Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Завод «Електроважмаш» в якому, просив суд стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за час затримки виплати працівнику заробітної плати у розмірі 20656 грн. 80 коп., заборгованості з вихідної допомоги у розмірі 19963 грн. 87 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати вихідної допомоги у розмірі 6885 грн. 60 коп. (станом на 11.12.2020 року), компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 734 грн. 99 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати вихідної допомоги за період з 12.12.2020 року по день фактичного розрахунку у розмірі 573 грн. 80 коп. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 21.05.2020 року по 07.10.2020 року позивач працював в ДП «Завод «Електроважмаш» на посаді токаря 5 розряду. 07.10.2020 року позивача [PERSON] було звільнено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідач ДП «Завод «Електроважмаш» не провів повний розрахунок з позивачем, не виплатив заробітну плату за серпень, вересень 2020 року у загальному розмірі 48785 грн.53 коп. Крім того відповідачем не виплачено позивачу належні до виплати при звільненні суми, а саме: середній заробіток за час затримки виплати працівнику заробітної плати у розмірі 20656 грн. 80 коп., заборгованості з вихідної допомоги у розмірі 19963 грн. 87 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати вихідної допомоги у розмірі 6885 грн. 60 коп. (станом на 11.12.2020 року), компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 734 грн. 99 коп. Позивачем [PERSON] у позовній заяві проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні, за період з 07 жовтня 2020 року по 25 листопада 2020 року, тобто до дня виплати заробітної плати, який за розрахунком позивача склав 20656 грн. 80 коп., та розрахований наступним чином: 36 дні (кількість днів затримки виплати заробітної плати) х 573 грн. 80 коп. (середньоденна заробітна плата). Крім того, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка полягає у моральних стражданнях, приниженні, втрати нормальних життєвих зв`язків, скрутному матеріальному становищі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 03.02.2021 року представником відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що 26.11.2020 року на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано весь залишок заборгованості із заробітної плати в розмірі 48\~785 грн. 53 коп., в тому числі заробітна плата за серпень 2020 року у розмірі 7357 грн. 93 коп., заробітна плата за вересень 2020 року у розмірі 10810 грн. 91 коп., заробітна плата за жовтень 2020 року у розмірі 30\~616 грн. 69 коп. Таким чином, відповідно до довідки вих.№245/065 від 28.01.2021 року станом на 26.11.2020 р., заборгованість із невиплаченої заробітної плати ДП «Завод «Електроважмаш» перед [PERSON] відсутня. Щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні представник відповідача зазначив, що відповідно до розрахункового листа за жовтень 2020 року позивачу було нараховано вихідну допомогу при звільненні у розмірі 33272 грн. 82 коп., яка була зарахована у заробітну плату за жовтень 2020 року та відповідно виплачена разом із виплатою заборгованості по заробітній платі. Крім того, представник відповідача посилається на невірний розрахунок позивачем розміру середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати за період з 07.10.2020 року (день звільнення) по 26.11.2020 року (день фактичного розрахунку), який складає 28 робочих днів, а не 36 дні, як розрахував позивач, а саме жовтень 2020 року 13 робочих днів, листопад - 15, та складає 14\~787 грн. 92 коп., а саме 28 дні (кількість днів затримки виплати заробітної плати) х 528 грн. 14 коп. (середньоденна заробітна плата). Вказана різниця робочих днів обумовлена наявністю наказу т.в.о. генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» від 24.07.2020 року №309 «Про встановлення неповного робочого тижня», яким з 01.10.2020 року на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями : понеділок, вівторок, середа, четвер. Компенсація за час затримки розрахунку була розрахована в розрахунковому листі за грудень 2020 року та всього нараховано 14\~747 грн. 92 коп., з яких до видачі належить 11\~904 грн. 27 коп. дана компенсація і є середнім заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо нарахування компенсації за невчасно виплачену заробітну плату у сумі 734 грн. 99 коп. представник відповідача посилається на те, що відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» компенсація громадян втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до Колективного договору ДП «Завод «Електроважмаш» виплата заробітної плати проводиться 7 числа місяця, що йде за розрахунковим. Отже заробітна плата за серпень 2020 року мала бути виплачена 7.09.2020 року, а прострочення виплати заробітної плати за серпень більше ніж на один місяць настає тільки якщо заборгованість не виплачена 07 жовтня 2020 року (включно). Тобто в день звільнення бухгалтерія не мала правових підстав здійснити нарахування цього виду компенсації. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, представник відповідача зазначив, що вихідна допомога була частиною заробітної плати за жовтень 2020 року та була виплачена одночасно, отже розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати поглинає середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги. Крім того, вимогу про відшкодування моральної шкоди представник позивача вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що йому було нанесено моральних страждань з вини роботодавця. Крім того, станом на 26.11.2020 року заробітна плата була виплачена позивачу, затримка виплати була менше місяця. Крім того, представник відповідача подав клопотання, в якому просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача на 10%, а саме до 1478 грн. 79 коп., що врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі. При цьому представник відповідача просить суд враховати нетривалий період затримки розрахунку, об`єктивно над-тяжкий економічний та політичний стан, коли відповідач вживає всіх можливих заходів задля збереження робочих місць та повноцінного функціонування галузі. 13.04.2021 року позивач [PERSON] надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати працівнику заробітної плати у розмірі 26\~407 грн., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 849 грн. 06 коп., моральну шкоду у розмірі 7000 грн. та сплачений при подачі позовної заяви судовий збір. Крім того, 13.04.2021 року позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив на позовну заяв, в якому посилався на те, що 26.11.2020 року, тобто до подачі позову до суду, відповідач погасив заборгованість по заробітній платі в повному обсязі. Погодився позивач і з розрахованим відповідачем розміром середньоденної заробітної плати 528 грн. 14 коп. Проте, позивач вважає, що розрахунок кількості днів прострочення виплати заробітної плати повинен бути проведений із розрахунку п`ятиденного робочого тижня, та складає 26\~407 грн. Крім того, позивач [PERSON] заперечував проти зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. 15.04.2021 року представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» надав суду заперечення на відповідь на відзив та збільшення позовних вимог, та повторно наголосив, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має проводитись саме за робочі дні, зазначив, що відповідно до наказу №309 від 24.07.2020 року «Про встановлення неповного робочого дня» на підприємстві було введено неповний робочий тиждень. Крім того, представник відповідача просив зменшити розмір середнього заробітку з врахуванням погашення заборгованості із заробітної плати та іншій частині позовних вимог відмовити позивачу. Позивач подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги, які були уточнені в процесі розгляду справи, підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Позивач [PERSON] 20.05.2020 року був прийнятий на роботу до ДП «Завод «Електроважмаш» на посаду токаря 5 розряду у цех тепловозних генераторів на дільницю обробки деталей генераторів та електродвигунів. 07.10.2020 року позивача [PERSON] було звільнено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, на підставі наказу директора по роботі з персоналом і соціальним питанням ДП «Завод «Електроважмаш» [PERSON] № 444 від 07.10.2020 року. Згідно довідки ДП «Завод «Електроважмаш» № 245/065 від 28.01.2021 року заборгованість із заробітної плати [PERSON] відсутня, середньоденна заробітна плата складає 528, 14 грн., нараховано компенсацію за 28 днів затримки кінцевого розрахунку 14787 грн. 92 коп., до виплати 11904 грн. 27 коп. Згідно платіжних відомостей про зарахування заробітної плати ДП «Завод «Електроважмаш» станом на 26.11.2020 року позивачу [PERSON] було виплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 48785 грн. 53 коп. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх\~\~випадках\~\~збереження середньої заробітної\~\~плати\~\~провадиться\~\~виходячи\~\~з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані\~\~протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а\~\~у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що оформивши звільнення позивача [PERSON] та видавши йому трудову книжку, відповідач ДП «Завод «Електроважмаш» свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 528, 14 грн. Вказаний розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] не оспорюється сторонами по справі. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Виходячи з розрахунку позивача [PERSON] станом на 25.11.2020 року час затримки розрахунку із позивачем складає 50 календарних днів (з 07.10.2020 року по 25.11.2020 року). Разом з цим, представником відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» суду надано наказ т.в.о. генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» від 24.07.2020 року №309 «Про встановлення неповного робочого тижня». Враховуючи наведені накази кількість робочих днів на підприємстві за період затримки розрахунку перед позивачем складає 28 робочих днів, а не 50 дні, як розрахував позивач, а саме жовтень 2020 року 13 робочих днів, листопад 15. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні, за період з 26.10.2020 року по 23.03.2021 року, в сумі 14\~787 грн. 92 коп. Розрахунок проведений судом наступним чином: 28 робочих днів (час затримки розрахунку) х 528, 14 грн. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 14\~787 грн. 92 коп., отже позовна вимога позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні, підлягає частковому задоволенню. Щодо клопотання представника ДП «Завод «Електроважмаш» про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача, до 10%, а саме до 1478 грн. 79 коп., суд зауважує наступне. Так, у клопотанні представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» посилається на нетривалий період затримки розрахунку, об`єктивно над-тяжкий економічний та політичний стан підприємства, погашення заборгованості із заробітної плати, що на думку представника відповідача є підставою для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача. Проте, з такими посиланнями представника відповідача суд погодитись не може, виходячи з наступного. Так, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 26\~червня 2019\~року у\~справі №\~761/9584/15-ц\~(провадження\~№ 14-623цс18)\~зроблено правовий\~висновок,\~згідно якого\~суд має право зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, при цьому суду необхідно враховувати: 1) Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 2) Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 4) Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При цьому суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника у розмірі 14\~787 грн. 92 коп грн. відповідає меті дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. Враховуючи викладене, позовна вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 14\~787 грн. 92 коп., що відповідає наведеним розрахункам, а підстави для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника -відсутні. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 849 грн. 06 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» компенсація громадян втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до Колективного договору ДП «Завод «Електроважмаш» виплата заробітної плати проводиться 7 числа місяця, що йде за розрахунковим. Отже заробітна плата за серпень 2020 року мала бути виплачена 7.09.2020 року, а прострочення виплати заробітної плати за серпень більше ніж на один місяць настає тільки якщо заборгованість не виплачена 07 жовтня 2020 року (включно). Тобто в день звільнення бухгалтерія не мала правових підстав здійснити нарахування цього виду компенсації. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за яким виплачується доход, до уваги не береться). В серпні 2020 року інфляція була встановлена на рівні 99%, тобто фактично дефляція, тому компенсація за серпень 2020 року не могла та не повинна нараховуватися. У вересні 2020 року інфляція була встановлена на рівні 100,5 %, у жовтні 2020 року 101%. Можливість проведення індексації грошових доходів залежить від порогу індексації величини індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103 %. Крім того, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітнім публікує в офіційних періодичних виданнях. Отже, компенсація яка розраховується на підставі індексу споживчих цін не могла та не може бути нарахована позивачу у період з серпня по жовтень 2020 року. Враховуючи викладене, позовна вимоги позивача [PERSON] про стягнення компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 849 грн. 06 коп. не підлягає задоволенню. Позовна вимога позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 7000 грн. не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості, відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн. необгрунтована та така, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що йому було завдано моральні страждання діями відповідача, та саме не виплата заробітної плати стала причиною його моральних страждань. Крім того, суд бере до уваги нетривалий період затримки виплати заробітної плати. Щодо позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., який був сплачений позивачем, суд зауважує наступне. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача помилково сплаченого позивачем судового збору. Разом з цим, позивач [PERSON] не позбавлений права на звернення до суду із відповідною заявою про повернення йому помилково сплаченого судового збору у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 362,89 грн., за частково задоволену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial