Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і просить визнати [PERSON] таким , що втратив право користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна. 08 грудня 2011 року [PERSON] був зареєстрований за зазначеною адресою та йому було надано право на проживання. З січня 2014 року відповідач забрав свої, наявні в квартирі речі, та виїхав у невідомому напрямку, за місцем реєстрації не проживає і місце його фактичного перебування не відомо. Наявність зареєстрованого в квартирі відповідача, який фактично відсутній в квартирі понад один рік, порушує право позивача власника на вільне розпорядження своїм майном, при цьому позивач несе додаткові витрати по утриманню житла. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений за останнім відомим місцем свого проживання, письмових заперечень не подав. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.. ст.. 383, 391 цього ж кодексу власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 150,155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистих потреб проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користуватися квартирою. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] 08 грудня 2011 року відповідач [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою, як син родича. Із показів допитаних в суді свідків [PERSON] і [PERSON], які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, видно, що в січні 2014 року відповідач [PERSON] залишив місце свого проживання та відповідно з того часу не проживає та не користується житловим приміщенням. З огляду на вказані обставини вимоги позивача в цій частині знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Зняття особи з реєстраційного обліку є адміністративними повноваженнями відповідного державного органу, які встановлені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». При цьому визнання особою такою, що втратила право користування житлом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. На підставі викладеного та

Outcome: partial