Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 24.06.2011 виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім`ї явилось те, що в ході спільного проживання однією сім`єю, сторони зрозуміли що у них зовсім протилежні погляди на подальше існування сім`ї, вони не знаходять спільної мови та порозуміння щодо організації домашнього побуту, а також участі кожного з них у створенні домашнього затишку. Окрім того позивачка просить стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитиною. На стадії підготовчого розгляду справи 08.01.2019 судом було отримано відзив на позовну заяву разом із письмовими доказами та доказами направлення копії відзиву з додатками позивачу, у якому відповідач визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, однак у позовних вимогах у частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку з усіх доходів відповідача, але не менше, як 50% на дитину відповідно віку просив відмовити та винести рішення про сплату відповідачем аліментів на утримання малолітніх дітей в сумі 1500 грн. Відповідач не надав підтвердження того, що він отримав ухвалу про відкриття провадження у справі після закінчення строку подання відзиву. Оскільки відповідачем відзив на позовну заяву було подано з порушенням процесуальних строків, встановлених ст.191 ЦПК України, у даному випадку необхідно керуватися нормами ст.127 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з ч. 4 ст.127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Всупереч вимогам вищевказаних норм цивільного процесуального законодавства відповідачем одночасно із поданням відзиву після спливу встановленого строку не було подано відповідної заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, а тому суд не приймає відзив відповідача [PERSON] , отриманий судом 08.01.2019, до розгляду. Позивач [PERSON] до залу суду не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила також, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вивчення матеріалів справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.06.2011 виконавчим комітетом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №05, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.06.2011. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначив у своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім цього, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівенського міського управління юстиції від 12.06.2012, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітет Новочернещинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 25.12.2014. Діти сторін перебувають на утриманні матері [PERSON] , яка не працює з 21.05.2018, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області №418/02/05/01-35/ від 20.09.2018. Згідно з положеннями ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За ч.ч.1,2\~ст.184\~СК України\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або домовленістю\~між батьками\~у твердій\~грошовій сумі,\~щорічно підлягає\~індексації відповідно\~до закону,\~якщо платник\~і одержувач\~аліментів не\~домовилися про\~інше.\~За заявою\~одержувача аліментів\~індексація може\~бути здійснена\~судом за\~інший період. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, а тому може надавати матеріальну допомогу своїй дитині. На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.ст.\~182,\~183 СК України\~суд визначає частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 704,80 грн. сплачений при подачі позову за позовною вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою стягнення аліментів за п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 704, 80 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved