Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в якому просить суд стягнути з останнього 250\~000грн. у відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок незаконних дій відповідача, які полягали у відмові у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, йому заподіяно значних моральних страждань. Позивач у судове засідання не з`явився, просив провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів та задовольнити позов. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив з мотивів, викладених у ньому, зокрема, посилається на те, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області є суб`єктом владних повноважень, яке здійснює повноваження стосовно розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, при здійсненні повноважень власника землі є вільним у реалізації права розпоряджатись землею та вільним у виборі суб`єкта щодо надання йому права користування (власності) земельною ділянкою в порядку, встановленому законом. Зазначає, що [PERSON] 09.01.2020 звернувся з клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для надання у власність земельної ділянки площею 2,000га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області на полонині Терентин, поруч із земельною ділянкою за кадастровим номером - 2123610100:63:001:0063. Наказом Головного управління від 07.02.2020 за №756-сг позивачу відмовлено у наданні дозволу у зв`язку з невідповідністю поданого клопотання вимогам частини сьомої статті 118 ЗК України у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, місце розташування вказаних у клопотанні земель не відповідає вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань. 02.07.2020 позивач повторного звернувся з аналогічним клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та наказом від 08.09.2020 №4413-сг йому відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства. Відповідач також заперечує щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 250000грн., оскільки останнім не доведено протиправності дій чи бездіяльності органу державної влади та причинного зв`язку між такими і спричиненою моральною шкодою. Зокрема, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не звертався до суду з позовом про визнання наказів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області стосовно відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність недійсними або визнання неправомірними дій Головного управління при прийнятті зазначених наказів, відповідно відсутнє рішення суду з даного приводу, яке могло б підтверджувати неправомірність дій відповідача та прийнятих ним рішень. Ухвалою суду від 25.09.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.00год. 22.10.2020. У судове засідання, призначене на 22.10.2020 сторони не з`явились, у зв`язку з чим, у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. [PERSON] 09.01.2020 звернувся до Головного управління Держгеококадастру у Закарпатській області із клопотанням про передачу йому у власність земельної ділянки площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту, на території Рахівської міської ради. 7 лютого 2020 року в.о. начальника Головного управління Держгеококадастру у Закарпатській області Богдан Хранюк видав наказ №756-СГ Про відмову у наданні дозволу [PERSON] на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель 01.03) із земель, що розташовані за межами населеного пункту полонина Теринтин на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області. Як стверджує позивач, 02.07.2020 він повторно звернувся до Головного управління Держгеококадастру у Закарпатській області з клопотанням про передачу йому у власність земельної ділянки площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту, на території Рахівської міської ради, однак по день подання позову не отримав відповіді. Вважає наказ №756-СГ Головного управління Держгеококадастру у Закарпатській області незаконним, оскільки землі, які він просив передати йому у власність, призначені для сінокосіння та випасання худоби, а посадові особи вказаного управління, на його думку, всіляко перешкоджають у реалізації його законного права, на власний розсуд трактують вимоги закону, затягують процес передачі у приватну власність земельних ділянок громадянам. Посилається на норми ст.118 Земельного кодексу України, відповідно до якої підставою для відмови у наданні такого дозволу є лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Такі дії відповідача вважає протиправними та такими, що принижують та ставлять його у надзвичайно невигідне становище, у зв`язку з чим він змушений звертатися за захистом свого порушеного права до суду. Як стверджує позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача порушився його стандартний ритм життя, він зазнав переживань, емоційних хвилювань, погіршився стан його здоров`я, що завдало моральної шкоди. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом -моральною шкодою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. Відповідно до частин 1-4\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин 1-3\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03.2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі №640/3837/17; від 04.07.2018р року в справі\~\~№ 638/14260/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а моральна школа, яка спричинена потерпілій особі - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Оскільки позивачем не доведено неправомірність дій посадових осіб Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, зокрема відсутні докази того, що позивач звертався до суду з позовом про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області стосовно відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або визнання неправомірними дій Головного управління при прийнятті зазначених наказів, відповідно відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили з даного приводу, яке могло б підтверджувати неправомірність дій відповідача при прийнятті ним вказаних рішень, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. З огляду на викладене, у задоволенні позову належить відмовити. Розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України судом не здійснюється, оскільки згідно положень пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір за подання даного позову не справлявся.\~\~

Outcome: dismissed