Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Грабарівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку успадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м.), сараю «Б», колодязя №1, що розташований по [ADDRESS]. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців у [PERSON], які б бажали прийняти спадщину після її смерті, немає. При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] було відмовлено у його видачі у зв'язку з тим, що на вищевказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Виявилося, що спадкодавець [PERSON] за життя не отримала та не зареєструвала у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на належний їй житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Грабарівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надіслав до суду листа про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність сторін, оскільки їх особисті пояснення у судовому засіданні не обов'язкові. Судом встановлено: [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] (а.с.5). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України виникає у день відкриття спадщини. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м.), сараю «Б», колодязя №1, що розташований по [ADDRESS]. Будинок розташований на неприватозаваній земельній ділянці площею 0,12 га(а.с.7-9,10,13) Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом. [PERSON] є сином померлої [INFO] [PERSON] та спадкоємцем її майна за заповітом (а.с.6,32). Інших спадкоємців, в тому числі таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.27). При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину у виді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено у його видачі у зв'язку з тим, що на вищезазначене спадкове майно відсутній правовстановлюючий документ (а.с.12). Дана обставина перешкоджає [PERSON] у розпорядженні спадковим майном. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Як вказано в технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна, спірне домоволодіння збудовано в 1950 році (а.с. 9). Цивільним кодексом УРСР 1922 року питання набуття у власність громадянами житлових будинків у сільській місцевості не було врегульованим. У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обов'язковою для судів. Згідно ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Відповідно до довідки Грабарівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області спірне домоволодіння згідно даних погосподарської книги рахувалося за [PERSON] (а.с.13). За наявності у матеріалах справи виписки із погосподарської книги доцільно говорити, що спадкодавець набув право власності на житловий будинок правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не пов'язувало момент виникнення права власності з обов'язковою державною реєстрацією об'єкту нерухомості. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], яка за життя не зареєструвала в установленому чинним законодавством порядку правовстановлюючий документ на належне їй нерухоме майно, проте інакше як у судовому порядку визнати право власності позивача у порядку спадкування на зазначений житловий будинок та господарські споруди неможливо, визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved