Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку за адресою: Тернопільська область Підволочиський район, м. Скалат вул. Калнишевсього, 29. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилався а те, що він є власником житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою . Разом з ним в будинку зареєстровані та проживають : його дружина [PERSON], його син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON], а також зареєстрована, але тривалий час не проживає сестра дружини [PERSON], яка ніякої участі в утриманні, ремонті будинку, оплаті послуг за електроенергію, газ не приймала і не приймає, чим завдає йому значних матеріальних збитків, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному йому житловому будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] ( адвокат), повноваження якого на представництво стверджуються договором про надання правової допомоги від 15 квітня 2015 року та ордером на надання правової допомоги серії ТР № 0110739 від 26 травня 2015 року, позов підтримав та пояснив, що відповідачка [PERSON], яка народилася і проживає в Казахстані, являється двоюрідною сестрою його матері . Приблизно в 2011 році вона приїхала на Україну, маючи намір знайти роботу і залишитися тут проживати, а тому на прохання матері [PERSON] , була зареєстрована в будинку, власником якого є батько. Однак, в червні 2012 року відповідачка через сімейні обставини ( хвороба матері та неможливість знайти роботу в Україні ) виїхала назад в Казахстан і з того часу, будучи зареєстрованою в будинку батька, там не проживає, ніякої участі в утриманні та обслуговуванні будинку не приймає ( проживає в місті Джезказган [ADDRESS] ), чим порушує права позивача ( власника ), який не може розпорядитися своїм майном, а тому вони змушені звернутися з даним позовом в суд. Так як він повідомив відповідачку про намір батька звертатися з позовом до суду, остання на його адресу направила заяву в якій просила справу вирішувати у її відсутності та зняти її з реєстрації за адресою вул. Калнишевського 29 м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області . Крім того, після призначення справи до судового розгляду він особисто повідомив відповідачку про день, час і місце розгляду справи і вона обіцяла направити заяву електронною поштою, однак, напевне через відсутність звязку, не змогла цього зробити. Представник третьої особи, управління державної міграційної служби України в Тернопільській області ( залучений до участі в справі за згодою представника позивача, взамін Підволочиського районного сектору УДМС у Тернопільській області, який не є юридичною особою, про що вказано в листі т. в. о. начальника Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області І.Б Чубатого № 05/07-8199 від 22. 05. 2015 року ) в судове засідання не зявився, але подав заяву в якій просив справу вирішувати за його відсутності, при вирішенні справи по суті покладається на думку суду. Відповідачка [PERSON], якій було направлено повідомлення про день, час і місце розгляду справи в судове засідання також не зявилася, причини неявки не повідомила, а тому, вислухавши думку представника позивача, який просить справу вирішувати за відсутності відповідачки та представника третьої особи, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] - сусідів позивача та відповідачки, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, а в ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, зазначено - кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області по вул. Калнишевського буд. 29, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 червня 2004 року серії САА № 756290 , виданим Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області та витягом № 4006039 від 30.06.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно Підволочиського районного бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 6428137 . Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку №29 по вул. Калнишевського в місті Скалаті Підволочиського району, заведеній 12 лютого 1986 року, [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Джезказган Карагандинської області, Республіка Казахстан і прибула на постійне проживання , що стверджується тимчасовою посвідкою на постійне проживання ИР № 187 УГІРФО УМВС України в Тернопільській області 10 серпня 2011 року , в липні 2011 року вона прибула з Казахстану в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області на проживання і 12 жовтня 2011 року була зареєстрована в будинку позивача. В даному будинку вона проживала до червня 2012 року, однак не знайшовши постійного місця роботи, через скрутне матеріальне становище, змушена була повернутися в Республіку Казахстан, де має постійне місце проживання за адресою [INFO] де й проживає по даний час, про що свідчить заява відповідачки від 21 квітня 2015 року, направлена нею на адресу представника позивача [PERSON] [PERSON] з Казахстану, що стверджується оригіналом конверту, на якому є штамп поштового відділення Жезказган Карагандинської області Казахстану 23 квітня 2015 року ; паспортом на імя відповідачки виданим 18. 03. 2014 року в Казахстані № 092043283KAZ6908175F2403177690817450472<<<96; актами обстеження , складеними депутатом Скалатської сільської ради 11 грудня 2014 року; 12 лютого 2015 року та 21 травня 2015 року з яких вбачається, що в м. Скалаті по вул. Калнишевського 29 [PERSON] зареєстрована, але не проживає. Факт відсутності відповідачки [PERSON] в будинку позивача з червня 2012 року підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 263 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 ЖК України - шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користуваня нею. Враховуючи вище зазначене, позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено - член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даному випадку суд вважає, що відповідачка, яка не проживає за вищезазначеною адресою майже три роки , вибула на постійне місце проживання в іншу республіку ( за місцем свого народження ), втратила право на користування житловим приміщенням в будинку позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved