Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що 20.04.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в якості позики грошові кошти у розмірі 50 000 грн., на підтвердження цього відповідач передав позивачу розписку. Згідно до домовленості відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у строк до 01.04.2018 року. Відповідач повернув позивачу частину коштів, а саме 13 000 гривень, таким чином несплачена сума за договором позики становить 37 000 гривень. На теперішній час відповідач ніяких дій по добровільній сплаті боргу не вчинено. Загальна сума, яка має бути повернута позивачу з урахуванням суми основного боргу та 3 % річних становить: 37 000 грн. х 3% : 365 х586= 1782 грн., а всього на суму 38782,08 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики у загальному розмірі 38782,08 грн. та судовий збір. У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому відповідач, не подав відзив. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 20.04.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в якості позики грошові кошти у розмірі 50 000 грн., на підтвердження цього відповідач передав позивачу розписку. Згідно до домовленості відповідач зобов`язався повернути отримані кошти в строк до 01.04.2018 року, однак повернув лише частину вказаних коштів на суму 13 000 гривень, як про це зазначає позивач. Отже, несплачена сума за договором позики становить 37 000 гривень. На теперішній час відповідач ніяких дій по добровільній сплаті боргу не вчинено. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув їй позику у повному обсязі. Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобов`язань за договором позики. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Задовольняючи позов, суд врахувує вищевказані положення укладеного сторонами договору та вимоги ст. 625 ЦК України, якими визначено розмір та порядок розрахунку із 3-ма відсотками річних. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає встановленим вимогам закону, отже судом приймається до уваги при ухваленні рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з 3-ма відсотками річних. Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача судові витрати у справі через задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved