Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про витребування коштів із чужого володіння та стягнення коштів за виконані послуги по дорученню. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в 2006 році між ним та відповідачем була досягнута домовленість про продаж домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно з домовленістю, вартість нерухомого майна становила 4500 доларів США, яку він мав сплатити двома частинами, задля приведення відповідачем у належний стан документів на земельну ділянку після успадкування. 13.09.2006 року в присутності свідків, він передав відповідачу готівкою 2000 доларів США, іншу частину 2500 доларів США передав 19.02.2007 року, в той же день відповідач оформила на його ім`я довіреність, та передала її разом з документами на домоволодіння, написавши розписку про те, що отримала 4500 доларів США за продаж земельної ділянки, вказала, що грошові отримала в повному обсязі, претензій немає. Після цього він почав виконувати певні дії згідно виданого йому доручення, в тому числі нести матеріальні витрати на їх виконання. В період з 2006 по 2015 роки, позивачем були підготовлені та надані до відповідних установ та організацій всі необхідні документи для приватизації земельної ділянки на ім`я [PERSON] . Рішенням сесії Криворізької міської ради № 89 від 24.12.2015 відповідачу затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Загальна сума витрат за цей період склала 2500,00 гривень. В лютому 2016 року він отримав копію заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., якою його повідомлено про скасування довіреності виданої на його ім`я щодо розпорядження спірним домоволодінням. Відповідач йому пояснила, що він тривалий час оформлював документи на земельну ділянку та домоволодіння, у зв`язку з чим їй завдано збитків у вигляді неотриманої субсидії на загальну суму 2500 доларів США. 12.04.2018, позивач направив на адресу відповідача претензію (пропозицію), з вимогою виконати умови домовленості щодо укладання нотаріально правочину по купівлі - продажу вказаного домоволодіння, однак вказана вимога залишилась без відповіді. В зв`язку із тим, що відповідач відмовляється від виконання своїх зобов`язань щодо нотаріального оформлення договору купівлі - продажу оспорюваного домоволодіння та не повертає позивачу отримані по розписці кошти у сумі 4500,00 доларів США, що в еквіваленті на час звернення складає 126570,60 грн., позивач вважає що має законне право витребувати із чужого незаконного володіння відповідні кошти, та стягнути кошти витрачені ним за виконання послуг за дорученням у сумі 2500,00 гривень. Не погодившись з позовом представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначив, що позовна заява є не обґрунтованою, безпідставною та такою що суперечить вимогам чинного законодавства. Вказавши, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] . Відповідно до рішення суду від 05 жовтня 2018 року, в задоволенні позовних вимог, відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2018 року, змінено в частині зменшення розміру витрат на професійну допомогу. Рішення суду залишено без змін. Крім того, вважає, що розписка від 07.05.2007 року є недопустимим доказом так як, не містить зазначеного місця вчинення, всіх обов`язкових реквізитів сторін, терміну повернення коштів. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача 2500,00 гривень за виконання послуг по дорученню вказано, що з тексту довіреності не вбачається проведення оплати відповідачем за будь-які послуги позивача; до позовної заяви не додано доказів сплати вказаної суми в інтересах відповідача, договір щодо оплати між сторонами відсутній; не додано акт прийому - передачі технічної документації між позивачем та відповідачем, не додано квитанції про сплату коштів на рахунок ТОВ. Крім того, зазначив, що відповідач не заперечує укласти договір купівлі - продажу домоволодіння з позивачем, при досягненні сторонами всіх істотних умов такого правочину, в тому числі і ціни. Окрім того, просили відмовити у позові з підстав пропуску строку для звернення до суду позивачем. Ухвалою суду від 25.10.2018 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 03.12.2018 року, позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.12.2018 року, підготовче засідання відкладено, в зв`язку з відсутністю відомостей про вручення сторонам повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання. 01.02. 2019 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.02.2019 року, відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.06.2019 року ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.02.2019 скасована, матеріали про забезпечення позову повернуті до суду першої інстанції для розгляду, згідно вимог ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову, задоволено частково, забезпечено позов, шляхом накладання арешту на домоволодіння, що належить [PERSON] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , (свідоцтво про право на спадщину [NUMBER] від 14.01.2005). Ухвалою суду від 04.06.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на відзив. Свідок [PERSON] , [PERSON] , суду повідомили, що вони знають позивача, та їм відомо про те, що [PERSON] , мав намір купити будинок, та сплачував кошти для його придбання, знають, що якісь документи оформлювалися у нотаріуса. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 07.05.2007 року відповідачем [PERSON] була складено розписка, в якій вказано, що [PERSON] продала [PERSON] належний їй будинок [ADDRESS] за вказаний будинок вона отримала 4500, 00 доларів США, претензій не має (а. с. 9 (копія), а. с. 24 (оригінал)). Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. від 19.02.2007 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником у державних та недержавних установах, підприємствах, організаціях, що пов`язані з добудуванням, реконструкцією, прийняттям в експлуатацію належного їй нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому розпоряджатися належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою (а.с.10). Відповідно до договору № 11/11-5 від 11 листопада 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Геохора Плюс» на надання послуг з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та для введення особистого селянського господарства (присадибна ділянка), яка розташована: [ADDRESS] . Вартість робіт у відповідності з домовленою ціною складає 2500,00 гривень (а. с. 14). Згідно до заяви від 15.02.2016 року, нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що скасовує довіреність видану на його ім`я на право представництва її інтересів та розпорядження належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10. 2018 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , в задоволенні позовних вимог, відмовлено, постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.04. 2019 року, вказане рішення змінено в частині судових витрат. (а. с. 69-73). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами, у період часу з 2006 року, велися попередні домовленості щодо купівлі-продажу домоволодіння. Разом з тим, зі змісту наданої розписки, про надання відповідачем [PERSON] , грошових коштів [PERSON] на загальну суму 4500,00 доларів США, вбачається, що вказані кошти були передані за продаж домоволодіння. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Суд звертає увагу на те, що між сторонами наявні договірні правовідносини щодо купівлі-продажу у майбутньому нерухомого майна, що виключає можливість застосування положення статті 1212 ЦК України. При цьому у разі неукладення основного договору купівлі-продажу, задля чого укладався попередній договір, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього і ними не є застосування положень статті 1212 ЦК України. Так, відповідно до частини першої та третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. З договору, який укладено в простій письмовій формі від 07.05.2007 року, вбачається, що відповідач [PERSON] домовилася про продаж свого домоволодіння з позивачем [PERSON] , за що отримала 4500,00 доларів США. 19.02.2007 року [PERSON] видала довіреність на ім`я [PERSON] бути її представником у державних та недержавних установах, підприємствах, організаціях, що пов`язані з добудуванням, реконструкцією, прийняттям в експлуатацію належного їй нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому розпоряджатися належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою (а.с.10) З вказаного, суд доходить висновку, що сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу після оформлення необхідних документів для вчинення правочину. Згідно зі статтею 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі статтею 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням, при чому негайно. Отже, стаття 241 ЦК України резюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Довіреність від 19.02.2007 року, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, була скасована на підставі її заяви 16.02.2016 року. (а.с.11) Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана сума коштів позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] підлягає поверненню. Факт отримання грошових коштів не оскаржували та не заперечували сторони. Договір купівлі-продажу будинку укладено не було, проте на пропозицію позивача від 25.04.2018 року (а.с.12), відповідач отриманні грошові кошти не повернула. Сторонами вищевказані обставини не заперечувались, твердження відповідача про визнання недопустимим доказу позивача - розписки від 07.05.2007 спростовується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.2018 року. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їм. Безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб, або подія утворюють правову підставу для набуття майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісна така підстава була, але у подальшому відпала. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019р. № 607/5422-16-ц. У постанові ВСУ від 20.03.2019р. також зазначено, що якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України. За таких обставин, оцінивши всі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги підтвердження факту того, що відповідачка безпідставно набула грошові кошти в сумі 4500,00 доларів США, що за встановленим національним банком України курсом гривні до долара станом на час звернення до суду, еквівалентно 126570,60 гривень, які відповідачка на цей час добровільно не повернула, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача 2500,00 гривень за виконання послуг за довіреністю від 19.02.2007 року (а.с.10), суд вказує, що з тексту довіреності не вбачається проведення оплати відповідачем за будь-які послуги позивача; до позовної заяви не додано доказів сплати вказаної суми в інтересах відповідача, договір щодо оплати між сторонами відсутній; не додано акт прийому - передачі технічної документації між позивачем та відповідачем, не додано квитанції про сплату коштів на рахунок ТОВ «Геохора Плюс». Розглядаючи вказані позовні вимоги і на підставі наданих доказів позивачем та заперечень відповідачем, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2500,00 гривень. Стосовно заяви відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, слід вказати наступне. Строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, є позовною давністю (стаття 256 ЦК України). Протягом часу позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 258 ЦК України). Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строку звернення до суду з позовом, оскільки право на звернення до суду у позивача виникло з дня скасування відповідачем довіреності 15.02.2016 року та пропозиції позивача щодо укладання договору - купівля продажу та повернення отриманих коштів від 25.04.2018 року. Вирішуючи питання про забезпечення позову, у даній цивільній справі, відповідно до п.7 ч.1 ст.158 ЦПК України, суд зазначає, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, то судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог та з урахуванням сплати судового збору за заяву про забезпечення позову (384,20+1265,95) = 1650, 15 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial