Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 березня 2006 року, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2012 року їхній шлюб розірвано. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку практично не надає, офіційно не працевлаштований, але є працездатною, здоровою людиною. Також вказує, що вона працює, але коштів, які вона отримує, недостатньо для повноцінного забезпечення дитини усім необхідним. Вважає, що в неї є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. З огляду на наведене, просить стягувати з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2018 року даний позов прийнято до провадження та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. 06 квітня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки відповідач, незважаючи на припинення відносин з позивачем, ніколи не відмовлявся від виконання обовязків щодо утримання дитини, постійно купував необхідній їй речі, одяг, взуття, надавав кошти на придбання продуктів харчування шляхом перерахунку коштів на картковий рахунок позивача. Із заявленою сумою аліментів в розмірі 2000 грн. він не погоджується, оскільки вважає достатнім розміром аліментів, необхідних на утримання дитини, є 1200 грн., виходячи з рівності обовязку обох батьків утримувати дитину. Просить також врахувати, що матеріальний стан відповідача погіршився в звязку з відсутністю роботи та будь-якого заробітку, відповідач проживає зі своєю матірю, яка є пенсіонеркою та знаходиться на його утриманні. Просить позов задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1200 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №041000 (а.с.4). Також встановлено, що дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на час розгляду справи офіційно не працевлаштований. Джерела свого доходу відповідач суду не повідомив. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що спосіб стягнення аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1860 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial