Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 70000,00 грн. боргу за договором позики, 2157 грн. 3% річних та 78400 грн. заборгованості щомісячних процентів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення грошових коштів за договором позики та сплати процентів у розмірі 3,5 % від суми позики щомісячно, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, та наголосила, що на даний час відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачами, у зв'язку з чим просила суд задовольнити позов. Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Судові повістки, що були направлені за місцем реєстрації відповідача, а також за місцем його фактичного мешкання, повернулися до суду з довідками поштової установи про причини невручення, а саме «закінчення терміну зберігання». Суд вважає, що небажання відповідача отримати рекомендовані листи з судовими повістками на пошті є відмовою останнього одержати судові повістки. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, в разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відмовившись одержати судові повістки, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2011 року відповідач [PERSON] отримав позику від позивача [PERSON] грошовими коштами в сумі 70000,00 грн., про що склав розписку, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг вказану суму грошових коштів зі сплатою 3,5 % на місяць та зобов'язався повернути кошти до 01 листопада 2012 року. Проте, у вказаний в розписці строк відповідач позики не повернув, процентів, передбачених умовами розписки, не сплатив. На вимогу позивача відповідач добровільно своїх зобов'язань не виконав. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять доказів повернення суми боргу відповідачем. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Наявність у відповідача перед позивачами невиконаного грошового зобов'язання на підставі письмової розписки від 20.02.2011 року підтверджується матеріалами справи та оригіналом цієї розписки, який міститься в матеріалах справи. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк. За таких обставин позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 70000,00 грн. боргу підлягає задоволенню в повному обсязі. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 78400 грн. заборгованості щомісячних процентів, суд вважає необхідним зазначити наступне. За умовами укладеного між сторонами договору, відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві 3,5 % від суми позики щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У випадку неповернення (несвоєчасного повернення) суми позики у визначений сторонами строк кредитор може вимагати застосування наслідків, встановлених ч. 1 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами розписки від 20.02.2011 року сторонами визначена процентна ставка у розмірі 3,5 % щомісяця, з зазначенням терміну повернення коштів - 01 листопада 2012 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що згідно з розпискою від 20.02.2011 року позикодавець відповідно до вимог ст. ст. 625, 1048 ЦК України має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України. З огляду на викладене, враховуючи, що в матеріалах справи не міститься доказів сплати відповідачем передбаченої умовами договору суми процентів на користь позивача, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача процентів час користування грошовими коштами підлягає частковому задоволенню в сумі 50027 грн. з період: з 20.02.2011 року (дата укладення договору) по 01.11.2012 року (встановлена дата повернення коштів) виходячи з наступного розрахунку: 70000 грн. х 3,5 % = 2450 грн. - це сума 3,5% на місяць; 2450 грн. х 20 (кількість місяців несплати 3,5% з 20.02.11 по 20.10.2012) = 49000 грн.; 2450 грн. / 31 день (кількість днів у жовтні 2012) = 79 грн. - це 3,5% на день; 79 грн. х 13 (кількість днів несплати 3,5% з 21.10.2012 по 01.11.2012) = 1027 грн.; 49000 грн. (заборгованість за період з 20.02.11 по 20.10.2012) + 1027 грн. (заборгованість за період з 21.10.2012 по 01.11.2012) = 50027 грн.. Враховуючи, що умовами договору було визначено процентну ставку у розмірі 3,5 % щомісяця з зазначенням терміну повернення коштів - 01 листопада 2012 року, суд вважає, що у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивач має право на стягнення з відповідача суми 3 % річних, за період: з 02.11.2012 року (наступний день після закінчення строку дії договору) по 10.11.2013 року (дата звернення до суду), в порядку ст. 625 ЦК України. З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 2151,78 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 1221,78 грн. з відповідача пропорційно розміру позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved