Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 30 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 1258. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін, а також інтересам їх малолітньої дочки, оскільки з ініціативи відповідача між сторонами у справі постійно виникають сварки та конфлікти, свідком яких є малолітня дитина, яка має вади зі здоров'ям. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений судом належним чином про день та час судового засідання у даній цивільній справі, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Про поважність неявки у судове засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 30 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 30.12.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 1258, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 30.12.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач пояснила, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, оскільки останній неодноразово застосував до неї фізичну силу, погрожував фізичною розправою їй та її старшій доньці від першого шлюбу, по відношенню до якої останній постійно проявляє агресію, з приводу чого позивач постійно викликає міліцію. Свідком вказаних подій є малолітня донька [PERSON], яка має дуже збуджену нервову систему, має вади зі здоров'ям, у п'ять років практично не розмовляє, у зв'язку із тим, що вказані обставини погіршують психологічний стан малолітньої дитини, позивач зверталась до лікаря-психолога для надання психологічної допомоги дитині. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі та інтересам їх малолітньої дитини, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved