Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 20 червня 2009 року по березень 2017 року позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 вересня 2015 року. Оскільки відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, то станом на 01 вересня 2018 року наявна заборгованість у розмірі 5 032, 80 коп. Приймати участь у додаткових витратах на дитину відповідач також не бажає. Розмір понесених позивачем додаткових витрат на утримання сина становить 11 391, 43 грн., які складаються із витрат на медичну допомогу у розмірі 4 333 грн., витрат на заняття у СФК «Динамо» у розмірі 5 600 грн., сплату квитків на суму 150 грн., витрат на придбання спортивного одягу та взуття у розмірі 908, 43 грн., оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 400 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина у розмірі 5 695, 72 грн. Ухвалою суду від 10 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 27 вересня 2019 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що на фіксуванні судового процесу не наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином у судові засідання на 06 листопада 2019 року та на 10 грудня 2019 року не з`явився, причини його неявки суду невідомі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 червня 2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, на підставі чого прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданому 12 листопада 2019 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції серії [NUMBER] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15 вересня 2015 року. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічний висновок міститься у постанові ВСУ від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17. Згідно пункту 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені додаткові витрати на утримання сина на загальну суму 11 391, 43 грн., які складаються із витрат на медичну допомогу у розмірі 4 333 грн., витрат на заняття у СФК «Динамо» у розмірі 5 600 грн., сплату квитків на суму 150 грн., витрат на придбання спортивного одягу та взуття у розмірі 908, 43 грн., оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 400 грн. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved