Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, а саме просить визнати за нею право власності на 2/6 частини житлового будинку № 4 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Українська в смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого, 29.03.2007 року, її батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батьку належала 1/6 частина житлового будинку № 4 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Українська в смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області та ще 1/6 частину вказаного будинку він успадкував після смерті, 05.04.2003 року, своєї дружини [PERSON] (матері позивача). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на зазначене майно, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документа на вищевказані частки житлового будинку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільським бюро технічної інвентаризації 25.04.1980 року, житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Чалдаєва, 4 в с. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON], на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради народних депутатів № 19 від 16.04.1980 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2015 року встановлено факт належності [PERSON], померлому 29.03.2007 року, правовстановлюючого документа свідоцтва про право особистої власності житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Українська, 4 в с. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, виданого 25.04.1980 року на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради народних депутатів № 19 від 16.04.1980 року, записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 88. Згідно довідки виконкому [PERSON] селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 1055 від 14.08.2015 року, станом на 01.07.1990 року в колгоспному дворі по вул. Українська, 4 в селищі Великі Бірки Тернопільського району були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з надвірними побудовами по вул.Українська, 4 в с. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, належав колгоспному двору, що складається із шести членів, тому суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є власниками по 1/6 частині вище зазначеного житлового будинку. 05.04.2003 року [PERSON] (мати позивача) померла (свідоцтво про смерть І-ИД № 165314, виданим 08.04.2003 року [PERSON] селищною радою Тернопільського району Тернопільської області), після смерті якої відкрилася спадщина на 1/6 частину вказаного вище житлового будинку. Єдиним спадкоємцем був [PERSON] чоловік померлої, який фактично прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових справ. 29.04.2005 року [PERSON] заповів належний йому будинок з надвірними побудовами та спорудами по вул. Українська, 4 в смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконкому [PERSON] селищної ради Тернопільського району Тернопільської області 29.04.2005 року та зареєстрованим в реєстрі за № 66. 29.03.2007 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть І-ИД № 040372, виданим 29.03.2007 року [PERSON] селищною радою Тернопільського району Тернопільської області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.07.2008 року задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер 29.03.2007 року, був рідним батьком [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2015 року № 1388/02-14 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого, 29.03.2007 року [PERSON] на 2/6 частини будинку з надвірними побудовами та спорудами по вул. Українська, 4 в смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказані частки житлового будинку. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На момент смерті спадкодавця і на даний час позивач проживає в спірному будинковолодінні, здійснюючи права і обовязки власника, повязані з його утриманням. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 2/6 частини житлового будинку № 4 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Українська в смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого, 29.03.2007 року, її батька [PERSON]. В задоволенні позову в частині визнання права власності на прибудову, площею 44,1 кв.м, в порядку спадкування за заповітом, слід відмовити, оскільки вона була збудована у 2007 році, тобто не була в складі нерухомого майна, яке належало колгоспному двору, а відтак на неї не може поширюватись норма ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Outcome: partial