Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.2002 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням №4/251-02, квартира [ADDRESS] у Дніпропетровську належала на праві спільної власності в рівних частках його бабусі [PERSON], яка померла 27.11.2010 року, діду [PERSON], який помер 27.10.2013 року, та батьку [PERSON], який помер 13.03.2014 року. Після смерті [PERSON] в квартирі стали проживати дід позивача [PERSON] та батько [PERSON], який прийняв спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку, спадкова справа відкрита за його заявою 19.04.2011 року. При цьому [PERSON] відмовився від спадщини на користь сина [PERSON], та вони разом проживали в даній квартирі. Через деякий час після смерті діда [PERSON] батько позивача [PERSON] зник. Позивач звернувся до районного відділу міліції із заявою про зникнення батька [PERSON], про що свідчить талон-повідомлення №000109 від 15.01.2014 року, та отримав відповідь №44/6548 від 31.10.2014 року про те, що 31.01.2014 року його батька було знайдено, допитано та він не є зниклим, у зв'язку з чим була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 31.01.2014 року. Тільки 09.09.2014 року позивачу стало відомо про смерть батька у березні 2014 року, його труп було знайдено на узбіччі дороги у смт.П'ятихатки, місце захоронення невідомо. Після звернення до органів РАЦС позивачу було видане повторне свідоцтво про смерть батька [PERSON], який помер 13.03.2014 року. За період з січня до березня 2014 року належна батькові квартира [ADDRESS] у Дніпропетровську, яка була його єдиним житлом та в якій він постійно проживав, була двічі продана. Пізніше позивачу стало відомо, що невідома йому особа [PERSON], діючи за довіреністю від [PERSON], яка була посвідчена 16.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], надав підроблене свідоцтво про смерть його батька [PERSON], який помер 27.10.2013 року, з виправленою датою зі зміною року смерті, а саме: 27.10.2012 року, у зв'язку з чим 26.12.2013 pоку приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №3532, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] після померлого спадкодавця [PERSON] на ім'я [PERSON]. 11.01.2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] після померлої [PERSON] на ім'я [PERSON]. При цьому позивач зазначає, що оригінали свідоцтв про смерть та усі правовстановлюючі документи, в тому числі оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.2002 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням №4/251-02, на квартиру [ADDRESS] у Дніпропетровську, знаходились у нього. 13.01.2014 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу квартири №58, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Малиновського маршала, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., посвідчений 13.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №36. Позивач вказує на те, що даний договір був укладений на підставі підробленого оригіналу свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.2002 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням №4/251-02, на квартиру [ADDRESS] у Дніпропетровську. При порівнянні свідоцтва про право власності, яке було надано [PERSON] нотаріусу при укладанні договору купівлі-продажу та свідоцтва, яке було передано дідом позивачу [PERSON] та постійно знаходилось у нього, існує суттєва різниця. Так, одне з них виготовлене на типографії ЗАО НПФ «Укрспецмонтажпроект», а інше на бланку «Валгрем». Підписи керівника органу приватизації (УЖГ) [PERSON] та керівника КП ДМБТІ ([PERSON]Р.) є різними, стиль написання в свідоцтві, яке видавалося нібито в один день на різних бланках - різний, почерк особи, що заповнювала бланк - різний, надпис в графі місцезнаходження квартири - також різний, на одному - в одну строчку, на іншому в дві строчки, печатки на обох бланках є також різними, на одній є код ЄДРПОУ УЖКГ, а на іншій печатці коду ЄДРПОУ немає, печатки органу приватизації - різні, а на одному з них є ще й надписи нотаріусів. У відповіді від 19.02.2016 р. № 3/14-408 в.о. начальника управління [PERSON] повідомив, що відповідно до книги реєстрації Розпоряджень органу приватизації м.Дніпропетровська правовстановлюючі документи на зазначену квартиру були виконані на бланку типографії ПП «ВАЛГРЕМ». Копія свідоцтва про право власності на вказану квартиру, що виготовлена на бланку типографії ЗАО НПФ «Укрспецмонтажпроект» не відповідає дійсності, що підтверджує факт підробки свідоцтва, яке було надано нотаріусу [PERSON]. Додатково, до такої відповіді було надано Розпорядження органу приватизації на бланку типографії також ПП «ВАЛГРЕМ», підписи учасників приватизації, в тому числі родини [PERSON], які отримали свідоцтво саме на бланку типографії ПП «ВАЛГРЕМ». Також та обставина, що нотаріусам був наданий підроблений документ, підтверджується відповіддю з КП ДМБТІ, яке надало копію з архіву свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. М.Малиновського 8/58 за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що виготовлене на типографії «Валгрем», таким чином повністю підтвердивши доводи щодо підробленого свідоцтва, яке надано [PERSON] при оформленні спадщини та укладанні договору купівлі-продажу, оскільки свідоцтво, що знаходиться в архіві КП «ДМБТІ» повністю співпадає зі свідоцтвом, що знаходиться у позивача (т.1, а.с.15,16). У подальшому 04.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №216. Після смерті [PERSON], який помер 13.03.2014 року, позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу, однак він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки спадкове майно - квартира [ADDRESS] у Дніпропетровську на теперішній час на праві власності належить [PERSON] та [PERSON]. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] після померлого спадкодавця [PERSON] на ім'я [PERSON], видане 26.12.2013 pоку приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №3532; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №58, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Малиновського маршала, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., укладений між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 13.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №36; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., за [PERSON], ІПН [NUMBER], та [PERSON], ІПН [NUMBER], проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №216; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON], ІПН [NUMBER], та [PERSON], ІПН [NUMBER], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №216. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] в позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомляли, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, про час, день та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідачка [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували, просила відмовити у позові через недоведеність позивачем своїх позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Третя особа державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, просила винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, справу розглянути у її відсутність, про що надала відповідну заяву. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку та її представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.2002 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням №4/251-02, квартира [ADDRESS] у Дніпропетровську належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. с. 194 т. 1). 27.11.2010 року померла [PERSON], актовий запис №1998 (т.1, а.с.116), після її смерті відкрилась спадщина в тому числі на належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS] у Дніпропетровську. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь їх сина - [PERSON], який є рідним батьком позивача та прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори (т.1, а.с.114). Відповідно до відомостей спадкової справи №443/2011 дані чоловіка померлої [PERSON] [PERSON] в заяві про відмову від спадщини, зазначені як «[PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], та підтверджені копією паспорта [PERSON] [INFO], уродженця [INFO], серія АМ 669381, виданого 27.08.2002 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, та копією ідентифікаційного номеру, виданого Амур-Нижньодніпровською податковою інспекцією, що знаходяться в матеріалах спадкової справи № 443/2011 (т.1, а.с. 115, 130). 27.10.2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть від 18.11.2013 року № 1834, відповідно до якого зазначено дані про померлого: «[PERSON], 19.04.1930 року, уродженець Російська Федерація, Курська область, Старий Оскол, помер 27 жовтня 2013 (дві тисячі тринадцятого) року», (т.2, а.с.198). Після смерті [PERSON], померлого 27.10.2013 року відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується матеріалами спадкової справи №16-2013, відкритої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 10.12.2013 року №52 с/с 16/2013, (т.1, а.с.101, 98-168), яка була зареєстрована в Спадковому реєстрі 1.12.2013 року за №55452534, із зазначенням даних спадкодавця: «[PERSON], в графі дати та місце народження якого зазначено рік народження 1930, інші відомості зазначені, як невідомі, в графі дата смерті: 27.10.2012 (дві тисячі дванадцятого) року, (т.1, а.с.105). Дані спадкоємця [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини 10.12.2013 року, згідно із заявою від 10.12.2013 року, зазначені як «[PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серії АО163277, виданий Амур-Нижньодніпровським РВ у місті Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 14.11.2013 року» (т.1, а.с.101, спадкова справа №16-2013). Відповідно до матеріалів спадкової справи №16-2013, відкритої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] після померлого 27.10.2013 року [PERSON], судом встановлено, що нотаріусу надано свідоцтво про смерть [PERSON], із зазначенням дати смерті 27 жовтня 2012 року, актовий запис №1834, складеним Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що видано повторно (т.1, а.с.103). Також, відповідно до матеріалів спадкової справи №16-2013 після смерті [PERSON] судом встановлено, що на імя [PERSON] (ІПН [NUMBER]) було видане свідоцтво право на спадщину за законом від 26.12.2013 року, реєстровий номер 3532, після померлого 27.10.2012 року [PERSON], на належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.175). На підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2014 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], ІПН [NUMBER], паспорт АО163277, виданий Амур-Нижньодніпровським РВ у місті Дніпропетровську України в Дніпропетровській області від 14.11.2013 року, на підставі довіреності від 16.11.2013 року, посвідченої державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 2-1748, здійснив відчуження вищевказаної квартири [ADDRESS] [PERSON], яка в свою чергу 04.03.2014 року здійснила її продаж [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.169, 172). [PERSON] помер 13.03.2014 року, актовий запис №52. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в розумінні ст.ст. 1218, 1220 ЦК України на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] до складу спадщини входило й право спадщину на квартиру [ADDRESS]: 1/3 частину, яку він прийняв в порядку спадкування після померлої матері [PERSON], та 1/3 частину, яку він фактично прийняв після смерті батька [PERSON]. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. При цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину за ч.3 ст.1296 ЦК України. Ст.396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ч.ч. 1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, відповідно до норми ст.215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд прийшов до висновку про незаконність виданого на ім1я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS], після померлого 27.10.2012 року [PERSON], оскільки вказана особа є батьком спадкодавця та помер 27.10.2013 року. Дата смерті [PERSON], померлого 27.10.2013 року, знайшла своє підтвердження в суді, доводиться копією актового запису про його смерть, фото з його місця поховання, та матеріалами справи у їх сукупності. Іншої особи [PERSON], померлого 27.10.2012 року, якому на праві власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS], не існувало, доказів цьому суду надано не було. На підставі вищезазначеного суд вважає визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] після померлого спадкодавця [PERSON] на ім'я [PERSON], видане 26.12.2013 pоку приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №3532. 13.01.2014 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу квартири №58, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Малиновського маршала, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., посвідчений 13.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №36. Суд вважає за необхідне зазначити, що оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.2002 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням №4/251-02, на квартиру [ADDRESS] у Дніпропетровську, знаходиться у позивача [PERSON] та був оглянутий судом. Для видачі свідоцтва про право на спадщину та для укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна необхідним є надання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документу на це майно. При порівнянні та огляді свідоцтва про право власності, яке було надано [PERSON] нотаріусу при укладанні договору купівлі-продажу та свідоцтва, яке було передано дідом позивачу [PERSON] та постійно знаходилось у нього, вбачається суттєва різниця. Так, одне з них виготовлене на типографії ЗАО НПФ «Укрспецмонтажпроект», а інше на бланку «Валгрем». Підписи керівника органу приватизації (УЖГ) [PERSON] та керівника КП ДМБТІ ([PERSON]Р.) є різними, стиль написання в свідоцтві, яке видавалося нібито в один день на різних бланках - різний, почерк особи, що заповнювала бланк - різний, надпис в графі місцезнаходження квартири - також різний, на одному - в одну строчку, на іншому в дві строчки, печатки на обох бланках є також різними, на одній є код ЄДРПОУ УЖКГ, а на іншій печатці коду ЄДРПОУ немає, печатки органу приватизації - різні, а на одному з них є ще й надписи нотаріусів. У відповіді від 19.02.2016 р. № 3/14-408 в.о. начальника управління [PERSON] повідомив, що відповідно до книги реєстрації Розпоряджень органу приватизації м.Дніпропетровська правовстановлюючі документи на зазначену квартиру були виконані на бланку типографії ПП «ВАЛГРЕМ». Копія свідоцтва про право власності на вказану квартиру, що виготовлена на бланку типографії ЗАО НПФ «Укрспецмонтажпроект» не відповідає дійсності, що підтверджує факт підробки свідоцтва, яке було надано нотаріусу [PERSON]. Додатково, до такої відповіді було надано Розпорядження органу приватизації на бланку типографії також ПП «ВАЛГРЕМ», підписи учасників приватизації, в тому числі родини [PERSON], які отримали свідоцтво саме на бланку типографії ПП «ВАЛГРЕМ». Також та обставина, що нотаріусам був наданий підроблений документ, підтверджується відповіддю з КП ДМБТІ, яке надало копію з архіву свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. М.Малиновського 8/58 за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що виготовлене на типографії «Валгрем», таким чином повністю підтвердивши доводи щодо підробленого свідоцтва, яке надано [PERSON] при оформленні спадщини та укладанні договору купівлі-продажу, оскільки свідоцтво, що знаходиться в архіві КП «ДМБТІ» повністю співпадає зі свідоцтвом, що знаходиться у позивача (т.1, а.с.15,16). Надаючи оцінку усім зібраним доказам у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири №58, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Малиновського маршала, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., укладений між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 13.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №36, є недійсним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ч.4,5 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Зважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] є недійсним, оскільки видане після невідомої особи, померлої 27.10.2012 року, та приймаючи до уваги відсутність правовстановлюючого документу, виданого відповідним органом приватизації, при видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла 27.11.2010 року, та при посвідченні 13.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири, 1/3 частина якої на час укладання договору належала [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про приватизацію, тому суд вважає визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №58, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Малиновського маршала, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., укладений між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 13.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №36. У подальшому 04.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №216. За ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд вважає, що у позивача за даних є усі правові підстави для отримання свідоцтва про право на спадщину в цілому на квартири [ADDRESS], однак встановлені в ході розгляду справи обставини виключають можливість отримання ним вказаного свідоцтва після померлого спадкодавця [PERSON], який помер 13.03.2014 року. У судовому засіданні відповідачами не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майно - квартира [ADDRESS] у Дніпропетровську вибула саме з волі власника [PERSON] іншим шляхом: надання підробленого свідоцтва про смерть [PERSON], який помер 27.10.2012 року, яке не видавалося органом РАЦС, оскільки відповідний актовий запис відсутній; надання нотаріусу для отримання свідоцтв про право на спадщину та посвідчення договору купівлі-продажу від 13.01.2014 року свідоцтва про право власності на житло, яке не видавалося відповідним органом приватизації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON], ІПН [NUMBER], та [PERSON], ІПН [NUMBER], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №216, та визнати за [PERSON], ІПН [NUMBER], право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 27.10.2013 року, та [PERSON], який помер 13.03.2014 року. В той же час, відповідно до вимог ст.ст. 319, 391 ЦК України, суд вважає скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., за [PERSON], ІПН [NUMBER], та [PERSON], ІПН [NUMBER], проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровано в реєстрі за №216. На підставі наведеного,

Outcome: approved