Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до Печенізького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/4частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що вона з 26 вересня 2001 року фактично, добросовісно відкрито, безперервно володіла та користувалася ? частиною житлового будинку який знаходиться за адресою: Харківська область, смт Печеніги пров. Польовий, буд. 23, що належав [PERSON], який помер 23.11.2000 року. А тому зважаючи на те, що Позивач вже майже 15 років добросовісно володіє, користується, та здійснює підтримуючі ремонтні роботи у 1/4 частині житлового будинку,вважає за можливе визнати за нею право власності на відповідну частину будинку. Позивач належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог Позивача не заперечував. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу, [PERSON] на праві приватної власності належить ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, смт. Печеніги пров. Польовий, буд. 23, що підтверджується Договором дарування серії АЕА №352196 від 26.09.2001 року.(а.с8-9). Інша ? частина вказаного житлового будинку належала [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 20.07.1966 року, що підтверджується довідками КП «Печенізьке БТІ» №41 від 21.04.2016 року та №94 від 13.12.2016р., а також матеріалами архівної справи БТІ.(а.с10, 52, 53-64). 23.11.2000 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №242353.(а.с.11) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його частину житлового будинку, яка до цього часу не була прийнята жодним із спадкоємців.(а.с65-67) Починаючи з 26 вересня 2001 року Позивач фактично, добросовісно відкрито, безперервно володіла та користувалася ? житлового будинку який знаходиться за адресою: Харківська область, смт Печеніги пров. Польовий, буд. 23, що належав [PERSON]. В ході судового засідання було встановлено, що ніхто крім Позивача не здійснює витрати по утриманню даної частини будинку, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаною частиною будинку здійснювала та продовжує здійснювати Позивач, [PERSON]. За свої кошти Позивач здійснює ремонт вказаної частини будинку та господарських будівель, утримує їх в чистоті. Позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, визначено ПЕРЕЛІК правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, так згідно п. 4 додатку Інструкції - реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх». Реєстрацію в органах БТІ ? частини зазначеного вище житлового будинку, яка належала [PERSON] проведено на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 20.07.1966 року. Враховуючи, що Позивач вже майже 15 років добросовісно володіє 1/4 частиною житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, пров. Польовий, буд. 23, відкрито, безперервно здійснює обслуговування даної частини будинку, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт Печеніги, пров. Польовий, буд. 23 в порядку набувальної давності. Суд не стягує судові витрати з відповідача в звязку з заявою позивача про покладення даних витрат на нього, яку він надав суду.

Outcome: approved