Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, 11.03.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюбу, який було зареєстровано у Московському районному у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного сану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 206. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 06.09.2017 року, серії [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2945), яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. На протязі останніх двох років сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 21.06.2018 року ми фактично припинили спільне проживання, ведення спільного господарства та спільного бюджету. Сім`я остаточно розпалася через непорозуміння, психологічної несумісності, спільного небажання відновити сімейні відносини, і існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити моїм інтересам та є недоцільним. Дитина весь цей час проживає з позивачем. Місце проживання дитини, після розірвання шлюбу також залишається з позивачем. Після розірвання шлюбу прошу змінити прізвище на « [PERSON] ». Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Дитина такого віку, потребує значних матеріальних затрат на виховання, лікування, одяг, їжу, на різноманітні гуртки та інше. Окрім всього цього, щомісячно позивач повинна сплачувати за годування у дитячому садочку 264 грн., що підтверджується копіює платіжного документу. Позивач вважає, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем повинен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачу невідомо чи працевлаштований відповідач на даний момент. Позивач в судове не з`явилася, надала до суду заяву, в кій прохала позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача по справі в судове засідання, просила розглянути справу в заочному порядку. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 30.07.2019 року позов [PERSON] був залишений без руху та наданий термін для усунення недоліків. 15.10.2019 року позивачем надано до суду позовну заяву з виправленими недоліками. 12.11.2019 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 16.12.2019 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Судом також робилися оголошення, для виклику відповідача до суду та повідомлення останнього про наявність позову щодо нього та розгляд вищевказаної справи. Ухвалою від 16.12.2019 року підготовче судове засідання проведене та закрите, справа призначена до судового розгляду по суті на 17.02.2020 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 30.07.2020 року не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва (серія [NUMBER] , яке видане Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного сану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, від 11.03.2017) 11 березня 2017 року між сторонами укладено шлюб, актовий запис № 206. З свідоцтва (серія № [NUMBER] видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, від 06.09.2017, актовий запис № 2945), [INFO] народилася [PERSON] та батьками дитини відповідно вказано: [PERSON] , [PERSON] . Сумісне життя сторін не склалось, через різні погляди на життя, подружжя шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, тривалий час проживають окремо, на теперішній час їх родина розпалась та поновити її немає можливості. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено , що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, діти після розірвання шлюбу будуть проживати разом з матір`ю. Стосовно стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд вважає вимоги такими що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину (дітей) до досягнення нею (ними) повноліття. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відомостей про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб; наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею184 Сімейного кодексу України передбачено ,що аліменти у твердій грошовій сумі стягуються якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявність інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визнати розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., щомісячно починаючи з 26.07.2019 року. Відповідно до ст. 133, 141 Цивільно-процесуального кодексу України судовий збір, суд стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved