Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що виконавчим написом нотаріуса від 05.032019 за реєстровим № 5450 з нього на користь банку за кредитним договором від 30.09.2013, укладеним між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», стягнено заборгованість в сумі 58280,39 гривень, яка складається з тіла кредиту, заборгованості з пені, заборгованості по штрафам (фіксована частина), заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Про наявність виконавчого напису він дізнався з постанови приватного виконавця Вольф Т.Л. № 58745454 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якого він отримав в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. З 01.04.2014 і до цього часу представники АТ «Банк Ренесанс Капітал», а також АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до нього з вимогами погашення кредитних коштів не звертались, йому навіть не було відомо про наявність боргу, оскільки він вважав, що виплатив кошти у розмірі взятого кредиту, а також що до нього нараховуються штрафні санкції та пеня. Виконавчий напис вчинено 05.03.2019, фактично після 5 років останнього повернення платежу. Крім того, сума заборгованості за тілом кредиту і відсотками підлягає обмеженню в межах строку позовної давності. Також не було враховано, що на час проведення антитерористичної операції, в межах проведення якої він мешкає, забороняється з 14.04.2014 нараховувати пеню та/або штрафи на основну суму заборгованості, що вже є достатнім аргументом того, що заборгованість не є безспірною. Про наявність виконавчого напису йому не було відомо до серпня 2019 року, жодних повідомлень він не отримував, отже, строк на оскарження ним не порушено. Просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 5 березня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 768,40 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, де не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний банк» та третя особа приватний виконавець Вольф Т.Л. також в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи учасники справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиву або інших письмових заяв не надали. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, нададла заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 5 березня 2019 року виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. за реєстровим № 5450 на підставі кредитного договору № GP-5152029 від 30 ВЕРЕСНЯ 2013 РОКУ з [PERSON] було стягнено грошові кошти в сумі 57780,39 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 39985,04 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 16087,44 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 1707,91 гривень та зазначено, що період, за який провадиться стягнення з 27 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року. Виконавчий напис набрав чинності у день вчинення і був спрямований для виконання до відділу державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення (арк.спр.32). Згідно зі статтею 18 ЦК України та статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення виконавчих написів врегульовано також і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5 (глава 16 Порядку). Таким чином, виконавчий напис це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на підставі документів, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п.3.2 глави 16 розділу ІІ цього Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Згідно з п.3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. З огляду на це, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» належить встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що він не погоджується із наявністю самого кредитного договору і, похідно від цього, із стягнутою заборгованістю по комісії і процентам, яка також зазначена у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, а також зі строком нарахування заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору та розрахунку заборгованості 57780,39 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 39985,04 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 16087,44 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 1707,91 гривень. При цьому, згідно із заявою банку наданою нотаріусові, заборгованість за кредитним договором виникла за період з 27 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року. Також із матеріалів, наданих приватним нотаріусом Харою Н.С. виявлено, що договір укладався між [PERSON] і АТ «Банк Ренесанс Капітал» 30 вересня 2013 року, відсутній розрахунок заборгованості, документи на підтвердження переходу прав та обов`язків стягувача від АТ «Банк Ренесанс Капітал» до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та будь-які відомості про повідомлення [PERSON] про зміну стягувача. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса заборгованість боржника [PERSON] , обрахована за період з 27 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року, але ця сума заборгованості вже є у листі стягувача АТ «ПУМБ» Колікову М.С. від 23 січня 2019 року (арк.спр.48). Що стосується посилань позивача на незастосування нотаріусом строків позовної давності при вчиненні виконавчого напису, суд зазначає таке. За змістом ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ані Законом України «Про нотаріат», ані Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором нотаріусу не наданий, неможливо встановити чи виходять заявлені вимоги за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності. Позивач у позовній заяві стверджував, що з 2014 року будь-яких сум на погашення заборгованості не вносив через відсутність реквізитів банку, на які належало такі суми вносити. Наведені вище обставини є підтвердженням того, що заборгованість не є безспірною, і, таким чином, це є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис від 5 березня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №5450, яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved