Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Грабська №9 (бувший №129) с.Затишне Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 79 кв.м. під літерою «А», житловою площею 54,3 кв.м., сарай «Б», сарай «В», літня кухня «Г», огорожа №1; - земельну ділянку площею 0,8430 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285900:01:001:0371, розташованої на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №678448; - земельну ділянку площею 0,3944 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285900:01:001:0587, розташованої на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №678448. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 25.01.2016 року померла друга жінка її діда [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, спадщину належним чином прийняла, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що у заповіті від імені [PERSON] помилково зазначено, що позивач є внучкою спадкодавця та у звязку із тим, що заповіт складено на земельний сертифікат, а на даний час вже виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в його відсутності, та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідачі - представник Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяви про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позов визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 25.01.2016 року у віці 94 років в с.Комарівка Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №196583, актовий запис №01. Ще за життя померлій належали: - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Грабська №9 (бувший №129) с.Затишне Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 79 кв.м. під літерою «А», житловою площею 54,3 кв.м., сарай «Б», сарай «В», літня кухня «Г», огорожа №1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями видане на підставі рішення виконкому Комарівської сільської ради Монастириського району 12.12.2002 року №64, зроблено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі та записане в реєстрову книгу №І»В» за реєстровим №62 15.07.2003 року.; - земельна ділянка площею 0,8430 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285900:01:001:0371, розташованої на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №678448, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.10.2016 року №664/86-16, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-6102788572016 сформованого 26.10.2016 року; - земельна ділянка площею 0,3944 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285900:01:001:0587, розташованої на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №678448, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.10.2016 року №664/86-16, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-6102788622016 сформованого 26.10.2016 року. Згідно складеного 15.01.1998 року в с.Затишне Монастириського району Тернопільської області заповіту, посвідченого секретарем Комарівської сільської ради, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належне їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Затишне Монастириського району Тернопільської області, а також земельний сертифікат ТР №152853 виданий 02.12.1996 року своїй внучці [PERSON], яка проживає в Івано-Франківську. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Приписами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно матеріалів справи та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі серії АКР 926349 вбачається, що позивач звернулася до нотаріальної контори в строк передбачений ст. 1270 ЦК України. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через суперечливі відомості вказані в заповіті щодо родинних відносин позивача з спадкодавцем та щодо заповіту, який складено на земельний сертифікат, а на даний час вже видано Державний акт на право приватної власності на землю, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою [PERSON] державної нотаріальної контори від 30.11.2016 року №1454/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину. З вказаних підстав з матеріалів справи судом встановлено, що за життя [PERSON] як друга дружина діда позивача [PERSON], який був батьком матері позивача - [PERSON] за першим шлюбом, відносилась до [PERSON] як до своєї внучки, в звязку з чим нею був складений заповіт на [PERSON] як на свою внучку. Як вбачається з інформації відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 23.12.2016 року №29-1912-0.9-1091/2-16 наданої на запит від 14.12.2016 року №282 представника позивача - адвоката [PERSON], що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №678448 від 27.11.2002 року було видано [PERSON] взамін Сертифікату на земельну частку (пай) серії ТР за №152853. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 25.01.2016 року, як спадкоємець за заповітом і як особа, яка вчасно, у передбачений ст. 1270 ЦПК України, звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суперечливі відомості вказані в заповіті стали причиною неможливості оформлення спадкових документів на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки згідно заповіту після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються: житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved