Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 20 листопада 1993 року між ним і [PERSON] був укладений шлюб. 02 червня 1999 року за кошти позивача подружжям була куплена квартира за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира була оформлена на відповідача. 01 квітня 2008 року брат позивача [PERSON] на підставі довіреності, виданої відповідачем від 29 січня 2008 року, продав вказану квартиру за 425 000 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. Після продажу вказаної квартири брат позивача [PERSON] передавав частинами грошові кошти, отримані від продажу квартири, позивачу і відповідачу. Передача зазначених грошових коштів здійснювалась в м. Юрмала, що знаходиться в Латвії. Повністю вся сума грошових коштів в розмірі 425 000 грн. була передана 16 листопада 2008 року. Грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], за спільною домовленістю позивача і відповідача були покладені на відкриті на ім»я відповідача депозитні рахунки в Сведбанк і Парекс-Банк (теперішня назва «Цітадель-банк»), що знаходяться в Латвії. На даний час шлюб між відповідачем і позивачем розірваний. Дітей від шлюбу подружжя не має. Між позивачем і відповідачем будь-яких домовленостей з приводу розміру частки у праві спільної сумісної власності не укладалось. Таким чином, позивачу належить на праві власності ? частина грошових коштів, отриманих від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], що була набута позивачем і відповідачем за час шлюбу між ними. ? частина вказаних грошових коштів в натурі складає 212 500 грн.. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою передати належну йому ? частину грошових коштів, отриманих від продажу вказаної квартири, в розмірі 212 500 грн.. Проте, відповідач безпідставно відмовляється виконати вимогу позивача, у зв»язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України просив визнати за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів у розмірі 212 500 грн., отриманих від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину грошових коштів в розмірі 212 500 грн., отриманих від продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. У удовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20 листопада 1993 року позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1199. 29 січня 2008 року [PERSON] видала довіреність, відповідно до якої за попередньо досягнутою домовленістю сторін цією довіреністю уповноважила [PERSON], в тому числі, замовити та одержати в Дніпропетровському МБТІ витяг для відчуження належної їй квартири за адресою: [ADDRESS], користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою за вищевказаною адресою, в тому числі продати, обміняти, здати в оренду, найом та заставу (іпотеку) її за ціну та на умовах на свій розсуд, укладати та підписувати відповідні до цього договори за ціну та на умовах на свій розсуд, укладати та підписувати від її імені попередній договір за ціну та на умовах на свій розсуд, розривати договори, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов»язані з цією довіреністю та виконувати всі інші дії, пов»язані з цією довіреністю. 29 січня 2007 року ця довіреність посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. 01 квітня 2008 року між [PERSON], іменованої як продавець, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 29 січня 2007 року за реєстровим № 412, діяв [PERSON], як представник продавця, і [PERSON], іменований як покупець, був укладений Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов п. 1.1. якого продавець передає квартиру у власність покупцю, а покупець приймає квартиру і зобов»язується сплатити за неї обговорену грошову суму. Згідно умов п. 1.2. Договору купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року квартира, що відчужується за даним Договором, розташована за адресою: [ADDRESS], та згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 05 березня 2008 року за № 17994145, має наступні характеристики; загальна площа 53,2 кв.м., житлова площа 28,4 кв.м., кількість кімнат-2. Відповідно до умов п. 1.3. вказаного Договору відчужувана квартира належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 02 червня 1999 року за реєстровим № 2139, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 липня 1999 року, записано в реєстрову книгу № 379п за реєстровим № 13-26 (в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 22387887). Згідно умов п. 1.4. вказаного Договору представник продавця свідчив, що квартира, яка є предметом цього Договору, є спільною сумісною власністю продавця з її чоловіком [PERSON], який окремою заявою надав свою згоду на її продаж. Вони є повноважними власниками квартири і мають усі права щодо вільного розпорядження нею. Відповідно до умов п. 2.1. вказаного Договору купівлі-продажу квартири продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 425 000 грн., які покупець сплатив представнику продавця до підписання цього договору. Згідно умов п. 3.1. вказаного Договору право власності на відчужувану квартиру у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2009 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов [PERSON] задоволено. Шлюб, зареєстрований 20 листопада 1993 року між [PERSON] та [PERSON] в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1199, розірвано. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 12 лютого 2010 року серії І-ОК № 063965, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 12 лютого 2010 року, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 55 від 12 лютого 2010 року, і після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище їй [PERSON]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2016 року було витребувано з Головного офісу банку «Сведбанк АВ», який знаходиться за адресою: Латвія, м. Рига, ЛВ-1048. Баласта дамбіс, 1-А інформацію про наявність рахунків, відкритих на ім»я [PERSON] (діючих та закритих) та руху коштів по цих рахунках за період з 29 січня 2008 року по 12 лютого 2010 року; Витребувано з Головного офісу банку «Сітадель-банк», який знаходиться за адресою: Латвія, м. Рига, ЛВ-1010. пл. Републікас, 2-А, інформацію про наявність рахунків, відкритих на ім»я [PERSON] (діючих та закритих) та руху коштів по цих рахунках за період з 29 січня 2008 року по 12 лютого 2010 року. 29 липня 2016 року АТ «Сведбанк» надав інформацію, що на ім»я [PERSON] розрахункові рахунки в АТ «Сведбанк» не відкриті. 21 липня 2016 року АТ «Сітадель-банк» надіслав виписки з рахунку [PERSON] за період часу з 29 січня 2008 року по 12 лютого 2010 року. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення коштів, позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 425 000 грн., отримані на підставі довіреності від 29 січня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої у реєстрі за № 412, за Договором купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 1280. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1700 грн.. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року виправлено описку, допущену у рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2013 року, ухваленому у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення грошових коштів, а саме: -абзац 6 мотивувальної частини викладено у наступній редакції: «У судовому засіданні було встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 1999 року придбала квартиру [ADDRESS]. Ухвалою про відмову у відкритті апеляційного провадження судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року відмовлено [PERSON] у відкритті апеляційного провадження на рішення Кіровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення коштів. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року залишено без змін. В рішенні суду від 13 лютого 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було встановлено, що усі дії, які 01 квітня 2008 року вчинив під час укладення договору відповідач [PERSON] (у тому числі, дії з отримання грошових коштів), він вчинив від імені та в інтересах позивача, а також на користь [PERSON]. Отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов»язку передати їх власникові відчуженого майна (довірителю за довіреністю). Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав вказаного обов»язку, отже звернення позивача [PERSON] до суду із цим позовом є обгрунтованим. Належних доказів на підтвердження протилежного представником відповідача суду надано не було. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В матеріалах даної цивільної справи наявна копія Виконавчого листа з виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення коштів, який виданий 28 лютого 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 425 000 грн., отриманих на підставі довіреності від 29 січня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої у реєстрі за № 412, за договором купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 1280. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] і [PERSON], то грошові кошти за Договором купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року в розмірі 425 000 грн. належать сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. Як зазначала представник позивача [PERSON], грошові кошти в розмірі 212 500 грн., що складає ? частину від їх загальної суми від продажу [PERSON] вказаної квартири, належать позивачу [PERSON], як другому з подружжя, і до даного часу відповідачкою [PERSON] передані йому не були. До припинення шлюбних відносин вказані грошові кошти за Договором купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року в сумі 425 000 грн. подружжя [PERSON] спільно не використали, що також підтверджується наявними доказами по справі, в тому числі і вищезазначеним рішенням суду. Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 61 Сімейного кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Згідно вимог ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно вимог ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем [PERSON] своїх позовних вимог, і тому позов підлягає задоволенню, і в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів в розмірі 212 500 грн. від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], за Договором купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину грошових коштів в розмірі 212 500 грн. від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved