Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Красноармійська про відшкодування моральної шкоди, пов»язаною з травмою на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 13 вересня 2004 року він знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, де працював на різних посадах, остання посада є гірник очисного забою 5 розряду з повним днем в шахті. 10 червня 2010 року його було травмовано на підприємстві, де він працював при виконанні ним трудових обов»язків. Рішенням Донецької обласної МСЕК № 368282 від 16.09.2010 року йому була встановлена 3-я група інвалідності та визначена втрата працездатності 50 %. Внаслідок нещасного випадку на виробництві йому було встановлено діагноз: опік полум»ям 1-2 ступеню голови, шиї, тулубу, кінцівок S= 35% поверхні тіла. Термоінгаляційне ураження середнього ступеню тяжкості. Опік слизових 1 ступеню. Опікова хвороба середньої ступені важкості. У зв»язку з цим, вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач вважає, що діями відповідача по незабезпеченню безпечних умов праці йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 100 000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, пов»язану з травмою на виробництві 100 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача - ПАТ ШУ «Покровська» позовні вимоги не визнав, вказавши, що між позивачем та відповідачем мали місце та на теперішній час існують трудові правовідносини. Посилання позивача на ст.23 ЦК України , на його думку, є хібним, оскільки відшкодування моральної шкоди відповідно до вказаної статті відноситься до позадоговірної відповідальності. Зауважує, що позивач продовжує працювати у їх товаристві. Також вважає, що вимоги позивача про стягнення сум моральної шкоди в порядку, передбаченому ст.ст.1167 та 1187 ЦК України є неправомірними, оскільки вони не поширюються на трудові відносини. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Красноармійську, у судове засідання не з»явився, висловила думку у письмових запереченнях щодо відсутності моральних страждань у позивача на підставі їх незазначення у висновку МСЕК, та вирішення справи на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 13.09.2004 року знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, де працював на різних посадах, остання посада є гірник очисного забою 5 розряду з повним днем в шахті (а.с.10-11). 10 червня 2010 року його було травмовано на підприємстві, де він працював при виконанні ним трудових обов»язків. Рішенням Донецької обласної МСЕК № 368282 від 16.09.2010 року йому була встановлена 3-я група інвалідності та визначена втрата працездатності 50 %. Внаслідок нещасного випадку на виробництві йому було встановлено діагноз: опік полум»ям 1-2 ступеню голови, шиї, тулубу, кінцівок S= 35% поверхні тіла. Термоінгаляційне ураження середнього ступеню тяжкості. Опік слизових 1 ступеню. Опікова хвороба середньої ступені важкості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України « Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров»я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Згідно пункту 27 статті 77 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пункту 22 статті 71 Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію частини третьої статті 34 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на 2006-2007 роки було призупинено. Відповідно до змін, внесених до Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, суд вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що, у зв»язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% професійної працездатності, внаслідок чого у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, мали місце послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров»я. Оскільки позивач [PERSON] отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві і при цьому мало місце протиправність дій відповідача ПАТ ШУ «Покровська», суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов»язаних з порушенням Закону України « Про охорону праці», « Положення про ділянку з видобутку вугілля № 3», Правил безпеки у вугільних шахтах. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз»яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» пов»язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв»язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, виписки із історії хвороби, пояснення позивача, його представника та представника відповідача. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237 КЗпП України, роз»ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на її відшкодування. Посилання представника відповідача на наявність постійного доходу у позивача, продовження ним трудової діяльності на їх підприємстві, та відсутність на підставі цього моральних страждань, суд не бере до уваги у зв»язку з тим, що саме діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, повязанні із систематичним нездужанням, послабленням організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров»я, які є прямим наслідком нещасного випадку, в результаті якого позивачем була частково втрачена працездатність, працюючи у шкідливих і небезпечних умовах на вугільному підприємстві. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у зв»язку з нещасним випадком на виробництві , втрачена на 50 %, а також враховує, що позивач визнаний інвалідом 3-ї групи, що не позбавило його можливості працевлаштування з урахуванням обмежень у праці, що він отримує пенсію у зв»язку з інвалідністю, що Фондом соціального страхування проводиться від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Красноармійська провадилась оплата його лікування у зв»язку з каліцтвом, що є також сатисфакцією у відшкодування моральної шкоди і, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості, частково задовольняє позовні вимоги. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ ШУ «Покровська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial