Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується договором дарування будинку від 05 грудня 2001 року. В зазначеному будинку зареєстровані та проживають: він і його дружина [PERSON] Також зареєстрований, однак не проживає його іменник - [PERSON], що підтверджується домовою книгою. З травня 2012 року відповідач не проживає в його будинку, за місцем своєї реєстрації не з'яляється, його особистих речей у будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає. Договору найму жилого приміщення з відповідачем він не укладав. Факт реєстрації відповідача в його будинку порушує його права, як власника. Крім того розмір комунальних платежів та право на субсидію залежить від кількості зареєстрованих у помешканні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе він, як власник будинку. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] Позивач та його представник - [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву в якій позов визнав та просить розглянути справу за його відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Позивач являється власником житлового будинку з господарчими будівлями, який розташований [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 1131 кв.м., що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 05 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П. (а.с.4). Згідно копії домової книги для прописки громадян проживаючих у [ADDRESS], у вказаному будинку значаться зареєстрованими позивач [PERSON], його дружина [PERSON] та відповідач [PERSON] ( а.с. 5-7 ). Актом голови квартального комітету від 12 травня 2017 року підтверджується, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає з 2012 року ( а.с.8). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджуватися цією власністю на свій розсуд. Статтею ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач або члени його сімї не чинили, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному будинку більш ніж одного року, без поважних причин, втратив право користування житловим при-міщенням, в зв'язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved