Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 5000 доларів США, що станом на дату подачі позову згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 59 100 грн., трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 4 296,36 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 6 328,80 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.11.2011р. між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 5 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути частинами - 2 500 доларів США 25.12.2011р., а іншу частину, теж 2 500 доларів США - 25.01.2012р. Однак, в зазначені терміни і до теперішнього часу зобов'язання залишається не виконаним, а письмова вимога, яка надсилалась на адресу відповідача, ним залишилась проігнорованою. Відповідно до вимог чинного законодавства, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, боржник зобов'язаний сплатити кредитору 3 відсотки річних від простроченої суми а також інфляційні втрати. За обрахунками позивача, станом на 11.06.2014р. 5 000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 59 100 грн., а три відсотки річних та інфляційні втрати, які також обраховано від цієї суми становлять 4 296,36 грн. та 6 328,80 грн. відповідно. Дану суми боргу просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судове засідання позивач та його представник згідно договору про надання правової допомоги від 15.04.2014р. адвокат [PERSON] не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від останнього надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без їх участі та згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.11.2011р., на підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем на суму 5000 доларів США, останнім власноручно написано розписку (а.с.6), зі змісту якої вбачається, що 2 500 доларів США [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] 25.12.2011р., а іншу частину - теж 2 500 доларів США - 25.01.2012р. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України - за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для його виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України - ч. 1 ст. 1050 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов'язання, слід вважати встановленим, що борг позивачу не повернуто, і тому, позовна вимога про стягнення 5 000 доларів США є обґрунтованою. З огляду на те, що грошове зобов'язання між сторонами виражено в іноземній валюті, до стягнення підлягає сума боргу в еквіваленті до національної валюти, що відповідає приписам ст. ст. 524, 533 ЦК України. Станом на дату і час ухвалення рішення, згідно офіційного курсу НБУ, 5000 доларів США еквівалентно 64 745,93 грн. і тому, саме така сума неповернутого боргу стягується даним судовим рішенням. Разом з тим, обґрунтованою є вимога про стягнення 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, проте сума, яку просить стягнути позивач і яка наведена в розрахунку (а.с.10) підлягає перерахунку. Право кредитора на стягнення трьох відсотків річних, як особливої міри відповідальності за порушення грошового зобов'язання, регламентовано ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак, як зазначені в цій нормі, обраховуються вони від простроченої суми. Прострочена сума боргу, яка стягується даним судовим рішенням становить 64 745,93 грн., і відповідно, саме від неї слід відштовхуватись під час обрахунку трьох відсотків річних, з врахуванням періоду, за який позивач просить стягнути ці кошти і які наведені в розрахунку. З 25.12.2011р. по 25.01.2012р., тобто 31 день, заборгованість відповідача перед позивачем становила 2 500 доларів США, що еквівалентно 32 372,97 грн. Відповідно, за цей період, три відсотки річних які підлягають до стягнення і які обраховані з цієї суми становлять 82,48 грн. (32 372,97 * 3% / 365 * 31 = 82,48). За період з 26.01.2012р. по 12.06.2014р., тобто 869 днів, заборгованість відповідача перед позивачем вже становила 5 000 доларів США, що еквівалентно 64 745,93 грн., і за цей період, з врахуванням цієї суми, три відсотки річних становлять 4 624,46 грн. (64 745,93 * 3% / 365 * 869 = 4624,46). Разом, за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, три відсотки річних становлять 4706,94 грн., і саме така сума стягується даним судовим рішенням. Що стосується вимоги про стягнення інфляційних втрат, які також обраховано позивачем, про що представлено відповідний розрахунок (а.с.9), в її задоволенні слід відмовити. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Оскільки в справі яка слухається, грошове зобов'язання виражено в іноземній валюті, положенні ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат застосовані бути не можуть. Таким чином, суд знаходить підставними вимоги позивача в частині стягнення основної суми боргу та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Разом, до стягнення підлягає сума коштів, яка становить 69 452,87 грн. В іншій частині позовні вимоги нормам матеріального права не відповідають, і тому, їх слід залишити без задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 694,53 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.3).

Outcome: partial