Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON]. про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 31 серпня 1985 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, у зв»язку з чим між ними постійно виникали сварки та скандали, що негативно вплинуло на їх взаємовідносини. Через постійні сварки з боку відповідачки, він був вимушений припинити з нею шлюбні стосунки. Отже, на теперішній час збереження шлюбу суперечить його інтересам і зі свого боку він вважає, що примирення між ними більше є неможливим, а тому він не має наміру зберігати цей шлюб. Спору з приводу поділу спільного майна на теперішній час немає. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] так як на його думку сім»я розпалася остаточно і не може бути збережена. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не з»явилась. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 ч.1,3 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу серії [NUMBER], сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1985 року, актовий запис № 37/а.с.5/. Судом встановлено, що неповнолітніх дітей сторони від цього шлюбу не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved