Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Мати дитини, починаючи з 2013 року, проживає окремо від дитини в іншому місті, розташованому на непідконтрольній українській владі території України, та жодних із покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом, страждає на хворобу Крона, потребує дорогого лікування, однак всі питання щодо виховання та лікування дитини вирішуються позивачем самостійно, дитина перебуває на повному утриманні позивача. За результатами обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини службою у справах дітей Покровської міської ради встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Мати ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не бере участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток дитини. На підставі вищевикладеного, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від представника третьої особи також надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, окрім того, представником третьої особи було надіслано висновок органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило, відзиву у встановлений судом строк не надійшло. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області (а.с. 4). Від зазначеного шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції Донецької області (а.с. 5). Згідно акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістом ССД Покровської міської ради 20.09.2018 року, [PERSON], [INFO], проживає разом зі своїм батьком [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, умови проживання задовільні, будинок орендований, є необхідні меблі, побутова техніка, у дитини окрема кімната, спальне ліжко, робочий стіл, комп'ютер, шкільна канцелярія, особисті речі (а.с. 6). Факт проживання дитини разом з батьком підтверджується також актом № 16331 від 12.09.2018 року, складеним сусідами позивача та представниками КУ Покровський координаційний комітет самоорганізації населення (а.с. 8). Відповідно до характеристики, складеної в.о. директора НВК № 2 Покровської міської ради, [PERSON] навчається в НВК № 2 з п'ятого класу, зарекомендував себе як працелюбний учень, батько відповідально ставиться до виховання сина, підтримує тісний зв'язок з класним керівником, мати ніколи не цікавилася навчанням сина, не підтримувала зв'язок з класним керівником і адміністрацією школи (а.с. 7). Згідно довідки № 61 від 14.09.2018 року, виданої Амбулаторією № 2 загальної практики - сімейної медицини Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області, [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «Хвороба Крона», є інвалідом з дитинства, отримує відповідну терапію (а.с. 9). Позивач [PERSON] працює на ВП шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» та його середньомісячна заробітна плата за винятком обов'язкових податків становить 31679,53 грн., що підтверджується довідкою № 255/09 від 27.09.2018 року, виданою ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» (а.с. 12). Позивач за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується виробничою характеристикою (а.с. 14). Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 05/26-1704 від 14.12.2018 року, орган опіки та піклування вважає, що є підстави позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] у зв'язку з ухиленням її від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с. 38-39). Шостим Принципом Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суд України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє до свого сина батьківського піклування, оскільки не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON]. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Положенням ст. 180 СК України закріплений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положення ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Абзацом сьомим пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, зважаючи, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо достатності заробітку відповідача для виплати аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, суд, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved