Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, їх спільні доньки [PERSON] та [PERSON] [INFO], досягли повноліття та навчаються на 2 курсі денного відділення Міжнародного гуманітарного університету до 30 червня 2020 р. Відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на утримання повнолітніх доньок на період їх навчання, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь та утримання дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення ними навчання. В судове засідання сторони та треті особи не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач звернулася до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, на позові наполягає, відповідач звернувся до суду з заявою про слухання справи за його відсутності, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, згідно копії свідоцтва про народження серії І-КИ № 013516, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6), а згідно копії свідоцтва про народження серії І-КИ № 013515 вони є батьками [PERSON], [INFO] (ас.6). [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття, однак продовжують навчання на денному відділенні факультету мистецтва та дизайну Міжнародного гуманітарного університету, термін навчання до 30 червня 2020 року (а.с. 7,8 копії довідок). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей на період їх навчання не надає, інших аліментних зобов'язань не має. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обовязок надавати матеріальну підтримку дітям, так як останні продовжують навчання, у зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги батька, виходячи з визнання позову відповідачем згідно поданої ним заяви, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що з відповідача на утримання дітей слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. При цьому суд враховує, що на момент закінчення навчання повнолітнім дітям виповниться 22 роки (перевищує 18, але є меншим 23 років). Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, датою подачі позову є 20.02.2018 р. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved