Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться на [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла його бабця [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина в обсяг якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який відносився до типу колгоспний двір. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] , проте йому було відмовлено в оформленні права на спадкове майно, а тому право позивача може бути захищено лише в судовому порядку Ухвалою суду від 18.04.2019 провадження в справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в йогої відсутінсть, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, причин неявки неповідомив. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до виписки з погосподарської книги від 27.03.2019 №92, виданої виконкомом Жовтанецької сільської ради [PERSON] , про те, що станом на 01.01.1966 рік в [ADDRESS] -головою двору був [PERSON] -1921 р.н. № 402 погосопдарського обліку. Відповідно до виписки з погосподарської книги від 26.02.2019 №65, виданої виконкомом Жовтанецької сільської ради [PERSON] , про те, що станом на 15.04.1991р. в [ADDRESS] -головою двору була [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 17 березня 1976 року вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є подружжям. Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. За правилами діючої станом на 1989 рік ст. 563 ЦК УРСР (1963 року), спадщина на майно колгоспного двору відкривалася лише після смерті останнього його члена. Оскільки вищезазначений житловий будинок на день смерті [PERSON] мав статус «колгоспного двору», тому спадщина після його смерті не відкривалась, а належну останньому частку у колгоспному дворі за законом як спадкоємець першої черги (ч.1 ст. 529, п.1ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) фактично прийняла його дружина - [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого Кам`янка-Бузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 02.04.2019, [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вирівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області 27.09.2016, [PERSON] померла [INFO] .. Судом встановлено, що до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] входить житловий будинок по [ADDRESS] , який відносився до типу колгоспний двір, що підтверджено матеріалами справи. 20.12.2005 [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті - [PERSON] , 1977 р.н. Відповідно до довідки №88 від 21.03.2019, виданої виконавчиим комітетом Жовтанецької сільської ради [PERSON] , [INFO] , про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті постійно проживала і була прописана за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживав її онук [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До 01 січня 2013 р. Державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно вимог, які визначені ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, Затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої, але оформити своє право на спадкове майно не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved