Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., який обгрунтував тим тим, що 17.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 11936 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2992892,23 грн. заборгованості. Відповідно до оспорюваного виконавчого напису, його вчинено про стягнення на користь банку невиплачених у строк, відповідно до умов кредитного договору № 97KU від 18.08.2008 року та розрахунку заборгованості за цим договором станом на 08.08.2017 року за період з 18.08.2008 року по 08.08.2017 року, грошових коштів в сумі 2992892,23 грн. Позивач зазначає, що цей виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом незаконно, оскільки заборгованість не є безспірною. Адже з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість нараховано з пропуском строку позовної давності. Крім того, Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 11.06.2015 року по справі № 353/262/15-ц уже було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за вказаним кредитним договором № 97KU від 18.08.2008 року в сумі 224027,12 грн. Також зазначає, що про вчинення виконавчого напису він дізнався 19.11.2018 року, коли ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав постанову головного державного виконавця Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 26.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження. Тому позивач був змушений звернутися з позовом до суду про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 17.11.2017 року № 11936, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2992892,23 грн. боргу, а також просить стягнути з відповідача судові витрати. 03.01.2019 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.03.2019 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутність його довірителя, позовні вимоги підтримує просив позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» відзиву на позовну заяву суду не надав, в судове засідання повторно не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідач - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. відзиву на позовну заяву суду не надав, в судове засідання повторно не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 11938 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (нова назва установи - АТ КБ «ПриватБанк») невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № 97KU від 18.08.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 08.08.2017 року за період з 18.08.2008 року по 08.08.2017 року, грошових коштів у сумі 2992892,23 грн. боргу (а.с. 28). Відповідно до тексту виконавчого напису та розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис, заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 97KU від 18.08.2008 року становить 116093,57 доларів США, що за курсом 25,78 грн. за 1 долар США відповідно до розпорядження НБУ від 08.08.2017 року становить 2992892,23 грн. та складається з: 35918,47 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 67675,10 доларів США - заборгованості за відсотками, 12500,00 доларів США - заборгованості з пені (а.с. 29-33). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено у Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц. З матеріалів справи вбачається, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Так, розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача. По суті розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, відповідно до долученого до матеріалів справи рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області 11.06.2015 року по справі № 353/262/15-ц , яке набрало законної сили 23.06.2015 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» уже була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором № 97KU від 18.08.2008 року за період з 19.11.2013 року по 27.05.2015 року в сумі 224927,12 грн. (14290,16 доларів США), яка складалась з: 3612,59 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками, 10677,57 доларів США - пеня. Також під час розгляду зазначеної справи № 353/262/15-ц судом було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року, яке набрало законної сили 02.12.2013 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 97KU від 18.08.2008 року в розмірі 408988,22 грн., що еквівалентно 51168,30 доларів США (а.с. 64-65). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 3 «Умови вчинення виконавчого напису» Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 (пункт 3.2). У оспорюваному виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 18.08.2008 року по 08.08.2017 року, отже нарахування заборгованості відповідачем здійснено за 9 років, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та не врахував строків давності, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід також стягнути на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати, зокрема по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (квитанція № 0.0.1196697838.1 від 26.11.2018 року, а.с. 1), а саме по 352,40 грн. з кожного. На підставі викладеного, статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: approved