Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовною заявою до вищенаведених відповідачів з вимогами про визнання протиправними дії виконкому Добропільської міської ради щодо незаконного затвердження 29.06.2018р. штатного розпису по Комунальному закладу охорони здоров`я (скорочено КЗОЗ) «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» (нині Комунальному некомерційному підприємству «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», далі за текстом скорочено КНП «Добропільська ЛІЛ») на 01 липня 2018 року, про скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» №180-к від 07.11.2018р. про скорочення штатів і звільнення, про поновлення на посаді сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яку оцінює в 30 тис. грн. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначила, що з 01.10.2013р. вона працювала сестрою медичною в амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» (нині має назву Комунальне некомерційне підприємство «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», далі за текстом КНП «Добропільський ЦПМСД»). Потім з 02.10.2017р. переведена на посаду сестри медичної лікаря-невропатолога амбулаторії №1 КЗ «Добропільський ЦПМСД». 07.11.2017р. вона надала особисту добровільну письмову згоду на переведення на роботу на ту ж посаду в інше підприємство КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Наказом від 05.01.2018р. №1-к її звільнено у зв`язку з переведенням у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Наказом відповідача за №4-к від 09.01.2018р. позивача прийнято на посаду сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 за переведенням з КЗ «Добропільський ЦПМСД» з 09.01.2018р. Впевнена, що до другої половини червня 2018 року з боку відповідача Добропільської ЛІЛ жодних дій з процедури скорочення чи звільнення відносно неї не здійснювалось. Лише 27.06.2018 їй по телефону повідомила начальник відділу кадрів Єрмоленко Т.В. про можливе її звільнення у липні 2018 року. 09 липня 2018 року їй у відділі кадрів стало відомо, що її мають звільнити чи перевести на інше місце роботи в інший лікувальний заклад. У відповідь на заяву їй повідомлено, що наказом №246 від 25.06.2018р. скорочено її посаду, при цьому 30.03.2018р. їй нібито було повідомлено про наступне звільнення з 01.07.2018р., однак вона нібито відмовилась підписувати таке повідомлення, у зв`язку з чим складений відповідний акт. Також їй нібито була запропонована інша посада сестри медичної палатної травматологічного відділення, від якої позивач відмовилась, про що також складений акт. Ці обставини попередження про наступне вивільнення та запропонування вакантної посади не відповідають дійсності. В ході підготовки документів для звернення до суду стало відомо, що про скорочення штатної одиниці сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1, на яку позивачку було переведено за її згодою, було відомо керівнику відповідача КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» при складанні і подальшому затвердженні Дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020р.р., а саме з 07.11.2017р. За умови обізнаності про подальше скорочення посади вона б не надала ніякої згоди на таке переведення, в чому вбачає порушення її трудових прав з боку адміністрації КНП «Добропільська ЛІЛ». 25.06.2018р. наказом відповідача №246 виведено зі штатного розпису одну штатну одиницю сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного кабінету №1. 07.11.2018р. виданий наказ за №180-к про звільнення позивача [PERSON] за ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню штатів з 07.11.2018р. Вважає цей наказ незаконним, оскільки штатний розпис має затверджуватись бюджетними установами у місячний строк з початку року, а в даному випадку він був затверджений з порушенням такого строку - 29.06.2018р. І слід було затверджувати зміни до нього, а не новий штатний розпис. У зв`язку з чим, позивачка вважає, що цей документ не є доказом щодо змін в організації виробництва і праці. Крім того, сторона позивача вважає повідомлення і акти, складені відповідачем КНП «Добропільська ЛІЛ» з приводу процедури її звільнення, недопустимими доказами, оскільки вони не містять дати та місця їх складання, дати реєстрації, а також містять в собі суперечності викладених фактів. Враховуючи наведене, позивач вважає, що у відповідача КНП «Добропільська ЛІЛ» не мали місце зміни в організації виробництва та праці, і останнім не додержані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Тому позивач просить задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 14.12.2018р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху (суддя Мацишин Л.С.) Недоліки було усунуто заявою позивача та ухвалою цього ж суду від 19.01.2019р. відкрите загальне позовне провадження і призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.04.2019р. призначено процедуру врегулювання спору за участі судді Мацишин Л.С., у зв`язку з чим провадження у справі зупинено до припинення такого врегулювання. 15.05.2019р. винесено ухвалу про припинення врегулювання спору за участі судді і за відсутності позитивного результату в цьому справу передано на розгляд іншому судді Добропільського міськрайонного суду (суддя Хандурін В.В.) Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник позивача у вступному слові пояснив, що звільнення [PERSON] було проведено з суттєвими порушеннями норм законодавства. Його довірителька мала б знати при прийнятті шляхом переводу на тимчасову посаду сестри медичної лікаря невропатолога у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» про наступне її вивільнення з цієї посади з 01.07.2018р. При скороченні [PERSON] не було повідомлено про наявність всіх вакантних посад. Акти, складені відповідачем з приводу відмови від запропонованої вакансії та відмови підписатись про отримання повідомлення про наступне вивільнення, не відповідають дійсності. Стан здоров`я позивачки не дозволяв працювати на запропонованій їй вакансії у травматологічному відділенні. На думку представника, причина звільнення пов`язана із неприязним відношенням до неї керівника підприємства, оскільки фактично скорочена була лише одна її посада. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вважають, що звільнення [PERSON] відбулось із додержанням вимог діючого законодавства про працю. Завчасно її повідомлено про наступне вивільнення, від отримання такого повідомлення вона відмовилась. Ця посада дійсно була скорочена і на час розгляду судом справи цієї посади в лікарні немає. Від запропонованих вакантних посад, в тому числі медичної сестри в травматологічному відділенні, а також в поліклініці, позивач відмовилась. Вважають посилання представника позивача на Дорожню карту по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020р.р. безпідставним, оскільки вона не є наказом, містить планування заходів, напрямки діяльності або ж пропозиції по оптимізації штатного розпису з метою економії коштів бюджету, і не свідчить про обов`язкове скорочення в подальшому посади, яку займала позивачка. Відповідач Добропільська ЛІЛ не міг з точністю знати і не знав про таке скорочення і подальше звільнення з посади [PERSON] . При цьому, кінцеве рішення, яким затверджує скорочення штату працівників міської лікарні, приймає орган місцевого самоврядування. 30.03.2018р. [PERSON] було повідомлено про наступне звільнення, тобто з додержанням строку у два місяці. Представник відповідача звертає увагу, що позивачка не приймалась на роботу «тимчасово» з 09.01.2018р., про що запевняє її представник, а була переведена на постійну роботу. При звільненні їй пропонували іншу вакантну роботу, але вона на неї не погодилась і відмовилась від підпису про це. Ці дії по повідомленню і попередженню про наступне звільнення виконував начальник відділу кадрів. Просять також врахувати, що скорочували вони не саму позивачку, а її посаду. Представник відповідача виконкому Добропільської міської ради в судовому засіданні стверджує, що з боку виконкому порушень при звільненні [PERSON] допущено не було. Дійсно, виконком затверджував за поданням головного лікаря штатний розклад міської лікарні, а потім виносився наказ в КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Представник третьої особи в судовому засіданні просила ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до такого висновку: Судом встановлено, що позивач [PERSON] (після реєстрації шлюбу з 25.08.2018р. прізвище змінила на [PERSON] ) з 01.10.2013р. працювала сестрою медичною в амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги». Потім з 02.10.2017р. переведена на посаду сестри медичної лікаря-невропатолога амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський ЦПМСД». Згідно наказу відділу охорони здоров`я Добропільської міської ради №51 від 01.11.2017р. «Про внесення змін до штатного розпису Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», вилучені штатні одиниці центру та включені до штатного розпису КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування». Відповідний наказ від 01.11.2017р. КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» свідчить про введення в штатний розпис цього закладу з 09.01.2018р. «вузьких» спеціалістів у кількості 4,75 шт. од., в тому числі 1шт. одиниці сестри медичної лікаря-невропатолога поліклінічного відділення №1. Будучи повідомленою про це, 07.11.2017р. позивач надала особисту добровільну письмову згоду на переведення на роботу на ту ж посаду в інше підприємство КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Наказом від 05.01.2018р. №1-к її звільнено у зв`язку з переведенням у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Наказом відповідача за №4-к від 09.01.2018р. позивача прийнято на посаду сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 за переведенням з КЗ «Добропільський ЦПМСД» з 09.01.2018р. 23.03.2018р. адміністрацією лікарні видано наказ №142 «Про виконання заходів узагальнених показників Дорожньої карти на 2018 рік», яким прийнято рішення повідомити працівників про оптимізацію (скорочення) «вузьких» спеціалістів та про внесення змін до штатного розпису з 01.07.2018р. у кількості 4,75 шт. одиниць. У матеріалах справи є повідомлення [PERSON] про розірвання трудового договору з нею з 01.07.2018р., в якому відсутній її підпис про ознайомлення. Згідно акту, складеного комісією у складі головного лікаря Бабкова В.Д. , в.о. начальника відділу кадрів Єрмоленко Т.В. та начальника планово-економічного відділу Кляченко С.М. , 30 березня 2018 року сестра медична лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення № 1 [PERSON] відмовилась підписати повідомлення про скорочення штату і попередження про наступне її вивільнення з 01.07.2018р. з роботи у зв`язку з скороченням її посади. Також надано суду повідомлення, в якому позивачці у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників запропоновано 26.06.2018р. інше місце роботи на посаді сестри медичної палатної травматологічного відділення, і зауважено, що в разі непогодження на цю пропозицію її буде звільнено 01.07.2018р. на підставі ст.40 КЗпП України. Підпис [PERSON] у цьому повідомленні про ознайомлення з ним також відсутній. З акту, складеного комісією у складі головного лікаря Бабкова В.Д., в.о. начальника відділу кадрів Єрмоленко Т.В. та начальника планово-економічного відділу Кляченко С.М. , суд вбачає, що 26 червня 2018 року сестрі медичній лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення № 1 [PERSON] запропоновано переведення на іншу посаду сестри медичної палатної травматологічного відділення у зв`язку з скороченням її посади з 01.07.2018р., про ознайомлення з чим необхідно було розписатись, на що вона категорично відмовилась. Наказом №246 КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» від 25.06.2018р. «Про внесення змін до штатного розпису» на виконання заходів узагальнених показників дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020р.р. з 01.07.2018р. скорочені 4,75 шт. одиниці, в том числі 1 шт. одиниця сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1. Наказом №180-к від 07.11.2018р. звільнено позивача [PERSON] за ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню чисельності штату працівників та відмовою від запропонованої посади і переведення на іншу роботу, з 07.11.2018р. Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП, звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. З наданих суду доказів суд вбачає, що позивач [PERSON] була обізнана щодо ініціювання адміністрацією лікарні процедури її звільнення або переведення на інше місце роботи, про що свідчить її особиста заява до головного лікаря Бабкова В.Д. , датована 09.07.2018р. (том 1 а.с.32) та відповідь відповідача на неї (а.с.33) Також суд вважає належними та допустимими доказами складені відповідачем повідомлення і акти, що складались комісією відповідача 30.03.2018р. і 26.06.2018р. з приводу, відповідно, попередження про скорочення штату (чисельності працівників) і наступне вивільнення з 01.07.2018р., а також про запропонування переведення [PERSON] з 26.06.2018р. на іншу посаду, з якими остання відмовилась ознайомлюватись і підписувати (том 1 а.с. 28-31) При цьому, суд відхиляє твердження представника позивача щодо недопустимості цих доказів за неправомочності комісії у складі 3 осіб, відсутності дати і реєстрації цих документів, оскільки сам КЗпП України не містить чітких вимог до цих документів. Основні передбачені законодавством реквізити ці письмові документи містять. Обґрунтованих даних, які б викликали сумнів у правдивості відомостей, які в них зазначені, стороною позивача суду не приведено і такі доводи щодо неправдивості викладених в них обставин суд вважає припущенням. З наданих суду штатних розписів станом на 09.01.2018р. (день прийняття позивачки шляхом переводу на посаду в КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ») та станом на 01.07.2018р. суд вбачає, що на підприємстві відповідача з 01.07.2018р. дійсно була скорочена 1 штатна одиниця - посада сестри медичної лікарського кабінету (Б/к) (невропатолога) поліклінічного відділення №1 (том 2 а.с.14,37) За переліком вакантних посад, [PERSON] пропонувалась посада сестри медичної палатної травматологічного відділення, від якої вона відмовилась. Інші вакантні посади у кількості не менше 1 шт. одиниці, яка була при звільненні зайнята позивачем, та які вимагали спеціальної кваліфікації за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку [PERSON] могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, позивачці не пропонувались (том 2 а.с.47-48) Суд вважає, що вакансії, які існували на підприємстві і не були запропоновані позивачці, що наведені у переліку вакансій, наданому відповідачем, не відповідали її освіті, спеціальності та кваліфікації. Від запропонованої ж їй можливої для зайняття вакансії [PERSON] відмовилась. Докази про таку відмову надані суду. Отже, суд приходить до висновку, що приписи ч.1 ст. 40, а також частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП адміністрацією КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» при звільненні позивача були додержані. З приводу того, що про скорочення штатної одиниці сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1, на яку позивачку було переведено за її згодою, було відомо керівнику відповідача КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» при складанні і подальшому затвердженні Дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020р.р., а саме з 07.11.2017р., суд зазначає наступне: Наказом відділу охорони здоров`я Добропільської міської ради №52 від 01.11.2017р. вводились на постійній основі до штатного розпису КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» «вузькі» спеціалісти у кількості 4,74 шт. од., в тому числі 1 шт. од. посади сестри медичної лікаря невропатолога (том а.с.18) На підставі цього наказу головним лікарем відповідача виданий Наказ №395 від 01.11.2017р. про введення у штатний розпис цих працівників. З тексту цих наказів суд вбачає, що переведення [PERSON] в інший заклад відбувалось за її згодою на постійній основі, а не тимчасово, оскільки про це не було зазначено в самих наказах. Отже, доводи позивача з цього приводу не є слушними. Обізнаність керівника Добропільської лікарні з 07.11.2017р. при плануванні заходів по ефективному використанню бюджетних коштів про подальше скорочення деяких посад працівників не свідчило про тимчасове прийняття [PERSON] на таку роботу. Посилання представника на Дорожню карту по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020р.р. безпідставне, оскільки цей документ не є наказом, містить планування заходів, напрямки діяльності або ж пропозиції по оптимізації штатного розпису з метою ефективного використання бюджетних коштів, і не свідчить про обов`язкове скорочення в подальшому посади, яку займала позивачка. На думку суду, відповідач Добропільська ЛІЛ не міг достовірно знати про таке скорочення посад «вузьких» спеціалістів і подальше стовідсоткове звільнення з посади саме [PERSON] . В підтвердження цьому, в самому протоколі №1 засідання комісії з розгляду виконання заходів узагальнених показників Дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів по КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ», в п.1.3, на який посилається представник позивача, зазначено саме про те, що «планується з 01.07.2018р. оптимізація (скорочення) «вузьких» спеціалістів в кількості 4,75 шт. од., що призведе до економії коштів бюджету…» ( том 1 а.с.24) Підставою для початку процедури такого скорочення посад була не затверджена Дорожня карта, а наказ №142 від 23.03.2018р. ( том 1 а.с.27) До того ж, суд зауважує, що предметом розгляду цієї справи є законність звільнення і додержання при цьому відповідної процедури відповідачем, і планування в подальшому скорочення штату чи зміни чисельності працівників є правом будь-якого підприємства, в тому числі комунального, яке самостійне у своїй діяльності, але фінансується за рахунок місцевого бюджету. Посилання в позовних вимогах про порушення трудових прав [PERSON] , зокрема що за умови обізнаності про подальше скорочення посади вона б не надала ніякої згоди на таке переведення, суд вважає необґрунтованим, оскільки посада, які обіймала позивач у КНП «Добропільський ЦПМСД», згідно наказу №51 відділу охорони здоров`я Добропільської міської ради від 01.11.2017р. вилучена зі штатного розпису центру, і відповідач КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» гарантував своїм листом працевлаштування осіб, серед яких був і позивач, шляхом звільнення за їхньою заявою за переводом з 09.01.2018р. (том 1 а.с.79, 99) Щодо неправомірного затвердження штатного розпису бюджетних установ, на яке посилається позивач, то суд зазначає наступне: Згідно п.38 Постанови КМУ від 28.02.2002р. №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», серед іншого, штатні розписи установ затверджуються керівником установи, уповноваженої затверджувати такі документи, підпис якого скріплюється гербовою печаткою, із зазначенням дати. На підставі наказу КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» від 25.06.2018р. №246 були внесені зміни до штатного розпису цього закладу. Окрім іншого, виведено зі штатного розпису одну штатну одиницю сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1. У зв`язку з тим, що виконавчий комітет Добропільської міської ради є головним розпорядником коштів по галузі «Охорона здоров`я», відповідно до вимог діючого законодавства було затверджено штатний розпис на 01.07.2018р. за підписом секретаря цієї ради Древаля В.Г. Пункт 35 зазначеної вище Постанови КМУ передбачає, що кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів і помісячні плани використання бюджетних коштів (для закладів фахової передвищої та вищої освіти, що утримуються за рахунок бюджетних коштів) і штатні розписи установ, які не мають вищестоящої установи (центральні районні, центральні міські лікарні тощо), затверджуються райдержадміністраціями або виконавчими органами відповідних місцевих рад. Пункт 47 цієї Постанови передбачає також внесення змін до штатних розписів, що здійснюється в порядку та за формою, встановленими для їх затвердження. Отже, дії виконкому Добропільської міської ради при затвердженні 29.06.2018р. секретарем ради Древаль В.Г. зміненого штатного розпису по КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» з 01.07.2018р. здійснені в рамках чинного законодавства. Доказів визнання таких дій або скасування такого рішення виконкому чи визнання його незаконним з подальшим скасуванням в порядку адміністративного судочинства або в іншому порядку суду не представлено. Тому в цій частині заявлених позовних вимог слід відмовити. Щодо позовних вимог про поновлення на посаді сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ», то суд зазначає, що 07.11.2018р. виданий наказ за №180-к про звільнення позивача [PERSON] за ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню штатів з 07.11.2018р. Згідно штатних розписів, які містяться в матеріалах справи, з 01.07.2018р. ця посада в лікарні не існує, і поновлювати особу на таку посаду є недопустимим. Щодо переважного права на залишення на роботі, аналіз положень статті 42 КЗпП України дає суду підстави для такого висновку. [PERSON] займала посаду «вузького» спеціаліста, без присвоєння категорії ( що позначено у штатному розписі напроти її штатної одиниці - Б/к). Працювала в кабінеті лікаря невропатолога [PERSON] , штатна одиниця якого складала 1,25 і теж була скорочена (том 2 а.с.13) Як з`ясовано судом, після скорочення штату в поліклінічному відділенні залишились 2 штатні одиниці сестри медичної лікарського кабінету невропатолога «вищої категорії» з позначкою В/к, що підтверджується зміненим штатним розписом ( том 2 а.с.37) Позивач як медична сестра не мала вищої категорії, внаслідок чого підстави для визначення переважного права у неї на залишення на роботі у роботодавця були відсутні. Тому посилання в позові на те, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, є безпідставними. Установивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в оптимізації чисельності та скорочення штату працівників, [PERSON] попереджалась за менш як за 2 місяці про наступне вивільнення та їй з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду надавалася пропозиція на заміщення вакантної посади, від якої вона відмовилась, суд робить висновок про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідач провів звільнення позивачки з дотриманням вимог діючого законодавства. Між іншим, слід зазначити, що доводи представника відповідача про звернення позивача до суду із порушенням строку позовної давності в один місяць також не знайшли свого підтвердження, тому суд відхиляє таку обставину як підставу для відмови в позові. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для поновлення її на роботі та стягнення з лікарні середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Відповідно, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Цей висновок не суперечить правовій позиції щодо порядку вивільнення працівників, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2020 року (справа №753/3889/17). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed