Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики, вказуючи, що 01.05.2014 відповідач [PERSON] отримав позику у [PERSON] в сумі 15000 грн. строком на три роки. Договір передбачав виплату відсотків у розмірі 7% на місяць (84% річних), тобто 1050,00 щомісячно. Вказане підтверджується розпискою виданою відповідачем [PERSON] від 01.05.2014. Позичальник відповідно до розписки зобовязався погасити позику в розмірі 15000 грн. до 01.05.2017, а також щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 1050,00 грн., але фактично вказані зобовязання не виконав. Просить відповідно до положень ст. 1048 ЦК України стягнути суму позики в розмірі 15000 грн., проценти за договором позики в сумі 35728,77 грн., інфляційні втрати 13653,98 грн., а всього 64382,75 грн. В судове засідання позивач не зявився, просив проводити судовий розгляд без його участі, вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що стало умовою для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання (правові висновки Верховного Суду у справах № 6-79цс14 від 02.07.2014, № 6-63цс13 від 18.09.2013). Суд констатує, що розписка підтверджує той факт, що [PERSON] 01.05.2014 позичив у [PERSON] гроші в сумі 15\~000 грн. Поняття «позичив» (отримав) передбачає обовязок повернення позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Отже, письмова розписка від 01.05.2014 з огляду на її реальний характер є доказом не тільки факту передачі грошей [PERSON] в борг, а і обовязок їх повернення [PERSON] Встановлені фактичні обставини узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15. За змістом частин 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки такий строк визначений до 01.05.2017. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Як встановлено судом гроші, отримані в борг відповідачем [PERSON] позивачу не повернуті, а тому 15\~000 грн. підлягають стягненню на користь [PERSON] За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. А тому суд вбачає доведеними вимоги позивача щодо наявності боргу за процентами, та вважає, що заборгованість за процентами в розмірі 35728,77 грн. також підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Статтею 625 ЦК України (ч.2) передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, зокрема боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляції в розмірі 13653,98 грн. Загальна сума заборгованості за договором позики яка підлягає стягненню із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становить 64382,75 грн. (15000 грн. сума позики + 35728,77 грн. проценти + 13653,98 грн. інфляційні втрати). Приймаючи до уваги, що позивач є інвалідом ІІ групи , а відтак звільнений від сплати судового збору (п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 643,83 грн.

Outcome: approved