Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору, стягнення пені та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що між ним та відповідачем ФОП [PERSON] 12 вересня 2014 року було укладено договір про виконання робіт по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій (надалі - договір). Вартість договору становить 8945,00 грн. Позивачем в день укладання договору 12 вересня 2014 року було сплачено 5500 грн. Пунктом 3.3. договору визначено, що замовник зобов'язаний сплатити повну вартість виробів за 2 дні до їх доставки. Виходячи із п.3.2. договору, що передбачає виконання робіт по виготовленню та доставці виробів протягом 28 робочих днів, позивач [PERSON], вважає, що відповідачем прострочено строк виконання зобов'язання. Враховуючи, що на момент звернення до суду відповідачем ФОП [PERSON] не було виконано роботи з виготовлення та доставки ПВХ конструкцій, позивач [PERSON] просить суд розірвати договір від 12 вересня 2014 року, та стягнути з відповідача на його користь 5500 грн. 00 коп. - сума сплачена за договором, 16637 грн. 70 коп. - пеня за прострочення зобов'язання, 5000 грн. 00 коп. - моральна шкода. У судовому засіданні позивач [PERSON] участі не приймав, подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений за юридичною адресою. Повідомлення з відміткою про сплив строку зберігання повернуто до суду. Заяви про перенесення розгляду справи або щодо розгляду справи за його відсутністю від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача з ухваленням заочного рішення. Оскільки учасники судового розгляду до суду не з'явились, суд розглядає справу в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Приймаючи до уваги заяви, подані сторонами, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. Між позивачем [PERSON] - замовник та відповідачем ФОП [PERSON]- виконавець 12 вересня 2014 року було укладено договір (надалі - договір), згідно з яким відповідач взяв на себе зобов'язання по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій в квартиру замовника за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до п. 3.1. договору замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення у розмірі 8945 грн., 00 коп.. Виходячи із п.3.2. договору, передбачено, що виконання робіт по виготовленню та доставці виробів здійснюється протягом 28 робочих днів з моменту розрахунків. Позивачем в день укладання договору 12 вересня 2014 року було сплачено 5500 грн. 00 коп. про що зроблено відмітку в договорі. Пунктом 3.3. договору визначено, що замовник зобов'язаний сплатити повну вартість виробів за 2 дні до їх доставки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статті 526, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та у строки, визначені договором або законодавством України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду факт виготовлення виробів за договором або повідомлення позивача [PERSON] про заплановану доставку жодною із сторін не було підтверджено. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про можливість розірвання договору від 12 вересня 2014 року та стягнення із відповідача суми коштів, сплачених за договором. Вимога позивача [PERSON] відносно стягнення із відповідача ФОП [PERSON] 16637 грн. 70 коп. пені, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість застосування пені у розмірі 3 % вартості робіт за договором за кожний день прострочення зобов'язання, якщо інше не передбачене законодавством. Відповідно до ст.ст. 549, 551 ЦК України розмір неустойки (різновидом якої є пеня) встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленої актом цивільного законодавства. Пунктом 4.2. договору визначено, що Виконавець за невиконання зобов'язання сплачує неустойку у розмірі 0,1 % від вартості договору за кожний день прострочки. Враховуючи зазначене, позивачем [PERSON] в позовній заяві наведено не правильний розрахунок пені, тому суд виходячи із наявних матеріалів та встановлених фактів, самостійно визначає суму, яка підлягає стягненню: 8945,00 грн. х 0,1 % х 62 дні/100% = 554 грн. 59 коп., де 8945 грн. 00 коп. - вартість договору, 0,1% - пеня визначена договором, 62 дні - період з моменту виникнення прострочення виконання зобов'язань з боку відповідача до подання позовної заяви (з 23 жовтня 2014 року - по 23 грудня 2014 року). Розглядаючи вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд прийшов до висновку, що в задоволені цих вимог слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору встановлені ст. 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. Умови щодо відшкодування моральної шкоди не містить і договір від 12 вересня 2014 року. Крім того, підстави відповідальності за завдану моральну шкоду регламентовані ст. 23 та ст. 1167 ЦК України. Вказані статті не містять вимоги щодо обов'язкового відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов'язання, а факт завдання моральної шкоди позивачу [PERSON] не підтверджено жодними доказами. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судові витрати у справі, а саме судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за вимогами немайнового характеру та судовий збір у розмірі 243, 60 грн. за вимоги майнового характеру. На підставі наведеного, та

Outcome: partial