Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог в уточненому позові від 04.12.2015р. посилався на те, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 6 по пров.Кронштадському в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.04.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 216. На час придбання у власність зазначеного будинку в ньому були зареєстровані дві особи: дочка попереднього власника - [PERSON] та її чоловік відповідач [PERSON] В подальшому шлюб між ними було розірвано 05.07.2006р. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав з будинку та більш в ньому не проживає, його місцезнаходження не відоме. На підставі наведеного позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 6 по пров. Крондштадському в м.Харкові для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на підставі наданих з його боку доказів просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином за адресою проживання, зазначеною у позові, яка відповідає даним адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Харківській області про реєстрацію місця проживання [PERSON], причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Матеріали справи свідчать, що 25.04.2003р. між позивачем [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені та інтересах [PERSON] на підставі доручення, посвідченого 17.07.2001р. Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, було укладено договір купівлі-продажу приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 216. Згідно із умовами вказаного договору [PERSON] купив, а [PERSON] продав житловий будинок з надвірними будівлями № 6 по пров.Кронштадському в м. Харкові. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 6 по пров.Кронштадському в м. Харкові 06.06.2003р. зареєстровано за позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 216. Таким чином з 25.04.2003р. позивач [PERSON] набув право власності на вказане житлове приміщення. Відповідно до положень ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи свідчать, що в житловому будинку № 6 по пров.Кронштадському в м. Харкові з 24.06.1977р. та по теперішній час значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], та з 28.07.1971 р. [PERSON], які є членами сімї колишнього власнику будинку [PERSON], що підтверджується даними будинкової книги та довідкою адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Харківській області. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], шлюб між ними розірвано 05.07.2006р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-ВЛ №167715, виданим Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №267. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка за згодою позивача [PERSON] і досі мешкає в належному йому на праві власності будинку № 6 по пров.Кронштадському в м. Харкові, в 2001р. її чоловік [PERSON] залишив сімю, пішов з будинку та став спів мешкати з іншою жінкою. В 2006р. вони офіційно розлучилися. Після цього він переїхав мешкати до Санкт-Петербургу, де і проживає по теперішній час. Ніяких речей [PERSON] в будинку не має, долею будинку він не цікавиться, бажання мешкати у вказаному житловому приміщенні не висуває. В будинку свідок мешкає одна. Вказані обставини в повному обсязі підтвердила у суді свідок [PERSON], яка доводиться подругою [PERSON], знайома з нею з дитинства та мешкає в сусідньому будинковолодінні № 5 пров.Кронштадському в м. Харкові. Факт не проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні з 2001р. підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою та мешкає у будинковолодінні № 3 по пров.Кронштадському в м. Харкові. Крім того, позивач та свідки пояснили суду, що [PERSON] в 2011р. приїжджав до м.Харкова для переоформлення пенсії, мав намір добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою: м. Харков, пров.Кронштадський, №6, для чого з особистою заявою звертався до компетентних органів, проте довести вказану процедуру не встиг через необхідність повертатися додому. На підтвердження вказаних доводів суду надана заява про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: м. Харков, пров.Кронштадський, №6, від 15.09.2011р. [PERSON] , в якій відповідач зазначав, що має намір зареєструватися в Російській Федерації в м.Санкт-Петербург. За умовами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає доведеними доводи [PERSON], що відповідач не проживає у спірному будинку, не користується цим житловим приміщенням більш одного року, через наявність реєстрації відповідача у будинку, позивач змушений оплачувати нараховані за відповідача комунальні послуги, що чинить йому перешкоду у здійсненні права користування своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харков, пров.Кронштадський, №6, у звязку з тим, що більш одного року відсутній у цьому житловому приміщенні без поважних причин, а тому позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на жиле приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, пр. визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;м підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином,

Outcome: approved