Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 8 липня 2005 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] У 2005 році між нею та відповідачем [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, було укладено договір найму житла, згідно якого надала останньому право на проживання у належному їй житловому приміщенні. У зв'язку з укладенням вказаного договору відповідач зареєстрував своє місце проживання [ADDRESS]. [INFO] року у них народився син [PERSON]. В подальшому [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, вести неналежний спосіб життя, вчиняв крадіжки і з червня 2009 року перейшов проживати до своєї матері по [ADDRESS], де проживає і на даний час. За час окремого проживання відповідач двічі притягувався до кримінальної відповідальності, після відбуття покарання в місцях позбавлення волі він повертався проживати до своєї матері. В будинку по [ADDRESS] проживає вона та їх спільний з відповідачем син [PERSON], на утримання якого відповідач сплачує аліменти у розмірі 930 грн. щомісяця. Протягом 9 років [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] не проживає, житлом не користується, його майно у будинку відсутнє, а тому є таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Добровільно знятись з місця реєстрації в буд.[ADDRESS] відповідач відмовляється. Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації як проживаючого. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 36), в судове засідання не з'явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 8 липня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1176, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8, 9). За змістом позову з 2005 року позивач [PERSON] проживала однією сім'єю без шлюбу з відповідачем [PERSON] За час спільного проживання [INFO] року у них народився син [PERSON], реєстрація народження якого проведена відповідно до ст.126 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження дитина та довідкою відділу РАЦС Кролевецького РУЮ в Сумській області від 11.12.2007 року (а.с.13, 14). Згідно записів в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS], за даною адресою зареєстроване місце проживання: [PERSON], - з 09.12.2005 року, її сина [PERSON] - з 22.06.2012 року та [PERSON], [INFO], - з 13.12.2005 року (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання, ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обов'язків. З 2005 року сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що відповідач вселився у спірне житло та 13.12.2005 року зареєстрував в ньому своє місце проживання як член сім'ї власника будинку [PERSON] За змістом позову з 2009 року відповідач за зареєстрованим місцем проживання - в буд.№28 по вул. Кочури в м.Кролевець Сумської області не проживає, житлом не користується, його особистих речей в будинку немає. Факт тривалого не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується письмовими доказами. Так, із довідки, виданої головою вуличного комітету [PERSON] вбачається, що по [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON], [INFO], її сина [PERSON], [INFO], та [PERSON] Останній за місцем реєстрації не проживає з 2009 року, його місцем проживання є [ADDRESS] (а.с.18). Із акта огляду житлового будинку за адресою: [ADDRESS], складеного та підписаного головою вуличного комітету [PERSON], що проживає [ADDRESS], та [PERSON], що проживає [ADDRESS], вбачається, що в житловому будинку за вказаною адресою зареєстроване місце проживання [PERSON], її сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Фактично в будинку проживає [PERSON] та її син [PERSON] [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не мешкає з 2009 року, житлом не користується, його особисті речі в будинку відсутні (а.с.17). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР. З моменту припинення сімейних відносин (з 2009 року) відповідач [PERSON] набув статусу колишнього члена сім'ї власника спірного житлового будинку - позивача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Не підлягають застосуванню норми ст.71 ЖК України, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, оскільки вказана норма права передбачає збереження житлового приміщення за наймачем або членами його сім'ї, а судом встановлено, що відповідач зареєстрував своє місце проживання у спірному житловому будинку як член сім'ї власника житла. Суд не бере до уваги договір найму, укладений між сторонами (а.с.13), оскільки він укладений без додержання вимог ст. 158 ЖК УРСР. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по вул.Кочури, 28 в м.Кролевець Сумської області не проживає більше року без поважних причин, тобто житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено, як і не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення із житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Тобто, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для знання такої особи з реєстраційного обліку відповідним органом. За таких умов суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 400 грн. 00 коп. (а.с.20, 22) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.2). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial