Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі по 3500,00 грн. на одну дитину, щомісячно, починаючи з 16.11.2017 року та до закінчення навчання чи до досягнення 23-річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування зазначених вимог вказувала на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилось дві доньки [PERSON] та [PERSON] [INFO] . На даний [PERSON] закінчила 3 курс Ужгородського Національного Університету, навчається на бюджетній основі. [PERSON] закінчила 3 курс Київського Національного Торгово Економічного Університету - контракт. Відповідач не виплачує кошти на утримання дітей, не піклується про їх добробут, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатись з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні підтвердила всі обставини, на які посилалась в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . 07.08.2017 року [PERSON] зарахована на навчання на 1 курс денного відділення філологічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Навчання у Вищому навчальному закладі підтверджується довідкою навчального закладу №279 від 29.08.2017 року. [PERSON] навчалася в Мукачівському державному університеті на 1 курсі денної форми навчання, за контрактом, що підтверджується довідкою навчального закладу №1381 від 30.08.2017 року та договором про надання освітніх послуг від 29.08.2017 року. Згідно договору №5010з/6п-2018п від 25.09.2018 року про навчання (підготовку), [PERSON] є студенткою 2 курсу Київського національного торговельно-економічного університету, навчається на контрактній основі. Загальна вартість навчання становить 40192,00 грн. Термін навчання 3 роки 6 місяців. Відповідно до наданих позивачем квитанцій вбачається, що вона сплачувала кошти за навчання доньки [PERSON] та кошти за проживання останніх в гуртожитках. З довідки-розрахунку про стан заборгованості від 11.08.2020 року, виконаної державним виконавцем Миронівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що загальна сума боргу згідно довідки-розрахунку від 30.06.2020 року за вих. №12350 станом на 22.06.2020 року становить 81950,72 грн., загальна сума боргу [PERSON] станом на 10.08.2020 року становить 89896,95 грн. Медичними виписками, наданими позивачем вбачається, що вона знаходилася на лікуванні в Черкаському психо-неврологічному диспансері. Крім того, на підтвердження проходження відповідного лікування, придбання ліків та витрачання коштів, позивачем надано копії фіскальних чеків. Відповідач у свою чергу заперечуючи проти поданого позову вказував на те, що тимчасово є безробітним, доглядає та утримує свою матір [PERSON] , яка є пенсіонером за віком, має серцево-судинні захворювання, потребує лікування. Відповідач також має проблеми зі здоров`ям. Отже, у зв`язку з вищевикладеним, не має можливості сплачувати аліменти на повнолітніх дочок. На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано його медичну документацію, медичну документацію [PERSON] , копії фіскальних чеків на придбання ліків, копії чеків оплати аналізів, копії замовлень аналізів, копії результатів аналізів, копію трудової книжки, копії чеків та банківських документів про сплату аліментів. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При розгляді даної справи судом з`ясовано, що відповідач є особою працездатного віку, медичних протипоказань чи обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено, доказів його перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної особи матеріали справи не містять. При цьому, слід зауважити, що статус безробітного не завжди означає, що платник аліментів не заробляє. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів про припинення підприємницької діяльності, більше того, матеріали справи містять докази - поданіпозивачем - про здійснення відповідачем підприємницької діяльності як в момент звернення з позивачем до суду з даним позовом так і на даний час. Важливо розуміти, що відповідальність за утримання дітей повинна лягати не тільки на матір, цю відповідальність повною мірою повинен нести і батько, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач повинен відшукати можливість та сплачувати аліменти на утримання повнолітніх доньок, які продовжують навчання. На спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, аналіз статтей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пред`являючи позов, [PERSON] зазначала, що дочки потребують матеріальної допомоги батька, посилаючись на значні витрати, пов`язанні з навчанням дочки [PERSON] на контрактній основі, за яке позивач сплачує грошові кошти. Зважаючи на це з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітніх доньок, які продовжують навчання - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500,00 грн. щомісяця починаючи з 14.01.2019 року до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Що ж стосується додаткових витрат, то суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, враховуючи наступне. Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За змістом вказаної статті додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главі 16 СК України і в зазначеній главі не міститься норми про обов`язок батьків нести додаткові витрати. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені статтею 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов`язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що норми статтей 199, 200, 201 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial