Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі за текстом ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення вихідної допомоги, компенсації частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що з 16.09.2014 року по 06.02.2015 року він працював на підприємстві відповідача на посадах інженера-програміста та керівника відділу організації труда та заробітної плати. За період його роботи на підприємстві заробітну плату він жодного разу не отримав, вона була нарахована, але не виплачена. За вказаний період заборгованість із заробітної плати склала 32047 грн. 88 коп. 06.02.2015 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з невиплатою заробітної плати згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. На його звернення щодо здійснення належних йому виплат, відповідач зазначив, що він не має право на вихідну допомогу та в день звільнення не здійснив з ним розрахунок. Виплата заробітної плати йому була здійснена 15.04.2015 року. До цього часу йому не виплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку та компенсація частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до розрахунків позивача сума його вихідної допомоги становить 23062 грн. 46 коп., а сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з вересня 2014 року по лютий 2015 року - 6545 грн. 36 коп. Оскільки заробітна плата йому була здійснена 15.04.2015 року, згідно з розрахунком позивача його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку становить 17205 грн. 29 коп. Несвоєчасність виплати заробітної плати явилося причиною його моральних страждань, було грубо порушено вимоги законодавства про оплату праці у звязку з нездійсненням з ним розрахунків при звільненні. Свої моральні страждання він оцінює у 5000 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 23062 грн. 46 коп., компенсацію за несвоєчасність виплати заробітної плати у розмірі 6545 грн. 36 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2015 року по день виплати заробітної плати 15.04.2015 в сумі 17205 грн. 29 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність та про наполягання на позовних вимогах. Представник відповідача ДП «Укршахтгідрозахист» також до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши письмові заперечення, відповідно до яких підприємство визнає позовні вимоги частково, не заперечуючи проти стягнення вихідної допомоги, компенсації частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в загальній сумі 29607 грн. 82 коп. Решту позовних вимог не визнає через те, що позивачем не доведено надання вимог відповідачу про розрахунок наступного дня після звільнення та через відсутність вини підприємства у невиплаті належних коштів при звільненні позивача у звязку з невиходом його на роботу в останній свій робочий день та відсутністю вимог про розрахунок. Також відсутня підстава для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у звязку з наявністю спору про розміри належних звільненому працівникові сум та ненадання позивачем відомостей про відкриття рахунку в банківській установі на підконтрольній українській владі території. За постановою Правління Національного банку України № 466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», починаючи з 24.07.2014 року зупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не підконтрольна української владі. Згідно за ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 року заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, має бути погашена до 31.12.2015 року. Тому на позивача поширюється дія цього Закону, якій прийнято пізніше, ніж КЗпПУ. Також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди у звязку з перебуванням позивача у АР Крим та м.Макіївка Донецької області, що не є підконтрольними територіями української влади. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 16.09.2014 року по 06.02.2015 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи з 08.12.2014 року начальником відділу організації праці та заробітної плати і був звільнений за власним бажанням у звязку з невиплатою заробітної плати, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.14). ДП «Укршахтгідрозахист» засноване на державній формі власності згідно за наказом Мінпаливоенерго України від 16.04.2003 року № 195 «Про створення державного підприємства «Укршахтгідрозахист» з водовідливу, гідрозахисту діючих шахт та запобіганню підтоплення територій після закриття шахт» та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, що вбачається з витягу із Статуту підприємства. Відповідно до п.2.1 Статуту підприємство створено з метою здійснення некомерційної (без мети одержання прибутку) господарської діяльності. Згідно за довідкою ДП «Укршахтгідрозахист» заборгованість по заробітній платі позивача за вересень 2014 року в сумі 2297 грн. 81 коп., за жовтень 2014 року в сумі 4595 грн. 63 коп., за листопад 2014 року в сумі 5878 грн. 13 коп., за грудень 2014 року в сумі 7767 грн.63 коп., за січень 2015 року в сумі 7607 грн. 32 коп. та за лютий 2015 року в сумі 3901 грн. 36 коп., а всього 32047 грн. 88 коп. виплачена позивачу [PERSON] у повному обсязі 15.04.2015 року. Нараховані суми за вказаний період також підтверджуються копіями табуляграм позивача (а.с.11-13). Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємство здійснює компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків її виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства відповідач розрахувався з позивачем лише 15.04.2015 року, підприємство повинно нести перед позивачем відповідальність, передбачену вищенаведеним законодавством про працю. Так, за приписами статей 2-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітну плату. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З щомісячних розрахункових табуляграм відповідача вбачається, що нарахована заробітна плата позивача після утримання податків та обовязкових платежів становить: за вересень 2014 року - 1848 грн. 36 коп., за жовтень 2014 року - 3731 грн. 20 коп., за листопад 2014 року - 4228 грн. 37 коп., за грудень 2014 року - 6248 грн. 29 коп., за січень 2015 року - 6119 грн. 33 коп. та за лютий 2015 року 3138 грн. 25 коп. Отже, враховуючи вказані суми заробітної плати позивача, дату їх виплати 15.04.2015 року та індекси інфляції, встановлені у жовтні, листопаді, грудні 2014 року та січні, лютому, березні 2015 року, компенсація буде складати: - за затримку заробітку у вересні 2014 року: (1848,36 грн. х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8) -1848,36 грн. = 541,24 грн.; за затримку заробітку у жовтні 2014 року: (3731,20 грн. х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8) - 3731,20 грн. = 979,51 грн.; за затримку заробітку у листопаді 2014 року: (4228,37 грн. х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8) - 4228,37 грн. = 1129,98 грн.; за затримку заробітку у грудні 2014 року: (6248,29 грн. х 103,1 х 105,3 х 110,8) - 6248,29 грн. = 1267,73 грн.; за затримку заробітку у січні 2015 року: (6119,33 грн. х 105,3 х 110,8) - 6119,33 грн. = 1020,24 грн.; за затримку заробітку у лютому 2015 року: (3138,25 грн. х 110,8) - 3138,25 грн. = 338,93 грн.; а всього: 541,24 + 979,51 + 1129,98 + 1267,73 + 1020,24 + 338,93 = 5277 грн. 63 коп. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Згідно за ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до інформації відповідача, проти якої позивач не заперечує, заробіток позивача у грудні 2014 року склав 7767,63 грн., у січні 2015 року 7607,32 грн. Згідно з наданими копіями табуляграм кількість робочих днів позивача за грудень 2014 року та за січень 2015 року становить 23 та 19 днів відповідно (а.с.12-13). Отже середньоденна заробітна плата позивача складає 366,07 грн. ((7767,63 грн. + 7607,32 грн.) : (23 днів + 19 днів)). Даний розрахунок відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Виходячи з вищенаведеного, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2015 року по 15.04.2015 року складе 17205 грн. 29 коп., із розрахунку: 47 робочих днів х 366,07 грн. середньоденний заробіток позивача, розрахований за два останніх місяці праці позивача перед звільненням: за грудень 2014 року та січень 2015 року. Згідно за ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як встановлено з матеріалів справи, а саме: копії трудової книжки, позивач був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням відповідачем вимог ст.115 КЗпП України, даний факт відповідачем не заперечується, тому відповідно до ст.44 КЗпП України позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Згідно за п.п.2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати здійснюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки тощо. Відповідно до інформації відповідача заробіток позивача в грудні 2014 року склав 7767,63 грн., у січні 2015 року 7607,32 грн. Кількість робочих днів позивача за грудень 2014 року та за січень 2015 року становить 23 та 19 днів відповідно, в загальній кількості 42 дня. Середньомісячна кількість робочих днів за 2 останніх місяців, що передували звільненню, становить 42 : 2 = 21 день. Отже сума вихідної допомоги складе 23062 грн. 46 коп. із розрахунку: ((7767,63 грн. + 7607,32 грн.) : 42) х 21 день) х 3. Вирішуючи спір про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн., суд виходить з наступного. Згідно за ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди належать частковому задоволенню, оскільки позивач через порушення відповідачем його конституційного права на своєчасне отримання винагороди за працю, захищеного трудовим законодавством, морально страждав, не отримуючи належну йому суму, на яку він розраховував. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер, обєм, тривалість зазнаваних позивачем страждань, розмір заборгованості. Також суд враховує відсутність обґрунтування позивачем заявленої суми, тому вважає справедливим стягнути з відповідача на коисть позивача 500 грн. Суд не приймає позицію відповідача, як таку, що не ґрунтується на законі, щодо того, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку не підлягає стягненню через те, що [PERSON] був відсутній у день звільнення на роботі та вимог про розрахунок наступного дня не висунув. Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Безпідставна заява відповідача щодо наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум у звязку з заявленою вимогою позивача про стягнення суми компенсації, яка є складовою заробітної плати. Ані на день звільнення, ані на день розгляду справи судом не встановлено спору щодо розміру належних позивачу при звільненні сум. Сума заборгованості із заробітної плати позивача сторонами не оспорювалася і не оспорюється. Виплата ж громадянам суми компенсації відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, отже у випадку з позивачем, не раніше квітня 2015 року. Суд також не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини в діях підприємства у несвоєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі через проведення антитерористичної операції, оскільки підприємство з грудня 2014 року здійснює свою господарську діяльність на території, підконтрольній українській владі і на день звільнення позивача форс-мажорні обставини перестали існувати для відовідача і ніяким чином не торкалися питань заробітної плати, зокрема, виниклої поза межами активної фази АТО заборгованості позивача. Незадовільне ж фінансове становище підприємства не виключає його відповідальності. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 455 грн. 45 коп. за вимоги майнового характеру та у сумі 24 грн. 36 коп. за вимоги немайнового характеру пропорційно до розміру задоволеної суми, а всього 479 грн. 81 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial