Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що в період з 24.03.2003р. по 28.02.2013р. працював у відповідача на посаді авіатехніка категорії «А» відділу періодичного технічного обслуговування, що підтверджується трудовою книжкою та наказом про звільнення. Після розірвання трудового договору, з посиланням на фінансові труднощі, відповідачем не було виплачено заробітну плату за грудень 2012р., січень і лютий 2013р., а також компенсацію за невикористану відпустку. Наявність простроченої заборгованості підтверджується довідкою про доходи №1293 від 11.03.2013р., судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2013р., а факт її невиплати постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2013р. ВП №38784248, яке на даний час триває. Середньоденний заробіток позивача становить 455, 56 грн. З розрахунку 241 днів затримки розрахунку на день звернення до суду та посилаючись на ст. 117 КЗпП України, позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення. Підтримавши позовні вимоги, позивач просив задовольнити позов. Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами отримання уповноваженими особами судових повісток, причини неявки суду не повідомив, будь-яких письмових заперечень до суду не направив. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, що з 24.03.2003р. по 28.02.2013р. працював у відповідача на посаді авіатехніка категорії «А» відділу періодичного технічного обслуговування, що підтверджується трудовою книжкою та наказом про звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Після розірвання трудового договору, з посиланням на фінансові труднощі, відповідачем не було виплачено заробітну плату за грудень 2012р., січень і лютий 2013р., а також компенсацію за невикористану відпустку. Наявність простроченої заборгованості підтверджується довідкою про доходи №1293 від 11.03.2013р., судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2013р., а факт її невиплати постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2013р. ВП №38784248, яке на даний час триває. Згідно вищезазначеної довідки, середньоденний заробіток позивача становить 455, 56 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, про відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем не надано доказів проведення розрахунку по заробітній платі з позивачем, кількість робочих днів по дату ухвалення рішення складає 293 дні, стягненню з відповідача підлягає 133 497, 08 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від оплати судового збору, з відповідача слід стягнути в дохід держави 1334 грн. 97 коп. судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved