Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Чернівецької міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини посилаючись на те, що він народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Коли він був неповнолітнім, то проживав спільно з батьками, однак його батько [PERSON] почав хворіти та часто перебував на лікуванні в КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня». Його мати [PERSON] померла кілька років тому. Він проживав самостійно, часто хворів і його госпіталізували до КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня». У вересні 2019 року йому встановлено третю групу інвалідності. Після довготривалого лікування, йому стало краще і він вирішив розшукати свого батька, однак 01.07.2020 року йому стало відомо, що [PERSON] помер ще в 2017 році. Він 03.07.2020 року звернувся із заявою до нотаріальної контори, однак постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним пропущено шестимісячний строк на прийняття спадщини та неналежним чином оформлені документи, які посвідчують право власності на спадкове майно. Він пропустив строк на прийняття спадщини, оскільки був юридично не обізнаний щодо строку прийняття спадщини та йому не було відомо про смерть батька та про масу спадкового майна, а також він тривалий час перебував на лікуванні. А тому просив визначити додатковий строк для подачі ним до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в шість місяців з часу набрання рішенням суду законної сили. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просила справу розглянути в її відсутності та задовольнити позов. Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, щодо задоволення позову не заперечувала, якщо це не порушуватиме права інших осіб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому просив розглянути справу в його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Відповідно до договору міни від 30.11.2012 року (а.с.64), укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балковим М.М., внаслідок проведеного обміну [PERSON] належить на праві власності 1/2 частка двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно з довідкою Черешського психоневрологічного будинку-інтернату №271 від 13.09.2018 року (а.с.58), [PERSON] 09.11.2016 року зарахований на повне державне забезпечення та був зареєстрований в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.51). Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.57зв.). Відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса йому відмовлено у зв`язку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на нерухоме майно (а.с.67зв.-68). Позивач [PERSON] 03.07.2020 року звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с.69), однак постановою нотаріуса йому відмовлено у зв`язку з тим, що ним протягом шести місяців не було подано до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, тобто він вважається таким, що не прийняв спадщину, та ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на нерухоме майно (а.с.73-74). Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. За загальним правилом про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26.09.2012 року №6-85цс12 та від 04.11.2015 року №6-1486цс15. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо. Суд вважає, що посилання позивача на те, що він був юридично необізнаним щодо строків для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставними, оскільки вказані причини не можуть бути поважними, адже позивач мав об`єктивні можливості бути обізнаним і не мав перешкод для подання заяв про прийняття спадщини в шестимісячний строк. Відповідно до повідомлення ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 01.07.2021 року (а.с.131), позивач [PERSON] перебував на обліку в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» з 03.02.2018 року. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 03.02.2018 року по 02.04.2018 року, з 20.04.2019 року по 03.07.2019 року. Суд вважає, що посилання позивача на те, що строк для прийняття спадщини він пропустив тому, що перебував на лікуванні, є безпідставним, оскільки батько позивача [PERSON] помер [INFO] , шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчувався 27.05.2018 року, однак з цих шести місяців позивач перебував на лікуванні лише два місяці в період з 03.02.2018 року по 02.04.2018 року, а тому позивач мав можливість тривалістю в чотири місяці для своєчасної подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини, однак він вчасно це не зробив. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Цивільним законодавством України право на прийняття спадщини жодним чином не пов`язується з обізнаністю потенційних спадкоємців із інформацією про смерть спадкодавця. Відсутність у спадкоємця інформації про відкриття спадщини не передбачено законодавством в якості причини для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини є преклюзивним і з його спливом право на прийняття спадщини припиняється. Додатковий строк для прийняття спадщини може бути встановлено судом у виняткових випадках у разі доведення позивачем тієї обставини, що у нього були непереборні обставини, за яких він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини, докази яких суду не надані. Подання заяви про прийняття спадщини є обов`язком спадкоємця, який має намір прийняти спадщину. Не виконання обов`язку або незнання про нього не звільняє позивача від відповідного обов`язку і не надає йому жодних переваг. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважність пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернівецької міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed