Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона утримує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбу, а 27.03.2017 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано. Згідно з виконавчим листом № 128/1343/18 від 29.01.2019, виданим Вінницьким районним судом Вінницької області, відповідача зобов`язано сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивачу достовірно відомо, що матеріальне становище відповідача значно покращилось, оскільки останній перебуває на заробітках у Польщі. Крім цього, матеріальне становище відповідача з дня присудження аліментів значно погіршилось, оскільки вона утримує сина з періодичних та нестабільних доходів, а оскільки дитина росте, то і її потреби значно збільшились. Також у позивача є на утриманні ще одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який також знаходиться на її утриманні. Тому позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд по даній справі неодноразово відкладався з поважних причин. В судове засідання 16.08.2021 сторони по справі не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Позивач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] неодноразово в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 16.08.2021 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що не заперечується сторонами по справі. В зареєстрованому шлюбі в сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.08.2011, де батьком записаний [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27.03.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано; після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено « [PERSON] », що підтверджується копією даного рішення (а.с. 7). Також установлено, що позивач по справі [PERSON] має на утриманні ще неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.2008 (а.с. 6). Згідно з виконавчим листом, виданим Вінницьким районним судом Вінницької області по справі № 128/1343/18, з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , уродженця та жителя [ADDRESS] , стягуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1500 грн 00 коп., щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи з 21.05.2018. З довідки про отримання аліментів, виданої Немирівським районним відділом державної виконавчої служби Цетрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 100 від 11.03.2021, вбачається, що [PERSON] в період з 01.09.2020 по 01.03.2021 отримала аліменти від [PERSON] в розмірі 6510 грн 00 коп. (а.с. 11). Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 820 від 18.03.2021 (а.с. 10). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Аналогічний правовий висновок у міститься Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 459/2189/18 (провадження № 61-6575св19). Згідно з ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Судом установлено, що після постановлення рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2018 року значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, значно підвищилася вартість життя, тому, враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно з рішенням суду, не може забезпечити гармонійний розвиток дитини сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 2500 грн є законними та підлягають задоволенню. Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання відповідача, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від нього, суд дійшов висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог. Щодо заявленої вимоги позивача в частині стягнення аліментів на її користь в твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд дійшов такого висновку. Призначення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можливе лише як самостійна вимога або ж як вимога при призначенні аліментів в частці від заробітку (доходу). Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, позовна вимога [PERSON] в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задоволенню не підлягає. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів у новому розмірі в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісячно з відповідача слід розпочинати з дня набрання даним рішенням законної сили. Підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В порядку статті 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовної заяви позивача щодо збільшення розміру аліментів, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial