Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту, складеного його матірю на користь [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову послався на наступне: 04.12.2011 року померла [PERSON], 08.07. [INFO] його матір. Шлюб між батьками розірваний в 1977 році, після чого мати відразу перейшла жити в будинок №1 по вул. Огарьова, де мешкала постійно. На праві власності [PERSON] належало 3/5 частини будинку по провулку Зарічному, 14 в м. Запоріжжі, та будинок №1 по вул. Огарьова в м. Запоріжжі. Будинок по вул. Огарьова, 1 значно раніше мати подарувала братові [PERSON] Свою частку власності в будинку по провулку Зарічному, 14 мати не оформляла. Після смерті матері він звернувся до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак 12 березня 2012 року отримав відмову на підставі того, що мати 30.09.2011 року склала заповіт на 3/5 частки в будинку 14 по провулку Зарічному на користь своїх правнуків - дітей [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 03.10.2012 року Ленінський районний суд виніс рішення та визнав за [PERSON]С. та [PERSON] право власності на 3/5 часток житлового будинку 14 по пер. Зарічному в м. Запоріжжі. Вказує, що після трагічної смерті брата [PERSON] йому стало відомо, що волевиявлення заповідача його матері, не було вільним і не відповідало її волі. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] Вони ніколи не перебували в шлюбі, батьківство [PERSON] було встановлено судом. Мати та брат з [PERSON] ніколи не підтримували близьких родинних стосунків, навпаки, між ними все життя були досить напружені відносини. [PERSON] за декілька місяців до складання заповіту матір'ю, стала відвідувати брата, спілкуватися з ним. Під впливом фізичного та психічного насильства з боку [PERSON] та [PERSON] матір - [PERSON] склала заповіт на користь їх внуків - [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Про те, що волевиявлення [PERSON]І на час складання оскаржуваного заповіту не було вільним та не відповідало її волі свідчить те, що мати до складання заповіту і після цього, постійно була закрита в будинку, вона не мала можливості вільно вийти з нього, брат [PERSON] і [PERSON] до неї не допускали сусідів, родичів, не давали можливості з нею спілкуватися. На момент складання заповіту матері було 89 років. Сусіди крадькома, коли брата і [PERSON].О. не було в будинку, приносили їй їжу та розмовляли з нею. Також вони заборонили і позивачу з нею спілкуватися. Особисті документи: паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження та документи на будинок 14 по пер. Зарічному вони утримували у себе до складання заповіту, а також після цього. Вважає, брат та мати були ошукані [PERSON], на яку брат переоформив все належне йому майно. Крім того, брат спілкуючись із знайомими казав, що йому не зрозуміло, як мати могла заповідати свою частку внукам [PERSON], яку вона зневажала, не признавала і не спілкувалась з нею. Зрозумівши, що і мати, і брат були ошукані [PERSON], а також те. що брат по її волі лишився своєї власності, брат 10 жовтня 2013 року її вбив та застрелився сам. Відповідачка, яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила, що дійсно мати [PERSON] та бабуся [PERSON] за життя не спілкувалися. З батьком вона стала частіше спілкуватися після народження дівчат, які також в літку відвідували бабцю. Проте саме з позивачем бабуся не спілкувалася через те, що останній зловживав спиртними напоями та декілька разів засуджувався за вчинення крадіжок. Оформлення спадщини на неповнолітніх доньок за заповітом було оформлено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя. Представник органу опіки та піклування Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району м.Запоріжжя просив вирішити спір на розгляд суду з урахуванням неповнолітніх дітей. Приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу [PERSON] надала письмові пояснення, відповідно до яких при посвідченні заповіту від імені [PERSON] , яке відбувалось в приміщенні нот контори, у неї не виникло будь яких сумнівів щодо психічного стану заповідача [PERSON] та вільного волевиявлення щодо розпорядження своїм майном. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.12.2011 року померла [PERSON], 08.07. [INFO] За життя,13.12.2003 року [PERSON] склала заповіт на корить [PERSON] у вигляді 2/5 частин будинку 1/60а по вул.. Огарьова/Каховська у м.Запоріжжя. 19.07.2004 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] у вигляді 3/5 частин будинку 14 по пров. Зарічному у м.Запоріжжя. Також зроблений запис, про те, що [PERSON] вона цим заповітом спадщини позбавила. 30.09.2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно на користь своїх правнуків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2012 року за [PERSON]С. та [PERSON] визнано право власності на 3/5 часток житлового будинку 14 по пер. Зарічному в м. Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] За даними КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» [PERSON] на стаціонарному лікуванні з січня 2010 року до грудня 2011 не перебувала. Амбулаторна карта в регистратурі центру первинної медико-санітарної допомоги №9 відсутня. В судовому засіданні допитані свідки, які заявлені позивачем: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], пояснення яких зводяться до того, що позивач любив матір, бити її не міг. Покійна [PERSON] боялася старшого сина [PERSON], але мешкала разом з ним. Але вказані пояснення протиричать письмовим доказам, а саме відомостям з Ленінського РВ ЗМУ, відповідно до яких [PERSON] протягом 2007-2008 рр. зверталася до правоохоронних органів щодо противоправної поведінки та насилля з боку сина - позивача у справі [PERSON] Тому до вказаних пояснень суд відноситься критично. Слід зазначити , що жоден з вказаних свідків не підтвердив тієї обставини, що покійна [PERSON] піддавалася фізичному або психічному насиллю з боку [PERSON] та [PERSON] Крім того, суд вважає, що наявність у заповіті, укладеного 19.07.2004 року, вказівки на позбавлення позивача спадщини, є реальним свідченням відношень між матірю та сином. Разом з тим, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є листоношею на відділені, яке обслуговує вул..Огарьова у м.Запоріжжя, і яка на думку суду не є зацікавленою особою у вирішенні спору, пояснила, що заходила до будинку [PERSON] за її життя, заносила їй пошту. Бабуся скаржилась на біль у ногах, а в цілому вона для своїх років добре виглядала. Скаржилась, що два сини і такі різні. Один пє, а другий допомагає. Раніше вона сама відкривала та закривала за нею двері, а потім її стали закривати, через старість, але вона жодного разу не скаржилась на вказану обставину та не просила про допомогу. Положення ст. 202, ч.3 ст. 203 ЦК України, які поширюються на заповіт як на односторонній правочин, передбачають, що дії заповідача, спрямовані на досягнення певного результату, мають об'єктивно відображати його внутрішню волю і що таке волевиявлення повинно бути вільним. Верховний суд України в п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від З0 травня 2008 року зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Під час судового засідання позивачем не надано достатніх доказів, а судом не здобуто доказів, про те, що заповіт від 30.09.2011 року [PERSON] складався з порушенням норм цивільного права, що даний правочин був вчинений без волевиявлення [PERSON], що вона діяла не добровільно, а під впливом погроз, примусу, насильства, як фізичного, так і психічного, а тому підстав для його скасування немає, і в задоволені позову повинно бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed