Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що з 22 листопада 2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] ,в зареєстрованому\~шлюбі,\~від якого\~мають неповнолітню\~дитину \~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] . Останнім часом спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, взаємоповаги. Шлюбні відносини між ними припинені та з серпня 2019 року проживають окремо, спільним побутом не пов`язані. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить їхнім інтересам. Спорів щодо проживання дитини сторони не мають. Тому,\~просить шлюб\~між нею\~та відповідачем\~розірвати, і прізвище змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд 13 березня 2020 року, о 10 годині 00 хвилин за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, та зазначила, що з серпня 2019 року вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені з цього часу. Спільного господарства не ведуть, відносини не підтримують. Також вказує, що примирення та збереження сім`ї не можливе. Тому, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, та прізвище змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідач в судовому засіданні визнав заявлені позовні вимоги, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22 листопада 2010 року виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Олександрівського району Донецької області, актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.11.2010 року. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.10.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 52. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя тривалий час разом не проживає, зберігати сім`ю намірів не має, а отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідача, та їх малолітній дитині. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, тому, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сім`ї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. У відповідності до ст. ст. 24, 55,56,105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved