Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який було уточнено, в якому просить: 1) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» на його користь суму недонарахованої і не виплаченої заробітної плати за відпрацьований період з 01.05.2020 по 31.05.2020 згідно до відрядних розцінок на підставі табелів і нарядів у розмірі 21\~174,17 грн. з вирахуванням податків та зборів; 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» на його користь суму середнього заробітку у розмірі 6\~135 грн. за весь час затримки розрахунку при звільненні з 11.06.2020 по 16.06.2020 з вирахуванням податків та зборів; 3) судові витрати покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги мотивує тим, що він працював на підприємстві відповідача на посаді тракториста-машиніста у період з 14.03.2020 по 10.06.2020. Звільнився він за власним бажанням у зв`язку з необхідністю здійснення уходу за своїми дітьми віком до 14 років. Заяву від 10.06.2020 про звільнення ним було надіслано на офіційну електронну адресу відповідача з офіційної електронної адреси ТОВ «Ант-Юг» (засновником якого є ТОВ «ПБП «Азовінтекс»). Трудову книжку йому було надіслано відповідачем «Новою Поштою» і отримано на руки 19.06.2020. В день звільнення він працював. Враховуючи, те, що ТОВ «ПБП «Азовінтекс» знаходиться в м. Маріуполь, а місце роботи в с. Єлисеївка Приморського району, він фактично працював за розпорядженням керівництва в с. Єлисеївка Приморського району на обробці полів ТОВ «Ант-Юг». До працевлаштування на підприємство відповідача він тривалий час працював на підприємстві ТОВ «Ант-Юг» на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, іноді сезонно, а взимку перебував на обліку у службі зайнятості. І в цьому році йому керівництвом ТОВ «Ант-Юг» було запропоновано працевлаштуватись на таких же умовах, як в ТОВ «Ант-Юг», на підприємство ТОВ «ПБП «Азовінтекс», тобто із оплатою за такими ж відрядними розцінками за виконану роботу. Погодившись, він 14.03.2020 працевлаштувався на підприємство ТОВ «ПБП «Азовінтекс». За березень 2020 року йому була нарахована заробітна плата у сумі 9\~393,58 грн., з яких після утримання податків і зборів на банківську картку йому було перераховано 7\~561,84 грн. За квітень 2020 року йому була нарахована заробітна плата у сумі 31\~097,66 грн., з яких після утримання податків і зборів на банківську картку йому було перераховано 24\~722,64 грн. За травень 2020 року йому була нарахована заробітна плата у сумі лише 6\~040 грн., з яких після утримання податків і зборів на банківську картку йому було перераховано 4\~801,80 грн. У червні 2020 року за 10 відпрацьованих днів йому була нарахована заробітна плата у сумі 10\~868,97 грн. з нарахованою сумою компенсації за невикористані ним днів відпустки, з яких після утримання податків і зборів на банківську картку йому було перераховано 8\~749,53 грн. Листків-розрахунків з нарахування зарплати йому за весь період роботи не надавалось. Зі слів керівника підприємства ТОВ «Ант-Юг» та зі слів представників ТОВ «ПБП «Азовінтекс» з нього із зарплати за травень 2020 року було утримано суму більше 20\~000 грн. в часткове погашення суми шкоди, завданої поломкою 20.03.2020 Грейдеру, який належить ТОВ «ПБП «Азовінтекс» та який було у березні доставлено до ТОВ «Ант-Юг» для планування польової дороги біля поля з орендованими останнім земельними ділянками. Він дійсно працював, як і ще два механізатори з ТОВ «ПБП «Азовінтекс» на грейдері, потім в його задній частині з`явився неприродній шум, після чого його зупинили і більше не використовували. При чому до цього він і його зарплата, не зрозуміло. Крім нього ще декількох працівників притягли до матеріальної відповідальності з метою відшкодування шкоди по грейдеру, без наказів, а просто шляхом недооплати праці. Він після того, як заперечив про таке стягнення суми шкоди, потребував пояснення, чому з нього утримано суму шкоди без встановлення його вини у скоєному. На що йому відповіли, що ніякої шкоди з нього не утримувалось, просто в нього посадовий оклад встановлений у розмірі 4\~723 грн., а у березні - квітні 2020 року виплачувалось більше встановленого, оскільки йому у березні та квітні нараховувалась крім зарплати ще і премія. Проте про преміальну форму оплати під час прийняття на роботу йому не повідомляли. Його було повідомлено лише про те, що його оплата нараховуватиметься за відрядними розцінками на підставі табелів і нарядів, які складатимуться обліковцем ТОВ «Ант-Юг», роз`яснено функціональні обов`язки тракториста-машиніста, його права на пільги і компенсації, зокрема за роботу з хімікатами та за більш тривалий час робочого дня і у вихідні та святкові дні в період проведення польових та збиральних робіт, визначено робоче місце - механізований загін ТОВ «Ант-Юг», забезпечено необхідними для роботи засобами, в тому числі засобами сільськогосподарської техніки. При звільненні з ним своєчасно не було проведено остаточного розрахунку, а саме: не виплачено нараховану заробітну плату за травень-червень 2020 року, не виплачено нараховану компенсацію за невикористані дні щорічної тарифної оплачуваної відпустки. Крім того, йому не повно нараховано та не виплачено грошей, належних до нарахування в якості заробітної плати у травні 2020 року та не надано офіційного пояснення підстав такого не нарахування. Саме через цей випадок він був змушений звільнитись з підприємства. З дня звільнення ним здійснювалися численні звернення до бухгалтерії підприємства відповідача з проханням здійснити розрахунок та видати довідку про розміри заборгованості, однак у відповідь отримував лише обіцянки. 16.06.2020 відповідач розрахувався з ним шляхом перерахування йому заробітної плати за травень - червень 2020 року та суми компенсації за невикористані дні щорічної тарифної оплачуваної відпустки. Незрозумілим залишилось чому сума заробітної плати, яку йому було нараховано і виплачено за травень 2020 року не збігається з його розрахунком цієї ж заробітної плати, зроблений ним на підставі табелю і нарядів за цей місяць, які складались і передавались до ТОВ «ПБП «Азовінтекс» працівниками ТОВ «Ант-Юг». У зв`язку із тим, що в повному обсязі здійснив із ним остаточний розрахунок, він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. В суд сторони не з`явилися: від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, просить справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.54). Відповідач ТОВ «ПБП «Азовінтекс» належно повідомлений про розгляд справи (а.с.50,60) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Згідно записів в трудовій книжці [NUMBER] , [PERSON] з 16.03.2020 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (а.с.62-63). Наказом № 28 від 13.03.2020 (запис в трудовій книжці під № 37 дата 16.03.2020) прийнятий на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарської техніки лісогосподарського виробництва в ділянку сільськогосподарської техніки транспортної ділянки. Наказом № 52-к від 10.06.2020 (запис в трудовій книжці під № 38 дата 10.06.2020) звільнений з посади за власним бажанням (догляд за дитиною до досягнення нею 14 річного віку) на підставі ст. 38 КЗпП України. У заяві про звільнення позивач [PERSON] просив звільнити його з посади тракториста-машиніста за власним бажанням, з поважної причини, на підставі ч. 1 ст. 38, у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дітьми до 14 років з 10.06.2020 (а.с.14). Факт перебування у трудових відносинах позивача з відповідачем та факт звільнення позивача за ч. 1 ст.\~38\~КЗпП України відповідач не оспорює. Згідно інформації № 451/10/08-01-51-10 від 03.09.2020, наданої Бердянським управлінням Головного управління ДПС у Запорізькій області, станом на 03.09.2020 [PERSON] за період з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2020 року отримав доходи з таких джерел - «ПБП «Азовінтекс»: 2020-1 - сума доходу: нараховано 9\~393,58 грн., виплачено 9\~393,58 грн., сума податку: нараховано 1\~690,84 грн., перераховано 1\~690,84 грн. (101 заробітна плата, нар. 16.03.2020); 2020-2 - сума доходу: нараховано 48\~006,63 грн., виплачено 48\~006,63 грн., сума податку: нараховано 8\~641,19 грн., перераховано 8\~641,19 грн. (101 заробітна плата, нар. 10.06.2020 (а.с.15). Крім того, відповідно до наданих суду відомостей, [PERSON] отримав заробітну плату від ТОВ «ПБП «Азовінтекс»: 07.04.2020 7\~561,84 грн.; 21.04.2020 4\~000 грн.; 08.05.2020 20\~722,64 грн.; 21.05.2020 4\~000 грн.; 09.06.2020 801,80 грн.; 16.06.2020 8\~749,53 грн. (а.с.21). Позивачем, на підтвердження нарахованої і не виплаченої заробітної плати за період з 01.05.2020 по 31.05.2020, наданий суду табель за травень 2020 року по ділянці сільськогосподарської техніки, підписаний директором [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] . З якого вбачається, що за травень 2020 року трактористу-машиністу [PERSON] за фактично відпрацьованих 199 годин нарахована заробітна плата по наряду у розмірі 26\~755,64 грн. (а.с.37), що також підтверджується обліковими листами за травень 2020 року (а.с.34-36). Відповідно до ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.\~96\~КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Згідно з ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Згідно із ч. 3 ст.\~6\~Закону України\~«Про оплату\~праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності зі ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем та 10.06.2020 був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу № 52-к від 10.06.2020, що підтверджується копією трудової книжки. За травень 2020 року відповідач не в повному розмірі виплатив йому заробітну плату. Розрахунок заборгованості, що складає 21\~174,17 грн., був здійснений позивачем та такий розмір не спростований відповідачем. Таким чином, позовна вимога про стягнення недонарахованої і не виплаченої заробітної плати за відпрацьований період з 01.05.2020 по 31.05.2020 є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При вирішенні спору в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~КзпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47\~КзпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в вище зазначеному Рішенні Конституційного Суду України, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Обчислення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 наведеного Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. Зі змісту розрахунку про визначення середнього заробітку вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 11.06.2020 по 16.06.2020 у розмірі 6\~135 грн. (5 робочих днів). При розрахунку середнього заробітку суд виходить з табелів та облікових листів, оскільки інші докази щодо заробітної плати позивача в матеріалах справи відсутні. Відповідно до табелів та облікових листів заробітна плата позивача за два останні повних місяці роботи, які передують події з якою пов`язана виплата, становить 53\~644,59 грн. (квітень 2020 року 26\~888,95 грн.; травень 2020 року 26\~755,64 грн.) (а.с.28-33,34-36,38). Кількість робочих днів, виходячи із п`ятиденного робочого тижня та даних, викладених у листах Мінсоцполітики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19, кількість робочих днів в квітня 2020 року становить 21 день, в травні 2020 року становить 19 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 1\~341,11 грн. (53\~644,59 грн. / 40 днів), а не 1\~227 грн., як підраховано позивачем. У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період вказаний позивачем складає 6\~705,55 грн. (1\~341,11 грн. х 5 днів), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. При цьому, суд не приймає розрахунок позивача, оскільки при розрахунку середньоденного заробітку позивач допустився помилки. Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 21\~174,17 грн. недонарахованої і не виплаченої заробітної плати та 6\~705,55 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, визначений позивачем, які визначені без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено [PERSON] при подачі позову в сумі 840,80 грн. (а.с.45). На підставі ст.ст. 47, 94, 96, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 2, 6 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial