Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати недійсними договори дарування житлового будинку №3 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Коростень та земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер 1810700000:02:035:0071 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 1810700000:02:035:0072 для ведення особистого селянського господарства, розташовані за вказаною адресою. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що вказані договори укладені внаслідок помилки, оскільки він вважав , що укладає договори довічного утримання. Вказані договори дарування були посвідчені без письмової згоди його дружини, котра на той час знаходилась на стаціонарному лікуванні. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі , позовні вимоги визнає. Адвокат [PERSON] погоджується з думкою своєї довірительки.Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа - приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі . Служба в справах дітей Коростенської міської ради просить розглядати справу без участі її представника , щодо рішення покладаються на розсуд суду. Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного . Судом встановлено , що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами №3 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Коростень Житомирської області, а також земельних ділянок площею 0,1 га кадастровий номер 1810700000:02:035:0071 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 1810700000:02:035:0072 для ведення особистого селянського господарства, розташовані за вказаною адресою. 27 грудня 2017 року між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], 05 травня 2003 року, який діяв за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] укладено договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, за умовами яких [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок №3 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Коростень Житомирської області, земельних ділянок площею 0,1 га кадастровий номер 1810700000:02:035:0071 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 1810700000:02:035:0072 для ведення особистого селянського господарства, розташовані за вказаною адресою. Вказані договори дарування було посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрах за №5904, 5905, 5906 (а.с. 4-11).Таким чином, неповнолітній [PERSON], [INFO] набув право власності на житловий будинок та земельні ділянки. Згідно з ч.3ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України , договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів,у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є : вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірному домоволодінні після укладення договору дарування. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-202цс15. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння та земельні ділянки є єдиним житлом позивача, ту обставину,що він разом з дружиною продовжує проживати в ньому, похилий вік, стан здоровя, а також те,що фактичної передачі подарованого майна не відбулося, договори укладені без згоди дружини, укладаючи договори дарування, [PERSON] помилявся щодо правової природи цих правочинів, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення, то вважає за необхідне визнати вказані договори недійсними. Судові витрати суд стягує з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved