Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із первісним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що знаходячись у шлюбі з [PERSON], останнім та відповідачем 06.02.2003 р. було укладено договір купівлі-продажу та придбано в рівних долях житлову квартиру [ADDRESS]. 23.04.2003 р. [PERSON] та [PERSON] розлучилися, а з початку травня 2003 р. позивач став проживати разом з відповідачкою у спірній квартирі, офіційно одружившись 19.12.2003 р. 14.12.2004 р. під час проживання у шлюбі, за спільні кошти подружжя ними придбані у [PERSON] інша 1/2 частина житлової квартири [ADDRESS], договір купівлі-продажу на яку, а також право власності оформлено на відповідачку. Враховуючи, що 1/2 частин спірної квартири придбана за спільні кошти в період шлюбу, позивач просив визнати цю частину квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на 1\\2 частину 1\\2 частини спірної квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 06.05.2016 р. справа обєднана із зустрічним позовом, в якому позивач [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] просила суд, визнати договір купівлі-продажу 1\\2 частини спірної квартири, укладений 14.12.2004 р. між позивачем за зустрічним позовом та [PERSON], недійсним з підстав недодержання в момент його вчинення вимог закону, а саме: з підстави відсутності згоди співвласника [PERSON] на вчинення правочину. У судовому засіданні позивач та представник позивача доводи первісного позову підтримали із наведених підстав та проти задоволення зустрічного позову заперечували, обґрунтовуючи заперечення тим, що спірна квартира придбана за спільні кошти позивача та відповідача та відсутності необхідності надання згоди [PERSON] на укладання правочину від 14.12.2004 р. Представник відповідача позовні вимоги за первісним позовом не визнала, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за особисті кошти її довірительки, отримані від колишнього чоловіка, а згоду на укладення правочину [PERSON] не надавав. Зазначила, що спірна 1/2 частина квартири придбана в рахунок поділу майна подружжя після розлучення [PERSON] та [PERSON] Зустрічний позов підтримала із зазначених підстав. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON], позовні вимоги визнав, зазначивши, що грошові кошти у сумі 1000 дол. США на придбання спірної квартири передала йому колишня дружина [PERSON] Таким чином, за домовленістю ними вирішено питання поділу їх спільного майна як колишнього подружжя. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON], будучи повідомленим належним чином, у судове засідання не зявився. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у шлюбі з 19.12.2003 р., зареєстрованому у той же день ВРАЦС Новокаховського МУЮ, актовий запис №420. Згідно договору купівлі продажу квартири від 14.12.2004 р., який є нотаріально посвідченим, [PERSON] придбала у власність 1\\2 частину квартиру [ADDRESS], загальною площею 60,6 кв.м., у продавця [PERSON] До цього, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 06.02.2003 р., який є нотаріально посвідченим, [PERSON] та [PERSON] придбали у рівних долях кожний квартиру [ADDRESS], зареєстровану за зазначеними особами по 1/2 частині на праві приватної спільної часткової власності. 23.04.2003 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджено відповідним Свідоцтвом 1-КГ №075138. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За правилами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. За таких підстав, оскільки з матеріалів справи підтверджено, що 1\\2 частина спірної квартира придбана сторонами під час шлюбу, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON], які мають право на поділ вказаного майна, при цьому, частки дружини та чоловіка в спірній квартирі, які являються неподільними речами, є рівними. Тому, первісний позов суд вважає обґрунтованим з визнанням за позивачем права власності на 1/4 (1/2 +1/2) частину спірної квартири як об»єкту права спільної сумісної власності подружжя. Посилання представника відповідача на той факт, що [PERSON] придбано спірну квартиру за особисті кошти та є наслідком поділу спільного майна між нею та колишнім чоловіком [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять належного обґрунтування та спростовуються матеріалами справи. Так, за нормою п.п. 2 ч.1 ст. 57 СК України, на яку посилається позивач, хоч і передбачено право особистої приватної власності дружини, чоловіка на майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або за кошти, які належали їй, йому особисто. При цьому, належних доказів на підтвердження отримання позивачем грошових коштів у дар або придбання квартири за особисті кошти суду не представлено, за наявності реальної можливості у [PERSON] та [PERSON] укласти Договір дарування спірної частки квартири або нотаріально посвідчити поділ майна колишнього подружжя. Обґрунтування зустрічного позову представником відповідача за первісним позовом тим фактом, що при укладені договору купівлі-продажу квартири та в момент його вчинення відсутня письмова та нотаріально посвідчена згода чоловіка [PERSON] на його укладання, суд не приймає до уваги, оскільки законом не передбачено надання обовязкової письмової згоди іншим з подружжя безпосередньо в момент та до укладення правочину, в даному випадку, за договором купівлі-продажу квартири. Крім того, відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 215, ч.3 ст. 203 ЦК України ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З цих підстав, оскільки позивачем за зустрічним позовом та її представником не надано належних та допустимих доказів щодо недодержання сторонами вимог закону, зокрема, ч.ч. 1-3,5, ст.. 203 ЦК України в момент укладання між [PERSON] та [PERSON] спірного договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 14.12.2004 р., який є нотаріально посвідченим, тому вимоги зустрічного позову суд знаходить необґрунтованими, які задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам позивача за первісним позовом.

Outcome: approved