Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], територіальної громади с.Звенячин Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування, в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частини житлового будинку, розташованого по вул. Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 17.09.2016 року. Посилається на те, що 17.09.2016 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, та земельна ділянка площею 2,3312 га у межах згідно з планом, що розташована на території Звенячинської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане спадкове майно, відповідно до заповіту від 30.03.2011 року, який зареєстрований в реєстрі під №28 та посвідчений секретарем Звенячинської сільської ради та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, спадкодавець [PERSON] заповів доньці відповідачу по справі [PERSON], а він є спадкоємцем, що має право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом. Зазначає, що з метою прийняття та оформлення обовязкової частки у спадковому майні [PERSON] він звернувся до нотаріуса із заявою, на частину спадщини у вигляді ? частини вищевказаної земельної ділянки отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, проте у видачі свідоцтва на ? частину спадкового майна у вигляді вищезазначеного житлового будинку йому було відмовлено, у звязку з тим, що ним нотаріусу не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на ? частину спадщини після смерті [PERSON], померлого 17.09.2016 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Представник відповідача територіальної громади с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.2016 року в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON], що вбачається з копії повторного свідоцтва про смерть серії І-МИ №172383 від 01.02.2017 року (а.с. 14). Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, та земельна ділянка площею 2,3312 га у межах згідно з планом, що розташована на території Звенячинської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказане спадкове майно [PERSON], згідно заповіту від 30.03.2011 року, який зареєстрований в реєстрі під №28 заповіла відповідачу [PERSON], що вбачається із довідок Звенячинської сільської ради №1313, №1314 від 25.09.2017 року (а.с. 19, 20). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що позивач є спадкоємцем, який має право на обовязкову частку спадкового майна померлого 17.09.2016 року [PERSON] Наведене підтверджується копією рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.03.2017 року, що набрало законної сили (а.с. 15-17), копією свідоцтва про народження серії І-МИ №419465, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 13), копією пенсійного посвідчення №2071207031 серії ААИ №705073 від 04.02.2015 року (а.с. 40) З урахуванням зазначеного, розмір обовязкової частки спадкового майна [PERSON], який помер 17.09.2016 року на яку претендує позивач [PERSON] становить - 1/4. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] не проживав, що видно із довідки Звенячинської сільської ради №1385 від 06.10.2017 року (а.с. 18), однак спадщину після її смерті вчасно прийняв, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №45573637 від 27.10.2016 року (а.с. 28), та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 29). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частки згаданих земельної ділянки та житлового будинку позивач звернувся до нотаріуса, на 1/4 частку земельної ділянки загальною площею 2,3312 га, кадастровий номер 7321584900:01:003:0078, розташованої на території Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 30), проте у видачі свідоцтва про прав на спадщину на ? частку згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] Вказане вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 29), свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2017 року (а.с. 30) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98776801 від 28.09.2107 року (а.с. 31). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], що підтверджується довідками Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1386 №1387 від 06.10.2017 року, №1312 від 25.09.2017 року (а.с. 22) в яких зазначається, що згідно запису погосподарських книг Звенячинської сільської ради Заставнівського району головою домогосподарства по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин був [PERSON], який помер 17.09.2016 року; в даному будинку після смерті [PERSON] ніхто не проживає і не зареєстрований; згідно із записом у земельно-шнуровій книзі Звенячинської сільської ради під особистим рахунком №236 числиться домогосподарство [PERSON] за яким закріплено земельні ділянки, в тому числі площею 0,20 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, витягом з рішення 17 сесії 5 скликання від 28.09.2009 року виконавчого комітету Звенячинської сільської ради згідно якого [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації по безоплатній передачі вищевказаної земельної ділянки та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку,площею 0,20 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, копією по господарської книги (а.с. 21-27). В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що він набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємцем, котрий має право на обовязкову частку у спадковому майні померлого [PERSON], виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 39), згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 36), довідки характеристики Заставнівського РБТІ №324 від 03.10.2017 року (а.с. 38), житловий будинок, розташований по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області побудований у 1947 році, а господарські споруди та будівлі до нього у 1947, 1970 роках, їх вартість становить 48197 (сорок вісім тисяч сто девяносто сім) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved