Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 2 січня 2014 року між сторонами було укладено договір позики на суму 10000 гривень строком до 27 січня 2014 року. Позивач стверджує про те, що відповідач порушив зобов'язання за укладеним договором. В судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідач не визнав позов, посилаючись на те, що це позивач взяв у нього гроші в сумі 40000 гривень на придбання дітям квартири, але придбану квартиру оформив на себе, таким чином обманув його. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що 2 січня 2014 року між сторонами не укладався договір позики в порядку, який передбачено статтями 1046, 1047 ЦК України. Наведена обставина підтверджується письмовою розпискою, яка складена не відповідачем [PERSON], а позивачем [PERSON]. Відповідно зазначеної розписки позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] гроші в сумі 40000 гривень для придбання дітям квартири. Відповідач [PERSON] оспорює наявність між сторонами правовідносин за договором позики, вважаючи себе особою, яку ввели в оману. Позивач [PERSON] не надав суду розписку, яка б була власноручно складена відповідачем [PERSON] про отримання ним від позивача грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками, тому суд не має законних підстав для задоволення позову. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є похідною від первісної вимоги, тому також не підлягає задоволенню.

Outcome: approved