Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення ідеальних часток у спільному сумісному майні у вигляді житлового будинку, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що житловий будинок по вул. Ф. Корольова, 18 в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору членами якого були позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та нині померлий батько позивача [PERSON] Позивач та відповідачі є спадкоємцями [PERSON] Між сторонами укладено нотаріальний договір про розподіл спадщини. За у мовами даного договору, а також враховуючи те, що відповідачі відмовляються від свої часток у спірному будинку позивач претендує на нього та на земельну ділянку на якій він розміщений, в цілому. В той же час позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визначити розмір ідеальних часток у спільній сумісній власності у вигляді житлового будинку по вул. Ф. Короленка,18 в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області за всіма колишніми членами колгоспного двору, а також, в порядку спадкування за законом, визнати за ним в цілому право власності на вказаний будинок та земельну ділянку на якій він розташований. Позивач в судове засідання не зявився. Особливою умовою угоди № 521 від 16 травня 2017 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивачів. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та визнання позову в повному обсязі, зазначили, що від своїх часток у спірному житловому будинку відмовляються на користь позивача (а.с.36-37). Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 41482) спірний житловий будинок розташований по вул. Ф.Корольова, 18 в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1965 року побудови загальною площею 73,1 кв.м., жилою площею 43,0 кв.м. (літ. А-1 ), літної кухні (літ. Б,б), сараїв (літ. В, Г, Д) (а.с. 16-20). Відповідно до довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентризатор» від 08.09.2016 № 8152 реєстрація права власності на вказаний житловий будинок не проводилась (а.с.22). Відповідно до довідки Ковердинобалківського старостату Шишацької селищної ради від 04.04.2017 року № 120 домоволодіння, яке розташовано по вул. Корольова, 18 в с. Ковердина Балка згідно погосподарської книги № 8, особовий рахунок № 744, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору [PERSON], чоловік [PERSON], донька [PERSON], Син [PERSON] (а.с.23). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1965 по 1984 рік, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 8, особовий рахунок № 744 Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області (на той час) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Ф. Корольова, 18 у с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1965 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] (а.с.39), [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право на 1/4 його частину. Виходячи з вищевикладеного, врахувавши рівність часток кожного з членів колгоспного двору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення ідеальних часток позивачів у спірному житловому будинку. 05 січня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерті І-КЕ № 259657 виданим 08 січня 2014 року Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 1 (а.с.21). При вивченні спадкової справи № 36/2014 щодо майна померлого [PERSON]. встановлено, що заповіту він не залишив, а його спадкоємцями першої черги за законом, що прийняли спадщину є син - [PERSON], донька - [PERSON], дружина - [PERSON] (а.с.38). Наявність вищевказаних родинних відносин між зазначеними особами, а також зміна прізвища відповідачем [PERSON] після одруження підтверджується відповідними свідоцтвами цивільного стану (а.с.7, 39-40). 24 лютого 2015 року спадкоємці померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали та нотаріально посвідчили договір про розподіл спадкового майна (а.с.25). За умовами даного договору у власність [PERSON] переходить земельна ділянка площею 3,11га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у власність [PERSON] - земельна ділянка площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства, а у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Корольова, 18 в с. Ковердина Балка. 24 лютого 2015 року державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом НАМ № 322025 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,11га (а.с.9,41). 08 травня 2015 року державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом НАМ № 805185 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,9999га (а.с.8,42). 14 квітня 2017 року державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом НВІ № 692383 та НВІ № 692392 на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1294 га та 0,0528га відповідно, що входили до складу належної спадкодавцю земельної ділянки загальною площею 0,85га (а.с.11,43-44). Натомість постановою державного нотаріуса [PERSON] від 14 квітня 2017 року № 200/02-14 від 17 квітня 2017 року спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом у вигляді житлового будинку по вул. Ф. Корольова, 18 в с Ковердина Балка та земельної ділянки на якій він розміщується (а.с.26). З технічної документації на будинок, а також витягу з ДЗК серії НВ -5305520152017 судом встановлено, що спадковий житловий будинок розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий номер 5325782801:01:001:0210, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 003444 від 30.07.1997 року (а.с. 10-15). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226 ЦК). Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Уклавши договір розподілу спадкового майна за яким спірний будинок відходить у власність позивача та визнавши позовні вимоги в повному обсязі відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично відмовились від свого права власності на належні їм частки у спірному житловому будинку по вул. Ф. Корольова, 18 в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області, а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Таким чином позивач є єдиним членом колишнього колгоспного двору, який в силу належності йому частки у спірному будинку, успадкованих ним часток після смерті батька, а також часток від яких на його користь відмовились інші співвласники (відповідачі) правомірно претендує на вказаний будинок в цілому, а визнання за ним права власності на вказаний будинок не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Таким чином позивача правомірно претендує і на належну спадкодавцю [PERSON] земельну ділянку площею 0,25га на якій розміщено спадковий житловий будинок і яка призначена для його обслуговування (а.с.10-15). В той же час відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно на імя спадкодавця перешкоджає позивачу реалізації його права власності. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved