Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Удобненської сільської ради про визнання сертифікату втраченим та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , яка є його тіткою та за життя склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося померла заповіла позивачу [PERSON] .. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: - земельної частки (паю) розміром 2,3 умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСГП «Батьківщина» с. Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155178, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 30.08.1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 30.08.1996 року за №178; -майнового паю із пайового фонду майна КСП «Батьківщина» с.Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області у розмірі 9135,00 грн. або 0,1797%, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії УД №421, виданого Удобненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.02.2005 року. Як зазначає позивач [PERSON] , до дня смерті спадкодавця [PERSON] , він вів з нею спільне господарство та мешкав разом за адресою: [ADDRESS] . Однак, звернувшись до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтво на право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач [PERSON] отримав відмову через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Враховуючи вищезазначене, позивач [PERSON] змушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить слухати справу в його відсутність. В судове засідання представник відповідача Удобненської сільської ради не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 липня 2011 року Виконавчим комітетом Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №14. За життя померлою [PERSON] , яка померла [INFO] був складений заповіт, посвідчений 31.01.2011 року секретарем Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №12. Відповідно до зазначеного вище заповіту, спадкодавець [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося заповіла позивачу [PERSON] .. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.06.2003 року Виконкомом Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №20. Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2005 року по справі №2-3843/2005, за померлою [PERSON] було визнано право на земельну частку (пай) розміром 2,3 умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСГП «Батьківщина» с. Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155178, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 30.08.1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 30.08.1996 року за №178 та на майновий пай із пайового фонду майна КСП «Батьківщина» с.Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області у розмірі 9135,00 грн. або 0,1797%, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії УД №421, виданого Удобненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.02.2005 року та зобов`язано Білгород-Дністровську райдержадміністрацію внести зміни в сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155178 розміром 2,3 умовних кадастрових гектарів. Згідно наявної в матеріалах справи Довідки №562 від 14.09.2021 року, виданої Маяківською сільською радою, позивач [PERSON] проживав разом з померлою [PERSON] , яка є його тіткою за адресою: [ADDRESS] , доглядав за нею, разом з нею вів спільне господарство та здійснив її поховання. Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155178, [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 02.08.1996 року №446/96 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Батьківщина» розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 30 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №178. Відповідно до Довідки №544 від 27.05.2005 року, сертифікат на земельну частку (пай) серії ОД №0155178, виданий члену колишнього КСГП «Батьківщина» [PERSON] , зареєстровано в книзі реєстрації за №178 від 30 серпня 1996 року. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає - 2,30. Відповідно до Свідоцтва про право власності на немайновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії УД №421, виданого Удобненською сільською радою, [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСГП «Батьківщина» с. Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Частка [PERSON] зазначена в розмірі 9135,00 грн. або 0,1797 %. Однак, звернувшись до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини у нотаріальному порядку, позивач [PERSON] отримав відмову за №976/01-16 від 15.09.2021, через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до повідомлення Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори №1057/01-16 від 04.10.2021 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Зазначений вище оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що позивачем [PERSON] було зроблено оголошення в газеті «Слово Придністров`я». Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що сертифікат на право на земельну (частку) пай, що перебувала в колективній власності КСГП «Батьківщина», розміром 2,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі серії ОД № 0155178, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 02.08.1996 року №446/96, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 30.08.1996 року за №178 дійсно був втрачений, а аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, то в даному випадку доцільним буде визнати його втраченим, а отже позовні вимоги в частині визнання правовстановлюючого документа втраченим є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Згідно ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснюється, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Якщо спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнано в судовому порядку. Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини як визначено у ст.81 ч.1 Земельного кодексу України. Чинним законодавством встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно із нормами ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, у сенсі правового розуміння вимог чинного законодавства, прийнявши до уваги, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] за життя не реалізувала своє право на відведення земельної частки(паю) в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155178, тобто не набула у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, тому позивач [PERSON] , її єдиний спадкоємець за заповітом має право на визнання за ним визначеного майнового права. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] до Удобненської сільської ради про визнання сертифікату втраченим та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Outcome: approved