Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій просив постановити рішення, яким розірвати шлюб ним - [PERSON] та відповідачем - [PERSON], зареєстрований 04 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 29 від 04 серпня 2001 року. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що 04 серпня 2001 року між ним, та відповідачем був укладений шлюб, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 29 від 04 серпня 2001 року. За час перебування в шлюбі, мають спільних дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що із відповідачем вони прожили у спільному шлюбі 15 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя. В подальшому останній рік вони не можуть, як сім'я проживати разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, виникають суперечки. Постійні непорозуміння в стосунках, що призводили до суперечок між ними, відбувались в присутності їхніх дітей. Як вважає позивач, дані обставини в подальшому можуть суттєво вплинути на психіку їхніх спільних дітей, їх погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сім'ї. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, несумісності характерів, що унеможливлює подальше існування їхньої сім'ї. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. [PERSON] неодноразово намагався спілкуватись з відповідачем про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча для цього позивач приклав максимально зусиль. В результаті розмов [PERSON] прийшов до висновку, що розлучення, це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх спільних дітей. З підстав наведених вище, збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. За наведених обставин шлюб з відповідачем носить лише формальний характер, примирення з [PERSON] неможливе. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. [PERSON] зазначає, що досягнуто згоди щодо місця проживання, виховання та утримання їхніх спільних дітей, а питання майна, набутого в період перебування його та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя та дітей. Враховуючи вищевикладене [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], оскільки їхнє спільне подружнє життя є неможливим. До початку розгляду справи по суті позивач, подав заяву якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, в повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала заяву у якій просила справу слухати у її відсутності, позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечила. Просила залишити їй прізвище «Мироненко». Врахувавши заяви сторін,\~ дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач, [PERSON] із відповідачем [PERSON] 04 серпня 2001\~ року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії 1 ИД № 024015, видане 04 серпня 2001\~ року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 29. Від спільного подружнього життя в них народилося двоє дітей: дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. В період спільного проживання виникали сварки, конфлікти, що й призвело до розпаду даної сімї . Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved