Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким проси в стягнути з Покровського районного комунального закладу «Дитячий оздоровчий табір «Дружба» невиплачену заробітну плату у розмірі 15 691 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто одна) грн. 52 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.05.2012 року позивача було прийнято у Покровський РКЗ «Дитячий оздоровчий табір «Дружба» на посаду завгоспа. Наказом №10 від 22.02.2019 року був звільнений з Покровського РКЗ «Дитячий оздоровчий табір «Дружба» з посади сторожа за угодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України. Зазначає, що в порушення вимог ст. 115-117 КЗпП України відповідач до теперішнього часу не здійснив виплату належної йому заробітної плати. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов визнає, заперечення відсутні. Суд дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.05.2012 року [PERSON] , відповідно до наказу № 16 п. 2 від 10.05.2012 року прийнято на посаду завгоспа до Покровського РКЗ «Дитячий оздоровчий табір «Дружба» (копія наказу, а. с. 13) . 31.01.2019 року відповідно до наказу № 10 від 22.02.2019 року звільнений за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (копія наказу, а. с. 12). Згідно довідки, яка видана [PERSON] , станом на 13.08.2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати Покровським РКЗ «Дитячий оздоровчий табір «Дружба» у розмірі 15 691 грн. 52 коп. (копія довідки, а. с. 11). Конституцією України задекларовано, що всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 21). У статті 23 Загальної Декларації з прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд встановив, що спір стосовно розміру сум до виплати відсутній, відповідач згідно наданої ним довідки не оспорює суму боргу по заробітній платі та відповідно до своєї заяви визнає позов. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved