Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вказаною позовною заявою, відповідно до якої просила в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], а за відповідачем - право власності на грошові кошти у розмірі 196 000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати у справі. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони у справі перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 19 липня 2008 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 414. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які на даний час мешкають разом із позивачем та перебувають на її повному утриманні. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2018 року. В період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, сторонами у справі за спільні кошти набуто у власність спільне майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS] Право власності на земельну ділянку, на якій розташоване вказане домоволодіння, на даний час не зареєстроване. Крім того, за час шлюбних відносин позивачем та відповідачем відкладено грошові кошти з метою здійснення в подальшому реконструкції вказаного будинку у розмірі 196 000,00 грн. Виходячи із вищевикладеного, позивач вважає, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та грошові кошти у розмірі 196 000,00 грн. є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, що зумовило її звернення до суду з відповідною позовною заявою для вирішення питання з приводу поділу вказаного майна, оскільки між сторонами не досягнуто угоди про його поділ. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року, справу передано судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 16 січня 2019 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та наполягала на їх задоволенні. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач [PERSON] скористалась своїм правом та звернулась до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2008 року, від якого мають двох спільних дітей, що підтверджено відповідним свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с. 11) та свідоцтвами про народження дітей серії 1-КИ № 216329 (а.с. 9) та [NUMBER] (а.с. 10). Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, однак шлюб не розірвано. Згідно з договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 07 жовтня 2011 року, які зареєстровані в реєстрі під №№ 4505 та 4500, відповідач [PERSON] набув у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке складається з наступного: А-1 - житловий будинок, шл.блок, житлова площа 24,1 кв.м., загальна площа 54,4 кв.м. Б - сарай, цегла, В- вбиральня, цегла, Г - літня кухня, цегла, Д - душ, цегла, під Б, Г - погріб, цегла, № 1-11, І, ф-т - споруди, Ж - навіс, З - навіс. Земельна ділянка площею 540 кв.м., згідно рішення виконкому АНД району № 646 від 17 березня 1959 року, крім того лишки земельної ділянки площею 15 кв.м., не приватизована. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 32071522 від 16 листопада 2011 року та № 32071731 від 16 листопада 2011 року, право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON], тобто відповідачем у справі (а.с.23, 25). Згідно зі звітом 29112018-20181129-011 про проведення незалежної оцінки та встановлення ринкової вартості нерухомого майна, вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS], станом на 29 листопада 2018 року становить 306 653,00 грн. Також в ході розгляду встановлено, що позивачем та відповідачем в період з 2011 року по червень 2018 року було заощаджено грошові кошти у розмірі 196 000,00 грн., які позивач також вважає об'єктом спільної сумісної власності, проти чого в судовому засіданні відповідач не заперечував та також визнав ці грошові кошти спільною сумісною власністю, набутою у період шлюбу з позивачем. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], яка просила в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], а за відповідачем - право власності на грошові кошти у розмірі 196 000,00 грн., що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої на користь [PERSON] з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5026,53 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved