Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, з тих підстав, що її батькові [PERSON] , згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ [NUMBER] від 15.12.2003 року, який виданий на підставі розпорядження Тлумацької РДА № 744 від 15.10.2003 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44 та копій Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604841352019, № НВ-2604841362019, № НВ-2605074562019, на праві власності належали три земельні ділянки загальною площею 0,971 га, а саме: площею 0,4378 га, площею 0,3902 га, площею 0,1426 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Пужниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВВ № 147796 від 14.02.2004 року спадкоємцем майна [PERSON] була дружина (її матір) [PERSON] , яка частково оформила спадщину [PERSON] , отримавши зазначене свідоцтво. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, яке ще за життя вона заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , так як на час її відкриття була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем. 12.03.2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , по спадковій справі № 138/2016, на земельні ділянки загальною площею 0,971 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Пужниківської сільської ради, Тлумацького району, Івано-Франківської області. Однак нотаріус своєю постановою № 207/02-31 від 12.03.2019 року, відмовила їй в оформленні спадщини за заповітом на вказані земельні ділянки, у зв`язку з тим, що на них відсутній правовстановлюючий документ, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача - Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву №708 від 30.05.2019, в якій вказав, що позов визнають, заперечень проти позову не мають, справу просив розглядати у відсутності представника відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, [PERSON] , згідно державного акта на право приватної власності на землю ІФ № 040707 від 15.12.2003 належать земельні ділянки розташовані на території Пужниківської сільської ради площею 0,971 гектарів, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] одружився з [PERSON] , якій після реєстрації одруження присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 21). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 22). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати) прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , успадкувала, в тому числі, належну йому земельну ділянку, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 13). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 30/2004 заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604841352019 від 05.04.2019 року земельна ділянка площею 0,4378 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на праві приватної власності належить [PERSON] , документ, що посвідчує право - Державний акт від 15.12.2003 ІФ 0407007 ( а.с. 7-8). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604841332019 від 05.04.2019 року земельна ділянка площею 0,3902 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на праві приватної власності належить [PERSON] , документ, що посвідчує право - Державний акт від 15.12.2003 ІФ 0407007 ( а.с. 9-10). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2505074562019 від 11.04.2019 року земельна ділянка площею 0,1426 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на праві приватної власності належить [PERSON] , документ, що посвідчує право - Державний акт від 15.12.2003 ІФ 0407007 ( а.с. 11-12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Ще за життя вона посвідчила на ім`я [PERSON] заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 21.05.2004 року (а.с. 14). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки на день смерті були зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 121 від 12.03.2019 року (а.с. 4). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 138/2016 заведеної приватним нотаріусом Дузінкевич С.М. Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на право на земельні ділянки: площею 0,4378 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3902 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1426 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Пужниківської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В нотаріальному порядку [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,9710 га, яка знаходяться на території Пужниківської сільської ради, Тлумацького району Івано-Франківської області, яка залишилась після смерті [PERSON] , в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною приватним нотаріусом Дузінкевич С.М. Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області № 207/02-31 від 12.03.2019 року (а.с. 17). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 384,20 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 392, 1223, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved