Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері, [PERSON]. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON], [INFO] померла [PERSON]. Після смерті батька залишилося наступне майно, а саме, земельна ділянка площею 0,3955 га. в с. Зіболки Жовківського р-ну Львівської області для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 14.05.1997р. № 176 зареєстрованому в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 176. Він замовив та виготовив витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та присвоїв кадастрові номери земельній ділянці [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га. в с. Зіболки Жовківського району Львівської області, [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1455 га в с. Зіболки Жовківського району Львівської області. Він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ним не надано оригіналу державного акту на право власності на земельні ділянки. Такий державний акт ще було втрачено його мамою, [PERSON]. За життя [PERSON] склала в його користь заповіт, за яким все майно заповіла йому. Чоловік [PERSON], [PERSON] помер [INFO] після його смерті залишився один спадкоємець, його дружина, яка з ним проживала і спадщину прийняла хоча до нотаріуса за її оформленням не зверталася. [PERSON] заповіту на випадок його смерті не залишав. Проте, що Позивач звертався до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, свідчить витяг з спадкового реєстру. Позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує. Просить задовольнити такий. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, відповідачем Зіболківською сільською радою та третьою особою Жовківською державною нотаріальною конторою надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачки та розгляд справи у відсутності їх представників. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити, з наступних підстав. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. 19.05.2008 року [PERSON] склала заповіт в користь [PERSON], за яким все майно заповіла останньому. Позивач звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі мені відмовила у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджено листом від 23.06.2016 року № 1218 01-16. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Позивач звертався до Зіболківської сільської ради про видачу дублікату державного акту. Однак листам Зіболківської сільської ади від 30.06.2016р. № 02-09\\171 Позивачу відмовлено у видачі дублікату державного акту. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754\\0\\4-13 неоднакова склалася практика щодо визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування у випадку втрати, пошкодження державного акту про право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009р. № 325 новий державний акт (на ім»я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Однак державний акт [PERSON] видано до моменту коли вступила в дію згадана Інструкція тобто 14.05.1997р. Відповідно до п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі Державного комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 яка діяла на момент видачі державного акту при втраті (псуванні) державного акта на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Даною інструкцією не передбачено видачу Дублікатів державних актів спадкоємцям. Саме з цих підстав Позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірі встановленому договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно діючого на момент спірних правовідносин та діючих на сьогоднішній день норм земельного законодавства, зокрема п. г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадянам України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для будівництва і обслуговування жилого будинку в селах - не більше 0,25 гектара. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб»єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Згідно п. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved