Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 29 березня 2019 року рішенням Любешівського районного суду Волинської області між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від даного шлюбу у них народилися син [PERSON] - [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із відповідачкою [PERSON] 06 липня 2020 року рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області по справі № 298/1779/19 задоволено позов [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та стягнено з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, з врахуванням індексації, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10.11.2020 року по справі № 298/1779/19 залишено без змін рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06.07.2020 року. Рішення по даній справі набрало законної сили і на разі він постійно буде змушений сплачувати аліменти в користь [PERSON] на утримання дітей в загальному розмірі 5000 грн. Позивач посилається в позові на те, що він в даний час не працює, має на утриманні ще й доньку від іншого шлюбу [PERSON] , на утримання якої, згідно рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року по справі № 162/10/18 твкож сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. В звязку з стягненням з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 5000 грн. в липні 2020 року його матеріальне становище, яке й так за умови відсутності у нього регулярних доходів не було стабільним, значно погіршилось, оскільки він не взмозі сплачувати аліменти в такому розмірі, що в свою чергу потягне за собою утворення заборгованості по аліментах. Позивач вважає, що розмір аліментів має бути зменшений до розміру 1500 грн. щомісяця на кожну дитину, що буде не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 182 СК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився , однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від представника відповідача захисника Бухтоярової О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає. Також 12 квітня 2021 року до суду від представника відповідача надіслано відзив на позов. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2020 року у справі № 298/1779/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісяця на кожну дитину, з врахуванням індексації, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення ними повноліття. 10 листопада 2020 року постановою Закарпатського апеляційного суду, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2020 року залишено без змін. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом\~статей 150, 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України)батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач [PERSON] посилався на те, що він не працює, крім тимчасових підробітків інших доходів не має, на утриманні має доньку від іншого шлюбу на яку також сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. У зв`язку з стягненням з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 5000 грн. в липні 2020 року його матеріальне становище значно погіршилось. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крмі випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( частина перша та друга статті 77 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог, позивач подав докази, а саме: копію рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року, копія довідки від 03.12.2020 року ПП Європейський стандарт України про те, що [PERSON] дійсно працював на приватному підприємстві Європейський стандарт України за професією електрозварник з 31.01.2019 року до 30.04.2019 року та був звільнений 30.04.2019 року, копію довідки-розрахунок від 09.12.2020 року, видану Любешівським районним відділом ДВС про сплату позивачем [PERSON] аліментів за рішенням Любешівського районного суду. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього перконання. Суд вважає, що позивачем у позовній заяві не зазначено нових суттєвих обставин та не додано доказів, які би давали підстави для зменшення розміру аліментів, адже обставини та додані документи вже були предметом розгляду у справі №298/1779/19 (які зазначені у постанові Закарпатського апеляційного суду від 10.11.2020 року). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed