Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], 3-тя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. про визнання шлюбного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Вона, [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2009 року по 06.11.2014 року. Під час перебування у шлюбі з відповідачем народилося 2 (двоє) дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. На підставі ст. ст. 92-99 Сімейного кодексу України 05.11.2012 року між нею і відповідачем був укладений Шлюбний договір, зареєстрований Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та внесено до реєстру під №3328. Відповідно до п. 2.2. Шлюбного договору, будь-яка квартира в м. Києві, що буде придбана чоловіком до липня 2013 року буде вважатися особистою приватною власністю чоловіка. Для придбання зазначеної квартири та у випадку будь-якого розпорядження зазначеною квартирою згода дружини не вимагається. В разі розірвання шлюбу зазначена квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя. Дружина має право користуватися вказаною квартирою в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а у випадку його розірвання зобов'язується негайно звільнити вказану квартиру. Зазначила, що підставою даного Шлюбного договору стало питання купівлі квартири у м. Києві( оскільки на той момент вона (позивач) з відповідачем проживали у м. Вишневому, Київської області), у зв'язку з народженням 2-ї дитини, доньки [PERSON], [INFO], яка має статус дитини інваліда до 18 років. При купівлі квартири передбачалося, що вона буде придбана поблизу батьків Позивача, що надасть позивачу, враховуючи, те що вона знаходилась в декретній відпустці, а відповідач - працював, можливість займатися питаннями, пов'язаними з лікуванням та реабілітацією доньки, оскілку в них був син, якому на той момент було 2 роки та теж були проблеми зі здоров'ям. 17.12.2012 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS]. При укладені угоди приватним нотаріусом взято згода позивача на купівлю квартири. Після розлучення з відповідачем вона (позивач) змушена була звільнити вказану квартиру разом з 2(двома) малолітніми дітьми. Пропозицій зі сторони відповідача щодо можливості сумісного проживання не надходило. Вважає, що підписання даного шлюбного договору відповідачем було цілком сплановане та він не сумнівався в тому, що розлучення з нею (позивачем) буде, не дивлячись на наявність спільних дітей. Акцентувала увагу суду на те, що на момент укладення шлюбного договору спільній з відповідачем донці, яка має статус інваліда з дитинства до 18 років було лише 2 місяці. На той момент, вона (позивач) цілком і повністю була зосереджена на вроджених вадах доньки та з її 3-тижневого віку змушена була їздити з донькою по лікарнях для повного обстеження її здоров'я та встановлення кінцевого діагнозу дитині, при тому, що на руках ще був маленький син (2-х років), у якого також на той момент були проблеми зі здоров'ям. Спільним рішенням з відповідачем ними було вирішено, що необхідно переїздити до м. Києва. При цьому, відповідачем їй (позивачу) була поставлена умова, що купівля квартири відбудеться тільки після підписання нею шлюбного договору, за яким вона (позивач) не матиме жодних прав на придбану квартиру, а в разі розірвання шлюбу буде змушена звільнити квартиру, у зв'язку з ситуацією з дітьми, вона була змушена піти на умови відповідача, при цьому вона не сподівалась на те, що в майбутньому між ними відбудеться розлучення. На підставі викладеного, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просить суд: 1.визнати шлюбний договір, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та внесено до реєстру під №3328 від 05.11.2012 року недійсним; 2.визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя, як наслідок недійсності Шлюбного договору; 3.стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.30). 30 травня 2018 року Відповідач [PERSON] подав Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повністю заперечує проти позовних вимог та вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У позовній заяві Позивачка вірно зазначила, що перебувала з Відповідачем у зареєстрованому з 09 червня 2009 р. до 06 листопада 2014 р. та від шлюбу маємо двох неповнолітніх дітей. У період шлюбу проживали в [ADDRESS] (надалі - Подарована Квартира), Вищевказана подарована квартира належала Відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Черняк О.В. 29.11.2004 року за №1-3513, яка була подарована відповідачу його матір'ю [PERSON] Дана квартира , на період шлюбу була особистою приватною власністю відповідача. Довідавшись, що сусідка батьків Позивача (власниця квартири за адресою: [ADDRESS]) вирішила продати належну їй квартиру, а місце розташування на поверх вище батьків Позивача дозволило б використовувати допомогу батьків при догляді дітей у разі необхідності, що безумовно було зручно. Ним, відповідачем було прийнято рішення про відчуження належної йому (відповідачу) на праві приватної власності подарованої квартири та придбання іншої поруч з батьками позивача. Усі інші доводи Позивача не відповідають дійсності, оскільки всі відвідування лікарів, медичних закладів, тощо відвідувалися Позивачем та Відповідачем разом на автомобілі, що належав йому (відповідачу). Крім того, у цей період, на стаціонарному лікуванні дітей у медичних закладах знаходився саме Відповідач, про що закладом видавався відповідний лікарняний лист. З метою врегулювання майнових відносини між подружжям та захисту свого права особистої приватної власності на майно,

Outcome: dismissed