Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області, 05.02.2016 року, із позовом до [PERSON], про стягнення суми боргу, відповідно до розписки. Обґрунтовуючи первісну позовну заяву та уточнену позовну заяву, від 19.02.2016 року, позивач вказує, що 25.06.2013 року, [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 20\~000 гривень, з кінцевим терміном їх повернення до 08.11.2013 року, факт передачі вказаних коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою, від 05.11.2013 року. Але у встановлений строк відповідач гроші не повернув, тому вона просить суд стягнути з відповідача 20000 гривень боргу та понесені нею судові витрати, при зверненні з позовом до суду, в розмірі 551 грн.20 коп. Позивач, [PERSON] надала суду заву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності та зазначила, що підтримує уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та визнає позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, суд вважає позов таким,що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно письмової розписки, складеної 05.11.2013 року, встановлено, що [PERSON], проживаючий в [INFO], Пушкіна, 81, 25.06.2013 року взяв у [PERSON], грошову суму в розмірі 20000 грн. на строк до 08.11.2013 року /а. с. 5/. Згідно листа в. о. начальника Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області від 05.05.2014 року, по факту неповернення грошових коштів [PERSON], громадянці [PERSON], рекомендовано звернутись до суду /а. с. 6/ Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд приходить до висновку, що згідно розписки від 05.11.2013 року, відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача загалом 20\~000 (двадцять тисяч) гривень і зобов'язався їх повернути за розпискою до 08.11.2013 року, тобто зазначена письмова розписка, є дійсною і не являється самим договором, а відтак не повинна містити всіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 207 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] подано до суду вказану розписку, яка в силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики, а також те, що параграфом 1 глави 71 ЦК України не встановлено недійсності договору позики, не подано судових рішень, згідно яких вказаний договір визнаний судом недійсним, то суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору позики між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], а тому вимога про стягнення основного боргу за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до п.п. 8,9 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обовязок відповідача повернути позивачу грошові кошти відповідно до умов укладеного між ними договору, а також з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена позивачем при зверненні до суду в розмірі 551,20 гривень, згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved