Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 10444,93 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, а також судові витрати. Вимоги до суду мотивував тим, що 11 травня 2018 року близько 8 год. 50 хв. на проспекті Вавілова в м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], при цьому водій [PERSON], рухаючись в середній смузі руху в тому ж напрямку, що і автомобіль під керуванням [PERSON], не переконався в безпеці свого маневру, розпочав різкий поворот ліворуч внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів та останні отримали механічні пошкодження. Оскільки водій [PERSON] повністю визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та обидва транспортні засоби були застраховані полісами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було спрощено оформлено дорожньо-транспортну пригоду шляхом складання європротоколу. Вказав, що після ДТП обома водіями було повідомлено страхові компанії та 11.05.2018 року аварійним комісаром НАСК «Оранта» - страхова компанія де був застрахований автомобіль [NUMBER] за участю обох водіїв було оглянуто автомобіль [NUMBER], який був пошкоджений та складено протокол огляду транспортного засобу, де зафіксовано пошкодження автомобіля, а потім проведено оцінку вартості пошкоджень транспортного засобу. В рахунок відшкодування завданої ДТП матеріальної шкоди НАСК «Оранта» здійснило йому перерахунок грошових коштів двома платежами на загальну суму 22615 грн. 07 коп. Для ремонту автомобіля він звернувся до ФОП [PERSON], де був проведений відновлювальний ремонт, загальна сума якого склала 33060 грн. Вказана сума перевищила страхову виплату, яка була здійснена йому НАСК «Оранта» на суму 10444 грн. 93 коп. (33060 грн. 22615,07 грн.). Відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.09.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а.с. 27). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.11.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 04.12.2018 року (а.с. 58). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.12.2018 року клопотання відповідача про витребування доказів було залишено без задоволення. (а.с. 126). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 21 лютого 2019 року (а.с. 132). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Позов просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, надав відзив на позовну заяву в якому не заперечував свою вину у вчиненні ДТП, однак вважає, що шкода, що була завдана автомобілю позивача внаслідок ДТП, була в повному обсязі відшкодована страховиком, третьою особою у справі. При цьому вважає, що й суму, яку позивач додатково витратив на відновлювальний ремонт свого автомобіля, також має бути сплачений страховиком, оскільки вона не перевищує його ліміт відповідальності. (а.с. 63 65). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надавши пояснення, в якому вказав, що на момент складання спільного повідомлення про ДТП «Европротоколу» учасники ДТП водій [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо обставин скоєння цієї ДТП, а саме: порушення саме водієм [PERSON] вимог правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] особисто визнав свою провину. 25.05.2018 року потерпілий [PERSON] звернувся до них з заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу марки «Daewoo Lanos», д.р.н. ВІ 8644 СК. При цьому ними, ПАТ «НАСК «Оранта», з дотриманням положень ст.ст.29, 36 Закону України «Про обовзякове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь [PERSON] було сплачене страхове відшкодування оціненої шкоди в розмірі 22615,07 грн., що становить розмір вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні. (а.с. 83 92). Заслухавши сторони, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в звязку з наступним. Відповідно до частини першої\~статті 1166 Цивільного кодексу України\~ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Судом встановлено, що 11 травня 2018 року об 08 годин 50 хвилин на пр. Вавілова у місті Полтаві з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER], яким керував позивач [PERSON] Вказані обставини були визнані сторонами та підтверджується складеним учасниками пригоди спільного Повідомлення про ДТП від 11.05.2018 року, відповідно до змісту якого учасники ДТП водії [PERSON] та [PERSON], сторони у справі, дійшли згоди щодо обставин ДТП, а саме: порушення вимог Правил дорожнього руху України саме водієм [PERSON], який особисто визнав вину. (а.с.96) Власником автомобіля [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 35) є позивач [PERSON] На час ДТП \~за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0794524, ПАТ «НАСК «Оранта» був забезпечений транспортним засіб - автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] Згідно з цим Полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис. грн, розмір франшизи - 0 грн. Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов'язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу\~відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 22 травня 2015 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант-АСІСТАНС»,\~ринкова вартість автомобіля [NUMBER] становить 62696 грн. 92 коп., вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу 31994 грн. 60 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,63, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 21615 грн. 07 коп. (а.с.105-107). На підставі\~страхових актів від 30 травня 2018 року № ОЦВ-18-16-6015/1 ПАТ та від 27 червня 2018 року № ОЦВ-18-16-6015/2 ПАТ (а.с. 124) «НАСК «Оранта» та виплатило позивачу страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 22615 грн 07 коп. При цьому за виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля [PERSON] сплатила на користь ФОП [PERSON] 33060 грн, що підтверджено актом виконаних робіт від 07\~червня 2018 року, рахунком, квитанцією (а.с.43-49). Таким чином, враховуючи, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд доходить висновку про те, що з [PERSON] як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, такого розрахунку: 33060 грн 22615 грн 07 коп. =10444 грн. 93 коп. Доводи відповідача про те, що\~заподіяна [PERSON] майнова шкода у розмірі 30060 грн не перевищує ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» як страховика, тому покладення на нього обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке. \~ \~ \~ \~Вказані відносини регулюються умовами, визначеними у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами\~статті 29\~Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному\~статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов'язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №686/17155/15-ц (провадження №61-18840св18). Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги №42 від 24.08.2018 року (а.с.50), акт виконаних робіт від 30.08.2018 року, згідно з якими вартість правової допомоги становить 1200 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією №42 від 30.08.2018 року на суму 1200 грн. Клопотанням позивача про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, через їх неспівмірність заявлено не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази понесення ним витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача 1200 грн. Також з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 988, 1166, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22,28,29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: approved