Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю його та [PERSON] між ними не досягнуто. За час проживання у шлюбі ними було набуте таке майно: автомобіль КІА Ceed 2013 року, дата набуття права власності якого була зареєстрована 07.02.2015 року на відповідачку - вартість якого на час набуття права власності становила 245000грн.; кошти розміщені на банківському рахунку в АТ КБ «Приват Банк», який відкритий на ім`я [PERSON] у розмірі 36500грн.; житловий будинок в с. Піщане, загальною площею 312,8 м.кв., який знаходиться у спільній сумісній власності, а саме у нього, [PERSON] , 34%, [PERSON] 33% та [PERSON] 33%; земельна ділянка набута 03.07.2015 року, загальною площею 2374 м.кв., яка знаходиться у спільній сумісній власності, а саме, у нього, [PERSON] , 34%, [PERSON] 33% та [PERSON] 33%. Що стосується автомобіля та банківських вкладів, то вони безпосередньо зареєстровані на [PERSON] , хоча зазначене майно було набуто в шлюбі і є також спільною сумісною власністю, з приводу цього позивачем і ставиться питання щодо визнання за ним права власності на Ѕ частку зазначеного майна. Оскільки, майно було придбане ним та відповідачкою в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частки автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску, а також Ѕ частки банківського вкладу, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 СУ України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 ч.1 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. До складу майна, що підлягає поділу , включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право спільної часткової власності на Ѕ частину автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] , та визнати за ним право спільної часткової власності на Ѕ частину банківського вкладу, який розміщений на банківському рахунку в АТ КБ «Приват банк», та відкритий на ім`я [PERSON] у сумі 36500грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з зазначених в позові підстав, просили суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив та додатково пояснив, що автомобіль був придбаний за спільні кошти, оскільки відповідачка не працювала та перебувала у декретній відпустці, заробітної плати не отримувала. Він вкладав свої грошові кошти в купівлю сумісного автомобіля, протягом всього сумісного життя обслуговував автомобіль, вкладав в нього грошові кошти, що можуть підтвердити свідки, які займалися обслуговуванням автомобіля. А те, що договір купівлі-продажу автомобіля був укладений з [PERSON] та автомобіль був зареєстрований на відповідачку, так це було сумісно прийняте рішення, оскільки відповідачка мала час та можливості займатися купівлею автомобіля та його реєстрацію. Отже, автомобіль був придбаний за сумісні кошти. На підставі цього судом не можуть братися до уваги ті факти, що були наведені в відзиві, оскільки автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та повинен бути розподілений між ними в рівних частинах. З приводу банківського вкладу в розмірі 36500грн., то в повній мірі він не згоден з наведеним в відзиві, оскільки це спільні кошти, які були на рахунку відповідачки. Доводи відповідачки, що це аліменти на дитину судом не може братися до уваги, оскільки твердження відповідачки, що на картковий рахунок колишній чоловік переводив грошові кошти як аліменти встановити не можливо, оскільки позивачем також переводилися грошові кошти на зазначений рахунок, що також відображено в виписці з банку. Позивачем неодноразово перераховувалися кошти на розрахунковий рахунок відповідачки. Також не можливо встановити, з виписки, на які саме потреби переводилися грошові кошти, оскільки призначення платежу не вказано. Грошові кошти, які перебувають на розрахунковому рахунку відповідачки, це спільні кошти подружжя, які збиралися сумісно. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодних доказів на підтвердження того, що джерелом набуття у власність автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя позивачем не надано. Таким чином, посилання позивача на придбання автомобіля у період шлюбу, як на єдину підставу для визнання спільною власністю є недостатнім. В той же час спірний автомобіль був придбаний відповідачем за власні кошти. Так, до одруження з позивачем [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] від якого має дитину - [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі відповідач (на той час прізвище [PERSON] ) разом з чоловіком - [PERSON] придбали автомобіль Toyota 2008 року випуску, який після розлучення залишився у володінні відповідача, що підтверджується довіреністю 10.12.10 року №3083. В подальшому, автомобіль Toyota був реалізований відповідачкою [PERSON] за ціною 178979,21грн., доказом чого є довідка рахунок №462298 від 27.03.2013 рок. Грошові кошти від продажу автомобіля відповідач отримала в доларах США, що по курсу НБУ на 27.03.2013 року становило 22400 доларів США (офіційний курс гривні щодо долару США станом 27.03.13 року складав 7,99 одиниць). Отже, відповідач на момент перебування у шлюбі з позивачем мала власні (особисті) грошові кошти в розмірі 22400 доларів США. Саме за ці кошти відповідачкою і було придбано автомобіль КІА Ceed 2013 року випуску. Так, згідно договору купівлі - продажу автомобіля №414303-Y04166 від 07.04.2014 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Суми-Авто» вартість автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску складала 245300грн. Згідно квитанції про сплату №QS 000022247801 від 08.04.2014 року, саме 245300грн. відповідачем і було сплачено ПАТ «Суми-Авто» за автомобіль. Згідно даних НБУ офіційний курс гривні щодо долару США станом на 08.04.2014 року складав 11,72 одиниць (22400х11,72=262528), що цілком дозволяло відповідачеві придбати спірний автомобіль. Як вбачається з самого договору купівлі-продажу автомобіля, рахунку фактури до нього, квитанції про сплату № QS 000022247801, видаткової накладної №hk 25180259 від 14.04.2014 року та акту прийому-передачі автомобіля від 14.04.2014 року стороною по договору та платником є саме [PERSON] . Будь-яких відомостей про те, що стороною договору є позивач в договорі не зазначено. Дані щорічної декларації позивача як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік та наступні роки, однозначно вказують на [PERSON] як на єдиного одноособового власника автомобіля КІА Ceed. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги факт придбання автомобіля КІА Ceed 2013 року за власні (особисті) кошти відповідачем, а також відсутність доказів зі сторони позивача про наявність в сумісній власності подружжя грошових коштів для придбання спірного автомобіля, позовна вимога останнього щодо визнання за ним права власності на Ѕ частини автомобіля КІА Ceed 2013 року не підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу з [PERSON] в червні 2010 року [PERSON] у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , та надавав іншу грошову допомогу. Так починаючи з 2010 року по 2012 рік [PERSON] перераховував грошові кошти на особовий рахунок відповідача (на той момент ще [PERSON] ) по 4000грн. на місяць, що підтверджується історією по картковому рахунку [PERSON] , відкритому у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З 2012 року [PERSON] перераховував грошові кошти на особовий рахунок відповідачки (вже [PERSON] ), відкритий в ПАТ «ПриватБанк» на картковий рахунок [NUMBER] за період 09.12.2014 року по 02.03.2018 року та на картковий рахунок (заміна картки) [NUMBER] починаючи з 20.03.2018 року, що підтверджується відповідною випискою з банку. В свою чергу у 2018 року відповідач відкрила в ПАТ «ПриватБанк» додатковий рахунок № [NUMBER] , на якому акумулювала кошти, отримані від [PERSON] в якості аліментів на утримання дитини, шляхом їх переведення з карткового рахунку № [NUMBER] , доказом чого є виписка з ПАТ «ПриватБанк» по рахунку № [NUMBER] за період з 31.07.2017 року по 31.07.2019 року. Саме на цьому додатковому рахунку і знаходилась спірна суму грошових коштів в розмірі 36500грн. Факт отримання відповідачем зазначених у банківській виписці грошових коштів, саме як аліментів, позивач не заперечує. Більш того, в щорічних деклараціях за 2015 - 2019 роки позивач зазначає, як вид доходу дружини (приватна власність) аліменти, отримані від [PERSON] у 2015 році - 65508грн., 2016 році - 80663грн., 2017 році - 113127грн., 2018 році - 86133грн. Отже, грошові кошти перераховані [PERSON] на рахунок [PERSON] , як аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , а пізніше перераховані на додатковий рахунок № [NUMBER] не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягають поділу. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на Ѕ частин автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску та на Ѕ частини банківського вкладу [PERSON] в розмірі 36500грн. не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 21.11.2019 року було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про зареєстровані банківські рахунки (в іноземній валюті або в гривнях), які відкриті на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 17.12.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що з 13.10.2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7 т.1). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8 т.1). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.10. 2019 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки заробітку (доходу) [PERSON] . Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За правилом\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу.\~У разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дійсно, в період перебування сторін в шлюбі був придбаний автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску згідно з договором купівлі-продажу №414303-Y04166 від 07.04.2014 року (а.с.60-69 т.1). Відповідачкою [PERSON] надані докази, що спірний автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску був придбаний нею в період шлюбу за власні кошти від продажу автомобіля Toyota. До одруження з позивачем [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого має дитину [PERSON] , [INFO] . Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини, копією свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.52,53, 56 т.1). Під час перебування відповідачки у шлюбі з [PERSON] був придбаний автомобіль Toyota, 2008 року випуску, який після розлучення з [PERSON] залишився у володінні відповідачки [PERSON] , що підтверджується довіреністю від 10.12.2010 року. Згідно з довіреністю [PERSON] уповноважив відповідачку розпоряджатися автомобілем марки Toyota н.з. [NUMBER] , зареєстрований ВРЕВ-12 УДАІ в м.Києві 14.06.2008 року (а.с.57 т.1). Цей автомобіль Toyota, 2008 року випуску, був проданий відповідачкою своєму батьку [PERSON] за ціною 178\~979,21грн., що підтверджується довідкою-рахунком №462298 від 27.03.2013 року (а.с.58 т.1). За офіційним курсом НБУ станом на 27.03.2013 року ця сума 178\~979,21грн. становила 22\~400 дол.США. 07.04.2014 року [PERSON] уклала з ПАТ «Суми-Авто» договір купівлі-продажу автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску, вартість автомобіля становила 245300грн. (а.с.60-69 т.1). Згідно з квитанцією про сплату №QS 000022247801 від 08.04.2014 року відповідачкою [PERSON] було сплачено 245300грн. ПАТ «Суми-Авто» за автомобіль KIA Ceed (а.с.71-73 т.1). Згідно даних НБУ офіційний курс гривні до долару США станом на 08.04.2014 року складав 11,72грн. за 1 дол.США. \~ \~ \~ \~ \~ Допитаний\~як свідок\~ [PERSON] \~підтвердив,що під час перебування у шлюбі з [PERSON] був придбаний автомобіль Toyota, який після розірвання шлюбу залишився у відповідачки. Автомобіль Toyota був зареєстрований на нього і він видав довіреність відповідачки на право розпорядження автомобілем. [PERSON] самостійно продала автомобіль Toyota в 2013 році, отримала кошти від продажу та придбала інший автомобіль. Від продажу автомобіля Toyota кошти залишилися у [PERSON] . Після розірвання шлюбу з відповідачкою він продовжував надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , в середньому близько 5000-6000грн. на місяць, в основному через поповнення картки, [PERSON] використовувала ці кошти за призначенням. Свідок [PERSON] батько [PERSON] підтвердив, що автомобіль Kia Ceed був придбаний його донькою [PERSON] за власні кошти. У його доньки та першого чоловіка [PERSON] був автомобіль Toyota. [PERSON] видав довіреність Резнік Д.М. на право розпорядження автомобілем Toyota. Він придбав цей автомобіль у доньки [PERSON] у березні 2013 року за 22400дол. США і особисто передав кошти своїй доньці [PERSON] . В салоні KIA в березні 2014 року [PERSON] придбала автомобіль Kia Ceed за кошти від продажу автомобіля Toyota. Він мав кошти в сумі 22400дол. США для придбання автомобіля Toyotа за рахунок власних заощаджень. [PERSON] після розірвання шлюбу надсилав [PERSON] щомісячно значні кошти на утримання свого сина [PERSON] . Допитана як свідок відповідачка [PERSON] пояснила, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] був придбаний автомобіль Toyota. Цей автомобіль вона продала своєму батьку [PERSON] за 22400дол.США, вона мала право на розпорядження цим автомобілем. За кошти від продажу автомобіля Toyota нею був придбаний автомобіль Kia Ceed. Позивач [PERSON] раніше не заперечував, що автомобіль був придбаний за її власні кошти, підтверджував вказані обставини і на кваліфікаційно-атестаційній комісії прокуратури. Коштів, які були отримані [PERSON] від продажу автомобіля Toyota, 2008 року випуску, було достатньо для придбання автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску. Відсутні докази, що сторони мали спільні кошти подружжя станом на квітень 2014 року, які були достатні для придбання автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску. Відповідно до ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка щорічно подається до 01 квітня за минулий рік, зазначаються транспортні засоби, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні. У разі якщо рухоме майно перебуває у спільній власності зазначаються відомості про усіх співвласників такого майна. Згідно з роз`ясненнями НАЗК щодо порядку заповнення декларацій у випадку спільної сумісної власності на майно, яка не передбачає виділення часток, у розділах декларації слід обрати варіант «Спільна сумісна власність». Згідно з щорічною декларацією позивача [PERSON] як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2015 рік, ним відображено автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску як такий, що належить на праві приватної власності [PERSON] , а не подружжю на праві спільної сумісної власності (а.с.104-112 т.1). В щорічних деклараціях за 2016-2018 роки позивач [PERSON] також зазначає, що автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску, належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.113-136 т.1). Відомості зі щорічних декларацій позивача [PERSON] однозначно вказують на [PERSON] як на єдиного одноособового власника автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску. Дані, які вказані в щорічних деклараціях [PERSON] , є достовірними, недостовірність цих відомостей в щорічних деклараціях не підтверджена судовими рішеннями чи рішеннями інших уповноважених органів в сфері запобігання корупції. Пояснення позивача [PERSON] щодо придбання автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску за грошові кошти, зняті з особистого депозитного рахунку в банку, не підтверджені доказами. З щорічної декларації позивача [PERSON] за 2015 рік вбачається, що він отримав депозит в сумі 151850грн. в 2015 році (а.с.111 т.1), а автомобіль KIA Ceed був придбаний в квітні 2014 року. 18.12.2015 року позивач [PERSON] надавав письмові пояснення заступнику начальника ДПІ у м.Сумах, в яких зазначив, що в 2014 році він мав депозитний рахунок в VAB Банку на загальну суму 164900грн., який був повернутий в поточному році, тобто в 2015 році (а.с.244 т.1). Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] узгоджуються з письмовими доказами у справі. \~ \~ \~ \~Дослідженими доказами,\~зокрема,\~письмовими доказами,\~показаннями свідків\~відповідачкою [PERSON] \~спростовані доводи\~позивача [PERSON] \~щодо придбання\~автомобіля KIA\~Ceed\~2013\~року випуску\~за спільні\~кошти подружжя.\~Спірний \~автомобіль \~KIA\~Ceed\~2013\~року випускубув придбаний за власні (особисті) кошти відповідачкою [PERSON] Грошові кошти в сумі 36500грн. станом на кінець грудня 2018 року знаходились на особистому рахунку відповідачки № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.102 т.1). Колишній чоловік відповідачки [PERSON] [PERSON] сплачував аліменти на утримання свого сина [PERSON] та добровільно надавав іншу грошову допомогу на утримання сина, перераховуючи кошти [PERSON] . З 2010 року по 2012 рік [PERSON] перераховував грошові кошти на особовий рахунок відповідачки в розмірі 4000грн. на місяць, відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.75-87т.1). З 2014 року [PERSON] перераховував грошові кошти на особовий рахунок відповідачки, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на картковий рахунок [NUMBER] за період з 09.12.2014 року по 02.03.2018 року та на картковий рахунок [NUMBER] з 20.03.2018 року (а.с.33-39 т.2). Так, за період з 09.12.2014 року по 25.05.2015 року [PERSON] перерахував кошти [PERSON] в сумі 31332грн. (а.с.33 т.2), з 04.06.2015 року по 05.02.2016 року в сумі 30416грн. (а.с.34 т.2), з 01.03.2016 року по 13.01.2017 року в сумі 59288грн. (а.с.35 т.2), з 18.01.2017 року по 02.10.2017 року в сумі 30604грн. (а.с.36 т.2), з 06.10.2017 року по 02.07.2018 року в сумі 54032грн. (а.с.37 т.2), з 05.07.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 38081грн. (а.с.38 т.2). Перерахування коштів від [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] у вказаний період були незначними і становили:845,75грн. період з 09.12.2014 року по 25.05.2015 року (а.с.33 т.2), 10447,50грн. за період з 04.06.2015 року по 05.02.2016 року (а.с.34 т.2), 993грн. за період з 01.03.2016 року по 13.01.2017 року (а.с.35 т.2), 1500грн. з 06.10.2017 року по 02.07.2018 року (а.с.37 т.2). У 2018 році відповідачка відкрила в АТ КБ «ПриватБанк» додатковий рахунок № [NUMBER] , на якому акумулювала кошти, отримані від [PERSON] як аліменти шляхом їх переведення з карткового рахунку № [NUMBER] , № [NUMBER] (а.с.96-101 т.1). З виписки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з 16.02.2018 року включно по грудень 2018 року [PERSON] поповнювала свій депозит на рахунку № [NUMBER] з карток №5168….3350, № [NUMBER] , де акумулювалися аліменти від [PERSON] (а.с.96-101 т.1). За період з 16.02.2018 року по грудень 2018 року включно [PERSON] поповнила депозит на рахунку № [NUMBER] шляхом переведення коштів з карток № [NUMBER] , № [NUMBER] на суму 123300грн. Саме на додатковому рахунку № [NUMBER] знаходилась спірна сума грошових коштів в розмірі 36500грн. станом на кінець грудня 2018 року (а.с.102 т.1, а.с.96 т.1). Згідно з ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Позивач [PERSON] зазначив суму 36500грн. , розміщену на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» в щорічній декларації за 2018 рік в розділі 12 «Грошові активи» як власність дружини [PERSON] , а не спільну власність сторін (а.с.18-24 т.1, а.с.40-51 т.2). Отже, позивач [PERSON] , декларуючи цей грошовий актив, не включав його до складу спільної сумісної власності. В щорічно поданих деклараціях позивач [PERSON] зазначав як вид доходу дружини (приватна власність) аліменти, отримані від [PERSON] у 2015 році 65508грн., 2016 році 80663грн., 2017 році 113127грн., 2018 році 86133грн. (а.с.104-112 т.1, а.с.40-74 т.2). Згідно з ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, на рахунку № [NUMBER] була акумульована сума грошових коштів 36500грн., яка була отримана відповідачкою від [PERSON] як аліменти на утримання їх сина [PERSON] , і не є спільною сумісною власністю подружжя. Дослідженими доказами підтверджено, що кошти на депозитному рахунку [PERSON] № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» формувалися не за рахунок спільних доходів [PERSON] та [PERSON] як подружжя, а за рахунок коштів, отриманих від [PERSON] на утримання сина [PERSON] . Отже, відповідачкою [PERSON] спростована презумпція, що кошти в сумі 36500грн. є спільною власністю подружжя. З врахуванням викладеного, на підставі дослідження належних, достовірних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed