Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в подальшому уточненим, до відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про зняття арешту з майна, а саме із всього рухомого і нерухомого майна, що належить позивачу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 21.11.2012р. відкрито виконавче провадження №35313583 з виконання дублікату виконавчого листа №2-4992 виданого 11.01.2012р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 54690,00 грн. Постановою державного виконавця від 18.01.2013р. накладено арешт на земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125284800:02001:0104, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON]. Прилюдні торги із реалізації даного майна двічі не відбулись у зв'язку із відсутністю купівельного попиту. 26.06.2014р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та припинення чинності арешту майна боржника (земельної ділянки), так як стягувач у 15-денний строк не вніс на депозитний рахунок органу ДВС різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню. Однак, на даний час арешт із майна, а саме земельної ділянки не знятий, оскільки існує винесена державним виконавцем постанова про арешт усього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2013р., яка порушує його право власності. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішенні позову покладається на думку суду. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Залучений за ініціативою суду до участі в даній справі, в якості третьої особи, [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 21.11.2012р. відкрито виконавче провадження №35313583 з виконання виконавчого листа №2-4992 виданого 11.01.2012р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 54690,00 грн. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 18.01.2013р. ВП №35313583 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,18 га ОЖБ в с. М.Ходачків Тернопільського району, що належить [PERSON]. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 02.04.2013р. ВП №35313583 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON]. Актом опису й арешту майна від 10.04.2013р. державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського РУЮ описано й арештовано вищевказану земельну ділянку. Прилюдні торги із продажу земельної ділянки призначались на 28.01.2014р. і 10.03.2014р. Листом від 18.04.2014р. за №026/04/14 філія 20 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» довела до відома відділу ДВС Тернопільського РУЮ, що прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна за Договором №2013152 від 24.12.2013р., яке належить [PERSON], а саме земельної ділянки площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125284800:02001:0104, що знаходиться за адресою [ADDRESS], не відбулись у зв'язку із відсутністю купівельного попиту. А також повернуто матеріали виконавчого провадження без виконання. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 26.06.2014р. ВП №35313583 виконавчий документ (виконавчий лист №2-4992 виданий 11.01.2012р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області) повернуто стягувачу. Припинено чинність арешту майна боржника, а саме земельної ділянки площею 0,18 га ОЖБ в с. М.Ходачків Тернопільського району. Даною постановою державного виконавця встановлено, що за боржником зареєстрована вищевказана земельна ділянка. Дана земельна ділянка не реалізована у зв'язку із відсутністю покупців. 28.04.2014р. на адресу стягувача - [PERSON] надіслано повідомлення з пропозицією залишити за собою не реалізоване майно. Дане повідомлення отримане стягувачем наручно. Станом на 26.06.2014р. різниця вартості не реалізованого майна та суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом не внесена стягувачем на депозитний рахунок відділу. Згідно інформації з реєструючи органів боржник іншим майном не володіє, інформація про отримання доходу боржником відсутня. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про чаткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення. Згідно ч. 6, 7, 8 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Так, статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Беручи до уваги те, що стягувач відмовився залишити за собою не реалізоване майно боржника, повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачеві без виконання, припинення державним виконавцем чинності арешту не реалізованого майна боржника, суд прийшов до переконання, що наявність іншого арешту органу ДВС, в межах цього ж виконавчого провадження, щодо не реалізованого майна, порушує право власності позивача на дане майно. З огляду на те, що іншого майна за боржником (позивачем), як встановлено органом ДВС, немає, позов є частково підставний та підлягає частковому задоволенню, слід зняти арешт з нерухомого майна, що належить [PERSON], жителю [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 02.04.2013р. В частині зняття арешту з рухомого майна, позов не обгрунтований, так як рухоме майно не є предметом спору за цим позовом. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції на користь [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial