Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнив, до відповідача [PERSON], про поділ майна, яке є сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 09.02.1993 року по 16.07.2012 року. В період шлюбу в 2001 році на спільні гроші був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова ХТА210990РІ337538. 29 серпня 2002 року вказаний автомобіль був перереєстрований на відповідача зі заміною номерного знаку на 72799 ХК. В 2015 році позивач запропонував поділити вказаний вище автомобіль, однак відповідач зазначила, що цей автомобіль з технічною документацією був нею переданий по довіреності її родичу, на даний час жодного стосунку до нього вона немає і де він знаходиться також не знає, у відповідь на пропозицію про виплату компенсації, відповідачка в категоричній формі відмовилася, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначає, що вказаним автомобілем завжди користувався позивач, всі документи знаходилися в нього. В 2007 році позивач продав вказаний автомобіль своєму знайомому. Ніякого автомобіля в розпорядженні відповідача не має, у звязку з чим просить суд відмовити в задоволені позову. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що спірний автомобіль був проданий позивачем в 2007 році і з зазначеного часу автомобіль не перебував в розпорядженні сімї. Про те, що автомобіль реєстрований за відповідачем дізналася в ході розгляду справу про поділ будинку та автомобіля «Opel astra. Оскільки на даний час автомобіль зареєстрований за нею, вважає що він є спільною сумісною власністю, згодна визнати право власності на ? частку вказаного автомобіля за відповідачем, але виплачувати грошову компенсацію не погоджуються, так як не знає де саме знаходиться автомобіль та не знає його дійсної вартості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою сторін, зазначає, що в 2001 році батьки придбали спірний автомобіль, але у 2007 році батько його продав. На даний час не має жодних припущень де знаходиться зазначений транспортний засіб. Зясувавши думку сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Так судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.1993 року, за рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 16.07.2012 року шлюб було розірвано( а.с.3). Відповідно до довідки виданої Міністерством внутрішніх справ України регіональним сервісним центром в Харківській області територіальним сервісним центром № 6346, за вих.. № 31/20/6-115-3і від 13.05.2016 року зазначено, що згідно облікових даних на імя [PERSON] мешканки вїзда Путьовий,9 м. Купянськ Харківської області, 20.02.2001 року зареєстрований автомобіль марки ВАЗ -21099, 1993 року випуску, білого кольору, кузов № ХТА210990РІ337538, з видачею номерного знаку 16389 ХК на підставі довідки-рахунок серії МОЛ №001614 від 03.02.2001 року. 29.08.2002 року вищевказаний автомобіль перереєстрований на [PERSON] при заміні номерного знаку на 72799 ХК. ( а.с 4). У відповідності до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(частина четверта\~статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених\~статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої\~статті 370 ЦК України\~виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною 1 та 2 ст.372 ЦК України регламентовано, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України\~ та ст.372 ЦК України. Вартість майна визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний сторонами в період знаходження у шлюбі, зазначений автомобіль є їх спільною власністю і відповідач як співвласник має право на ? частину автомобіля, у звязку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості ? частини спірного автомобіля, що складає 30218,50грн., в даній частині позов не підлягає задоволенню. Приходячи до такого висновку, судом враховується, що вартість спірного автомобіля позивачем розрахована без його предметної оцінки, без урахуванням його технічного стану та фактичного пробігу, а шляхом аналізу цін продажу на аналогічну техніку в Україні. Відповідно до ч. 1\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 367,48 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial