Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В поданій до суду заяві посилався на те, що працював в ТОВ «Мостобудівельне підприємство «Мостострой», звільнений 18 червня 2018 року за власним бажанням. На час звільнення з роботи відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі. В день звільнення відповідач також не здійснив повного розрахунку. Повний розрахунок позивач одержав лише 17 липня 2018 року. Тому [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який він за відсутності у нього документів про розмір належних до виплати сум обраховує у розмірі 11346 грн. 40 коп. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. Надав відзив на позов, у якому визнав факт прострочення виплати позивачу заробітної плати. Вказав, що фактично вона була виплачена 17 липня 2018 року. Однак позивачем невірно обраховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, оскільки до виплати йому належить сума 10000 грн. середнього заробітку за 20 днів прострочення при середньоденному заробітку 500 грн. Інших клопотань або заяв по суті справи сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20 березня 2018 року працював на посаді виконавця робіт будівельно-виробничної дільниці «Естакада» ТОВ «Мостобудівельне підприємство «Мостострой», наказом № 469-к від 18 червня 2018 року звільнений з роботи 18 червня 2018 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.5). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. На час звільнення [PERSON] з роботи відповідач мав заборгованість перед ним по заробітній платі за травень 2018 року та за відпрацьованій період у червні 2018 року. Як вбачається з даних розрахункового листка [PERSON] за червень 2018 року, заробітна плата за травень виплачена двома платежами: 21 червня 2018 року в сумі 2000,00 грн., 27 червня 2018 року 8833 грн. 97 коп. Стверджуваний позивачем факт виплати заробітної плати за червень 17 липня 2018 року відповідач визнає. Тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено\~судом,\~відповідачем в\~день звільнення\~розрахунок з\~позивачем проведено\~не було, в повному обсязі такий розрахунок проведено 17 липня 2018 року. Тому періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 19 червня 2018 року (день, наступний за днем звільнення) по 17 липня 2018 року, тобто 20 робочих днів. Надані позивачем розрахунки середнього заробітку, належного до виплаті позивачу, суд до уваги не бере, оскільки вони здійснені без врахування всіх складових заробітної плати позивача. Так, місячний заробіток позивача для розрахунку визначений без врахування премії, що суперечить вимогам ст.2 Закону України «Про оплату праці». Вказаною нормою передбачено, що до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові\~успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, згідно п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Таким чином нарахована позивачу премія у квітні та травні 2018 року має бути врахована при обчисленні його середнього заробітку. Тому суд обраховує розмір належного до виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за наступним розрахунком: заробітна плата за два останні повні місяці роботи: 20405 грн. 25 коп. (за квітень)+ 13458 грн. 35 коп. (за травень) = 33863 грн. 60 коп. середньомісячна заробітна плата: 33863 грн. 60 коп. /2 = 16931 грн. 80 коп., кількість відпрацьованих днів: 16 (у квітні) + 16 (у травні) = 32 дні.; середньомісячна кількість робочих днів: 32 / 2 = 16 днів.; середньоденна заробітна плата: 16931 грн. 80 коп. / 16 дн. = 1058 грн. 24 коп. Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення\~сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. У звязку з цим середньоденна заробітна плата позивача судом визначена без виключення\~сум відрахування на податки та інші обовязкові платежі. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає: 1058 грн. 24 коп. х 20 днів = 21164 грн. 80 коп. Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21164 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved