Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , 2011 року народження в особі [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він разом зі своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] являються співвласниками вказаної квартири, в якій зареєстровані відповідачі - невістка позивача [PERSON] та онука позивача [PERSON] , однак останні з власної ініціативи виселилися з даної кваритри. Відповідачі раніше проживали в квартирі в якості членів сім`ї [PERSON] та набули право користування чужим майно, яке за своєю суттю є сервітутом. Оскільки, [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у стадії розірвання шлюбу, а сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків, а тому вважає, що право користування даним житловим приміщенням підлягає припиненню на вимогу власника. За таких обставин, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 27.05.2021 року заяву представника позивача про залучення до участі у справі третіх осіб задоволено, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , [PERSON] та Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, виходячи з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та пояснили, що відповідач [PERSON] розірвала шлюб із сином позивача [PERSON] та виїхала із дитиною [PERSON] для проживання за іншою адресою. Також вказалаи, що відповідач [PERSON] має право власності на іншу квартиру. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. При цьому, від відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надходили пояснення щодо позовних вимог, в яких вона вказала, що визнає позовні вимоги в частині позбавлення її права користування житловим приміщенням, однак заперечує проти задоволення позовних вимог щодо малолітньої [PERSON] . Також зазначила, що квартира, яка рахується за [PERSON] , належить її матері. Треті особи [PERSON] та [PERSON] 01.06.2021 року подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розгляд справи провести без їх участі. Представник третьої особи Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького 09.06.2021 року подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без його участі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.03.2002 року, виданим Кіровоградською міською радою та архівною довідкою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 29.10.2020 року № 65945 (а.с. 3, 30). Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2 МРМК» від 13.05.2021 року № 284 [PERSON] , 1991 р.н., та [PERSON] , 2011 р.н. зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживають там з 05.10.2020 року (а.с. 28). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2021 року у справі № 405/6716/20, яке набрало законної сили 13.02.2021 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб, укладений між ними - розірвано (а.с. 32). Як вбачається з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі, осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі, у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі № 591/4595/16-ц. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі проживали у спірному будинку в якості членів сім`ї (дружина та дочка співвласника [PERSON] ) і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та треті особи [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі спільним побутом із співвласниками не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 357/7940/16-ц. Крім того, згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Так, інтереси малолітньої дитини [PERSON] у зв`язку з визнанням її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не порушуються з огляду на те, що вона в спірній квартирі не проживає, а залишення малолітньої дитини зареєстрованою у спірній квартирі суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. При цьому, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2021 року № 245724137 [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31), тобто відповідач має право власності на інше житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, пов`язаний зі вчиненням іншою особою дій, спрямованих на порушення права, належного особі (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Так, зокрема, такий позов може бути подано у випадку, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов - ст. 391 ЦК України). При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем(ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі мали будь-які усні чи письмові домовленості щодо їх проживання у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з їх співвласниками. Більш того, з 05.10.2020 року відповідачі у даній квартирі не проживають. На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що відповідачі з 05.10.2020 року не проживають у квартирі, співвласником якої є позивач, та не є членами сім`ї позивача чи інших співвласників, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved