Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить суд: розірвати договір довічного утримання, укладений 13.11.2006 року між нею та відповідачем [PERSON], повернувши у власність позивача однокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею 35,8 кв.м.; скасувати заборону на відчуження квартири [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.11.2006 року позивач [PERSON] уклала договір довічного утримання з [PERSON], яка була сусідкою по тамбуру. Цим договором, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], відповідач взяла на себе зобовязання повністю довічно утримувати позивача, надаючи необхідну допомогу, що відображене в п. 5 Договору. В свою чергу, позивач передала у власність набувача належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру № 49 житловою площею 18,0 кв.м. у будинку № 13-А по вул. Світлій в м. Харкові. [PERSON] п. 6 Договору позивач залишилася проживати у квартирі, а відповідач відповідно до п .7 Договору повинна була забезпечувати позивача харчуванням, одягом та надавати необхідну допомогу вартістю 400,00 грн. на місяць з індексацією. Певний час відповідач виконувала взяті на себе зобовязання, але у лютому 2014 року відповідач, забрав сина, [INFO], та особисті речі, залишила квартиру за місцем реєстрації та виїхала до Росії. Про виїзд позивачу стало відомо зі слів сусідів [PERSON], невісткою яких була відповідач, для яких це також стало несподіванкою. З 2014 року відповідач до України не поверталася, ніякого звязку ані з позивачем, ані з своїми родичами не підтримувала, до цього часу до Харкова не приїжджала. Неодноразово позивач, та колишні члени родини [PERSON] намагалися знайти відповідача аби зясувати її наміри щодо повернення до Харкова та виконання умов договору, укладеного з позивачем, але це їм не вдалося. Відповідач з 2014 року не виконує взятих на себе зобовязань, не надає позивачу ніякої допомоги, з позивачем не спілкується. Відсутність набувача та самоусунення її від нагляду над позивачем ставить останню в дуже важке та невизначене становище. Позивачу 81 рік, вона страждає на важкі захворювання, потребуючи допомогу та лікування, але вже три роки їй допомагають сторонні люди, через що вона відчуває моральні страждання та незручності. Наявність оспорюваного договору, який фактично не діє з вини відповідача, не дає позивачу можливість укласти інший договір з метою отримання належного догляду та уваги з боку відповідальної людини, а тому такий договір має бути припинений відповідно до закону. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. За таких обставин, суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, відповідно до яких відповідач [PERSON] є її колишньою невісткою. Знає, що відповідач уклала з позивачем [PERSON] довічного утримання. В лютому 2014 року, відповідач поїхала в Росію та більше не поверталась. Вона як сусідка допомагала позивачу готувати їжу, прибирати у квартирі. Свідок [PERSON]\~в судовому\~засіданні зазначив,\~що позивач\~[PERSON]\~є його\~сусідкою,\~а відповідач\~його \~колишня дружина. Знає, що відповідач уклала з позивачем [PERSON] довічного утримання. В лютому 2014 року, відповідач поїхала в Росію та більше не поверталася до Харкова. Він за [PERSON] допомагають за позивачем Суд,\~заслухавши представника\~позивача,\~свідків [PERSON]\~та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належала на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Дублікатом Свідоцтва про право власності на житло від 25.02.1994 року, реєстровий № 5-94-30390 /а.с. 6/. Вищевказане також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12135153 від 12.10.2006 року /а.с. 6 зворотна сторона аркуша/. 13.11.2006 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено [PERSON] довічного утримання, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею 35,8 кв.м., на умовах цього Договору. Пунктом 5 Договору передбачено, що [PERSON] зобовязалась повністю довічно утримувати [PERSON], надаючи їй необхідну допомогу. Вказаний [PERSON] посвідчено ПН ХМНО [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 3302. /а.с. 7/. Відповідно до п. 10 Договору, в разі невиконання [PERSON] взятих на себе обовязків за цим договором, договір може бути розірваний , згідно ст. 755 ЦК України. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12947542 від 18.12.2006 року за відповідачем [PERSON] на підставі Договору довічного утримання від 13.11.2006 року, на праві приватної власності, зареєстрована спірна квартира [ADDRESS]. /а.с. 9/. Як вбачається з Акту про не проживання від 31.05.2018 року, складеного сусідами позивача [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з лютого 2014 року, у звязку з виїздом на постійне місце проживання до Росії. /а.с. 10/. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. [PERSON] ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленному порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов'язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов'язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. [PERSON] ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, оцінивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, про розірвання договору довічного утримання від 13.11.2006 року та повернення майна позивачу із визнанням за нею права власності на квартиру [ADDRESS] із скасуванням обтяження на дану квартиру. На підставі викладеного та

Outcome: approved