Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрована її рідна сестра [PERSON], однак остання фактично в зазначеній квартирі ніколи не проживала. На теперішній час особисті речі відповідача по справі у квартирі відсутні, та остання не несе витрат з утримання житлового приміщення, у зв'язку із чим, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає з позивачем в одному будинку на другому поверсі. Відповідач по справі не мешкає разом з позивачем більше року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає з позивачем в одному будинку на четвертому поверсі. Відповідач по справі не мешкає разом з позивачем більше року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1997 року, належить на праві власності квартира [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації. Відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає більше року, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаними у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідачі не є членом сім'ї позивача в розумінні положень Житлового кодексу Української РСР та Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа, яка не є членом його сім'ї, проживати в його квартирі, чи не буде. Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, подавши відповідну заяву. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у квартирі, позовні вимоги визнала і таке визнання позову прийнято судом, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 150, 163 ЖК Української РСР,

Outcome: approved