Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди щодо користування приватним будинком, шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою. Виселити [PERSON] з будинку за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Зазначив, що ним до моменту укладення шлюбу з відповідачем був придбаний житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час перебування сторін у шлюбі, [PERSON] зареєстрував у вказаному будинку відповідача [PERSON], та їх неповнолітнього сина [PERSON]. Однак, 02.08.2013 року шлюб між ними було розірвано. Вважає, що відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON], втратили право користування житловим будинком [ADDRESS], у зв'язку з тим, що шлюб між сторонами розірвано, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] не є власниками спірного будинку, у зв'язку з чим вони не мають правових підстав на користування приватним будинком та підлягають виселенню і зняттю з реєстраційного обліку. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] заперечуючи проти вимог [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в якій просила визнати за нею та неповнолітнім [PERSON] право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та встановити порядок користування зазначеним будинком. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та неповнолітній син сторін [PERSON], були вселені та зареєстровані у житловий будинок по [ADDRESS], як члени сім'ї власника житла, тобто як дружина та син позивача за первісним позовом [PERSON] Зазначила, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням та на підставі ст. 405 ЦК України вони, як члени сім'ї власника, мають право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, вважає, що вона та неповнолітній [PERSON], набули право користування спірним житловим будинком за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим просила зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимог свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечувала та просила у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі та просила в ньому відмовити. Зустрічні позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких просила відмовити задоволенні первісним позовних вимог [PERSON] та справу слухати без участі її представника. Суд, вислухавши думку представників [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], врахувавши письмові пояснення Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20.11.1996 року. 21.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва. Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З довідки форми №3 від 25.12.2013 року виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ Центр обслуговування споживачів №2 за №142, вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути йому перешкоди у користуванні приватним будинком, шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою, а також виселити їх. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що у зв'язку з припиненням між ним та [PERSON] шлюбних відносин, а також у зв'язку з тим, що вона та неповнолітній [PERSON] не є власниками спірного будинку, не мають правових підстав на користування приватним будинком та підлягають виселенню і зняттю з реєстраційного обліку. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON], з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та непвонолітній син сторін [PERSON], [INFO], були зареєстровані у спірному будинку за згодою його власника [PERSON], проти чого не заперечувала у судовому засіданні його представник. Крім того, встановлено, що після припинення сімейних стосунків [PERSON] з [PERSON], остання та неповнолітній син сторін [PERSON], 2000 р.н., продовжують проживати у будинку як колишні члени сім'ї власника - [PERSON], договір найму з ними не укладався. Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 405 ЦК України. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безвідплатне користування житлом до цих стосунків застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України. Згідно зі ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Підстави і порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування житлами визначені в статті 157 ЖК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу. Виселення здійснюється в судовому порядку без надання іншого житла. За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. [PERSON] разом з неповнолітнім сином сторін [PERSON], 2000 р.н., постійно проживає в спірному житловому будинку, як колишній члени сім'ї його власника і з його згоди, порушення нею умов проживання у будинку і користування ним, передбачених статтею 116 ЖК України, судом не встановлено, і на цих підставах позов не заявлений. Суд вважає, що позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не навів переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком та виселення її разом з непвонолітнім сином зі спірного будинку. Посилання [PERSON] на те, що він є власником будинку, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, саме по собі не може бути підставою для виселення [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], які там правомірно проживають, оскільки їх право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч. 3 ст. 9 ЖК України. Суд вважає, що виселення [PERSON] з неповнолітнім сином сторін [PERSON] із спірної квартири порушить її права, гарантовані ст.8 Конвенцією про захист прав людини і основних свобод та ст.47 Конституцією України. На підстав викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] то вони також не підлягають задоволенню. Позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом просила визнати за нею та неповнолітнім [PERSON] право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та встановити порядок користування ним, на що слід зазначити наступне. Гарантуючи захист права власності, чинне законодавство надає лише власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20.11.1996 року. Аналіз змісту вказаних вище правових норм свідчить про те, що чинним законодавством не передбачено право колишнього члена сім'ї власника будинку (квартири) визнавати за собою право користування цим будинком, а лише захищає його право на житло. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання права користування житловим будинком. З урахуванням вказаних вимог закону, суд приходить до висновку про неможливість і визначення між сторонами порядку користування будинком по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що [PERSON] не є співвласником будинку та не має частку в ньому, яка могла б бути надана їй у володіння та користування. В даному випадку обмежуються права, як власника [PERSON], передбачені ст.ст. 317, 319 ЦК України, а тому встановлення порядку користування житловим будинком не виявляється можливим.

Outcome: dismissed