Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача товариства власників гаражів №2 (надалі ТВГ №2) про визнання дій протиправними та скасування рішення, мотивуючи свої вимоги тим, що у ТВГ №2 позивачу належить гараж. У ТВГ №2 згідно протоколу №1 від 08.12.2012 року відбулись загальні збори уповноважених, якими обрано нові органи управління товариством. Всупереч порядку денному даних зборів та змісту вказаного протоколу є протокол засідання правління від 08.12.2012 року, яким повторно звільнено попереднього голову правління і обрано нового. При цьому незясованими залишились: походження статусу уповноважених всупереч нормам чинного законодавства; час обрання та/або затвердження уповноважених, їх кількість, з урахуванням того, що присутні на зборах мали бути ними до проведення цих зборів; невідповідність назви протоколу загальних зборів з огляду позачергового переобрання нових органів управління. А тому, для реалізації права на захист своїх законних прав та інтересів, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: визнати в Законі України «Про обєднання громадян», яким врегульовані відносини в ТВГ №2, відсутнім термін «уповноважені», застосування його в статуті ТВГ №2 суперечливим нормам цього ж Закону, що є доказом незаконного застосування і неправомірності останнього; визнати, що протокол засідання правління від 08.12.2012 року суперечить протоколу №1 зборів від 03.12.2012 року в частині подвійного звільнення та обрання голови правління; визнати, що спосіб обрання та/або призначення так званих уповноважених позбавляє власників гаражів реалізувати їх волевиявлення, усуває від права участі у вирішенні питань діяльності ТВГ №2 і є протиправним; скасувати рішення зборів від 08.12.2012 року та засідання правління; витребувати і дослідити особисті справи [PERSON], [PERSON], [PERSON] для зясування обставин зарахування останніх до членів ТВГ №2; визнати, що зазначеними діями примушують до погодження з безладом, чинним в ТВГ №2, що є неприпустимим і протиправним; визнати, що упродовж 10,5 років посаду голови правління ТВГ №2 незаконно займав [PERSON], який ні власником гаража, ні членом товариства ніколи не був. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити. Окрім того, просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 700,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні обєктивно встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач являється власником гаража під №48, який розташований в ТВГ №2, та знаходиться за адресою: м. Вінниця, Сабарівське шосе, 1-а, згідно договору дарування гаража від 13.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №5-888, котрий раніше належав на праві власності батькові позивача [PERSON] Дана обставина встановлена у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року у цивільній справі №127/29028/13-ц за позовом [PERSON] до Товариства власників гаражів №2 про визнання недійсним правочину з правовими наслідками недійсності правочину (а.с.14-15). Статутом ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року передбачено, що товариство власників гаражів №2 є юридичною особою, добровільним обєднанням громадян і діє на підставі Закону України «Про обєднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів), інших законодавчих актів України, а також Статуту (а.с.39-52). Пунктом 5.2 Статуту товариства визначено, що вищим органом самоврядування товариства є загальні збори (збори уповноважених). У період між зборами справами товариства керує обране правління. Суд звертає увагу, що зі змісту ст.13 Закону України «Про обєднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів), ст.11 Закону України «Про громадські обєднання» встановлено, що обєднання громадян, громадське обєднання діє на основі статуту. Статтею 13 Закону України «Про обєднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів) визначає основні засади, які повинен містити у собі статутний документ обєднання, зокрема: назву об'єднання громадян (повну, а також скорочену, його статус та юридичну адресу; мету та завдання об'єднання громадян; умови і порядок прийому в члени об'єднання громадян, вибуття з нього; права і обов'язки членів (учасників) об'єднання; порядок утворення і діяльності статутних органів об'єднання, місцевих осередків та їх повноваження; джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна об'єднання, порядок звітності, контролю, здійснення господарської та іншої комерційної діяльності, необхідної для виконання статутних завдань; порядок внесення змін і доповнень до статутного документа об'єднання; порядок припинення діяльності об'єднання і вирішення майнових питань, пов'язаних з його ліквідацією. У статутному документі можуть бути передбачені інші положення, що стосуються особливостей створення і діяльності об'єднання громадян. Статутний документ об'єднання громадян не повинен суперечити законодавству України. Окрім того, статут є одним із видів установчих документів, вимоги до змісту якого встановлені статтею 88 ЦК України. Статут юридичної особи проходить в установленому законом порядку державну реєстрацію, яку проводить державний реєстратор виконавчого органу місцевого самоврядування, який в установленому законом порядку перевіряє зміст установчих документів юридичної особи. А тому, до компетенції суду не входить встановлення фактів належності (відсутності) певних термінів чи певної термінології в законах України, інших нормативно-правових актах, зокрема в Законі України «Про обєднання громадян» терміну «уповноважені», та наявності чи відсутності таких термінів в установчих документах юридичних осіб, зокрема з винесенням висновку про те, чи є це правомірним або ж навпаки. Натомість, зі змісту статуту ТВГ №2 вбачається, що останній відповідає вимогам закону та зареєстрований в установленому законом порядку, а відтак вимога позивача щодо визнання в Законі України «Про обєднання громадян», яким врегульовані відносини в ТВГ №2, відсутнім термін «уповноважені», застосування його в статуті ТВГ №2 суперечливим нормам цього ж Закону, що є доказом незаконного застосування і неправомірності останнього, є такою, що не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог позивача щодо визнання способу та/або призначення так званих уповноважених протиправним, оскільки позбавляє власників гаражів реалізувати їх волевиявлення, усуває від права участі у вирішенні питань діяльності ТВГ №2, а також визнання, що упродовж 10,5 років посаду голови правління ТВГ №2 незаконно займав [PERSON], який ні власником гаража, ні членом товариства ніколи не був, суд вважає за можливе зазначити наступне. Вибори уповноважених по одному від кожного з десяти членів товариства провадиться правлінням товариства у наявному порядку. Правління затверджує поіменний список уповноважених від десятки членів товариства строком на 5 років. При неможливості зібрати 2/3 уповноважених від членів товариства, за згодою присутніх на зборах, приймається рішення вважати збори дійсними, при ознайомленні відсутніх на зборах з матеріалами зборів, врахуванні їх доповнень до прийнятих рішень та підписом про їх згоду (пункт 5.5 Статуту). Виконавчим органом товариства є правління товариства,\~\~яке підзвітне загальним зборам (зборам уповноважених) і здійснює керівництво всією діяльністю товариства. Правління обирається у встановленому Статутом порядку із складу членів товариства строком на 5 років (пункт 5.6 Статуту). Голова правління товариства обирається правлінням товариства строком на 5 років, затверджується загальними зборами товариства, зборами уповноважених, входить до складу правління і керує\~його роботою (п.5.10 Статуту). З огляду на вищевикладене, вищі органи самоврядування та керівні органи ТВГ №2, в тому числі збори уповноважених, правління та його голова (на той час [PERSON]Ф.) були обрані відповідно до Статуту товариства, тобто на законних підставах. Окрім того, ні з пояснень позивача, ні зі змісту позову не вбачається, яка саме процедура була порушена під час їх обрання та яким чином спосіб обрання/призначення останніх позбавляє власників гаражів реалізовувати надані їм права як членам товариства, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. А тому, як наслідок, вимоги позивача щодо визнання протоколу засідання правління від 08.12.2012 року таким, що суперечить протоколу №1 зборів від 03.12.2012 року в частині подвійного звільнення та обрання голови правління та скасування рішення зборів від 08.12.2012 року є також такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вищезазначених вимог, в задоволенні яких суд, дійшовши обґрунтованого висновку, відмовив. За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Разом із тим, такого способу захисту як витребування та дослідження особистих справ членів громадського обєднання (обєднання громадян) для зясування правомірності, неправомірності зарахування останніх до того чи іншого обєднання, а в даному випадку особистих справ [PERSON], [PERSON], [PERSON] до членів ТВГ №2, законодавством України не передбачено. Більше того, рішення зборів про прийняття їх у члени ТВГ №2 не скасоване. Окрім того, суд звертає увагу, що як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні на засіданні правління ТВГ №2 від 17.05.2014 року за дорученням загальних зборів уповноважених ТВГ №2 від 25.01.2014 рок (п.5.2 Протоколу №8 від 25.01.2014 року), відповідно до п.п.3 п.4 розділу 4 Статуту ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року, було прийнято рішення про виключення [PERSON] із складу членів ТВГ №2. Окрім того, заявником було оскаржено вищезазначене рішення щодо виключення його з членів ТВГ №2, проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2014 року залишено без змін, у цивільній справі №124/10936/14-ц за позовом [PERSON] до Товариства власників гаражів №2 про визнання правочину недійсним, в задоволенні позову було відмовлено (а.с.18-20, 21-22). Таким чином, позивач виключений з членів ТВГ №2 та не являється таким в даний час. А відтак, позивач взагалі не є особою, якій належить право вимоги у спірних правовідносинах. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу відповідачу надавав адвокат [PERSON] (а.с.55), згідно акту-розрахунку виконаних робіт (наданих послуг) по правовій допомозі від 23.06.2015 року та який отримав від відповідача винагороду за надання правової допомоги у розмірі 700 грн., згідно квитанції №56 від 23.06.2015 року (а.с.54). Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід війни на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп., понесені товариством власників гаражів №2, компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed