Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що 05.08.1982 року рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради народних депутатів було надано дозвіл [PERSON] (інваліду Великої Вітчизняної війни 1 групи) побудувати гараж розміром 3,5 х5,5 м. по [ADDRESS] . [PERSON] в 1982 році з відповідного дозволу побудував гараж розміром 3,91 х 5,29 м. поряд з гаражем [PERSON] . 15.07.1998 року [PERSON] продав свій побудований гараж [PERSON] , який 19.10.2009 року продав даний гараж йому. З метою узаконити побудований гараж, яким він користується 11 років, він заказав в МБТІ технічний паспорт на будівлю гаражу, згідно якого побудований гараж з цегли, перекритий бетонними плитами, покрівля з руберойду, розмір 3,91 х 5,20 м. Однак при зверненні до відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо введення гаражу в експлуатацію, йому було відмовлено і рекомендовано звернутися з метою визнання права власності на гараж до суду. Позивач просить суд визнати за ним право власності на будівлю гаража розміром 3,91 х 5,29 м., що розташований по [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, прохає його задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду надійшов лист Лубенського міського голови Грицаєнка О.П. з проханням розглядати справу без участі їх представника. Згідно відзиву наданого суду 20.11.2020 року відповідач прохав відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки позивач не надав доказів того, що він звертався до виконавчих органів Лубенської міської ради з питання визнання його права власності на гараж, а тому відсутні докази того, що між позивачем та відповідачем існує спір, який повинен бути вирішений у судовому порядку. Порядок визнання права власності на самочинно збудоване майно визначений в статті 376 Цивільного кодексу України. Згідно частити третьої цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, суду не надано доказів того, що земельна ділянка на якій побудовано гараж надана позивачу у власність або у користування. Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно витягу з рішення №296 від 25.08.1982 року «Про індивідуальну забудову» виконавчим комітетом Лубенської міської ради народних депутатів було надано дозвіл [PERSON] (інваліду Великої Вітчизняної війни І групи) побудувати гараж розміром 3,5 х5,5 м. по [ADDRESS] . (а.с.5) На підставі розписки від 15.07.1998 року [PERSON] продав побудований з відповідного дозволу Лубенського міськвиконкому від 25.08.1982 року №296 «Про індивідуальну забудову» гараж, що розташований по [ADDRESS] , [PERSON] . (а.с. 6) Відповідно розписки від 19.10.2009 року [PERSON] продав вищевказаний гараж позивачу [PERSON] (а.с. 7). Згідно технічного паспорта виготовленого 18.09.2020 року, гараж розміром 3,91х5,29 м. розташований в [ADDRESS] . Інвентаризаційна вартість становить 21523 грн. Замовник технічної інвентаризації [PERSON] . Статтею 16 Земельного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 86 Земельного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) всі землі в межах міста перебувають у віданні міських Рад народних депутатів, компетенція яких в галузі регулювання земельних відносин визначається статтею 10 цього Кодексу. Користування землями, зазначеними в пунктах 3, 4, 5 статті 84, здійснюється у відповідності з статтями 95, 97, 98 цього Кодексу. Землями міської забудови вважаються землі, що забудовані або призначені для цієї мети за генеральним планом розвитку і забудови міста. Земельні ділянки для житлового, промислового та іншого капітального будівництва надаються державним підприємствам, організаціям і установам, а також житлово-будівельним кооперативам та окремим громадянам для індивідуального житлового будівництва у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів у відповідності з генеральним планом розвитку і забудови міста. Землі, призначені під міську забудову, до їх забудови використовуються попередніми землекористувачами. Вільні від забудови землі можуть відводитися виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів в тимчасове користування підприємствам, установам, кооперативним і громадським організаціям, а також громадянам для використання під городи, пасовища та сінокоси (ст. 87 Земельного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» передбачено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на підтвердження його права власності або права користування земельною ділянкою під самочинно збудованим гаражем. Оскільки земельна ділянка під самочинно збудований гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у встановленому законом порядку позивачу у власність чи користування не надавалась, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] ..

Outcome: dismissed