Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Центру обслуговування платників Київської ДПІ Південного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Одеська міська прокуратура № 3, Перша державна нотаріальна контора м.Одеси, про зняття арешту з майна накладений згідно з постановою б/н Прокуратури Приморського району м. Одеси 13.11.1995 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер 8162098, від 07.11.2008 року. Позивач посилається на те, що йому, [PERSON] , на праві приватної власності та у порядку спадкування належить квартира за адресою: [ADDRESS] Він має намір розпорядитись зазначеною нерухомістю, проте, при зверненні до нотаріальної контори, дізнався, що на це майно накладено арешт ще у 21.11.1995 року. Так, як вбачається з архівної довідки : «Одеського державного нотаріального архіву від 25.07.18 року , щодо вищезазначеної квартири, міститься інформація, що Першою одеською державною нотаріальною конторою, 21.11.1995 року за реєстровим № 619, дійсно накладено арешт підстава обтяження: постанови б/н від 13.11.1995 року старшого помічника прокурора Приморського району м. Одеси. На той час позивач був чоловіком [PERSON] ,проти якої було порушено кримінальну справу № 158950036 та з метою забезпечення цивільного позову старшим помічником прокурорі Приморського району м. Одеси було постановлено накласти арешт на все майно [PERSON] . 08.07.1998 року та 13.08.1998рр позивачу надавались довідки Прокуратурою Приморського району, що у відношенні позивача відмовлено в порушенні кримінальної справи. 18.02.2000 р. рішенням Київського райсуду м.Одеси визнано [PERSON] безвісно відсутньою. До зазначеного судового спору він ніякого відношення немає, йому не було нічого відомо про існування арешту, його право власності зареєстровано ще у 2009 році на підставі рішення про визнання права власності у порядку спадкування. При наявності зазначеного запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач не має змоги здійснити будь-які правочини щодо даного об`єкту; наявність арешту в теперішній час на його майно є необґрунтованим, таким, що порушує права та інтереси як власника. Позивач просить позов задовольнити. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Позивач надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.10.2009 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існують обтяження: згідно з постановою б/н Прокуратури Приморського району м. Одеси 13.11.1995 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер 8162098, від 07.11.2008 року. Одеською місцевою прокуратурою № 3 надано клопотання від 27.12. 2018 року про закриття провадження у даній справі на підставі того, що питання про зняття арешту повинно вирішуватися в порядку КПК 1960 року; накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, правові підстави для звернення до суду для скасування арешту на квартиру [ADDRESS] , відсутні. 30.01.2019 року [PERSON] подав до прокуратури заяву про скасування арешту на вищевказане майно. Згідно відповіді Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 Ю. Реут питання про сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок; заявнику роз`яснено право звернення до суду. Приписами статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порушені права позивача, як власника зазначеного нерухомого майна, можуть бути відновлені шляхом звільнення нерухомого майна з-під арешту та зняття заборон на його відчуження. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи з вищевикладеного у позивач, як власника майна, є всі підстави для звернення до суду із позовом про зняття арешту із вказаного нерухомого майна . Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved