Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] , який 28.12.1995 року був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 217. В обґрунтування доводів зазначив, що внаслідок різних поглядів на життя, характерів, уподобань, подружнє життя не склалось, зникло почуття любові, взаємної згоди та бажання жити подружжям. У 2009 році відповідачка, в зв`язку із фінансовими труднощами виїхала за кордон, після вирішення яких не повертається до України. Сторони по справі подружні стосунки не підтримують. Від шлюбу сторони мають дочку, яка на даний час є повнолітньою. В судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутній, просив суд розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, час на примирення просить не надавати, про що подав відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, незважаючи на те, що була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає, що однією з основних ознак шлюбу є його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 28.12.1995 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 217. Згідно позову сторони припинили шлюбні відносини, на даний час втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Від шлюбу сторонни мають дочку, яка на даний час є повнолітньою. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не вбачається. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved