Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейства України, Апеляційного суду Харківської області, Апеляційного суду Київського області, Апеляційного суду м. Києва, третя особа - Управління служби безпеки України в Харківській області, в якому просив визнати такими, які обмежували і порушували його права та свободи як громадянина, судові рішення, постановлені Апеляційним судом Харківської області, Апеляційним судом Київської області та Апеляційним судом міста Києва, про проведення, на його думку, відносно нього негласних оперативно-розшукових заходів в період з 1986 року по 2015 рік.У звязку з наведеним, [PERSON] просив стягнути з Державного казначейства України завдану йому моральну шкоду, спричинену прийняттям, на думку останнього, таких судових рішень, в розмірі 50\~000, 00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Державного казначейства України в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представники Апеляційного суду Харківської області, Апеляційного суду Київського області, а також Апеляційного суду м. Києва в судове засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, залишили письмові заперечення, в яких вважали позов необґрунтованим та просили відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи - Управління служби безпеки України в Харківській області в судовому засіданні заперечував проти позовних вимоги та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши думку позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 246 Кримінального процесуального кодексу України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 9 ч.І ст.8 «Про оперативно-розшукову діяльність» перативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надасться право: дійснювати аудіо-, відео- контроль особи, зняття інформації з транспортних, телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж положеннями статей 260, 263-265 КПК України. Ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшуковик) дій згідно вимог Закону України «Про державну таємницю» та відповідно до інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні», підлягають засекречуванню, а тому мають гриф обмеженого доступу. З аналізу ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що діяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, суду щодо порядку провадження у кримінальних справах регламентується цим Кодексом. Кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не 5ула піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. У зв'язку з цим слід зазначити, що захист прав і свобод особи не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Проте, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб органів дізнання та досудового слідства, як і діяльність суду, має свої особливості, не залежить до сфери цивільних правовідносин і не може бути предметом оскарження за Цивільним процесуальним кодексом України. Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України. На сьогоднішній день відсутні будь-які рішення суду, якими було б встановлено факт незаконного проведення оперативно-розшукових заходів у відношення позивача [PERSON] будь-якими органами, що проводять оперативно розшукову діяльність на підставі винесених судових рішень апеляційними судами м. Києва, Київської та Харківської областей про проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено ч.ч. 1-6 цієї норми, незаконної дії, бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, то обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Закону України «Про оперативно розшукову діяльність», «Про організаційно правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. В позовній заяві [PERSON] вказано, що моральна шкода полягала у погіршенні стану здоровя, проте не надано жодного доказу такого погіршення медичні висновки, довідки, витяги з історії хвороби, та інше. Таким чином, позивач у позовній заяві не обгрунтував розмір моральної шкоди, не вказав в чому саме вона полягає чи проявляється. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачені випадки, в разі настання яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, а саме, постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсу тністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативпо-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Право на відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, виникає у разі постановлення судового рішення про визнання таких дій незаконними, що встановлено п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Оскарження процесуальних дій та рішень суддів можливе лише в порядку, визначеному процесуальним законом. Це роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної чи матеріальної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом, а отже, і вирішення питання про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті не скасованих у встановленому порядку судових рішень, суперечить закону. Також, слід зазначити, що позовна заява [PERSON], в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України не містить будь-якого викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доказів, що підтверджують завдання йому моральної шкоди саме рішеннями Апеляційного суду Харківської області, Апеляційного суду Київського області, а також Апеляційного суду м. Києва. Враховуючи вищевикладене, суд вважає законним відмовити в задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed