Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після неодноразового залучення до участі у справі співвідповідачів, просить: визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO].; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON]; скасувати записи про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS], за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.2 а.с.216-217). Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS], після смерті якої відкрилося спадщина на майно, до якого входила вищезазначена квартира, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.03.1994 року. Позивач є рідною племінницею спадкодавця [PERSON], факт родинних відносин між якими встановлено рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року. З метою оформлення права на спадщину позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва, рішенням від 25.07.2013 року позивачу було визначено додатковий строк для прийняття спадщини та 08.08.2013 року нотаріусом Кухтенко Т.А. було відкрито спадкову справу. Оскільки правовстановлюючих документів на квартиру у позивача не було, орган приватизації житла на запит нотаріуса видав дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, що належала [PERSON] У подальшому за участю позивача, як заінтересованої особи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 16.12.2013 року було залишено без розгляду заяву Прокурора Дніпровського районного суду м. Києва в інтересах держави в особі КМР про визнання спадщини відумерлою, предметом якої була спірна квартира. 22.01.2014 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 23.01.2014 року нотаріусом відмовлено у задоволенні заяви позивача, з підстав відсутності державної реєстрації отриманого дубліката свідоцтва про право власності на спірне спадкове майно. Після звернення позивача до суду з відповідним позовом, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року було визнано за позивачем право власності на спадкове майно після померлої [PERSON] - на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Однак, рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 07.05.2014 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначену квартиру у зв'язку з тим, що право власності на цю квартиру вже зареєстровано 25.04.2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. за іншою особою. Як з'ясовано позивачем, спірна квартира, що належала на праві власності її тітці [PERSON], була отримана у власність відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. При цьому продавцем квартири в даному договорі купівлі-продажу зазначена відповідач [PERSON]., яка зареєструвала своє право власності на спірну квартиру лише 15.01.2014р. (через три роки після смерті законного власника квартири [PERSON]) на підставі договору дарування від 12.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2561. При цьому [PERSON]. на протязі 5,5 років не реєструвала своє право власності на цю квартиру та невідкладно відчужила цю квартиру за договором купівлі-продажу відповідачу [PERSON] За наявними у позивача відомостями, [PERSON] ніколи не мала наміру безоплатно відчужувати квартиру будь-якій особі. Протягом 2013-2014 років позивача турбували представники ЖРЕО щодо погашення заборгованості за надані комунальні послуги, отже комунальним службам не було відомо про відчуження [PERSON] квартири [PERSON]., яка була зобов'язана укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та нести обов'язок щодо їх оплати. З цих підстав позивач вважає, що договір дарування, за умовами якого за невідомих обставин була безкоштовно відчужена квартира, фактично не укладався [PERSON] з [PERSON]. Крім того, про вибуття квартири з власності [PERSON] поза її волею, на думку позивача, свідчить те, що [PERSON]. в порушення вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на потязі більше 5-ти років не здійснила реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі та не проживала в ній. Також [PERSON]. не сплачувала за комунальні послуги по зазначеній квартирі, що також, на думку позивача, свідчить про не укладення у встановленому законом порядку договору дарування квартири. Також позивач зазначає, що зареєстроване право власності [PERSON], як власника та спадкодавця квартири, має пріоритет над незареєстрованим правом відповідача [PERSON] на зазначену квартиру, у зв'язку з наявністю спору щодо вказаного нерухомого майна, оскільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Відсутність протягом тривалого часу реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON]. та не проведення нею протягом цього часу технічної інвентаризації, на думку позивача, також свідчить про відсутність волевиявлення [PERSON] на укладання договору дарування квартири та відсутність правомірного набуття права власності на квартиру [PERSON]. Проте [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі, здійснювала оплату за комунальні послуги, укладала договори з обслуговуючими організаціями. На підставі вищенаведеного, позивач вважає, що договір дарування спірної квартири від 12.06.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2561, фактично не укладався, тому не несе жодних юридичних наслідків. Крім того в позові зауважено, що відповідач [PERSON] придбала у відповідача [PERSON] спірну нерухомість на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2014 року, тому [PERSON], на думку позивача, є добросовісним набувачем спірного майна. Однак, в подальшому даний відповідач відчужила квартиру [PERSON], який в свою чергу відчужив її [PERSON] Правовими підставами позову в ньому зазначені положення ст. 12, 319, 328, 330, 387, 388, 1218 Цивільного кодексу України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви та пояснила, що її батько був рідним братом [PERSON], отже позивач є племінницею останньої, яка інших родичів не має, в неї було два брати, один з яких - батько позивача. Їх матір'ю була [PERSON]. Позивач тісно спілкувалася з тіткою [PERSON]. У 2001, 2007 та 2008 роках позивач спілкувалася з [PERSON] телефоном. Позивач отримала від двоюрідної сестри [PERSON] у 2012 році листа з повідомленням про смерть [PERSON] Співробітники ЖЕКу позивача до квартири [PERSON] не пустили, а в правоохоронних органах повідомили, що жодних документів останньої не збереглося. Крім того, не зберігся актовий запис про смерть [PERSON], лише погосподарська книга із записами, хто був прописаний. Позивачу не було відомо про існування осіб, які можуть претендувати на квартиру. Про місце поховання [PERSON] позивачу не відомо, оскільки в неї немає свідоцтва про смерть [PERSON] Представники позивача в судовому засіданні також підтримали вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та додатково пояснили, що [PERSON] проживала сама, ніхто за нею не доглядав. Під час розгляду даної справи в суді, з відповіді нотаріуса стало відомо, що договір дарування не укладався. Відповідач [PERSON] затягувала розгляд справи, зловживала процесуальними правами, що свідчить про недобросовісність набувачів. Рішення про визнання за позивачем права власності на квартиру було скасовано, як і рішення про встановлення факту родинних відносин. Батько позивача є рідним братом [PERSON] Документи по особі спадкодавця не збереглися. Однак рішення суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини є чинним, а такий строк може бути наданий лише спадкоємцю. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Представник [PERSON] подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що рішення суду про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру скасовано апеляційним судом та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Також скасовано рішення про встановлення факту родинних відносин між позивачем та [PERSON] Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вона є спадкоємицею [PERSON], отже й доказів порушення її прав відповідачами у справі. Позивач ніколи не спілкувалась, не допомагала та не піклувалася, не знала про смерть [PERSON], не надала об'єктивних доказів спорідненості з покійною. Спірна квартира позивачу ніколи не належала, вона нею ніколи не користувалася. Ця квартира ніколи не перебувала в статусі спадкового майна [PERSON] Представник вважає, що позивачем заявлено безпідставний та необґрунтований позов. Додатково зазначений представник пояснив, що [PERSON] після одержання позову повідомила, що [PERSON] уклала договір дарування належним чином та у [PERSON] не було підстав вважати, що можливий такий спір щодо квартири. Представник [PERSON] пояснив, що стороною позивача не доведено факту родинних відносин між позивачем та [PERSON], тому відсутнє порушення її прав, як спадкоємця. Договір дарування недійсним не визнавався. [PERSON] реєстрація права власності на квартиру здійснена у передбаченому законом порядку, законодавчо строк такої реєстрації не обмежений. Стосовно наданої нотаріусом довідки зазначив, що така довідка нічого не доводить. Представник [PERSON] суду показав, що вони з братом придбали для матері квартиру, зробили ремонт. [PERSON] розповідала представнику, що доглядала за [PERSON], остання подарувала квартиру [PERSON]. [PERSON]. нічого не розповідала останній про існування родичів. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи за її відсутності, в якій просила звернути увагу на те, що нею договір дарування квартири за реєстровим №2561, сторони [PERSON] - [PERSON]., 12.06.2008р. не посвідчувався. Треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представників та представників відповідача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. на бланку серії ВКО №706943 та зареєстрований за реєстровим №2561. (том 1 а.с.86) Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВКО №796943 отримано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. 19.05.2008 року та витрачено зазначений бланк 12.06.2008 року за Кодом витрачання бланку 1 - Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок. (том 1 а.с.88) За даними Листа від 01.08.2014 року №105/01-16 та повторного Листа від 02.02.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. повідомлено, що договір дарування квартири [ADDRESS], за реєстровим №2561, сторонами якого є [PERSON] та [PERSON], 12 червня 2008 року не посвідчувався. (т.1 а.с.69, 248) За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві [PERSON] від 15.01.2014 року, на підставі Договору дарування квартири Серія та номер 2561 від 12.06.2008 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. (том 1 а.с. 87) Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON] є племінницею [PERSON], тобто остання є її тіткою. (том 1 а.с. 15-18) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.03.2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (том 2 а.с.31-32) В подальшому заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] було залишено без розгляду. 25.07.2013 року ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва, яким встановлено [PERSON] як спадкоємцю після [PERSON], яка померла [INFO], додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який має рахуватися з дня набрання рішенням законної сили. (т.1 а.с.19-21) Зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 27.04.2013р., [PERSON], [INFO], померла [INFO]., що також підтверджено Актовим записом про смерть №2422 від 04.02.2010р. (т.1 а.с.19). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року цивільну справу за позовом Прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, зацікавлені особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, [PERSON], про визнання спадщини відумерлою - залишено без розгляду. (т.1 а.с.22; 24-26) 04.04.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно - квартиру, після смерті її тітки [PERSON], яка знаходиться в [ADDRESS]. (т.1 а.с.23) 30.10.2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. (т.1 а.с.215-216; т.2 а.с. 30, 35) Зазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва встановлено, що після отримання [PERSON] рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, 29.08.2013р. Орган приватизації житла Дніпровської РДА в м. Києві видав дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, яка належала тітці позивача. В подальшому, Постановою нотаріуса від 23.01.2014р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки дублікат про право власності не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому подальше переоформлення на ім'я спадкодавця майна є неможливим. Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 року встановлено, що відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України у редакції, чинній на час укладення нотаріально посвідченого договору дарування квартири [ADDRESS], право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, зазначено в даному рішенні, з вищезазначених доказів вбачається, що на момент відкриття спадщини - [INFO]., спірна квартира [ADDRESS] не належала спадкодавцеві, оскільки за нотаріально посвідченою угодою - договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №2561, перейшла у власність [PERSON]. 25.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., зареєстрований в реєстрі за №641, предметом якого є відчуження квартири [ADDRESS], про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12678851 від 25.04.2014 року). (т.1 а.с. 89, 90) 04.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., зареєстрований в реєстрі за №1964, предметом якого є відчуження квартири [ADDRESS]. (т.1 а.с.202-203) За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04.11.2014 року, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 1964, посвідченого 04.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: [NUMBER] від 04.11.2014 року). (т.1 а.с.200, 207-208) За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 16.01.2015 року, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 289, посвідченого 16.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: [NUMBER] від 16.01.2015 року). (т.2 а.с.84-86) Зважаючи на те, що під час розгляду судом даної справи, рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року, яким було задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року скасовано, стороною позивача на підтвердження факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] були подані наступні письмові докази. Свідоцтво про народження позивача [NUMBER], заповнене російською мовою, згідно якого батьком «[PERSON]» записаний «[PERSON]» (т.2 а.с.129). Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], заповнене російською мовою, згідно якого «[PERSON]» уклала шлюб з «[PERSON]» та їй присвоєно прізвище «[PERSON]» (т.2 а.с.130). Свідоцтво про народження [NUMBER], в якому зазначено, що [PERSON]/ [PERSON] народився [INFO], батьки: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (т.2 а.с.131). Як убачається з виписки з погосподарської книги №3 Єрчицької сільської ради за 1944-1946 роки, Господарство №7 с. Єрчики: [PERSON], [INFO]. - голова двору; [PERSON], [INFO]. - дочка; [PERSON], [INFO]. - син; [PERSON]., [INFO]. - син (т.2 а.с.133). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], виданого Кротенківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 70 років (т.2 а.с.132). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], виданого Кротенківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років (т.2 а.с.136). Як убачається з повідомлення Державного архіву Житомирської області від 09.11.2012р. №М/2551, в книгах реєстрації актових записів про народження по с. Єрчини Попільнянського району за 1934-1935 роки, що надійшли на зберігання до Державного архіву Житомирської області частково, запису про народження [PERSON] не виявлено. Книги реєстрації актових записів про народження по с. Єрчики Попільнянського району за 1931-1933 роки на зберігання до Державного архіву Житомирської області не надходили, тому підтвердити дату народження [PERSON] неможливо (т.2 а.с.134). Як убачається з повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Житомирської області від 26.12.2012р. №15520/2-12Д, проведеною перевіркою по Державному архіву Житомирської області, актового запису про народження [PERSON], [INFO] по с. Єрчик Ємільчинського району Житомирської області за 1931-1935 роки не виявлено. Перевіркою, проведеною по архівах відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції та відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Житомирській області встановлено, що актовий запис про народження [PERSON], [INFO] по с. Єрчики Ємільчинського району Житомирської області відсутній. Перевірку проведено за 68 коків (з 1944 року по 2012 рік) по поновлених актових записах про народження по першому та другому примірниках. Книги поновлених актових записів про народження за 1944-2012 кори за зазначеним населеним пунктом збереглися частково (т.2 а.с.135). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є троюрідною сестрою позивача [PERSON] [PERSON] була двоюрідною сестрою матері свідка. Приблизно п'ять років тому свідку повідомили телефоном, що [PERSON] померла, свідок повідомила про це дядьку [PERSON], який зв'язався з позивачем. Свідок востаннє бачила [PERSON] 15 років тому, з нею спілкувалися батьки свідка. Матір свідка та [PERSON] були двоюрідними сестрами. Бабуся свідка [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] були рідними сестрою та братом. Дівоче прізвище бабусі свідка - [PERSON]. Скільки свідок знає позивача та тітку [PERSON], їй відомо, що вони є родичами - остання була рідною сестрою батька позивача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач [PERSON] - її донька. [PERSON] - рідна сестра покійного чоловіка свідка. Свідок була знайома з [PERSON] з 1959 року, спілкувалися не часто, про смерть останньої свідку повідомила позивач. Таким чином, аналізуючи надані стороною позивача суду письмові докази на підтвердження доводів перебування позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] в родинних відносинах, у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, з урахуванням наведених вище показань свідків, не довіряти яким у суду підстав немає, обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]., які відповідно були племінницею та рідною тіткою. При цьому суд відзначає, що згідно з частинами 1, 2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, позивачу та її представникам в судовому засіданні були роз'яснені права, передбачені ст. 27, 31 ЦПК України, у тому числі й щодо права змінити підстави позову, разом з тим мотивувальна частина позовної заяви з викладенням обґрунтування та підстав позову залишена стороною позивача не змінною, не зважаючи на те, що до початку розгляду судом справи по суті позивачу та її представникам було відомо про скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року, яким було задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], на яке позивач посилалася в позові, як на підтвердження свого статусу спадкоємця [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. При цьому судом встановлено, що [PERSON] 12.06.2008р. здійснила відчуження квартири [ADDRESS] за нотаріально посвідченим договором дарування квартири на користь відповідача [PERSON] Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 2 цього Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначено в ч.3, 4 ст.3 вказаного Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом міністерства Юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445 (надалі по тексту - Положення). Згідно п.1.2. Положення, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно п.1.3. Положення, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ. Отже на час укладання договору дарування квартири від 12.06.2008р. реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на території міста Києва здійснювалася Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Як вже зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 року встановлено, що відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦКУкраїни у редакції, чинній на час укладення нотаріально посвідченого договору дарування квартири [ADDRESS], право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, зазначено в даному рішенні, з вищезазначених доказів вбачається, що на момент відкриття спадщини - [INFO]., спірна квартира [ADDRESS] не належала спадкодавцеві, оскільки за нотаріально посвідченою угодою - договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №2561, перейшла у власність [PERSON]. Як Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так і Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом міністерства Юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, з часу укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування спірної квартири до часу державної реєстрації за останньою права власності на неї чинне законодавство не містило обмежень у часі щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Як передбачено п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Тому викладені в позовній заяві доводи стосовно того, що договір дарування спірної квартири є неукладеним в силу тривалої відсутності державної реєстрації права власності на це майно за набувачем за цим договором, суперечать наведеним вище вимогам законодавства. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014р. у справі № 6-165цс13, відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Як убачається зі змісту позовної заяви, підставою визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] та витребування її з чужого незаконного володіння, в позові зазначено - відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення договору дарування цієї квартири, про що, на думку позивача свідчать: тривала нереєстрація [PERSON] права власності на квартиру; не проживання зазначеного відповідача в ній; відсутність реєстрації місця проживання і місця перебування [PERSON] за цією адресою; не укладання нею договорів на надання житлово-комунальних послуг та не здійснення оплати таких послуг по цій квартирі; реєстрація за [PERSON] права власності на квартиру; проживання [PERSON] в даній квартирі та реєстрація її місця проживання в ній; укладання останньою договорів на надання житлово-комунальних послуг та здійснення оплати за таки послуги. Відповідно до ст. 387 ЦК України, на яку, як на одну з правових підстав посилається позивач, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Проте матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження незаконного, без відповідної правової підстави набуття відповідачами (одним з відповідачів) права власності на спірну квартиру за укладеними ними договорами, як дарування так і купівлі-продажу. Відповідно до п.3 ч. 1 ч. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Правочин по укладанню договору дарування квартири від 12.06.2008р. вчинений у належній формі, нотаріально посвідчений на бланку, виданому приватному нотаріусу, яким було посвідчено цей договір. Повідомлення нотаріуса про те, що нею за вказаним в договорі дарування номером такий правочин не посвідчувався не є допустимим доказом на підтвердження не укладання чи недійсності цього договору. Тим більше, позов, що розглядається у даній справі, заявлено не з цих підстав та недійсним у зв'язку з наведеним не визнавався. Також суд приходить до висновку, що тривала нереєстрація [PERSON] права власності на квартиру, не проживання зазначеного відповідача в ній, відсутність реєстрації місця проживання і місця перебування [PERSON] за адресою спірної квартири, не укладання нею договорів на надання житлово-комунальних послуг та не здійснення оплати таких послуг по цій квартирі, реєстрація за [PERSON] права власності на спірну квартиру, проживання [PERSON] в даній квартирі та реєстрація її місця проживання в ній, укладання останньою договорів на надання житлово-комунальних послуг та здійснення оплати за такі послуги, після укладання 12.06.2008р. договору дарування квартири, як це зазначено у позові, не свідчить про відсутність вільного волевиявлення [PERSON] щодо відчуження квартири на користь [PERSON], як і про те, що укладання договору дарування не відповідало її волі. Зазначені вище викладені в позовній заяві доводи не є законодавчо визначеними підставами для встановлення нікчемності правочину. Недійсним договір дарування квартири від 12.06.2008р. у передбаченому законом порядку не визнавався. Крім того, згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Проте, стороною позивача не надано суду жодного доказу в розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження відсутності реєстрації місця проживання і місця перебування [PERSON] за адресою спірної квартири, не проживання в ній, не укладання нею договорів на надання житлово-комунальних послуг та не здійснення оплати таких послуг по цій квартирі, проживання [PERSON] в даній квартирі та реєстрація її місця проживання в ній після відчуження квартири, укладання останньою договорів на надання житлово-комунальних послуг та здійснення оплати за такі послуги після укладання 12.06.2008р. договору дарування квартири. Більше того, згідно пояснень позивача [PERSON], вона з 2001 року по 2008 рік спілкувалася з [PERSON] лише тричі - у 2001, 2007 та 2008 році, про смерть останньої позивач дізналася, згідно її ж пояснень лише у 2012 році, позивач взагалі не була обізнана про наявність або відсутність у [PERSON] наміру відчужувати належну їй спірну квартиру та чи відповідало таке відчуження волі останньої. Отже, в даній справі, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у [PERSON] волевиявлення на вчинення правочину дарування квартири, суд виходить з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності та приходить до висновку, що підстави, за яких позивач стверджує про відсутність вільного волевиявлення у [PERSON] на укладання договору дарування є необґрунтованими та доказами не доведені. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки вимога позову про скасування записів про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачами є похідною від вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, в задоволенні яких судом відмовлено, суд також відмовляє й в цій вимозі, отже - в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні з даним позовом до суду розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed