказу № 11-вк від 16.01.2018 [PERSON] звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.02.2019 стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 13184,28 грн. з відрахуванням передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 23.01.2018 по 16.11.2018 включно в сумі 83191,04 грн. Відповідно до виписки по надходженням по картці від 09.07.2019 АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] заробітна плата в сумі 13184,28 грн. була виплачена 04.07.2019. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до довідки ПАТ «АЗОТ» № 857 від 07.12.2018, виданої [PERSON] , середній заробіток складає 424,05 грн.. Оскільки з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то з відповідача слід стягнути кошти за затримку розрахунку при звільненні. Таким чином, з урахуванням «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою № 100 від 08.02.1995 Кабінету Міністрів України, та довідки про доходи, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 424,05 грн. Затримка розрахунку при звільненні, з урахуванням задоволених вимог рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.02.2019, становить 154 робочих днів (з 17.11.2018 по 03.07.2019). А тому сума, що підлягає до стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] складає 65303,70 грн. (154 робочих днів х середньоденний заробіток в розмірі 424,05 грн.). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116, 117 КЗпП України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні роз`яснення викладені і в п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29.05.2017 не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved