Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав померлому [INFO] [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутні документи на ім'я померлого, які згідно ст. 331 Цивільного кодексу України підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою для створення об'єкту нерухомого майна, проектно - кошторисної документації, а також документи, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно договору забудови від 10.06.1959 року, [PERSON] була надана земельна ділянка на якій був побудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згодом було проведено перенумерацію адресного номера з [ADDRESS] на [ADDRESS] і 25.03.2014 року комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічну документацію на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки наданої комунальним підприємство «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02.06.2014 року за № 627, житловий будинок з надвірними спорудами користувачем якого є [PERSON] має самостійний адресний номер: [ADDRESS], але в інвентарній справі відсутнє будь - яке рішення про зміну адресного номеру. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2007 року, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 10724011 від 16.08.2007 року згідно якого, інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджено довідкою наданою відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 16.08.2007 року за № 227/02-65. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно статті 549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON], як спадкоємиця за законом першої черги після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], тобто вважається такою що прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично не встигла оформити. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] від 22.04.2005 року за № 1275, [PERSON] на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] (в рівних частках кожному). Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON], немає. Частиною 1 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. [PERSON], як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON] відмовилась від прийняття належної їй за заповітом частки спадкового майна на користь позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як було з'ясовано судом, 26.07.2005 року [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 26.07.2005 року за № 858, тобто вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Письмовою відповіддю наданою Ізмаїльською державною нотаріальною конторою від 16.08.2007 року за № 1283, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутні документи на ім'я померлого, які згідно ст. 331 Цивільного кодексу України підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою для створення об'єкту нерухомого майна, проектно - кошторисної документації, а також документи, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Разом з тим, згідно довідки наданої комунальним підприємство «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02.06.2014 року за № 627, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], побудований у 1960 році є завершений будівництвом та відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року «Про затвердження порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І-ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» не підлягає прийняттю в експлуатацію. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved