Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Вінницька транспортна компанія», [PERSON], за участю третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - траспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.12.2014 року о 13 год.58 хв. в м. Вінниці по вул. Келецькій, 117 б, водій трамвая з комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» [PERSON] керуючи трамваєм № [NUMBER] в порушення вимог пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху України здійснюючи розворот на круговому кільці, виїхала на проїзну частину на заборонений сигнал світлофора, не надавши переваги в русі автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER] яким керував позивач, в результаті чого відбулось зіткнення трамвая з вище зазначеним автомобілем, що призвело до пошкодження автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER]. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2014 року визнано винною [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 02.02.2015 року експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз [PERSON] складений висновок за результатами експертного авто товарознавчого дослідження з визначенням матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу № 84/15-21, в даному висновку експерта зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER] складає 97 511, 09 грн. Просив суд стягнути з КП «Вінницька транспортна компанія» відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 97 511, 09 грн., 50 000 грн. моральної шкоди, 10000 грн. витрати на правову допомогу, 1915грн. сплата судового збору та 531, 36 грн. витрати за проведення експертизи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.03.2015 року залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2015 року залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 97 511, 09 грн., оскільки це вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд фокус 2.0. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково на суму 97 511, 09 грн. В решті позовних вимог просила суд відмовити, як недоведеними. Третя особа [PERSON] всудове засідання не з»явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином судовими повістками. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнала, просила суд позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 15.12.2014 року о 13 год.58 хв. в м. Вінниці по вул. Келецькій, 117 б, водій трамвая з комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» [PERSON] керуючи трамваєм № [NUMBER] в порушення вимог пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху України здійснюючи розворот на круговому кільці, виїхала на проїзну частину на заборонений сигнал світлофора, не надавши переваги в русі автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER] яким керував позивач, в результаті чого відбулось зіткнення трамвая з вище зазначеним автомобілем, що призвело до пошкодження автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER]. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2014 року за вищезазначеним фактом дорожньо-транспортної пригоди визнано винною [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 14). 02.02.2015 року експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз [PERSON] складений висновок за результатами експертного авто товарознавчого дослідження з визначенням матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу № 84/15-21, в даному висновку експерта зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER] складає 97 511, 09 грн. (а.с.16-19). Відповідно до свідоцтва [NUMBER] власником автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.54). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Згідно п. 13 вище зазначеної Постанови Пленуму відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб), що має місце в даному випадку. При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, з огляду на вищенаведене, керування відповідачем транспортним засобом є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім того, дії відповідача не відповідають вимогам ПДР України, а саме п. 8.7.3 та знаходяться в причинному зв'язку з наслідками, а саме завданою шкодою позивачу. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 ЦПК України). Згідно ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Таким чином, цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов'язкове призначення експертизи у спорах про відшкодування матеріальної шкоди, а враховуючи те, що клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст.57, 64 ЦПК України, оцінивши, взяти до уваги як належний письмовий доказ, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи, висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу ВВ КНДІСЕ №84/15-21 від 02.02.2015 року, зі змісту якого встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд фокус 2.0, д.н.з. [NUMBER] складає 97 511, 09 грн. (а.с.16-19). Суд звертає увагу, що проведення позивачем вищезазначеного товарознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого його автомобілю, зумовлене відмовою відповідача здійснити таке відшкодування в добровільному порядку, а тому заподіяна внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля шкода в сумі 97 511, 09 грн., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 531,36 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача повністю. Оскілки [PERSON] перебувала в трудових відносинах з КП «Вінницька транспортна компанія», а власником трамвая є КП «Вінницька транспортна компанія», дані кошти підлягають стягнення, відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України та Постанови пленуму Верховного суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992року, з відповідача КП «Вінницька транспортна компанія», які в порядку регресу вправі стягнути дані кошти з [PERSON] (ч.1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Крім того, в силу ст. 60 ЦПК України, факт спричн6ення моральної шкоди. Позивач повинен довести нарівні з іншими позовними вимогами. В даному випадку позивачем в підтвердження спричинення йому моральної шкоди не надано суду жодного належного та допустимого доказу. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Також позивачем не надано доказів витрат в розмірі 10000 грн. на правову допомогу. Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. П.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на праову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., який набрав чинності 01.01.2012р., встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах- суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матералами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зокрема, позивачем та його захисником не надано суду акту виконаних робіт, в якому б наводились відповідні розрахунки відповідно до вказаного Закону. Окрім того, в силу ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 975,11грн. в межах задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved