Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси, з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, шляхом виселення останнього з даної квартири, мотивуючи свій позов наступним. Квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі рішення Придніпровської районної ради. У вказаній квартирі зареєстрований і відповідач. З 01.05.2013 р., коли вона потрапила до лікарні, відповідач змінив замки вхідних дверей, чим позбавив її можливості реалізовувати право власності До сьогодення вона не може дістатися власної квартири. Практично з моменту вселенню відповідач унеможливив спільне життя. Так, відповідач постійно наносить їй та її відвідувачам побої (копії заяв та звернень до ОВС додано), вибив їй зуби, що встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.2013 року по справі № 711/3668/13-ц зловживає спиртними напоями, псує житло та майно. Відповідач перетворив квартиру у неможливу для проживання. Він постійно перебуває в стані алкогольного сп'яніння, перетворив квартиру у смітник, який є розплідником бактерій і нестерпного смороду в квартирі, також пошкодив електричну та каналізаційну системи, втручається в роботу газової системи, що може призвести до аварійних наслідків. Крім того він викрадає її особисті речі, які знаходяться в квартирі, господарські предмети. Затопив квартиру та квартиру сусідів, що живуть поверхом нижче, чим наніс велику шкоду. Таким чином відповідач постійно порушував правила користування житловим приміщенням. Відповідач порушує не тільки її права, а й права мешканців усього будинку [ADDRESS]. Враховуючи наведені обставини, вона як власник майна не має можливості здійснювати право власності на квартиру - розпоряджатися своїм майном, адже для вчинення правочину відчуження нерухомого майна житлового призначення необхідно провести процедуру зняття з реєстрації проживаючих у такому, що є неможливим реалізувати у позасудовому порядку без надання згоди проживаючої особи. В зв»язку з цим, просить суд виселети відповідача з займаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, [PERSON] по праву приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.1994 року виданого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою. 08 грудня 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в відділі РАЦСу по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1882. Під час спільного проживання, між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини, в зв»язку з тим, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя, знаходячись в стані алкогольного сп»яніння затіває сварки та бійки. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.07.2013 року шлюб між ними розірваний. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], та [PERSON] 01.05.2013 року [PERSON] не проживає в даній квартирі, оскільки відповідач змінив замки в вхідних дверях, чим позбавив [PERSON] можливості безперешкодно входити в квартиру. Таким чином, встановлено , що власник квартири [PERSON] в силу вищевказаних обставин не може реалізувати свої житлові права та обов'язки, позбавлена можливості користуватися власністю. У відповідності із положення ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджуватись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності є непорушним Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бутгі виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За положеннями ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями п. 17. постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом ч.1 ст. 109 ЖК України . Встановлено, що відповідач [PERSON] вселився у квартиру за усною згодою позивача [PERSON] приблизно в 2010 році як чоловік власниці на невизначений строк. Тобто, між сторонами було укладено договір найму на невизначений строк. За поясненнями представника позивача відповідач у квартирі влаштовує гуляння з розпиванням спиртних напоїв, знаходячись в стані сп»яніння затіває сварки та бійки, унеможливлює доступ до належного їй майна, а спільне проживання разом з колишнім чоловіком неможливе. В результаті цього вона фактично позбавлена права на користування своєю власністю - використання житла для власного проживання, оскільки квартира являється однокімнатною. Відповідно до ч.3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідно для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку квартири повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Оскільки встановлено, що відповідач ніяким чином не відреагував на попередження власника квартири про звільнення житла, жиле приміщення в добровільному порядку не звільнив, а навпаки, замінив замки на вхідних дверях квартири та унеможливив власника квартири користуватися своєю власністю, реалізації житлових прав та обов'язків, визначених ст.ст. 9,10 ЖК України, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим. Відповідно до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку квартирі , що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. А тому , в силу вищевказаних норм ЖК України, договір найму між сторонами слід визнати припиненим розірваним , а [PERSON] підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, оскільки житловим приміщенням користується самоправно. Відповідно до вказаної норми ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку квартири може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Гарантії прав громадян, які мають у приватній власності жилий будинок квартиру , визначено будинок ст.155 ЖК України. Виселення бувшого члена сім'ї власника з жилого приміщення може проводитись лише на підставі норм житлового законодавства. Виселення членів сім'ї власника жилого будинку квартири визначено ст. 157 ЖК України. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку квартирі , що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. В судовому засіданні встановлено, що відповідач постійно влаштовує в будинку сварки з сусідами, в пізній час доби порушує тишу, на зауваженні висловлюється відносно жителів будинку словами нецензурної лайки , порушує правила користування газовими приладами, не утримує в чистоті місця загального користування чим систематично порушує правила співжиття що робить неможливим проживання з ним будинку, що підтвержується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що проживають в сусідній з відповідачем квартирі, відповідач створює неможливі умови для проживання в будинку, оскільки постійно зловживає спиртними напоями, в будинку влаштував притон, з невідомими особами постійно пиячить, влаштовує шум, гам та бійки, на зауваження погрожує застосовування фізичної сили та знищенням майна, виражається нецензурною лайкою, в квартирі влаштував антисанітарні умови, порушує правила користування газовими приладами, що може призвести до вибуху. Показами свідка [PERSON] який пояснив, що він працює дільничним інспектором міліції Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області і до нього звертались мешканці будинку [ADDRESS], в звязку з тим , що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, порушує правила громадського порядку та правила користування газовими приладами, свідок з [PERSON] проводив бесіди та попереджував його про припинення таких дій, але дієвих результатів це не принесло. Крім цього свідок пояснив, що [PERSON] також зверталась до нього з заявами про вчинення насильства відносно неї [PERSON], за що останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173-1 КУпАП від 16.04.2013 та 21.05.2013. Дані покази суд вважає правдивими, оскільки доказів які спростовували б дані покази, або викликали в суду сумніви, відповідачем надано не було. Таким чином суд вважає , що є всі підстави для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені та документально підтверджені судові витрати, а тому необхіно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 229 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved