Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, збільшив розмір позовних вимог, подавши розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 31960,10 грн., а саме : заборгованість із заробітної плати і польового забезпечення в розмірі 19610 грн. та одноразову грошова допомогу у зв'язку виходом на пенсію в сумі 12350 грн., що підлягає виплаті відповідно до п. 4.9 колективного договору ДП ''Західукргеологія'' на 2011-2012 роки та наказу № 129 від 21.08.2013 року, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 8044,02 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що з 24.11.1982 року по 27.08.2013 року він працював у Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції дочірнього підприємство «Західукргеологія» національної акціонерної компанії «Надра України» на посаді бурового майстра, звідки 27.08.2013 року звільнився у зв'язку з виходом на пенсію згідно з наказом № 110-к від 27.08.2013 року. Відповідно до наказу № 129 від 21.08.2013 року відповідач зобов'язаний виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в сумі 12350 грн. (п'ять посадових окладів) згідно з п. 4.9 колдоговору ДП «Західукргеологія» на 2011-2012 роки. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заборгованість із заробітної плати та одноразову грошову допомогу. Однак, відповідач з невідомих причин відмовляється виплатити йому ці кошти, які вкрай необхідні йому на лікування, оскільки він є інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання. У зв'язку з тим, що його законне право на отримання заробітної плати порушено, він зазнає фізичного болю, втратив нормальні життєві зв'язки та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що завдає йому моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. Оскільки розмір заборгованої заробітної плати відповідачем не оспорюється, то відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 8044,02 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідача Остимчук О.О., Місечко В.І., будучи належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, в судове засідання не з'явилися, однак у судовому засіданні 10.02.2014 року позов визнали частково, покликаючись на викладені в запереченні обставини, пояснили, що повний розрахунок з позивачем у день звільнення не був проведений у зв'язку зі складним матеріальним та фінансовим становищем підприємства, розмір заборгованості з виплати заробітної плати не оспорюють, заперечують позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, так як її виплата призведе до зростання заборгованості з виплати заробітної плати працівників підприємства. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а відповідно до положення ч. 1 ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В судовому засіданні встановлено, що з 24.11.1982 року по 27.08.2013 року позивач працював у Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції дочірнього підприємства «Західукргеологія» національної акціонерної компанії «Надра України» на посаді бурового майстра, звідки 27.08.2013 року звільнився у зв'язку з виходом на пенсію згідно з наказом № 110-к від 27.08.2013 року /а.с. 4, 6/. Згідно з довідкою № 118 від 05.11.2013 року заборгованість із заробітної плати і польового забезпечення становить 19610,10 грн. та відповідно до наказу № 129 від 21.08.2013 року відповідач зобов'язаний виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 12350 грн. (п'ять посадових окладів) згідно з п. 4.9 колдоговору ДП «Західукргеологія» на 2011-2012 роки у зв'язку з виходом на пенсію, що відповідачем не оспорюється /а.с. 5, 7/. Згідно з довідкою № 11 від 23.01.2014 року середня заробітна плата позивача становить 1340,67 грн. Час затримки розрахунку при звільненні з 28 серпня 2013 року по 28 лютого 2014 року становить шість місяців. Станом на 28.02.2014 року розмір середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний виплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, складає 8044,02 грн. (1340,67 грн. х 6 = 8044,02 грн.) Бездіяльність відповідача щодо погашення заборгованості з виплати позивачу заробітної плати та одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію завдавала позивачу тривалих глибоких душевних страждань. Він є інвалідом ІІІ-ї групи /а.с. 8/ і за станом свого здоров'я потребує постійного лікування, що вимагає значних матеріальних витрат. Позивач зазнає фізичного болю, втратив нормальні життєві зв'язки та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відтак, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань позивача, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що 1000,00 грн. є справедливим розміром грошового відшкодування йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Суд не бере до уваги покликання відповідача на відсутність бюджетного фінансування у 2009-2013 роках загальнодержавної програми зміцнення мінерально-сировинної бази України, у зв'язку з чим на підприємстві геологічної галузі склалася критична виробнича, економічна та соціальна ситуація, яка призвела до виникнення боргу з виплати заробітної плати, як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з виплатою заробітної плати та отримання розрахунку при звільненні, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань та економічно-фінансового становища підприємства, яке зобов'язано здійснити ці виплати. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у справі № 6-60цс13 від 03.07.2013 року, відповідно до яких установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після звільнення, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, правомірними та підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial