Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем проживала в шлюбі, який був розірваний рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 15.03.2016 року. За час шлюбного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Одній утримувати доньку позивачці досить важко, тому вона була змушена звернутися з позовом до суду, адже матеріальної допомоги відповідач не надає вже чотири роки. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. 05.03. 2018 року через канцелярію суду позивачка подала заяву, в якій уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 930 гривень, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка не явилася, надіслала заяву в якій просила розглядати дану справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, повістки надсилалися за адресою реєстрації, відповідно до відомостей відділу обліку моніторигну інфориації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а. с. 20), тому про час, дату та місце відповідач повідомлений належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 15. 03. 2016 року шлюб був розірваний (а.с. 3). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 грудня 2008 року, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], матір'ю якої є позивачка (а.с. 2). Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, тому наявні підстави для стягнення з нього аліментів в примусовому порядку. Відповідач перебуває у працездатному віці, відомостей про місце його роботи, тяжкий матеріальний стан, наявність у відповідача інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що впливають на визначення розміру аліментів, матеріали справи не містять. При цьому, відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив, відповідач не надав. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.180 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, позивачка наділена правом вибору способу стягнення аліментів не залежно від того, чи працює відповідач офіційно, чи ні. За правилами ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: approved