Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний момент шлюб між ними розірвано. Через початок озброєного конфлікту вона разом з дитиною вимушені були виїхати до м. Харкова та стати на облік як внутрішньо переміщені особи. Рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 28 грудня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач аліменти не сплачує, життям дитини не цікавиться, з сином не спілкується. Дитина проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Всі питання щодо виховання та утримання їхнього сина вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. [PERSON] навчається у 6-А класі Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 66 Харківської міської ради. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в подальшій його долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Вся ця бездіяльність відповідача наносить суттєву шкоду інтересам дитини. В зв`язку з викладеним просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що просить справу слухати без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Про причини неявки до суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи - служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду листа, згідно якого просить справу розглядати без участі представника служби (а.с.82). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату , час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Шлюб між відповідачами розірвано, про що суду надано копію свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11). Позивач [PERSON] разом з сином зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] , про що в матеріали справи надано відповідні довідки (а.с.12,16). Рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 28 грудня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, остання становить 112931,35 за період з 09.03.2019 по 31.03.2019 (а.с.39-41). Згідно довідки Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 66 Харківської міської ради, [PERSON] відвідує даний заклад та у період навчального року (2018/2019) батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав (а.с.14). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 1» Харківської міської ради дитина [PERSON] перебуває під наглядом лікарні з лютого 2015 року. Станом здоров`я дитини та забезпеченням йому належного догляду опікується мати [PERSON] Батько дитини [PERSON] з питань, які стосуються здоров`я дитини, до поліклініки не звертався (а.с.15). Згідно свого висновку Департамент служб у справах дітей, який діє від іменті органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.83-84). Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських прав по відношенню до свого неповнолітнього сина, не здійснює належного догляду за ним, не забезпечує необхідного медичного догляду, не надає матеріальної допомоги, а також не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, його навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що відповідачі умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не займаються вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved