Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON], про виселення із належної йому квартири колишнього власника без надання іншого житла. Звернення до суду мотивує тим, що 31.07.2015 придбав у відповідачки за договором купівлі- продажу належну їй двокімнатну квартиру за 453715,0 гривень, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Грошові кошти за квартиру відповідачкою отримані у повному обсязі. Згідно п.3.2.1. Договору купівлі-продажу відповідачка була зобовязана до 08.08.2015 року передати йому відчужувану спірну квартиру, а також ключі від неї, технічну документацію на квартиру, а також довідку про відсутність заборгованості по квартплаті та за комунальні послуги. Однак, до теперішнього часу відповідачка як продавець свою частину договору купівлі-продажу спірної квартири не виконала і добровільно не виселилася із спірної квартири. Також перешкоджає йому у доступі до квартири. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про виселення відповідачки з належної йому на законних підставах спірної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд задовольнити їх у повному обсязі та виселити відповідачку із спірної квартири. Суду пояснили, що відповідачка отримала грошові кошти за продану нею позивачеві квартиру, у звязку із чим право власності на спірну квартиру вже належить позивачу. Однак, відповідачка перешкоджає позивачу вселитися у квартиру і не виселяється звідти сама, мотивуючи свої дії тим, що у неї викрали отримані від продажу квартирі усі грошові кошти. Тому вона, нібито, через брак коштів не має змоги придбати собі інше житло і тепер їй ніде жити. Позивач також пояснив, що з 2014 року він є опікуном свого малолітнього онука [PERSON], [INFO], який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім того, у поточному році він звертався з відповідною заявою на дії відповідача до Ленінського РВ Дніпропетровського МУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області. Однак, за результатами заяви йому було запропоновано звернутися до суду. Також позивач та його представник вважають, що відповідачка, яка знайома з позовними вимогами, своїми неявками в судове засідання умисно затягує розгляд справи по суті. У попереднє судове засідання 11.09.2012 відповідач [PERSON] не явилась за невідомих суду обставин, у звязку із чим було оголошено перерву до 20.10.2015 року для виклику відповідача (а.с.46- 47). 20.10.2015 відповідачка прибула у попереднє судове засідання і заявила про те, що нібито не ознайомлена з позовними вимогами. У звязку із цим їй було вручено копію позовної заяви. Також пояснила, що отримані від продажі грошові кошти у неї викрадені у повному обсязі і їй ніде оселитися. Доказів тому суду не надала. Того ж дня справу призначено до судового розгляду на 26.11.2015 року. В судове засідання 26.11.2015 відповідачка не прибула. До початку судового засідання надала заяву про перенесення розгляду справи про її виселення за сімейними обставинами. У звязку із цим розгляд справи було перенесено на 27.01.2016 року (а.с.57, 59). В судове засідання 27.01.2016 відповідачка не прибула за невідомих суду обставин і не попередила суд про причини неявки. Про час та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.62, 64). Її неявка не є перешкодою розгляду справи по суті. Третя особа - фізична особо-підприємець [PERSON], що надавав позивачеві посередницькі послуги на ринку нерухомості при придбанні спірної квартири (а.с.13-15), в судове засідання не явився за невідомих суду обставин. Його неявка не є перешкодою справи по суті. Представник третьої особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала до суду листа за вих.№821/01-16 від 21.09.2015 про подальший розгляд справи за її відсутності у звязку із декретною відпусткою (а.с.52). За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю ініхто не може бути протиправнопозбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеномузаконом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Підставою звернення позивача до суду є захист її, як вона вважає порушених майнових прав та інтересів, повязаних із правом спадкування. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:продавати, дарувати,заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підставою звернення позивача до суду є захист його, як він вважає, порушених майнових прав та інтересів, повязаних із правом власності на придбану на законних підставах квартиру. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі «Свідоцтва про право власноті на житло» від 18.06.2015, реєстраційний №46Л-15, виданого згідно з розпорядженням від 18.05.2015 року №6/46-15, власником спірної двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], була відповідач у справі [PERSON]Ж.(а.с.19). Аналогічна інформація міститься й у «[PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2015, згідно якому власником спірної квартири ще значиться відповідач у справі [PERSON] (а.с.20). 02.05.2015року між позивачем та третьою особою [PERSON] було укладено платний договір про надання посередницьких послуг на ринку нерухомості з метою надання позивачеві об*єкта нерухомості - двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], про що було складено відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт (а.с.13-15). 02.05.2015року між відповідачем (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено «Попередній договір» з приводу укладення в майбутньому договору купівлі-продажу спірної квартири, за яким згідно п.2.1 відповідачка погодилася продати позивачеві належну їй спірну квартиру (а.с. 16-17). 08.05.2015року фізичною особою піприємцем (експертом згідно «Кваліфікаційного сертифікату» від 17.07.2013) [PERSON] був виготовлений Технічний паспорт на спірну двокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв.м. (без балкону та лоджії - 45,8 кв.м.), згідно якому замовниками технічної інвентаризації є відповідач та позивач (а.с. 10-11, 12). 28.07.2015року між відповідачем (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено «Договір про задаток», за яким позивач зобов*язався придбати спірну квартиру не пізніше 01.08.2015 (п.3.1), а відповідач - продати квартиру не пізніше 01.08.2015 та звільнити її не пізніше 08.08.2015 (п.п.4.2, 4.3). Крім того, відповідачці згідно п.5.1 Договору нав підставі ст.195 ЦК України був сплачений задаток у розмірі 34500,0 грн., що складає 1500 умовних одиниць (а.с. 18). 28.07.2015року між відповідачем (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено «Договір про задаток», за яким позивач зобов*язався придбати спірну квартиру не пізніше 01.08.2015 (п.3.1), а відповідач - продати квартиру не пізніше 01.08.2015 та звільнити її не пізніше 08.08.2015 (п.п.4.2, 4.3). Крім того, відповідачці згідно п.5.1 Договору нав підставі ст.195 ЦК України був сплачений задаток у розмірі 34500,0 грн., що складає 1500 умовних одиниць (а.с. 18). 31.07.2015року між відповідачем (продавцем) та позивачем (покупцем) був укладений та нотаріально посвідчений «Договір купівлі-продажу квартири», за яким відповідачка продала, позивач придбав у неї за 453715,0 грн., які згідно п.2.1. зазначеного Договору одержані відповідачем безготівково шляхом перерахування на рахунок відповідача у Відділенні №3 Філії ДРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.6-7). Згідно «[PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власнсоті» від 31.07.2015 власником спірної квартири загальною площею 50,7 кв.м., житлова 25,4 кв.м., що складається з коридору, кладової, кухні, санвузлу, двох житлових кімнат, балкону та лоджиї, є позивач у справі [PERSON] (а.с.8). Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача за продану нею спірну квартиру підтверджується п.2.1. «Договору купівлі-продажу квартири» від 31.07.2015 року, її «Розпискою» про отримання від позивача 453715,00 грн., що у еквіваленті складає 21000,0 доларів США, а також Квитанцією №4053511 від 31.07.2015, згідно позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 453715,0 грн.. (а.с.6, 9, 44). Після укладання договору купівлі-продажу спірної квартири позивачеві відповідач до теперішнього часу не виселилася із квартири і продовжує проживати в ній. 17.08.2015 року позивач звертався до Ленінського РВ МУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області із заявою з приводу наявності в діях відповідача ознак злочинів, передбачених ст.ст.162, 186 КК України, оскільки відповідач заважає користуватися належним йому житлом як опікуну малолітнього (а.с.41). Однак, на свою заяву позивач отримав відповідь з пропозиціями звернутися до прокуратури у разі незгоди з відповіддю, а також до суду за захистом своїх порушених цивільних прав (а.с.42). Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, право позивача є порушеним і тому підлягає захисту, оскільки позивач крім того також на підставі рішення виконкому Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 07.02.2014 №58 є опікуном свого малолітнього онука [PERSON], [INFO]. Мати дитина померла 02.03.2013 року, а батько дитини позбавлений батьківських прав за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2013 року (а.с.21,22-23, 33, 36,37). З оглядом на викладене суд задовольняє заявлені позовні вимоги у повному обсязі, а також згідно ст.88 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON], [INFO], ІНН- [NUMBER], на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок, сплачений ним при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved