Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 44 по вул. Н.Яремчука в с.Жовтневе Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої, 04.05.1998року, її матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 44 по вул. Н.Яремчука в с.Жовтневе Тернопільського району Тернопільської області. Оскільки вона на день смерті проживала із спадкоємцем вона вважається такою, що спадщину прийняла, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов визнає. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно довідки виконкому [PERSON] [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 61 від 23.03.2016 року, будинковолодіння № 44 по вул. Н.Яремчука в с.Соборне Тернопільського району Тернопільської області рахується за померлою [PERSON], станом на 01.07.1990 року колгоспний двір. Членами двору були : голова двору - [PERSON], яка померла 04.05.1998року, її сестра [PERSON], яка померла 27.02.1995року. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року будинковолодіння № 44 по вул. Н.Яремчука в с.Соборне Тернопільського району Тернопільської області, належало колгоспному двору, що складається із двох членів, тому суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є власниками по 1/2 частині вище зазначеного житлового будинку. 27.02.1995 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №015762, видане 27.02.1995 року [PERSON] [PERSON] сільською радою. 04.05.1998 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №018650, видане 05.05.1998 року [PERSON] [PERSON] сільською радою. За життя, [PERSON] склала заповіт, посвідчений 28.07.1995р. секретарем Чернелево Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], на користь [PERSON], згідно якого заповіла належний їй на праві індивідуальної власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Жовтневе, Тернопільського району, Тернопільської області. Згідно довідок № 242 та № 243, виданих 23.03.2016року [PERSON] [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, 24.11.2011року вулицю Охримівська перейменовано на вулицю [PERSON], 04.02.2016року село Жовтневе перейменовано на село Соборне. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2015 року № 2621/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої, 04.05.1998 року матері [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 44 по вул. Н.Яремчука в с.Жовтневе Тернопільського району Тернопільської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На момент смерті спадкодавця і на даний час позивач проживає в спірному будинковолодінні, здійснюючи права і обовязки власника, повязані з його утриманням. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 44 по вул.Н.Яремчука в с.Жовтневе Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої, 04.05.1998 року, її матері [PERSON].

Outcome: approved