Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати всіх належних сум при звільненні в розмірі 35 501,51 гривень. Позов мотивує тим, що позивач працював на посаді заступника начальника відділення у ДП «ЛНДРІ» до 01.03.2010 року. Однак, відповідач провів повний розрахунок заборгованості лише 29.01.2015 року, а тому просить стягнути середній заробіток, який зігдно розрахунку становить 35 501,51 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у запереченнях, при цьому додатково пояснив, що заборгованість перед позивачем утворилась не з вини відповідача, між тим така виплачена 29.01.2014 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки, позивач працював у відповідача до 01.03.2010 року на посаді заступника начальника відділення. Надалі, при звільненні остаточний розрахунок з позивачем проведено не було, а розмір заборгованості в сумі 61548,55 гривень не оспорювався відповідачем. Відтак, Франківським районним судом м.Львова видано судовий наказ № 2н-1326/655/2012, який виконаний у примусовому порядку, що підтверджено постановою головного державного виконавця ВПВРУ ДВС ГУ юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 33510280 від 29.01.2014 року. Крім того, Франківським районним судом м.Львова також видано судовий наказ № 2н/465/370/14 про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати в сумі 4058,15 гривень, який виконаний у примусовому порядку, що підтверджено постановою головного державного виконавця ВПВРУ ДВС ГУ юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 43807665 від 10.02.2015 року. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Так, у Рішенні Конституційний Суду України щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку із положеннями ст.ст.117, 237-1 цього кодексу, від 22.02.2012 № 4-рп/2012 (справа №1-5/2012), надав офіційне тлумачення вказаних положень та вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся із позовом до Франківського районного суду м.Львова 30.03.2015 року, тобто із пропуском тримісячного строку після закінчення виконавчого провадження (29.01.2014 року) з примусового виконання судових рішень про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати. Відповідно до ст.234 КзпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний суд може поновити ці строки. Таким чином, поновлення встановленого законом тримісячного строку звернення до суду з позовом пов'язується законодавцем із поважністю причин пропуску такого строку. Поважності причин пропуску тримісячного строку звернення до суду позивачем наведено не було, а тому у суду відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом. У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Пропрактику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 (з наступними змінами та доповненнями) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбаченийст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідальність у виді виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно із ст. 117 КЗпП України, наступає у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум на день звільнення. Таким чином, суми, які належали до виплати позивачу [PERSON] станом на день звільнення 01.03.2010 року року, були виплачені в повному обсязі, 29.01.2014 року, а відтак звернувшись із позовною заявою до суду 30.03.2015 року, позивач пропустив встановлений тримісячний строк звернення до суду. Будь-яких інших належних та допустимих доказів для вищенаведеного позивачем не представлено й не здобуто судом, а відтак суд приходить до переконання, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду для вирішення спору про стягнення середнього заробітну за час затримки виплати належним сум при звільненні. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed