Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона 10 липня 2010 року уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 227. Під час спільного шлюбного життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Як зазначає позивач, з травня 2017 року їх шлюбне життя не складалося. На даний час вони не підтримують подружніх стосунків, хоча і проживають в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, у зв`язку з чим у їх сім`ї почали часто виникати сварки та конфлікти, що призводило до погіршення відносин та розладу в сім`ї. Останнім часом вони живуть кожен своїм життя і не переймаються проблемами іншого. Позивач вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) скільки жодних обов`язків як подружжя вони не несуть, відтак термін на примирення позивач просить не надавати. Спору щодо спільно набутого майна немає чи місця проживання дітей між сторонами не має. За ухвалою від 13.03.2020 року судом було прийняте рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано строк на надання письмових заяв сторонам. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб - сайті судової влади України. Будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Будь-яких клопотань від нього на адресу суд не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 15.04.2020 року на 11 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області під актовим записом № 227, свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом з позивачем. Починаючи з травня 2017 року шлюбне життя між сторонами не складалося. На даний час вони не підтримують подружніх стосунків, хоча і проживають в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, у зв`язку з чим у їх сім`ї почали часто виникати сварки та конфлікти, що призводило до погіршення відносин та розладу в сім`ї. Ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] до [PERSON] слід розірвати. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 56, 105, 110, 112_Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved