Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області де третьою особою є відділ Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області про скасування запису про реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання його недійсним та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося майно у вигляді земельної ділянки, площею 2,0627 гектарів, яка розташована на території Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та належала йому на підставі взамін виданого сертифікату на право на земельну частку (пай) - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №001437 від 31 серпня 2012 року. За життя [PERSON] залишив заповіт від 10 липня 2010 року, яким заповідав усе своє майно позивачу. При зверненні до приватного нотаріуса Іллічівського міського нотаріального округу позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку позивачу було відмовлено, у зв'язку тим, що Державний акт на земельну ділянку видавався після смерті [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду. Дані обставини і є підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та з проханням розглянути справу у його відсутність. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились. На адресу суду від них надійшли заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без їх участі. Ці обставини відповідають вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання техні чним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи, видно, що 11 грудня 2003 року [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВА №239065 від 11 грудня 2003 року. Також, встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,0627 гектарів, яка розташована на території Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області. Крім того, судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт від 10 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі №2348, яким заповідав своєму синові [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач є сином [PERSON], померлого [INFO]. 30 серпня 2012 року позивачу було видано Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЯМ №001437 на підставі розпорядження Тарутинської районної держаної адміністрації Одеської області від 14 червня 2012 року на ім'я батька позивача [PERSON] - [PERSON], тобто після його смерті. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно одним з необхідних документів є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного державного акту недійсним та скасування його реєстрації, оскільки позивач фактично позбавлений можливості в інший спосіб поновити порушене право. На підставі викладеного ст. 158, 79-1 ЗК України,

Outcome: approved