Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, де третьою особою на стороні позивачки виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що вона,[PERSON] , мати малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та відповідачем по справі був розірваний на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.04.2015 року. Зазначає, що після розірвання шлюбу батько дитини повністю самоусунувся від батьківства. З 2015 року він жодного разу не зустрівся із дитиною, не поцікавився його життям. Вказує, що фактично, дитину вона виховує сама. У вихованні позивачці допомагають її батьки. Батько дитини її вихованням не займається. Стверджує, що про її фізичний та духовний розвиток не піклується, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, матеріально не допомагає, не вітає з днями народження та святами. Вважає, що відповідач фактично без поважних причин, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачка вказує на те, що [PERSON] , [INFO] , відвідує ДНЗ №20 комбінованого типу з 01.03.2016 року, стан його здоров`я є відмінним, дитина не перебуває на диспансерному обліку. Стверджує, що тільки вона цікавиться дошкільним та суспільним життям дитини, бере активну участь у заходах, які проводить ДНЗ. Батько дитини жодного разу не був присутнім в ДНЗ, життя спільного сина його зовсім не цікавить. Дитина проживає в нормальних житлових умовах, всім необхідним забезпечена. Вказує, що у зв`язку з викладеними обставинами на початку січня 2019 року вона звернулась до служби у справах дітей виконкому Чернівецької міської ради із заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дитини [PERSON] . Зазначає, що після вивчення матеріалів відбулися засідання опікунської ради, за результатами слухання якого органом опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради 06 травня 2019 року був наданий висновок №01/02-22/1155 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачка вважає, що оскільки громадянин [PERSON] свої зобов`язання по відношенню до його дитини, які визначенні чинним законодавством, не виконує на протязі тривалого періоду часу, у неї є підстави відповідно до вимог статей 164, 165 Сімейного кодексу України звернутись до суду із позовною заявою про позбавлення його батьківських прав. Крім цього, з огляду на викладене, та враховуючи, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, батько дитини матеріально нічим не допомагає, але, як позивачці відомо, при цьому отримує щомісячний дохід, вважає, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 гри. щомісяця. На основі викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання позовної заяви до суду; допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач не з`явилась, однак до його початку представник позивача надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити позовні вимоги, а також не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому, суд вважає, за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак від них до суду надійшло клопотання, згідно якого просять суд розглянути справу у відсутність їх представника, підтримують позовні вимоги та поданий висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.04.2015 року був розірваний (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (а.с.7), позивачем по справі було змінено прізвище на « [PERSON] », що також підтверджується копією паспорта останньої (а.с.4). Як вбачається з довідки ПП «Житлосервіс» №143 від 06.12.2018 року (а.с.9), позивачка по справі разом з неповнолітнім [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка» від 24.01.2019 року (а.с.10), [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка» та є здоровим. Відповідно до довідки ДНЗ №20 за №51 від 07.12.2018 року (а.с.11), [PERSON] , 2013 року народження, відвідує ДНЗ №20. Згідно відповіді ДНЗ №20 за №56 від 23.01.2019 року (а.с.12), вихователям дитини [PERSON] , 2013 року народження, про батька дитини, [PERSON] , нічого не відомо. У розвитку та вихованні дитини приймають участь мати [PERSON] та дідусь [PERSON] . Згідно з характеристикою Обласного центру медико-соціальної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи (а.с.13-14), стосовно [PERSON] , [INFO] , когнітивний розвиток відповідає віковим нормам, психоемоційна сфера без патологічних особливостей. Відповідно до положення ст.19 Сімейного кодексу України, позивачка звернулася до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради стосовно вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №237/8 від 23.04.2019 року (а.с.15), було вирішено надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] - батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до висновку органу опіки та піклування, виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06.05.2019 року за № 01/02-22/1155 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] » батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , не займається вихованням малолітнього сина, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15.06.2017 року, громадянин [PERSON] позбавлений батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки від попереднього шлюбу. З метою соціального захисту інтересів малолітньої, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері і батька дитини, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-111 передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, зазначені обставини, виходячи з вищевикладених фактів, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідомого їх нехтування відповідачем [PERSON] щодо виховання малолітньої дитини. Проаналізувавши детально обставини справи, суд вважає, що в матеріалах справи наявні об`єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідача [PERSON] , а також його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально не забезпечує, не цікавиться станом здоров`я сина, не піклується про фізичний, духовний розвиток та майбутнє дитини, не приймає участі в його вихованні, а тому, суд вважає, що відповідача [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000 гривень щомісячно на дитину. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дітей, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину, при цьому не порушить права відповідача. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково, в зазначеному розмірі, суд також виходить з того, що відповідач на даний час є працездатною особою, інших утриманців згідно матеріалів справи не має; відповідних заперечень на позов не подав. При цьому, суд також враховує і ту обставину, що позивач по справі - [PERSON] на даний час працює лікарем та отримує щомісячний дохід в сумі близько 5400 гривень на місяць, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.25). За наведених обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. За наведених обставин та зазначених вище положень законодавства, з урахуванням встановленого факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав, за яких відповідача слід позбавити батьківських прав та стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн. щомісячно. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial