Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування арешту. Мотивує вимоги тим, що він є одним із співвласників квартири [ADDRESS]. 10 лютого 2016 року він звернувся до державного нотаріуса 15 Київської державної нотаріальної контори м. Києва для здійснення реєстрації права власності на свою частину вказаної вище квартири. Проте нотаріус відмовив йому в реєстрації права власності в зв»язку з накладенням арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, тобто на квартиру. Відповідно до витягу арешт було накладено 01.12.2008 року за №8249294 відділом ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві. 10.02. 2016 року ним була направлена заява про надання йому інформації з єдиного державного реєстру виконавчих проваджень стосовно арешту майна боржника. 19.02.2016 року він отримав відповідь, що згідно ЄДРВП у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа виданого 17.06.2008 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з його батька [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 6276.00 грн. У відповіді відповідача зазначено, що 28.04.2012 року на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно зазначений виконавчий документ до відділу не надходив. Оскільки на даний час йому необхідно здійснити реєстрацію права власності на свою частину вказаної вище квартири, однак він зіткнувся з неможливістю оформити таке право власності в зв»язку з накладенням арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, тому він був вимушений звернутися з даним позовом до суду. Просив про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS], яка зареєстрована за реєстраційним номером [NUMBER] від 01.12.2008 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна; виключити вказану квартиру з Єдиного реєстру заборон відчужень об»єктів нерухомого майна; виконання рішення доручити Відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві та ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги свого позову в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом належним чином про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, повідомлений судом належним чином про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Відповідно до повідомлення Відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 19.02.2016 року згідно ЄДРВП у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1-454 виданого 17.06.2008 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 6276.00 грн. 28.04.2012 року на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повторно зазначений виконавчий документ до відділу не надходив. Відповідно до свідоцтва про смерть боржник [PERSON] помер [INFO] року. Проте арешт накладений на майно боржника не було знято, в той час як п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець у відповідній постанові зазначає про наслідки повернення виконавчого документа (зняття арешту). Таким чином на сьогоднішній день виконавчий документ, що був підставою для відкриття виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на майно боржника повернутий стягувачу і повторно для виконання не пред»являвся. Зважаючи на те, що відповідач листом від 19.02.2016 року відмовив позивачу у знятті арешту, мотивуючи відсутністю для цього підстав, позивач був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Втім, при поверненні виконавчого документу стягувачеві в порушення ч.ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника [PERSON] накладений постановою відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження знятий не був, що суттєво обмежує права позивача, як співвласника на розпорядження цим самим майном та свідчить про необхідність його скасування. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, необхідно здійснити захист цивільних прав та інтересів [PERSON], шляхом звільнення арешту з нерухомого майна, що належить йому. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial