Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, які під час розгляду справи уточнювалися, про стягнення з ПАТ «Євраз Суха Балка» компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки при розрахунку та стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що за період з 01.12.1997 року по 17.05.2010 року перебував у трудових відносинах. Під час звільнення він не отримай усі належні виплати та у квітня 2012 року отримав 3 915, 95 грн. в рахунок недоплаченого заробітку за час щорічних відпусток за період з 1998 по 2010 роки. Просить суд стягнути на його користь про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 17 травня 2010 року - часу звільнення по 17 квітня 2012 року - день фактичного розрахунку - 158 755,47 грн., компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати - 3 657,27 грн., та моральної шкоди - 10 000 грн. спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати. В судовому засіданні представник позивача, підтримала в повному обсязі позовні вимоги посилаючись на підстави, вказану позовній заяві та просить задовольнити їх в повному обсягу. Додала, що позивачем не порушено строку звернення до суду з позовом. Представник відповідача - ПАТ «Євраз Суха Балка» проти позову заперечував та вказала, що відсутні законні підстави для задоволення позову, звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності. Вислухавши доводи сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з 01.12.1997 року по 17.05.2010 року ПАТ «Суха Балка». Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач під час звільнення не отримав усі належні виплати, 17 квітня 2012 року з ним проведено повний розрахунок та виплачено 4 172,21 грн. в якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 1997 року по 20101 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не здійснення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а під час не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що час затримки (з дня звільнення [PERSON] 17 травня 2010 року до дня фактичного розрахунку - 17 квітня 2012 рік) складає 701 днів х 226,47 грн. (середній заробіток на момент звільнення а.с.21) = 158 755,47 грн. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми , на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин. Суд, прийшов до висновку, що позов [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати підлягає частковому задоволенню, сума недоплаченої заробітної плати що виплачена позивачу складає 158 755,47 грн., а розмір виплаченої заробітної плати складає 4 172,21 грн., і вважає за необхідне при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку врахувати положення п.п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин по справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві та подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку та співмірність заявлених вимог. Враховуючи наведене на користь позивача необхідно стягнути 3 500 грн. Вирішуючи позовні вимоги стосовно компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати, суд прийшов до наступних висновків. Сторони не оспорюють час перебування позивача у відпустці, та відповідно до довідки наданої відповідачем встановлено, що позивач находився у відпустці та йому донарахована заробітна плата за період з 1997 року по жовтень 2010 року (а.с.9). Спір, щодо розміру нарахованої заробітної плати за період відпусток між сторонами відсутній. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р., Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації Відповідно до ст. 34 закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. При розрахунку суми компенсації застосовується нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також взносів до соціальних фондів. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону). Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 3 675,27 грн. із розрахунку: період відпустки з квітня 1998 року по травень 2012р. коефіцієнт приросту споживчих цін (коефіцієнт інфляції) складає 4.072, сума компенсації складає 161.01 грн. (46.52 грн. - сума заробітної плати, яка повинна була виплачена в квітні 1998 року - 15% податку з доходу фізичних осіб = 39.54 грн.) Х 4.072 - коефіцієнт приросту споживчих цін з квітня 1998 року по квітень 2012р.; відпустка надана (лютий - березень 2002 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 440.76 грн. - (податок 15%) = 374.64 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 178.7% = 669.49 грн. - сума компенсації; відпустка надана (жовтень - листопад 2002 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 130.36 грн. - (податок 15%) = 110.80 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 181.1% = 200.66 грн. - сума компенсації; відпустка надана (червень - липень 2003 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 13.95 грн. - (податок 15%) = 11.85 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 163.4% = 19.37 грн. - сума компенсації; відпустка надана (листопад - грудень 2003 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 410.24 грн. - (податок 15%) = 348.70 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 154.5% = 538.74 грн. - сума компенсації; відпустка надана (травень - червень 2004 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 283.60 грн. - (податок 15%) = 202.81 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 143.8% = 291.64 грн. - сума компенсації; відпустка надана (вересень - жовтень 2004 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 162.65 грн. - (податок 15%) = 138.25 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 135.8% = 187.74 грн. - сума компенсації; відпустка надана (травень - серпень 2005 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 586.20 грн. - (податок 15%) = 498.27 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 113.1% = 563.54 грн. - сума компенсації; відпустка надана (листопад - грудень 2005 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 170.64 грн. - (податок 15%) = 145.04 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 105.4 % = 152.87 грн. - сума компенсації; відпустка надана (лютий - квітень 2006 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 213.61 грн. - (податок 15%) = 181.56 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 99.9% = 181.38 грн. - сума компенсації; відпустка надана (липень - вересень 2006 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 180.42 грн. - (податок 15%) = 153.35 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 97.8% = 149.98 грн. - сума компенсації; відпустка надана (лютий - травень 2007 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 563.42 грн. - (податок 15%) = 478.90 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 81.6% = 390.78 грн. - сума компенсації; відпустка надана (травень - липень 2008 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 282.81 грн. - (податок 15%) = 240.38 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 36.6% = 87.98 грн. - сума компенсації; відпустка надана (січень 2009 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 181.10 грн. - (податок 15%) = 153.93 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 23.5% = 36.17 грн. - сума компенсації; відпустка надана (березень - червень 2009 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 249.67 грн. - (податок 15%) = 212.21 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 20.7% = 43.92 грн. - сума компенсації. Всього сума компенсації складає 3 675,27 грн. яка підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 10 000 грн. суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Тобто за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб зокрема у вигляді одноразової грошових виплати. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від25.04.2012 року. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 2 000 грн. Стосовно заперечень відповідача з приводу застосування строків позовної давності до даного спору, суд вказує, що дана заява не можу бути задоволена. Так, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial