Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2016 року. За час подружнього життя в них народилась одна дитина, син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу, оскільки працевлаштований, має постійний, регулярний заробіток. Усної угоди, щодо надання матеріальної допомоги на виховання сина та сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Враховуючи її матеріальне становище, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 21.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.12.2019 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, від відповідача надійшла письмова заява згідно якої позов визнає, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинському Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції у Волинської області, актовий запис № 9. Дана обставина стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим повторно, серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно, серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони на даний час проживають окремо одне від одного. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який має стабільний дохід, стан його здоров`я, встановлений прожитковий мінімум для дитини даного віку, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved