Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі за текстом ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», Підприємство) про стягнення заборгованості із заробітної плати, в обгрунтування якого вказав, що з 2014 року до 02.06.2015 він знаходився в трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому підрозділі «Донецька виконавча дирекції з ліквідації шахт». З листопада 2014 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, внаслідок чого на день звільнення утворилася заборгованість, розмір якої йому невідомо, оскільки відповідач не надає йому таких відомостей. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену на час звільнення заробітну плату. Представник відповідача ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» надав до суду відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнав, зазначивши, що Підприємство засноване на державній власності відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2014 № 358 та належить до сфери його управління, є неприбутковим та 25.06.2014 включено до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів. Заборгованість із заробітної плати перед позивачем виникла за час його роботи на шахті імені П.Л.Войкова, що розташована у м.Довжанськ Луганської області, яке віднесене до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. На цьому об`єкті згідно з проектом ліквідації відповідачем здійснювалися ліквідаційні заходи до початку збройної агресії і тимчасової втрати контролю державної влади України за цією територією. Після вказаних подій фінансування з державного бюджету проекту ліквідації шахти було припинено, тоді як утримання підприємства (у тому числі заробітна плата працівників) здійснюється у межах коштів, передбачених цим проектом. Через відсутність затвердженого фінансування та заборони здійснювати видатки за проектами, які знаходяться на непідконтрольній території, сплатити заборгованість з заробітної плати позивачу не має можливості. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою судді від 13.01.2020 у справі відкрито скорочене позовне провадження без повідомлення сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів щодо заборгованості із заробітної плати позивача. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1955 року народження, з 01.11.2014 по 02.06.2015 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи заступником начальника дільниці Вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем під землею на шахті ім.Войкова П.Л. Відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекції з ліквідації шахт» ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», та відповідно до наказу № 128-к від 02.06.2015 звільнений на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно з довідкою відповідача від 21.12.2019 заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2014 по 02.06.2015 становить 29989 грн 70 коп., а саме: -за листопад 2014 року 3594 грн 31 коп., -за грудень 2014 року 3579 грн 32 коп., -за січень 2015 року 4190 грн 77 коп., -за лютий 2015 року 3594 грн 30 коп., - за березень 2015 року 3872 грн 31 коп., - за квітень 2015 року 3758 грн 83 коп., - за травень 2015 року 4632 грн 88 коп., - за червень 2015 року 2766 грн 98 коп. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закона України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу Підприємством не виплачена заборгованість по заробітній платі позивача, вона підлягає стягненню з відповідача. Суд не погоджується з позицією Підприємства щодо неможливості виплати позивачу заробітної плати через відсутність фінансування, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 № 63134/00. Таким чином, відповідач допустив порушення чинного законодавства, обмеживши законне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, а тому це право підлягає захисту в судовому порядку. В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 115, 116 КЗпП України,

Outcome: approved