Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогою про визнання за ним права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], та визнання за ним права вимоги оформлення права власності на житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 60,8 кв.м., й заборонити [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], здійснювати дії щодо переоформлення (у тому числі відчуження, передачі у найм, передачі у заставу, зміну площі майна, обтяження іншим чином) майнових прав на цю житлову квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу від 25 жовтня 2013 року (зареєстрований у реєстрі за № 1919), відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався передати у власність позивача [PERSON], а останній зобов'язався прийняти майно (квартиру за адресою: [ADDRESS]) та сплатити за нього певну грошову суму. Вартість вказаного майна, згідно пункту 3.1 договору, складає 683 060 гривень, які позивач, відповідно до умов договору, сплатив частинами на користь відповідача, проте, [PERSON] ухиляється від остаточного виконання всіх умов зазначеного договору, не вчиняючи жодних дій, що свідчили б про намір юридично оформити право власності на спірне майно за позивачем. Повний розрахунок та відсутність фінансових порушень з боку позивача підтверджуються випискою з його особового рахунку Філії «Одеського РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 11 листопада 2014 року. Позивач, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволені. Відповідач у судове засідання не з'являвся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, шляхом повідомлення в ЗМІ. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони й представлених письмових доказів. Щодо фактичних обставин справи. Між сторонами існує спір з приводу виконання умов укладеного між ними договору. Судом встановлено, що сторони сформулювали своє волевиявлення та відповідним чином його закріпили у договорі купівлі-продажу від 25 жовтня 2013 року, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався передати у власність [PERSON], а останній зобов'язався прийняти майно (квартиру за адресою: [ADDRESS]) та сплатити за нього певну грошову суму. Вартість вказаного майна, згідно пункту 3.1 договору, склала 683 060 гривень. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1919. Так, на момент укладання зазначеного договору, вказана квартира [ADDRESS] належала відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до виписки з особового рахунку філії «Одеського РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 11 листопада 2014 року [PERSON] виконано вимоги п. 3.1. цього договору купівлі-продажу, зокрема, сплачено на користь [PERSON] 191 064,0 гривні (останню транзакцію з перерахування коштів на особистий рахунок [PERSON] здійснено 24 жовтня 2014 року). Наведені обставини дають суду підстави для висновку про виконання позивачем усіх покладених на нього договором від 25 жовтня 2013 року обов'язків, що надало йому права вимоги до відповідача про зустрічне виконання ним усіх обов'язків з вказаного договору, в тому числі щодо юридичного оформлення переходу до позивача права власності на спірну квартиру. Щодо вимоги про визнання права власності. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] після укладення договору отримав спірну квартиру у володіння та проживає в ній. Ці обставини відповідачем належним чином заперечені не були, судом вважаються встановленими. Враховуючи надання [PERSON] позивачу право на проживання у квартирі [ADDRESS], судом констатується набуття позивачем [PERSON] права користування та володіння спірним майном. Відповідно до пункту 3.1. укладеного договору, право власності виникає у позивача після повної сплати відповідачу вартості квартири. Сторони домовились, що право власності на квартиру виникає у покупця після сплати повної вартості квартири, відповідно до ст. 697 ЦК України. Згідно з положенням ст. 697 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Згідно з ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до положень ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Згідно з частинами 3, 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, квартира, яку продано відповідачем позивачу, фактично передана у користування позивачу, проте, після виконання ним усіх вимог укладеного договору купівлі-продажу, право власності на неї за позивачем юридично не закріплено. Додатково суд має констатувати порушення відповідачем вимог п. 3.1 укладеного договору, відповідно до змісту якого [PERSON] був зобов'язаний укласти з [PERSON] договір про повний розрахунок, що мав бути завірений нотаріально та повинен укладатися після повної сплати вартості вказаної квартири відповідачем. Оцінюючи в цілому поведінку відповідача, суд не може визнати її добросовісною та такою, що була спрямована на належне виконання умов договору. Обставини неодноразового виклику відповідача в судове засідання, його неявка в суд, незаперечені відповідачем обставини, повідомлені позивачем, дають суду підстави для висновку про те, що відповідач ухилився від виконання покладених на нього умов та обов'язків договірного зобов'язання. За правилом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається. У судовому засіданні встановлено, що зобов'язання, яке виникло у відповідача перед позивачем внаслідок укладення попереднього договору, виконано не було. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 622 ЦК України, навіть боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов'язання, не звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у цивільному законодавстві України закріплено принцип реального виконання договірного зобов'язання боржником, що не виключається навіть в разі притягнення такої особи до цивільної відповідальності. Відповідно до правила статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання. Зміна правовідношення як спосіб захисту цивільного права та інтересу передбачена також в статті 16 ЦК України. Зміна правовідношення у досліджуваному спорі полягає в тому, що суд вправі визнати за позивачем те право на спірну квартиру, підстави для виникнення якого створені позивачем фактом свого виконання усіх обов'язків за укладеним договором від 25 жовтня 2013 року. Вчинення відповідачем дій на визнання такого права у позивача й складає зміст виконання ним дій за договором від 25 жовтня 2013 року в натурі - тобто реальне виконання договірного зобов'язання. Інший спосіб захисту порушеного права позивача суд визнає недієвим й таким, що не призведе до його відновлення. З огляду на вказане, враховуючи зміст досягнутої та закріпленої між сторонами домовленості, беручи до уваги неналежну поведінку відповідача з виконання вказаного договору купівлі-продажу, доведеність факту його ухилення від виконання цих умов, беручи до уваги непредставлення суду доказів про протилежне, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим у частині вимог про визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS]. Щодо вимоги про визнання за позивачем права вимоги на оформлення права власності на спірне майно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. При цьому, за ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, підставою для внесення відповідних змін державним реєстратором про власника квартири [ADDRESS], враховуючи встановлення судом підстав для задоволення вимоги про визнання права власності на вказане житло, буде це рішення. З огляду на те, що вказане право, за умови набрання чинності цим рішенням, належатиме позивачу, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги. Щодо вимоги про заборону [PERSON] здійснювати дії щодо переоформлення спірного майна. Даючи правову оцінку позовній вимозі про заборону [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], здійснювати дії щодо переоформлення (у тому числі відчуження, передачі у найм, передачі у заставу, зміну площі майна, обтяження іншим чином) майнових прав на житлову квартиру [ADDRESS], суд дійшов такого висновку. За ЦК України повноваження власника включають можливість усувати від володіння та користування належним йому майном будь-яку особу, а повноваження з розпорядження власним майном належать виключно його власнику, тобто особі, якій таке майно належить на підставі певного титулу й відповідні відомості внесено до певного державного реєстру. Таким чином з визнанням за позивачем права власності на спірну квартиру до нього перейдуть й усі повноваження власника, що визначають його зміст. Окрім встановлених судом фактів порушення відповідачем договірних зобов'язань судом не встановлено фактів вчинення інших дій на порушення прав та законних інтересів позивача, а застосований судом спосіб захисту його права є об'єктивно достатнім та обумовленим правовою кваліфікацією як існуючого спору, так і відповідного характеру правовідносин способу захисту право позивача. Додатково в цьому, суд має виходити з того, що цивільні права та інтереси учасників цивільних відносин підлягають захисту у порядок та спосіб, визначений законом. Останнє дає підстави для висновку, що позивачем, серед інших позовних вимог, заявлено вимогу про застосування неналежного способу захисту своїх прав. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим та визнати за [PERSON] право власності на квартиру під [ADDRESS], загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з [PERSON] 25 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1919. У зв'язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати - у сумі 3 654,00 гривень згідно із положенням ст. 88 ЦПК України. Задовольняючи позов частково, суд дійшов такого висновку за наведеними доводами позивача оскільки суду не представлено інших доказів та правової позиції відповідача.

Outcome: partial