Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом, в якому вказує, що 11.01.2018 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 200000,00 грн. та зобов`язався повернути дану суму в строк до 21.11.2018 року, про що відповідачем власноруч 11.01.2018 року написано розписку, але в обумовлений час гроші не повернув. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 19.08.2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду відповідачем надано суду відзив на позовну заяву не було. За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані у справі докази, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що розпискою від 11.01.2018 року, відповідач [PERSON] , отримав в борг гроші у [PERSON] , а саме 200 000 (двісті тисяч) гривень, які зобов`язався повернути до 21.11.2018 року в сумі 7 115 (сім тисяч сто п`ятнадцять) доларів США в повному обсязі. На підтвердження укладення договору позики, надано копію розписки від 11.01.2018 р., в якій визначена сума позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачами борг не повернуто. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України в Постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором. Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розпискою від 11.01.2018 року встановлено строк повернення грошових коштів (позики) до 21.11.2018 р. Однак відповідач [PERSON] , суму отриманих від позивача [PERSON] грошових коштів в повному обсязі не повернув позивачу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. та 200 000 (двісті тисяч) грн. штраф за несвоєчасне повернення боргу. У позовній заяві, представник позивача зазначив, що згідно розписки, у разі несвоєчасного повернення боргу, стороною позичальника виплачується 1 % від суми боргу за кожний день. Згідно ст. 526, ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, тобто відповідач повинен був в установлений договором строк 31.12.2017 р. повернути грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Суд встановив те, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, т.ч. у позивача виникло право вимагати стягнення основного боргу з урахуванням сум, визначених ч. 2 ст.625 ЦК України. Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що позивачем здійснено розрахунок щодо визначення суми, оскільки сума боргу складає 200 000 гривень, то 1 % встановлює від даної суми 2000 (дві тисячі) грн. щоденно. Загальна кількість 896 днів прострочення, а саме з 22.11.2018 р. по 05.05.2021 та складає, 896Х2000=1 792 000 грн., на що позивач вважає, що суми в 200 000 (двісті тисяч) буде достатньою для встановленого штрафу за прострочення.

Outcome: approved