Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод в користуванні власністю, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач є власником квартири №10 в житловому будинку №79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2009 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та позивачем та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4013, право власності на яку зареєстровано за позивачем 23.12.2009 року за №735/7282 в книзі №157 КП «ВМБТІ». За період з 2009 року по 2014 рік вказаний договір оспорювався в судах різних інстанцій, тому позивач разом із сімєю не міг вселитись у дану квартиру. Проте, в ході судового розгляду вищезазначений договір купівлі-продажу жодним органом не визнавався недійсним і не скасовувався. Однак, 25.11.2014 року при виконанні державним виконавцем Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ рішення суду про виселення з квартири №10 в житловому будинку №79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачу стало відомо, що власником квартири є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2014 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №470. Натомість до укладення спірного договору квартира належала відповідачу [PERSON] на підставі мирової угоди від 15.01.2014 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] та затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2014 року. Позивач вважає, що вищезазначений договір купівлі-продажу спірної квартири від 16.05.2014 року, за яким покупцем квартири є [PERSON], є недійсним, оскільки в момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Окрім того, в даній квартирі продовжують проживати сторонні особи, що порушує законні права позивача як власника щодо володіння, користування та розпорядженням своїм майном. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.05.2014 року, за яким покупцем квартири є [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON]; усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві приватної власності квартирою №10 у будинку №79 по проспекту Космонавтів у м. Вінниці, шляхом примусового виселення з останньої [PERSON] та інших осіб, які незаконно перебувають в квартирі, без надання їм іншого житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до судового засідання не зявились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та його представник не заперечують, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником квартири №10 в житловому будинку №79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2009 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та позивачем та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4013, право власності на яку зареєстровано за позивачем 23.12.2009 року за №735/7282 в книзі №157 КП «ВМБТІ» (а.с.6, 7, 8). За період з 2009 року по 2014 рік вказаний договір оспорювався в судах різних інстанцій, тому позивач разом із сімєю не міг вселитись у дану квартиру. Проте, в ході судового розгляду вищезазначений договір купівлі-продажу жодним органом не визнавався недійсним і не скасовувався. Однак, як вбачається з Акту державного виконавця від 25.11.2014 року 25.11.2014 року при виконанні державним виконавцем Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/6814/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою №10 в житловому будинку №79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, без надання їм іншого житла, позивачу стало відомо, що власником квартири є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2014 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №470 (а.с.30-32). В ході судового розгляду у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] судом було витребувано копію посвідченого оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2014 року та всіх документів, на підставі яких останній був посвідчений, з яких було встановлено, що до укладення спірного договору квартира належала відповідачу [PERSON] на підставі мирової угоди від 15.01.2014 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] та затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2014 року (а.с.33-34). Проте, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2015 року ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2014 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції на новий судовий розгляд (а.с.116). А в послідуючому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2015 року у цивільній справі №127/31690/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири, позовну заяву залишено без розгляду (а.с.117). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А у відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. А тому, оскільки державна реєстрація договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2009 року, за яким позивач став власником квартири №10 в житловому будинку №79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, відбулась 23.12.2009 року, тому саме з 23.12.2009 року позивач являється власником даної квартири. Натомість, оскаржуваний правочин було вчинено відповідачами 16.05.2014 року, тобто в той час, коли єдиним законним власником квартири являвся позивач. Окрім того, правовстановлюючий документ, на підставі якого відповідач [PERSON] являвся власником спірної квартири та який став підставою для посвідчення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2014 року скасована ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2015 року, оскільки остання порушувала права, свободи та інтереси позивача. Також, суд звертає увагу, що під час судового розгляду не встановлено, що позивач відчужував належну йому квартиру будь-кому, а відтак є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2014 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №470. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). А тому, на підставі ст.391 ЦК України позивач має право вимагати усунення перешкод в користуванні належною йому на праві приватної власності квартирою, шляхом примусового виселення з неї відповідача [PERSON] та інших осіб, які незаконно перебувають в квартирі, без надання їм іншого житла. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. А тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках витрати позивача щодо сплати судового збору, що становить 730,80 грн. (а.с.1, 2, 3, 137). На підставі викладеного та

Outcome: approved