Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 40 000 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 400 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20 жовтня 2010 року [PERSON] взяв у позивача по розписці у борг 5 000 дол. США. У січні 2013 року позивач звернувся в усній формі до відповідача з проханням повернути суму боргу у розмірі 40 000 грн., однак [PERSON] борг не виплатив. На проханням позивача у добровільному порядку виплатити суму боргу, відповідач відповів відмовою, переховується від зустрічі з позивачем. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про необхідність повернення суми боргу. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до розписки від 20 жовтня 2010 року позивачем [PERSON] надано у позику [PERSON] 5000 доларів США без визначення строку повернення боргу, зі сплатою 3% річних, поверненням грошових коштів у строк, вказаний [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позивальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зважаючи на те, що сторони при укладанні вищевказаної розписки не визначили порядок інформування боржника щодо необхідності повернення суми боргу, підтвердження отримання такої вимоги боржником має бути доведено виходячи з положень законодавства, що регламентують направлення поштової кореспонденції з урахуванням вимог ч.4 ст.60 ЦПК України щодо недопустимості доказування на припущеннях. Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою КМУ від 05.03.09 №270, визначено види поштових відправлень і вимоги до кожного з них. Відповідно до вказаних Правил, рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; поштове відправлення з оголошеною цінністю - реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником. Пункт 61 Правил передбачає, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. Як вбачається з доданих до позову документів, позивачем на адресу відповідача було направлено рекомендоване поштове відправлення (а.с.5, 6). Однак належних доказів направлення даним рекомендованим поштовим відправленням саме вимоги щодо повернення боргу у сумі, що вказана у розписці від 20.10.10р., позивачем не надано, оскільки опис вкладення, оформлений відповідно до вимог п.61 вищевказаних Правил, в судовому засіданні позивачем представлено не було. Відсутній опис вкладення і в матеріалах справи. Посилання ж позивача в позові щодо усної форми звернення до відповідача з вимогою про повернення боргу судом оцінюється критично і не може бути враховано як належний доказ звернення з вимогою про повернення суми боргу. Таким чином суд вважає, що належні докази щодо звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення боргу у сумі 5 000 доларів США не надані. Суд приходить до висновку, що оскільки сторонами не узгоджено строк повернення позики і позивачем належним чином не доведено звернення до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів в порядку ч.1 ст.1049 ЦК України, то для Відповідача не настав строк виконання зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в цілому слід відмовити.

Outcome: dismissed