Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 42,40 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що він будучи власником квартири [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], здійснив самовільне переобладнання даного житлового приміщення під нежиле офісне приміщення. Перепланування виконане з дотриманням всіх діючих будівельних, санітарних та протипожежних норм не порушує конструктивні вимоги до елементів будинку, не порушує експлуатаційні якості будови, однак оформити право власності на дане нерухоме майно є неможливим, оскільки воно створено шляхом самовільної реконструкції, тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов в якому зазначив, що Порядок проведення реконструкції житлового приміщення визначений нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та передбачає отримання зацікавленою особою вихідних даних, укладення договору пайової участі у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Тернополя і здачі об'єкту в експлуатацію. Дотримання позивачем даних вимог закону передбачає кінцевий етап - реєстрацію права власності на реконструюваний об'єкт. Не дотримання позивачем вимог закону визначає порушення законних прав та інтересів Тернопільської міської ради тому вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав: Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.09.2018 року, [PERSON] є власником квартири [NUMBER] загальною площею 41 кв.м., житловою - 27,9 кв.м., що знаходиться за адресою:[ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 19 вересня 2018 року за реєстровим №631. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] здійснив переобладнання належної йому квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою:[ADDRESS] у нежитлове приміщення площею 42,40 кв.м. та 05.12.2018 року ФОП [PERSON] ( кваліфікаційний сертифікат №002232) виготовлено технічний паспорт на даний об'єкт нерухомості. Згідно складеного ФОП [PERSON] проекту відповідності ДБН нежитлове приміщення [NUMBER] за адресою [ADDRESS] відповідає державним будівельним вимогам по надійності несучих та огороджуючи конструкцій та інженерного забезпечення для нормальної їх експлуатації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Стаття 319 Цивільного Кодексу України встановлює право власника вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 320 ЦКУ власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачена заборона використовувати квартири для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до вимог ст. 152 Житлового кодексу України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Стаття 8 ЖК допускає можливість переведення придатного для проживання житлового приміщення в розряд нежитлових як виняток, однак у вказаній статті йдеться про житлові будинки державного і відомчого фондів. Процес переведення житлового приміщення (квартири) в нежитлове Законом не регулюється. Нежитлове приміщення - це приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). У силу статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. При винесенні рішення суд керується наступними мотивами. Належне позивачу приміщення квартири [NUMBER] за адресою [ADDRESS] знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку, в приміщенні ніхто не проживає, воно не обтяжене правами будь-яких осіб (не перебуває в заставі, під арештом). Як вбачається із складеного ФОП [PERSON] проекту відповідності ДБН проведене переобладнання квартири [NUMBER] за адресою [ADDRESS] у нежитлове приміщення не вплинула на несучу здатність конструкцій будинку вцілому, відповідає будівельним нормам та не порушує пожежні та санітарні нормативи. Приміщення придатні для подальшої безпечної експлуатації в якості нежитлових. Судом не встановлено, що використання квартири як нежитлового приміщення завдасть шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршить екологічну ситуацію і природні якості землі, та що реконструкція призведе до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у будинку та порушить санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку. Позивач бажає використовувати приміщення, як офісне, тобто вказане приміщення не буде використовуватися для промислового виробництва. Відповідачем Тернопільської міською радою не визнається за позивачем право використання позивачем вказано приміщення як нежитлового, що призводить до порушення його прав власника. Згідно із вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належної дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушення будівельних норм і правил; право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за рішенням суду за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для ці мети, за умови надання ділянки під уже збудоване нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні позивач здійснив перепланування в існуючій, належній йому на праві приватній власності квартирі, без суттєвої зміни її геометричних розмірів. В силу вимог ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). При винесенні рішення суд врахував, що позивач не може у встановленому законом порядку підтвердити своє гарантоване право на використання квартири, як нежитлового приміщення, оскільки процес переведення житлового приміщення (квартири) в нежитлове в українському законодавстві з достатньою чіткістю не відображено. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку права позивача підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 42,40 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved