Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 18.10.1983 р. він уклав шлюб із відповідачем. За період шлюбу спільно із відповідачем він придбав майно, зокрема: житловий будинок із погосподарськими будівлями за адресою вул. Лісна, 134, с. Підлісне Літинського району Вінницької області; дві земельні ділянки; іменні прості акції ПрАТ «Вінницьке облплемпідприємство». Зазначає, що з 2015 р. шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинились та після припинення фактичних шлюбних відносин вони стали проживати окремо один від одного та перестали вести спільне господарство однак виник спір щодо спільного майна, що було набуте під час шлюбу. Просив поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та розділити іменні прості акції ПрАТ «Вінницькеоблплемпідприємство», житловий будинок та земельні ділянки. Своєю заявою від 12.02.2018 р. позивач виявив позицію якою просив залишити без розгляду частину позовних вимог в частині визнання за відповідачем права особистої приватної власності на житловий будинок та земельні ділянки (а.с. 62). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, позивач вправі до початку розгляду справи по суті подати заяву про залишення позову без розгляду. За наведених обставин суд ухвалив залишити без розгляду вказану частину вимог. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просить: розглянути справу у його відсутність; позов підтримав та просив його задовольнити. Витрати зі сплати судового збору просив залишити за ним (а.с. 76). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася надавши до канцелярії суду заяву відповідно до якої позов визнає та не заперечує проти його задоволення, зазначивши, що претензії матеріального характеру у неї відсутні (а.с. 78). Представники залучених у справі третіх осіб ТОВ «Укрекобудінвест» та ПрАТ «Вінницьке обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі в тваринництві» (а.с. 34), в судове засідання не з'явились надавши на адресу суду клопотання, відповідно до яких просять розгляд справи здійснювати у їх відсутність (а.с. 47, 56). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви сторін, третіх осіб та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 255960, виданим 18.10.1983 р., Вінницьким міським відділом ЗАГС [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], актовий запис № 2498 (а.с. 5). Відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах [PERSON] являється депонентом простих іменних акцій ПрАТ «Вінницьке облплемпідриємство» в кількості 575301 шт. (а.с. 15). У відповідності до листа № 9 від 01.02.2018 р. цінні папери ПрАТ «Вінницьке облплемпідриємство», які належать прокушену Г.В, в кількості 575301 шт. відображені на балансовому рахунку не обтяжені зобовязаннями (а.с. 67). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд приходить до наступних висновків. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно пункту 23 даної постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як встановлено в судовому засіданні сторонами під час шлюбу придбано наступне рухоме майно: житловий будинок, дві земельні ділянки та прості іменні акції. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.ст. 77, 78 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач просить виділити йому у власність іменні прості акції ПрАТ «Вінницьке облплемпідриємство» в кількості 575301 шт. У свою чергу відповідач [PERSON] не заперечує проти задоволення позову та зазначає, що претензії матеріального характеру відсутні (а.с. 78). Враховуючи вказані обставини, залишення без розгляду частини позовних вимог, визнання позову відповідачем, відсутністю претензій матеріального характеру, суд вважає за можливе позов задовольнити. Витрати зі сплати судового збору за клопотанням позивача слід залишити за останнім (а.с. 76).

Outcome: approved