Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Посилається на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,1505 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS]. Зазначена земельна ділянка прилягає до земельної ділянки під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], в якому він проживає із сім'єю та межує із земельною ділянкою на якій розташоване господарство відповідача по [ADDRESS]. 31.03.2014 року відповідач самовільно знищила належну йому огорожу і на частині його земельної ділянки залила бетонні стовпчики і натягнула металеву сітку. 01.04.2014 року він звернувся із відповідною заявою до Заставнівської міської ради, 30.04.2014 року представниками міської ради та землевпорядної організації було обстежено належну йому земельну ділянку, проведено кадастрову зйомку та встановлено факт самовільного захоплення частини земельної ділянки площею 0,0092 га сусіднім землевласником [PERSON] без правовстановлюючих документів. Останній було рекомендовано повернути самовільно захоплену частину земельної ділянки законному власнику, тобто йому. Однак відповідач, не реагуючи на рекомендації представників органу місцевого самоврядування щодо повернення самовільно зайнятої земельної ділянки продовжувала використовувати її, здійснюючи посіви та вирощування сільськогосподарських культур. Тобто остання добровільно не хоче звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку, що належить йому. Саме тому просить зобов'язати відповідача повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0092 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану по провулку Ковганова, 6 в м. Заставна, шляхом демонтажу металевої сітки та бетонних стовпчиків. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], Заставнівської міської ради Чернівецької області про скасування рішення Заставнівської міської ради №553/20-2014 від 27.02.2014 року та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Посилається на те, що [PERSON] безпідставно надано частину земельної ділянки площею 0,0092 га по [ADDRESS], яка постійно перебувала у її користуванні. Відповідно до рішення ХХ сесії VІ скликання Заставнівської міської ради від 27.02.2014 року №584/20-214 їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Однак, виготовити проект землеустрою щодо відведення цієї ділянки у власність площею саме 0,9 га, затвердити та погодити його у встановленому порядку не змогла, оскільки відповідачем [PERSON] вже було отримано свідоцтво на право власності на земельну ділянку, в тому числі і спірний відрізок землі площею 0,092 га. Вважає, що свідоцтво по право власності на земельну ділянку, площею 0,1505 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] від 27.03.2014 року на ім'я [PERSON] видане з порушенням вимог чинного законодавства та є незаконним. З цих підстав просить визнати його недійсним та скасувати. Також просить скасувати рішення 20 сесії VІ скликання Заставнівської міської ради від 27.02.2014 року №553/20-214 «Про надання земельної ділянки у власність згідно розроблених технічних документацій по встановленню меж земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства та садівництва в межах м. Заставна». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним. Суду пояснила, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1505 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], частину цієї земельної ділянки, а саме 0,0092 га, самовільно зайняла відповідач [PERSON] Остання, на цій земельній ділянці залила бетонні стовпчики, натягнула металеву сітку, використовує частину земельної ділянки у власних цілях та відмовляється її добровільно звільнити. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, просила також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за надання нею правової допомоги у розмірі 4870,20 гривень та за сплату судового збору. Зустрічний позов не визнає, в його задоволенні просила відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, суду пояснила, що з 1998 року користується земельною ділянкою площею 0,09 га, яка межує із земельною ділянкою [PERSON] Вказала, що сітка та бетонні стовпчики розташовані на її земельній ділянці і права [PERSON] вона не порушувала. Додала, що після прийняття рішення від 27.02.2014 року про надання дозволу складання проекту відведення земельної ділянки, вона стала власником, а тому встановила межу. Заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що відповідачу дано дозвіл на складання проекту відведення у власність земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], тому земельна ділянка яка нібито нею зайнята належить їй, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1505 га видане на ім'я [PERSON] до складу якої входить і відрізок земельної ділянки розміром 0,009 га видане з порушенням. Тому просив задовольнити зустрічний позов, який підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON], позов [PERSON] не визнав в повному обсязі, в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, видано свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку, [PERSON] надано дозвіл лише на складання проекту відведення у власність земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, проте такий проект не був виготовлений оскільки виявлено, факт самовільного зайняття нею частини земельної ділянки, площею 0,009 га, що належить [PERSON] Цей факт виявлення після проведення замірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, покази свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, натомість в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частина 1 статті 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни несуть відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], [INFO] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1505 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321510100:03:018:0123 розташована по [ADDRESS] Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САК №464627 від 27.03.2014 року (а.с. 7), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19615809 від 27.03.2014 року (а.с. 8), експлікацією земель (а.с. 9). Частина цієї земельної ділянки, а саме 0,0092 га, використовується у власних цілях без правовстановлюючих документів відповідачем [PERSON], що видно з заяви позивача [PERSON] (а.с. 12), повідомлення державної інспекції сільськогосподарського господарства в Чернівецькій області №10-11/495 від 29.04.2014 року (а.с. 13), акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 30.04.2014 року (а.с. 14), ситуаційного плану (а.с. 15). В зв'язку із самовільним зайняттям відповідачем [PERSON] земельної ділянки, що належить позивачу [PERSON] на відповідача [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №00110 від 08.06.2014 року за порушення нею вимог ст. 53-1 КпАП України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 170 (ста сімдесяти) гривень. Вказане вбачається з протоколу, постанови та матеріалів адміністративної справи (а.с. 16-25). Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] сплатила штраф в розмірі 340 (трьохсот сорока) гривень за порушення вимог ст. 53-1 КпАП України на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення №155 від 26.06.2014 року, чим визнала факт зайняття нею частини земельної ділянки, що належить позивачу [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка, розташована по [ADDRESS]. [PERSON] погодив із сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] межі цієї ділянки про що був складений акт. Була присутня також і [PERSON], котра в присутності комісії відмовилась від підпису в акті погодження меж земельної ділянки. Також вони пояснили, що відповідач захопила частину земельної ділянки, належної позивачу [PERSON], залила на ній бетонні стовпчики, натягнула сітку та вирощує городину. Свідок [PERSON] який є приватним підприємцем, інженером - землевпорядником, в судовому засіданні пояснив, що він виготовляв технічну документацію на земельну ділянку [PERSON], заміри цієї ділянки проводив на підставі тих даних, що були надані самою [PERSON], однак технічну документацію не виготовив, оскільки не були погодженні межі земельної ділянки з іншими суміжними власниками цієї земельної ділянки. З урахуванням викладеного, суд вважає, що факт самовільного зайняття відповідачем [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0092 га, що належить позивачу [PERSON] знайшов своє підтвердження, він доведений стороною по справі, а отже позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Натомість позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №464627 від 27.03.2014 року на земельну ділянку площею 0,1505 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321510100:03:018:0123 розташовану по [ADDRESS] Чернівецької області та скасування рішення 20 сесії VІ скликання №553/20-2014 року від 27.02.2014 року «Про надання земельної ділянки у власність згідно розроблених технічних документацій по встановленню меж земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства та садівництва в межах м. Заставна» не доведені, а отже у їх задоволенні слід відмовити. В судовому засіданні було встановлено, а також підтверджено поясненнями представника Заставнівської міської ради, що процедура безоплатної передачі земельної ділянки у власність [PERSON] проведена законно. Видачі свідоцтва про право власності передувало прийняття рішення про надання дозволу розробки технічної документації, безпосереднє виготовлення документів дозвільного характеру та їх затвердження на засіданні сесією міської ради. Крім того, саме рішення зареєстроване в державному реєстрі з отриманням Свідоцтва та відповідного витягу. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, то суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню виходячи з вищенаведеного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ЗУ «Про судовий збір» ст.. 5 ч. 1 п. 9, звільняються від сплати судового збору зокрема інваліди ІІ групи. Як встановлено в судовому засіданні, то відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 56). У відповідності до п. 35 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Саме тому, суд приходить до висновку, що оскільки рішення прийнято на користь позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то судові витрати по сплаті судового збору, які поніс позивач необхідно компенсувати за рахунок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial