Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Путильської районної ради, голови Путильської районної ради, комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Посилається на те, що згідно з рішенням Путильської районної ради № 61-28/14 від 18 вересня 2014 року його було призначено головним лікарем комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» (далі - КЗ «Путильська центральна районна лікарня»), а голові районної ради [PERSON] доручено заключити з ним контракт терміном на 3 (три) роки в установленому законодавством порядку. 19 вересня 2014 року між Путильською районною радою в особі голови районної ради [PERSON] та ним було укладено контракт, за умовами якого його призначено на посаду керівника об'єкта спільної власності територіальних громад сіл, селища району головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» терміном на три роки, а саме з 19 вересня 2014 року по 18 вересня 2017 року. Протягом строку дії контракту будь-яких зауважень щодо його роботи як головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» не надходило. У зв'язку із закінченням строку дії контракту та відповідно до п. 5.5 контракту, улітку 2017 року, він звернувся до Путильської районної ради із заявою про продовження строку дії контракту. Від роботодавця заперечень, як це передбачено умовами контракту, не надійшло. Розпорядженням голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України його звільнено з посади головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» з 18 вересня 2017 року, а саме: у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Наказом заступника головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» №21к-зв від 18 вересня 2017 року на підставі розпорядження голови Путильської районної ради № 30-к від 18 вересня 2017 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту) з 18 вересня 2017 року. Позивач вважав наказ та розпорядження про своє звільнення незаконними, оскільки вони прийняті з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Кодексу законів про працю України, Регламенту Путильської районної ради, умов контракту та просив їх скасувати, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві, які підтверджені доказами. Представники відповідача Путильської районної ради - адвокат Кусмарцев М.О. та голова Путильської районної ради Шевчук М.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові з мотивів, що на їх думку, звільнення з роботи [PERSON] здійснено згідно з вимогами закону. Відповідач голова Путильської районної ради Шевчук М.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові. Представник відповідача комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» Тринька В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові з підстав, викладених у поданих КЗ «Путильська центральна районна лікарня» запереченнях, вважає, що звільнення [PERSON] є законним. Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд встановив під час розгляду даної справи такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Путильської районної ради № 61-28/14 від 18 вересня 2014 року [PERSON] було призначено головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» та доручено голові районної ради [PERSON] заключити контракт з [PERSON] терміном на 3 ( три) роки, у встановленому чинним законодавством порядку (а.с. 129). Відповідно до наказу №58 кз від 18 вересня 2014 року [PERSON] призначено головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» (а.с.130) 19 вересня 2014 року на підставі рішення Путильської районної ради № 61-28/14 від 18 вересня 2014 року між Путильською районною радою в особі голови районної ради [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт, за умовами якого позивача призначено на посаду керівника об'єкта спільної власності територіальних громад сіл, селища району, головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» терміном на 3 ( три) роки з 19 вересня 2014 року по 18 вересня 2017 року (а.с.51-52). Відповідно до п. 6.1 контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, контракт діє з 19 вересня 2014 року до 18 вересня 2017 року. Згідно з п. 6.4 вищевказаного контракту, якщо відповідно до п. 5.5 контракту жодна із сторін не виявляє зацікавленності у його подальшому поновленні контракт автоматично набирає чинності терміном на один рік. Пунктом 5.5 вказаного контракту передбачено, що за два місяці до закінчення строку дії контракту, він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 2 ст. 23 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку. Можливість укладення строкових контрактів з керівниками комунальних закладів була передбачена у ч.ч. 8, 9 «Основ законодавства України про охорону здоров'я», чинній з 1 січня 2012 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. На підставі поданих сторонами доказів, судом установлено, що відповідачами не приймалось рішення про звільнення позивача з посади, крім того, отримані проекти рішень районної ради, які в свою чергу пройшли погодження профільних комісій свідчать про наміри продовжити термін дії контракту між позивачем та відповідачем (а.с. 47,50,116-117, 99,100) Логічний та системний аналіз пп. 5.5, 6.4 контракту дає можливість дійти висновку про те, що даний контракт укладений до настання відповідної дати та у випадку настання якої за умови того, що сторони не вчиняють ніяких активних дій щодо його продовження та/або поновлення, то даний контракт автоматично продовжується на один рік, при цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу того, що відповідач повідомляв позивача про його майбутне звільнення, чим порушив право позивача на захист від незаконного звільнення. При цьому позивач виконав ці умови контракту та повідомив роботодавця про намір продовжити контракт. Отже, з урахуванням мовчазної поведінки відповідача, контракт з [PERSON] вважається поновленим на новий строк, на один рік. Здійснивши звільнення позивача, відповідач порушив вимоги закону та умови контракту. Так, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання про: вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. У відповідності до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Аналогічні вимоги містить й ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а в ч. 3 ст. 59 цього Закону передбачено, що вказане спірне питання приймається відкритим поіменним голосуванням. Зазначене також чітко передбачено п. 7.4 Регламенту роботи Путильської районної ради ( із змінами та доповненнями), який затверджений рішенням II пленарного засідання I сесії районної ради VII скликання від 26 листопада 2015 року № 03-1/2015, а саме: рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 1, 29, 31 статті 43 та статтями 55, 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Протоколи результатів поіменного голосування підлягають обов'язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті районної ради, які розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку . Аналіз зазначеного законодавства та положень ст. 19 Конституції України свідчить про те, що голова районної ради не може приймати та підписувати розпорядження щодо питань, на які рада не надавала йому повноважень, а Закон України «Про місцеве самоврядування» передбачає прийняття та звільнення з посади керівника комунального закладу виключно на підставі відповідного рішення районної ради. Відповідно до Статуту КЗ «Путильська центральна районна лікарня» Путильської районної ради Путильського району Чернівецької області, затвердженого рішенням XI сесії районної ради VII скликання від 22.12.2016 р. №106-11/16, передбачено, що засновником КЗ «Путильська центральна районна лікарня» є Путильська районна рада, яка представляє інтереси територіальних громад, сіл, селища Путильського району ( п.6.1). До виключної компетенції Путильської районної ради належать: призначення та звільнення головного лікаря КЗ «Путильська ЦРЛ» відповідно до положення, затвердженого рішенням районної ради ( п.6.2, п.6.2.2 ). З протоколу пленарного засідання XVIII сесії районної ради VII скликання від 14 вересня 2017 року судом встановлено, що при обговоренні 8 питання «Про роботу КЗ «Путильська центральна районна лікарня» депутатами дана позитивна оцінка роботі лікарні. При обговоренні 9 питання пленарного засідання ради «Про продовження терміну дії контракту з головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» [PERSON], депутатами та запрошеними також дана позитивна оцінка роботі головного лікаря, позивача у справі. Проте на початку пленарного засідання, депутат районної ради Тринька В.Д. в порушення наведених вище положень закону та регламенту, запропонував провести по 9 питанню порядку денного «Про продовження терміну дії контракту з головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» [PERSON].» таємне голосування, за що було проголосовано (за - 15), хоча в протоколі пленарного засідання відсутні дані голосування, скільки осіб ( проти, утримались, не голосували). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на сесії районної ради, яка відбулася 14 вересня 2017 року, при затвердженні порядку денного, депутати прийняли рішення про таємне голосування по питанню про продовження контракту з головним лікарем. Свідок, як депутат районної ради звертався з проханням, щоб депутати не порушували Регламент районної ради, так як таємним голосуванням обирається тільки голова районної ради та його заступник. В подальшому за вказане питання провели таємне голосування з рядом порушень. Свідок [PERSON] показала суду, що вона була присутня на сесії районної ради, де депутати проводили таємне голосування по питанню продовження контракту з головним лікарем [PERSON] Їй відомо, що до самої сесії претензій до [PERSON] не було, навпаки йшлося про продовження контракту. Свідок [PERSON] підтвердив суду, що депутати всупереч Регламенту прийняли рішення про таємне голосування по питанню про продовження контракту з головним лікарем, він був членом лічильної комісії. Голосування проводилось з незначними порушеннями. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є депутатом районної ради, під час таємного голосування по питанню продовження контракту з головним лікарем, вона була членом лічильної комісії, результат голосування був 10 - за, 14 - проти. В грудні 2017 року на сесії також було голосування про продовження іншого контракту, але воно було відкритим. За результатами таємного голосування рішення про продовження контракту з [PERSON] не було підтримано більшістю. У зв'язку з цим вирішено, що питання «Про продовження терміну дії контракту з головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» [PERSON] не прийнято (а.с. 159-178). При цьому згідно з п. 7.5 Регламенту роботи Путильської районної ради від 26 листопада 2015 року № 03-1/2015, якщо внесений проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, то це питання за рішенням ради знімається з порядку денного взагалі або ж передається на доопрацювання із зазначенням термінів до цього. Рада може доручити постійній профільній комісії доопрацювати проект рішення. У порушення зазначених вище приписів локальних документів Путильської районної ради розпорядженням голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України позивача звільнено з посади головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» з 18 вересня 2017 року, а саме у зв'язку із закінченням строку дії контракту (а.с.44). Зазначене розпорядження продубльовано наказом заступника головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» №21к-зв від 18 вересня 2017 року ( а.с.101). Суд виходить з того, що вказані розпорядження та наказ видані з порушенням вимог закону та повноважень їх підписантів, з огляду на наведені вище мотиви, основним з яких є положення ст. 19 Конституції України, згідно з якою посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому також встановлено, що питання звільнення [PERSON] з посади сесією Путильської районної ради не вирішувалось, а згідно з наведеним вище Регламентом питання про продовження контракту знімається з розгляду. Також суд не вважає, що не набрання більшості голосів депутатів за прийняття рішення про продовження дії контракту з позивачем, автоматично означає його звільнення у зв'язку із закінченням строку дії контракту. По-перше, це суперечить положення пп. 5.5, 6.4 контракту, укладеного між сторонами. А, по-друге, положення Регламенту роботи Путильської районної ради від 26 листопада 2015 року № 03-1/2015 не містить умови про те, якщо за відповідне рішення про продовження дії контракту проголосувало менше необхідної кількості депутатів, то вважається, що ухвалено рішення про відмову у задоволенні цього питання чи, тим більше, звільнення з роботи. Це також суперечить наведеному вище п. 7.5 Регламенту роботи Путильської районної ради. У зв'язку з викладеним суд вважає, що дія контракту між [PERSON] та Путильською районною радою автоматично продовжена на один рік (пп. 5.5, 6.4 контракту) і позивач підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), та перевіряти їх відповідність закону. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, враховуючи всі вищенаведені обставини, надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 32 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Визначаючи розмір загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що згідно довідки про заробітну плату та інші доходи КЗ «Путильська центральна района лікарня» №2107 від 03 жовтня 2017 року [PERSON], як головному лікарю нарахована заробітна плата в липні 2017 року в розмірі 8697 грн. 75 коп. за 10 робочих днів, а в серпні 2017 року в розмірі 11586 грн.89 коп. за 14 робочих днів. При цьому суд не враховує нараховані позивачу відпускні за липень та серпень 2017 року, нараховану заробітну плату акушер-гінеколога та відпускні, матеріальну допомогу. Оскільки положеннями р.III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні. Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна ( середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденний заробіток позивача за липень-серпень 2017 року за роботу головного лікаря становить 845 грн.19 коп. ( (8697,75 + 11586,89) ? 24 = 845,19). Враховуючи, що в період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року було 96 робочих днів, середній заробіток позивача за вказаний період складає 81138 грн. 24 коп. ( 845,19 x 96 = 81138,24) Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача [PERSON] на роботі. На підставі викладеного та ст.ст.19, 43 Конституції України, ст. ст. 21, 23, 36, 233, 235 КЗпП України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та

Outcome: approved