Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] в Слатинській селищній раді Дергачівського району Харківської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №30 від 06.09.2006 року. [INFO] народився [PERSON] , який є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON] . Оскільки на той час була відсутня заява її сина [PERSON] про його визнання батьківства, у свідоцтві про народження батьком зазначений - « [PERSON] ». [PERSON] зареєструвала народження сина у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №563. Його прізвище, ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за її вказівкою. [INFO] народився [PERSON] , який зареєстрований у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №365. Фактично відповідачі по справі є біологічними батьками двох дітей, а саме: неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , які на теперішній час проживають разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Шлюб між відповідачами зареєстрований в Слатинській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис №30 від 06.09.2006 року. Відповідачі, починаючи з 2010 року і по теперішній час не приділяють дітям належної уваги, не піклуються про них, не займаються їх здоров`ям, навчанням та вихованням, коштів на утримання не надають, навіть не телефонують. Відповідачі не можуть дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не можуть забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дітей умов проживання. Відповідно до довідки-характеристики Комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області №12 від 21.04.2021 року, [PERSON] навчається в 10 класі комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області, його навчанням займається виключно бабуся [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки Комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області №13 від 21.04.2021 року, [PERSON] , дійсно навчається в 7-Б класі комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області. Окрім бабусі за три останні роки батьки (відповідачі) не цікавилися навчанням і поведінкою хлопця. З п`ятого класу постійний контроль за навчанням та вихованням дитини здійснювала бабуся [PERSON] . Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дітей, просить позов задовольнити. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 18 жовтня 2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд на 18 листопада 2021 року на 09.00 год. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій вказує, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити та справу розглядати за її відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, із заявами до суду не звертались. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дергачівської міської ради у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання та не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом встановлено, що відповідачі у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.09.2006 Слатинською селищною радою Дергачівського району Харківської області,актовий запис №30. [INFO] народився [PERSON] , який є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON] . Оскільки на той час була відсутня заява [PERSON] про його визнання батьківства, у свідоцтві про народження батьком зазначений - [PERSON] , відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до довідки-характеристики Комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області [PERSON] навчається в 10 класі комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області, його навчанням займається виключно бабуся [PERSON] . Урочисті шкільні заходи відвідує тільки бабуся зі сторони батька. Протягом всього терміну навчання батьки до школи не з`являються, батьківські збори не відвідують, жодного разу не поцікавилися навчанням і поведінкою дитини. З боку бабусі є постійний контроль за навчанням та вихованням онука Відповідно до Інформаційної довідки Комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області [PERSON] навчається в 7-Б класі комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області. За три останні роки батьки не цікавилися навчанням і поведінкою дитини. З п`ятого класу постійний контроль за навчанням та вихованням дитини здійснювала бабуся [PERSON] . Бабуся постійно відвідує батьківські збори, постійно цікавиться шкільним життям [PERSON] , надає допомогу під час дистанційного навчання. З наданої характеристики Комунального закладу «Козачолопанський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області вбачається, що батьки [PERSON] жодного разу не поцікавилися навчанням і поведінкою хлопця. З боку [PERSON] є постійний контроль за навчанням та вихованням онука. Відповідно до довідки від 16.04.2021 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», діти: [PERSON] і [PERSON] , вчасно відвідують сімейного лікаря у супроводі бабусі [PERSON] .. Згідно висновку Дергачівської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.07.2021 вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 54). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 56; Рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany», п. 52; Рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S.v. The United Kingdom», п. 119; Рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands», п. 91). Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved