Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до МТК «Калинівський ринок» про визнання протиправною бездіяльності керівника з приводу ненадання відпустки, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Посилається на те, що 16 вересня 1998 року він був прийнятий на роботу в КП МТК «Калинівський ринок». З 30 травня 2012 року переведений на посаду завідувача торгового сектору № 4. Зазначає, що згідно графіку надання відпусток працівникам торговельного сектора № 4 КП МТК «Калинівський ринок» у 2014 році , у нього в червні - липні 2014 року була передбачена щорічна відпустка, тривалістю 12 днів, яка складалася з: 1 дня невикористаної додаткової відпустки за період з 26 серпня 2012 року - 25 серпня 2013 року; 4 днів невикористаної основної відпустки за період з 16 вересня 2012 року -15 вересня 2013 року; 7 днів додаткової відпустки за робочий період з 26 серпня 2013 року - 25 серпня 2014 року. Згідно наказу по підприємству № 125 від 17 червня 2014 року, у зв'язку із призначенням 13 червня 2014 року нового керівника КП МТК «Калинівський ринок» [PERSON], з 17 по 26 червня 2014 року у 4 торговому секторі, де він працює завідувачем, було заплановано провести позапланову інвентаризацію, про що позивача було попереджено про необхідність бути присутнім на роботі до завершення оформлення матеріалів інвентаризації, а саме: до 30 червня 2014 року. У зв'язку із чим, в червні він залишився на роботі та планував піти у відпустку з 1 липня, після завершення інвентаризації 30 червня 2014 року, як було передбачено наказом, про що було повідомлено керівника [PERSON], як на особистому прийомі, так і при свідках на службовій нараді. Зазначає, що в липні 2014 року, разом із своєю сім'єю він планував поїхати на відпочинок в Болгарію, для чого у туристичній агенції [PERSON] замовив тур з 04 по 16 липня 2014 року, та відкрив туристичні візи для всієї родини, за які сплачено 105 Євро. Його донька та дружина, на цей час, для спільної поїздки, оформили свої відпустки. Згідно вимог ст. 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» роботодавець зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну. Однак, всупереч вимогам закону, відповідач не повідомив його про дату початку відпустки, ні за два тижні, ані за день до її початку, в подальшому безпідставно не відпустив його у відпустку. Вказує, що він не надавав письмової згоди на перенесення відпустки, а тому керівник КП МТК «Калинівський ринок» не мав жодних підстав не відпускати його у відпустку. Крім цього, відповідач не отримував і погодження із профспілкової організації на перенесення відпустки. Вказує, що внаслідок незаконної відмови надати відпустку, у нього зірвався літній відпочинок усієї родини, на організацію якого ним витрачено кошти. Зокрема, на відкриття віз для поїзди в Болгарію, було сплачено 105 Євро. Станом на день оплати 16 червня 2014 року, офіційний курс Євро до гривні становив 15,89 грн. Витрати на придбання віз складають 1668 грн. 45 коп. Внаслідок незаконної відмови відповідача надати відпустку, в нього зірвалось заплановане лікування, так як він страждає на радикуліт. Через перенесений нервовий стрес, в нього загострилась хронічна хвороба, він був вимушений лягти 02 липня 2014 року на стаціонарне лікування з діагнозом радікулопатія, де перебував до 13 липня 2014 року. Цього дня його викликав генеральний директор [PERSON], де керівник повідомив, що не пустить його у відпустку та запропонував звільнитись з роботи за власним бажанням. У зв'язку із зухвалою поведінкою керівника, о 15-30 годині йому стало погано та попросив колегу по роботі відвезти його до лікарні, де у нього діагностували гіпертонічний криз та відкрили лікарняний по 19 липня 2014 року. 19 липня 2014 року його направлено в кардіологічне відділення до міської клінічної лікарні №3, де він пробув на лікуванні до 02 серпня 2014 року, під час проходження обстеження у нього виявили підвищений вміст цукру у крові, що було наслідком перенесеного гіпертонічного кризу та стресу. 04 серпня 2014 року позивач знову звернувся про надання йому відпустки, в яку його знову не пустили. Тільки після звернення в прокуратуру, 06.08.2014 року позивачу надали відпустку. Вважає, що було порушено його право на відпустку, яка була заздалегідь погоджена з підприємством. Нехтування його правами на відпустку призвело до погіршення стану здоров'я, більше двох місяців вимушений був докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя. Відповідач повинен відшкодувати йому шкоду в розмірі місячного посадового окладу директора КП МТК «Калинівський ринок» - 9181 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Згідно зі ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 45 Конституції України гарантується кожному працівнику право на відпочинок. Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності. Згідно з п.1 ст.4 Закону України «Про відпустки» поняття щорічна відпустка включає як основну, так і додаткову відпустку за особливий характер праці працівникам з ненормованим робочим днем. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16 вересня 1998 року був прийнятий на роботу в КП МТК «Калинівський ринок», з 30 травня 2012 року переведений на посаду завідувача торгового сектору № 4 , що підтверджується витягом з трудової книжки( а.с.9-10). Оскільки між сторонами існують трудові правовідносини, на позивача поширюються основні трудові права, гарантії, пільги та компенсації, передбачені законодавством про працю, у тому числі, Законом України «Про відпустки». Згідно графіку надання відпусток працівникам торговельного сектора № 4 КП МТК «Калинівський ринок» у 2014 році, позивачу в червні - липні 2014 року була передбачена щорічна відпустка, тривалістю 12 днів, яка складалася з: 1 дня невикористаної додаткової відпустки за період з 26 серпня 2012 року - 25 серпня 2013 року; 4 днів невикористаної основної відпустки за період з 16 вересня 2012 року -15 вересня 2013 року; 7 днів додаткової відпустки за робочий період з 26 серпня 2013 року - 25 серпня 2014 року (а.с. 11-14). Згідно наказу по підприємству № 125 від 17 червня 2014 року, у зв'язку із призначенням 13 червня 2014 року нового керівника КП МТК «Калинівський ринок» [PERSON], з 17 по 26 червня 2014 року у 4 торговому секторі, де він працює завідувачем, було заплановано провести позапланову інвентаризацію, про що позивача було попереджено про необхідність бути присутнім на роботі до завершення оформлення матеріалів інвентаризації, а саме: до 30 червня 2014 року ( а.с.15-16). Як судом встановлено, позивачем була подана заява директору КП МТК «Калинівський ринок» [PERSON] про відпустку з 01 липня 2014 року, але відпустка йому не була надана. Відповідно до вимог ч.5 ст.79 КЗпП України конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Також порядок надання відпусток, передбачений ст.10 Закону України «Про відпустки», згідно з якою черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. Конкретний період надання щорічних відпусток, у межах установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Всупереч даній нормі, відповідач не повідомив позивача про дату початку відпустки у червні - липні 2014 року та не відпустив його у відпустку з 01 липня 2014 року. Відповідно до ч.3 ст.80 КЗпП України та статті 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації ( профспілковим представником) у разі коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, установи, організації, та за умови , що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році. Письмової згоди позивач на перенесення відпустки не надавав, також відповідач не отримував погодження профспілкової організації на перенесення відпустки. Суд приходить до висновку, що встановлено порушення трудових прав позивача, а тому слід визнати незаконними дії адміністрації комунального підприємства МТК «Калинівського ринку» щодо ненадання позивачу відпустки у липні 2014 року, оскільки належним відповідачем є КП МТК «Калинівський ринок», який і має відповідати за даним позовом. Що стосується визнання протиправною бездіяльності генерального директора КП МТК «Калинівський ринок» [PERSON] з приводу ненадання відпустки позивачу, то в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки сам керівник не є відповідачем по даному позову. Суд вважає, що частково підлягають до задоволення позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки позивачем було заплановано поїздку до Болгарії та відкрито візу для себе та членів родини, за що було сплачено 105 Євро (вартість однієї візи - 35 євро), що підтверджується довідкою за №10/02 від 10.02.2015 року ПП [PERSON]. Із оглянутого судом закордонного паспорта позивача встановлено, що дійсно Болгарська віза ним не використана. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 975 гривень 31 копійку ( 35 Євро х 27,8661 ( по курсу НБУ на 03.03.2015 р.) =975,31), які затрачені позивачем для придбання, для нього особисто, візи на поїздку в Болгарію. Окрім того, ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»від 31.03.95. за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача, часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих зв'язках. Суд приходить до висновку, що внаслідок ненадання відповідачем відпустки позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в нехтуванні його правами на відпочинок, із-за чого позивач переніс стрес, докладав зусиль для відновлення свого стану здоров'я, порушився його звичайний життєвий ритм. Оскільки позивачу завдано моральної шкоди з вини відповідача, то він повинен її відшкодувати, суд вважає, що з нього на користь позивача належить стягнути моральну шкоду, яку враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд оцінює в розмірі 1000 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до КП МТК «Калинівський ринок» слід задовольнити частково, визнавши незаконними дії адміністрації комунального підприємства МТК «Калинівського ринку» щодо ненадання позивачу відпустки у липні 2014 року, стягнувши з відповідача на користь позивача 975 грн.31 коп. в відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору, оскільки при подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору. На підставі викладеного, ст. 45 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 10, 11 Закону України «Про відпустки», п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р., ст.ст. 74, 79, 80, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 1166 ЦК України,

Outcome: partial