Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Починаючи з 11 жовтня 2003 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . В той же час, позивач зазначає, що починаючи з 23 серпня 2019 року шлюбні стосунки між нею та відповідачем були припинені, внаслідок того, що вони мають різні погляди на сімейне життя та між ними відсутнє взаєморозуміння, в зв`язку з чим позивач разом з донькою проживає окремо від відповідача, який, у свою чергу, жодним чином не бере участі у матеріальному утриманні дитини, та не веде з ним спільного господарства. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, оскільки між нею та відповідачем втрачено почуття любові та поваги, в зв`язку з чим просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати, залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] », стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір, сплачений нею за подання до суду цієї позовної заяви. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій заявлені нею позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, також в судове засідання не з`явився, проте надав суду відзив, у якому заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Добропільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 11 жовтня 2003 року, слідує, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 11 жовтня 2003 року, який був зареєстрований Добропільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що 11 жовтня 2003 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 245. Фактично з 23 серпня 2019 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені, внаслідок того, що кожний із подружжя має різні погляди на сімейне життя, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, в зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин суд доходить переконання, що сім`я позивача та відповідача розпалась остаточно та її збереження є неможливим, в зв`язку з чим вимоги позивача в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача в частині залишення їй після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] », суд виходить з приписів статті 113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, і в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд при їх вирішенні виходить з такого. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 05 липня 2004 року, слідує, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 44896 від 01 жовтня 2018 року та № 0000624490 від 27 вересня 2018 року свідчать, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , станом на час судового розгляду даної справи проживає разом з позивачем [PERSON] . Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З вимог частини другої статті 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог позивача, суд доходить переконання, що розмір грошового утримання неповнолітньої [PERSON] , визначений позивачем розміром однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на утримання дитини та не призведе до погіршення майнового становища платника аліментів порівняно із майновим становищем одержувача таких аліментів. Отже суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] і в цій частині знайшли своє підтвердження, в в`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України також підлягають задоволенню. Крім того, приймаючи до уваги приписи ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі, якшо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суд доходить висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. на користь позивача та у сумі 840 грн. 80 коп. - на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved