Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 22.12.2020 року суддею Дніпровського районного суду міста Києва Марфіною Н.В. було постановлено ухвалу про передачу позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, справа №755/19206/20 (провадження №2/755/7356/20) до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 14.01.2021 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла справа №755/19206/20 (провадження №2/755/7356/20). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судову справу №755/19206/21 (провадження №2/369/2661/21) було передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що 08 серпня 2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 129 та видано копію свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 16.09.2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . На час звернення позивач вказує, що стосунки з відповідачем зіпсувались, з червня 2020 року шлюбних відносин не підтримують, господарство ведуть окремо, розділили побут, мають окремий бюджет. Шлюб існує лише формально. Тому позивач просив шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 08 серпня 2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області області, актовий запис № 129 - розірвати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 10 год. 30 хв. 25.02.2021 року. Позивач в судове засідання 25.02.2021 не з`явився. Надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання 25.02.2021 не з`явилась. Надала через канцелярію суду заяву, у якій просила суд про розгляд справи у її відсутності, та не заперечувала проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 серпня 2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 129 та видано копію свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 16.09.2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Між позивачем та відповідачем стосунки зіпсувались, з червня 2020 року шлюбних відносин не підтримують, господарство ведуть окремо, мають роздільний побут та окремий бюджет. Шлюб існує лише формально. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved