Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] трьох відсотків річних, заборгованості по процентам, пені, у звязку з невиконанням рішення суду, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що відповідно до рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року у справі № 198/39/15-ц, яке набрало законної сили 04.06.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок повернення боргу за договорами позики стягнуто грошову суму в загальному розмірі 1\~834\~007, 80 грв., з яких 653\~706, 75 грв. - основна сума боргу за договорами позики, 27\~255, 84 грв. - три проценти річних від простроченої суми, 1\~098\~433, 46 грв. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договорами позики, 54\~611, 75 грв. - проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ. 17.06.2015 року на виконання вказаного рішення Юрївським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист та 22.07.2015 року відділом державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження № 48214016 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду. 01.02.2018 року виконавче провадження було закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зазначав, що заборгованість відповідача в розмірі 1\~837\~007, 80 грв. виникла на підставі укладених між ним та відповідачем по справі договорів позики від 14.09.2013 року, 25.09.2013 року, 08.10.2013 року, 16.10.2013 року, 23.10.2013 року, 17.11.2013 року та 01.12.2013 року, при цьому вказані обставини встановлені рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року в справі № 198/39/15-ц. Однак, наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке було виконане боржником [PERSON] лише 01.02.2018 року, не припиняє правовідносини сторін договорів позики та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й, в свою чергу, не позбавляє позикодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплати боржником процентів належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України за час прострочення в сплаті. Оскільки рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року в справі № 198/39/15-ц набрало законної сили 04.06.2015 року та не виконувалося відповідачем до 01.02.2018 року, позивач зазначав, що має право на нарахування процентів і штрафних санкцій з розрахунку суми основної заборгованості, станом на 01.02.2018 року, що складає 653\~706, 75 грв. та підтверджено рішенням суду. Посилаючись на статті 599, 625, 631, 1048, 1049 ЦК України позивач просив заявлені ним вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь у звязку з невиконанням рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року в справі № 198/39/15-ц грошову суму в загальному розмірі 1\~554\~469, 80 грв., з яких : 52\~224, 90 грв. - три проценти річних, з простроченої суми позики за період з 04.06.2015 року по 01.02.2018 року; 309\~230, 08 грв. - проценти від суми позики, визначені на рівні облікової ставки НБУ за період з 04.06.2015 року по 01.02.2018 року; 1\~193\~014, 82 грв. - пеня у розмірі 0, 5 % від суми, що залишилась до сплати за кожен день прострочення за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду. Окрім того, позивач просив судові витрати по справі покласти на відповідача, зазначивши при цьому, що будучи особою з інвалідністю ІІ групи, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в судовому засіданні в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, про що також зазначив і в наданій на адресу суду та відповідача по справі [PERSON] відповіді на відзив (ас. 61-64, 94). Відповідач по справі [PERSON] та представник останнього [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи по суті , в судове засідання призначене на 21.08.2018 року на 11-00 год. не зявилися, про причини неявки суд не сповістили, заяви про розгляд справи в їх відсутності суду не надали (ас. 38, 88, 93). Враховуючи, що відповідачем по справі [PERSON] на адресу суду та позивача [PERSON] було надано відзив на позовну заяву , згідно якого відповідач позовні вимоги повністю не визнав (ас. 41-42, 43), суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, не знаходить підстав для ухвалення заочного рішення та вважає можливим розглянути дану справу за правилами загального позовного провадження у відсутності сторін по справі, що не протиріче вимогам п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті та враховує, що підставою для відкладення розгляду справи є не відсутність сторони (представника), а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні. Якщо матеріалів у справі достатньо і суд правильно застосовує при вирішенні спору законодавство, то відсутність сторони (представника) вже ні на що не впливає. Єдиною умовою, в такому випадку, для суду є належне повідомлення сторін та учасників справи про час та місце розгляду справи. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 15.05.2018 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (ас. 27-28); - 06.06.2018 року, 22.06.2018 року, 09.07.2018 року постановлено ухвали про відкладення підготовчого засідання (ас. 35, 47, 55-56); - 09.07.2018 року постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження (ас. 53-54); - 27.07.2018 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас. 74-75); - 31.07.2018 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (ас. 87). Враховуючи, що сторони в судове засідання не зявилися, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав: -так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року в справі № 198/39/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені частково, при цьому з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення боргу за договорами позики від 14.09.2013 року, 25.09.2013 року, 08.10.2013 року, 16.10.2013 року, 23.10.2013 року, 17.11.2013 року та 01.12.2013 року стягнуто грошову суму в загальному розмірі 1\~834\~007, 80 грв., з яких : 653\~706, 75 грв. - основна сума боргу за договорами позики; 27\~255, 84 грв. - три проценти річних від простроченої суми; 1\~098\~433, 46 грв. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договорами позики та 54\~611, 75 грв. - проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ. Дане підтверджено в судовому засіданні копією вищевказаного рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області (ас. 5-11), яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2015 року залишено без змін (ас. 12-13). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вказаного рішення суду Юрївським районним судом Дніпропетровської області 17.06.2015 року видано виконавчий лист, що підтверджено в судовому засіданні копією останнього, котрий міститься в справі на аркуші 14. 22.07.2015 року начальником відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції в Дніпропетровській області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 198/39/15-ц, виданого 17.06.2015 року Юрївським районним судом Дніпропетровської області ВП № 48214016 (ас. 15). 01.02.2018 року начальником відділу Юрївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 198/39/15-ц, виданого 17.06.2015 року Юрївським районним судом Дніпропетровської області в звязку зі сплатою боргу в повному обсязі (ас. 16). Відтак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року в справі № 198/39/15-ц, яке набрало законної сили 04.06.2015 року, виконане відповідачем [PERSON] у повному обсязі 01.02.2018 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договорів позики можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця [PERSON], яке було виконане боржником [PERSON] лише 01.02.2018 року, не припиняє правовідносин сторін договорів позики та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє позикодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ № 6-157цс16 від 25.05.2016 року. Як встановлено в судовому засіданні кошти за договорами позики в належному розмірі були повернуті відповідачем , на виконання рішення суду, лише 01.02.2018 року, отже усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договорами позики підлягають стягненню до цієї дати, але в межах строку позовної давності. Згідно \~ст. 1050 \~ЦК \~України, \~якщо \~ позичальник\~ не \~повернув \~суму позики,\~ він зобов'язаний \~ сплатити \~грошову\~ суму\~ відповідно\~ до\~ вимог\~ ст. 625 \~ЦК\~ України, \~тобто на \~вимогу\~ кредитора \~боржник\~ повинен сплатити суму\~ боргу\~ з\~ урахуванням встановленого \~індексу \~інфляції\~ за\~ весь \~ час прострочення,\~ а \~ також\~ 3\~% \~ річних \~від простроченої\~ суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є не лише договори та інші правочини, а й рішення суду. Грошовим є будь яке зобовязання в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обовязок боржника з такої сплати. Приписи ст. \~625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобовязання так і на не договірні (деліктні) зобовязання. Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь якого грошового зобовязання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань. Оскільки рішення Юрївського районного суд Дніпропетровської області від 16.04.2015 року набрало законної сили 04.06.2015 року та виконане відповідачем лише 01.02.2018 року з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 625 ЦК України, підлягають до стягнення три проценти річних від простроченої суми в розмірі 52\~224, 90 грв. за період з 04.06.2015 року по 01.02.2018 року, з наступного розрахунку: -653\~706, 75 грв. х 3 % : 365 х 972, де 653\~706, 75 грв. - основна сума боргу за договорами позики, стягнута з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відповідно до рішення Юрївського районного суду від 16.04.2015 року; 972 - кількість днів прострочення з 04.06.2015 року по 01.02.2018 року. Щодо процентів, визначених статтею 1048 ЦК України, такі є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим , за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.\~625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтею 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст.\~625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.\~536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. \~625 ЦК, є правомірним ( за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, враховуючи, що укладеними договорами позики не було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 04.06.2015 року по 01.02.2018 року частково, в загальному розмірі 308\~451, 01 грв., з наступного розрахунку: -653\~706, 75 грв. х (30 : 365) х 85 : 100 = 45\~669, 92 грв., де 30 % - облікова ставка НБУ з 04.06.2015 року по 28.08.2015 року; 85 - кількість днів прострочення за період з 04.06.2015 року по 28.08.2015 року; -653\~706, 75 грв. х (27 : 365) х 28 : 100 = 13\~539, 78 грв., де 27 % - облікова ставка НБУ з 28.08.2015 року по 25.09.2015 року; 28 кількість днів прострочення з 28.08.2015 року по 25.09.2015 року; -653\~706, 75 грв. х (22 : 365) х 210 : 100 = 82\~743, 15 грв., де 22 % - облікова ставка НБУ з 25.09.2015 року по 22.04.2016 року; 210 кількість днів прострочення з 25.09.2015 року по 22.04.2016 року; -653\~706, 75 грв. х (19 : 365) х 35 : 100 = 11\~909, 99 грв., де 19 % - облікова ставка НБУ з 22.04.2016 року по 27.05.2016 року; 35 кількість днів прострочення з 22.04.2016 року по 27.05.2016 року; -653\~706, 75 грв. х (18 : 365) х 28 : 100 = 9\~026, 52 грв., де 18 % - облікова ставка НБУ з 27.05.2016 року по 24.06.2016 року; 28 кількість днів прострочення з 27.05.2016 року по 24.06.2016 року; -653\~706, 75 грв. х (16, 5 : 365) х 35 : 100 = 10 342, 89 грв., де 16, 5 % - облікова ставка НБУ з 24.06.2016 року по 29.07.2016 року; 35 кількість днів прострочення з 24.06.2016 року по 29.07.2016 року; -653\~706, 75 грв. х (15, 5 : 365) х 49 : 100 = 13 602, 47 грв., де 15, 5 % - облікова ставка НБУ з 29.07.2016 року по 16.09.2016 року; 49 кількість днів прострочення з 29.07.2016 року по 16.09.2016 року; -653\~706, 75 грв. х (15 : 365) х 42 : 100 = 11 283, 16 грв., де 15 % - облікова ставка НБУ з 16.09.2016 року по 28.10.2016 року; 42 кількість днів прострочення з 16.09.2016 року по 28.10.2016 року; -653\~706, 75 грв. х (14 : 365) х 168 : 100 = 42 123, 78 грв., де 14 % - облікова ставка НБУ з 28.10.2016 року по 14.04.2017 року; 168 кількість днів прострочення з 28.10.2016 року по 14.04.2017 року; -653\~706, 75 грв. х (13 : 365) х 41 : 100 = 9 545, 90 грв., де 13 % - облікова ставка НБУ з 14.04.2017 року по 26.05.2017 року; 41 кількість днів прострочення з 14.04.2017 року по 26.05.2017 року; -653\~706, 75 грв. х (12, 5 : 365) х 154 : 100 = 34 476, 31 грв., де 12, 5 % - облікова ставка НБУ з 26.05.2017 року по 27.10.2017 року; 154 кількість днів прострочення з 26.05.2017 року по 27.10.2017 року; -653\~706, 75 грв. х (13, 5 : 365) х 49 : 100 = 11 847, 31 грв., де 13, 5 % - облікова ставка НБУ з 27.10.2017 року по 15.12.2017 року; 49 кількість днів прострочення з 27.10.2017 року по 15.12.2017 року; -653\~706, 75 грв. х (14, 5 : 365) х 42 : 100 = 10 907, 05 грв., де 14, 5 % - облікова ставка НБУ з 15.12.2017 року по 26.01.2018 року; 42 кількість днів прострочення з 15.12.2017 року по 26.01.2018 року; -653\~706, 75 грв. х (16 : 365) х 5 : 100 = 1 432, 78 грв., де 16 % - облікова ставка НБУ з 26.01.2018 року по 01.02.2018 року; 5 кількість днів прострочення з 26.01.2018 року по 01.02.2018 року. Відтак загальна сума процентів до стягнення складає 308\~451, 01 грв. (45\~669, 92 грв. + 13\~539, 78 грв. + 82\~743, 15 грв. + 11\~909, 99 грв. + 9\~026, 52 грв. + 10\~342, 89 грв. + 13\~602, 47 грв. + 11\~283, 16 грв. + 42\~123, 78 грв. + 9\~545, 90 грв. + 34\~476, 31 грв. + 11\~847, 31 грв. + 10\~907, 05 грв. + 1\~432, 78 грв.). Стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ частково у розмірі 308\~451, 01 грв., а не у тій сумі, в якій просив позивач, а зокрема у розмірі 309\~230, 08 грв., обумовлено тим, що розмір вказаних процентів за період з 29.07.2016 року по 16.09.2016 року обраховано позивачем помилково за 51 день прострочення, в той час як днів прострочення за період з 29.07.2016 року по 16.09.2016 року є не 51 день, а лише 49 днів, що в свою чергу призвело до нарахування позивачем процентів за вказаний період у більшому розмірі, ніж мало бути нараховано. Аналогічна ситуація має місце і при обрахуванні позивачем процентів за період з 26.05.2017 року по 27.10.2017 року, де кількість днів прострочення за вказаний період складає 154 дня, замість зазначених позивачем в розрахунках 155 днів. Також, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня за несвоєчасне повернення грошей у розмірі 0, 5 % від суми, що залишилась до сплати за кожен день прострочення, відповідно до умов укладених між сторонами договорів позики, стягнення якої обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відтак, загальний розмір пені за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду з даним позовом складає 1\~193\~014, 72 грв. з наступного розрахунку : 653\~706, 75 грв. х 0, 5 % х 365. З огляду на дане, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення в загальному розмірі 1\~553\~690, 73 грв.. Доводи відповідача [PERSON], викладені ним у відзиві на позовну заяву (ас. 41-42), стосовно закінчення строків позовної давності за заявленими позивачем вимогами суд до уваги не приймає, враховуючи, що позов подано не про стягнення заборгованості у звязку з невиконанням [PERSON] свого обовязку щодо повернення отриманих коштів в позику, а у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем рішення суду після ухвалення останнього 16.04.2015 року, яке, в свою чергу, набуло чинності 04.06.2015 року, однак було виконане відповідачем лише 01.02.2018 року. При цьому, враховуючи, що до суду позивач позовну заяву направив 23.04.2018 року (ас. 22), вважаю, що строки позовної давності останнім не пропущені. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача [PERSON] про безпідставність застосування позивачем, при здійсненні розрахунків штрафних санкцій, суми неповернутого основного боргу в розмірі 653\~706, 75 грв., з огляду на те, що саме така сума основного боргу визначена в рішенні суду від 16.04.2015 року. Доводи відповідача у відзиві на позов про те, що фактично рішення суду було виконане ним 13.11.2017 року нічим в судовому засіданні не підтверджені, будь яких доказів, що доводили б дані обставини відповідачем до відзиву на позов не додано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд виходить з наступного: -так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджено копією пенсійного посвідчення серії ААІ № 623893 (ас. 18), а відтак, останній на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, в сумі 1\~553\~690, 73 грв., з відповідача по справі [PERSON] на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 8\~810, 00 грв. (п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Outcome: partial