Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 04 лютого 2019 року в суд з цим позовом та просила постановити рішення суду, яким стягувати з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в загальному розмірі 1282,80 грн. Підставою тому зазначала те, що вона працювала на посаді старшого оператора АЗС з 03.11.2017 року, звільнена 04.04.2018 року. За час роботи їй не надано було відпустку. Оскільки всього вона пропрацювала 5 місяців та 1 день, за кожен повний робочий місяць відпустка складає 2,5 днів, то всього повинні були надати 12 днів відпустки. За ненадану відпустку за 12 днів повинні сплатити середню заробітну плату, як була нею розрахована у сумі 1026,24 грн. та 256,56 грн. за зміну відпрацьовану у квітні. Позивачка у судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила його задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Войтович А . В . у судовому засіданні позов не визнав. Вказував, що підприємство у повному обсязі розрахувалось з позивачкою. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом №2060 від 03.11.2017 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Катран» на посаду старшого оператора АЗС. Наказом №2147 від 04.04.2018 року [PERSON] було звільнено з посади старшого оператора АЗС, за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. За період з 03.11.2017 року по 04.04.2018 року [PERSON] не перебувала у щорічних відпустках та не отримувала відповідної компенсації. Під час звільнення, ТОВ «Катран» не було проведено повного розрахунку з позивачкою. Так, позивачка зверталась з заявами до ТОВ «Катран» від 19.04.2018 року та 28.08.2018 року про проведення з нею повного розрахунку, а саме: виплатити заробітну плату за зміну відпрацьовану у квітні та компенсацію за невикористану відпустку. Вказані заяви були отримані відповідачем, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.10,12). Проте, відповіді від ТОВ «Катран» отримано не було. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував факту, що позивачка за період роботи не перебувала у щорічних відпустках, та відпрацювала одну зміну у квітні 2018 року. Стверджував, що підприємством було у повному обсязі проведено розрахунок з позивачкою. Проте, не надав цьому жодних доказів: довідок про заробітну плату, розрахункових відомостей. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Як передбачено частиною другою статті 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначений порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок № 100). Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться з урахуванням виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві менше року, середня заробітна плата обчислюється з урахуванням виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до пункту 7 Порядку № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться діленням сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, установлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Вирішуючи питання про нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку, суд, з урахуванням положень ст.ст.5,6,21,24 Закону України «Про відпустки», вважає, що відпустка позивача за період роботи з 03.11.2017 року по 04.04.2018 року становить 12 календарних днів. Відповідно до довідки про доходи №КА-00000017 від 04.04.2018 року, за період з листопада 2017 року по березень 2018 року сукупний дохід [PERSON] становить 17524,77 грн., сума до виплати 14107,42 грн. Позивач, розраховуючи суму середньої заробітної плати та суму компенсації за невикористану відпустку, виходила з суми належної до виплати, а не з сукупного доходу, як передбачено законодавством. Свій розрахунок обґрунтовувала тим, що застосовувала найменші значення заборгованості, оскільки впевнена, що відповідач буде чинити перешкоди у встановленні суми заборгованості, що затягне розгляд справи. Суд вважає, що здійснюючи розрахунки щодо виплати середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з суми, яка вказана позивачкою, не виходячи за межі позовних вимог. При таких обставинах, суд виходить з розрахунків позивача, згідно з якими: середньомісячна заробітна плата становить 2821,48 грн. (14107,42 сума до виплати : 5 місяців); середня заробітна плата за зміну становить 256,56 грн. (2821,48 середньомісячна заробітна плата : 264 години відпрацьовані за місяць х 24 години); компенсація за 12 днів відпустки становить 1026,24 грн. (10,69 середньогодинний заробіток х 8 годин робочого часу х 12). Відповідачем будь-яких інших доказів розміру остаточного розрахунку суду не надано. За таких обставин, суд, визначаючи розмір остаточного розрахунку, керується тими доказами, які містяться в матеріалах справи та вважає доведеним зі сторони позивача розмір остаточного розрахунку заборгованості в сумі 1282,80 грн., яка складається з: 1026,24 грн. - компенсація за невикористану відпустку та 256,56 грн. - заборгованість із заробітної плати, що і підлягає стягненню з відповідача. При таких обставинах, позов підлягає задоволенню. Згідно пп. 14.1.48 ПKУ компенсаційні виплати, здійснювані у зв`язку з відносинами трудового найму, вважаються заробітною платою. Відповідно до пп. 164.2.1 ПKУ вони включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, тобто підлягають оподаткуванню ПДФО. Згідно п. 3 розділу ІІІ Постанови КМУ від 05.02.1995 № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Отже податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Водночас відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від №359/10023/16-ц від 18.07.2018 року. Судові витрати у справі про стягнення заробітної плати при подачі до суду позову позивачем у відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачуються, а стягуються з сторони по завершенню розгляду справи. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved