Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 20.02.2020 року він звернувся до начальника управління прокуратури Запорізької області з заявою щодо вчинення прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, прокуратури Запорізької області Шафоростовою Оксаною Олександрівною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 Кримінального кодексу України. Всупереч приписам Кримінального процесуального кодексу України його заява про вчинення злочину уповноваженими особами прокуратури Запорізької області не була зареєстрована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Листом від 25.02.2020 за № 15/1-5784-11 його було повідомлено, що подана ним заява не містить ознак повідомлення про вчинення злочину, підстав для реєстрації заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не встановлено. 25.02.2020, вважаючи зазначені дії уповноваженої особи прокуратури Запорізької області протиправними, позивач звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. 28.02.2020 слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя постановив ухвалу, якою скаргу позивача на бездіяльність прокурора задоволено частково, зобов`язано відповідальних осіб прокуратури Запорізької області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення відповідно до заяви позивача від 20.02.2020 та розпочати досудове розслідування. Вважає, що Держава Україна за представництвом прокуратури Запорізької області порушила його право, гарантоване ст. 40 Конституції України, а саме, що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений ст. 214 Кримінального процесуального кодексу строк. Тими ж діяннями [PERSON] порушила право позивача на ефективний засіб правового захисту в національному органі, гарантоване ст. 3 Конституції України, статтями 1,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вважає, що вказані дії правоохоронних органів спричинили йому моральний збиток у розмірі 10000,00 грн., який виражається у нервових стресах через необхідність докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, у сильних негативних почуттях, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на приписи Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмір 10000,00 грн., а також стягнути судові витрати. Ухвалою від 02.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. 28.04.2020 до суду надійшов відзив прокуратури Запорізької області, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволені позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому прокуратурою області моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями уповноважених осіб прокуратури Запорізької області. Оскарження бездіяльності уповноважених осіб прокуратури Запорізької області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення на підставі заяви позивача свідчить про реалізацію ним права на оспорювання процесуальної діяльності прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень у розумінні цивільного процесуального законодавства. Сам факт зобов`язання ухвалою внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи що права та інтереси позивача були поновлені. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, її розмір, протиправність діяння заподіювача шкоди. 29.04.2020 до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволені позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала з ним у правовідносини і жодної шкоди не завдавала, у зв`язку з чим не може нести відповідальність за дії інших суб`єктів, а покладення будь-якої відповідальності на вказану службу свідчить про невірне вирішення справи по суті. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, її розмір, протиправність діяння заподіювача шкоди. Крім того, сама незгода позивача з діями посадових осіб прокуратури Запорізької області, які ним було оскаржено у порядку передбаченому КПК України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди. Ухвалою суду від 11.06.2020 позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача. Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.07.2020 вищезазначену ухвалу суду було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 27.08.2020 на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив суд додатково стягнути на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 11.06.2020 у розмірі 420,40 грн. Ухвалою суду від 15.09.2020 справу було прийнято до провадження раніше визначеного складу суду, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 12.10.2020 на адресу суду надійшов відзив Державної казначейської служби України в Запорізькій області, зміст якого збігається з відзивом, наданим відповідачем раніше. Інших заяв по суті справи від учасників не надходило. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позові. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволені з підстав, які викладені у відзивах на позовну заяву. Вислухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 20.02.2020 позивач звернувся до прокуратури Запорізької області із письмовою заявою про вчинення посадовою особою прокуратури Запорізької області кримінального правопорушення перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу, відповідальність за яке передбачена ст. 365 Кримінального кодексу України. Листом від 25.02.2020 № 15/1-5784-11, за наслідками розгляду звернення заявника, начальником відділу прокуратури Запорізької області Василиною С. позивачеві відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки його заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, так як не містила достатніх даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених ним обставин. 25.02.2020 [PERSON] оскаржив бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою від 20.02.2020 в порядку, передбаченому ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2020 року в справі № 335/1725/20, провадження № 1-кс/335/1001/2020, скаргу [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу прокуратури Запорізької області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення відповідно до заяви [PERSON] від 20.02.2020 та розпочати досудове розслідування. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на положення ст. ст. 1,3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 1176 Цивільного кодексу України, та зазначав, що внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, яка в порушення ст. 214 КПК України не внесла відомості за його заявою про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань, йому завдано морального збитку у розмірі 10000,00 грн., який виражається у нервових стресах через необхідність докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, у сильних негативних почуттях, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлена зазначена позивачем ухвала слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 в справі № 337/3375/17. Оскарження позивачем процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення його вимог про зобов`язання відповідальних осіб органу прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення є достатньою сатисфакцією. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27.03.2019 у справі № 243/9826/16-ц, від 11.02.2019 у справі № 233/4186/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 26.09.2018 у справі № 638/12068/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 614/2328/17. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої також не обґрунтований. З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Разом з тим, суд враховує, що на час ухвалення судового рішення, прокуратура Запорізької області (відповідач) перейменована на «Запорізька обласна прокуратура», на підставі наказів Офісу Генерального прокурора: №410 від 03.09.2020 та №414 від 08.09.2020. Враховуючи те, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідачів сплаченого позивачем судового збору в силу ст. 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: dismissed