Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В якій прохала: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 27.04.2013 Центральним відділом реєстрації актів управління юстиції від 27.04.2013 в м. Полтава, актовий запис №311 від 2013. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у Центральному ВДРАЦС від 27.04.2003 в м. Полтава, актовий запис №311. По особистим причинам і взаємній згоді прийняли рішення про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх 1,5 років сімейне життя погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Мають протилежні погляди на шлюб та сімю. Примирення неможливе. Прийшли до взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. 09 жовтня 2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі. (а.с.14) Позивач [PERSON] до суду не зявилася, надавши суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прохає проводити розгляд справи без технічної фіксації судового процесу. (а.с.23) Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надіславши суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. (а.с.24) Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 27.04.2013 перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №311, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], зареєстроване та видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції від 27 квітня 2013 року. (а.с.6) Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] зареєстроване та видане Октябрським відділом державної реєстрації 27 січня 2015 року. (а.с.3) Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що слідує зі змісту ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як слідує із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Проживають окремо. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, через що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved