Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] При цьому, позивач, як дочка померлого, є спадкоємицею, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України і за ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також зазначає, що у 2015 році, вона вирішила оформити право власності на спадкове майно, яке складається з 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], але їй стало відомо, що на нього накладено ряд арештів Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 711/4947/15-ц вказані арешти були зняті. Після того, як вказане рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси набрало законної сили, їй стало відомо, що на сьогоднішній день існує ще один арешт, накладений на все майно її батька [PERSON], на підставі постанови про арешт майна б/н від 15 вересня 2010 року Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 10264769). Вказаний арешт (обтяження) не був предметом розгляду цивільній справи № 711/4947/15-ц. Вказана постанова про арешт майна була винесена у виконавчому провадженні № 21438939 з виконання судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2н-314 від 12 березня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів в сумі 21 394.42 грн. Також вказує, що в кінці листопада 2017 року вона отримала від відповідача лист № 23362/143-43 від 08 листопада 2017 року, з якого їй стало відомо, що 30 жовтня 2017 року державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження № 21438939 закінчено. На сьогоднішній день арешт на майно у виконавчому провадженні № 21438939 (реєстраційний номер обтяження 10264769), накладений державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (Придніпровським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області) не скасований, незважаючи на те, що вищевказане виконавче провадження було закрито. Крім того, вищезазначеним листом Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області їй було відмовлено у знятті зазначеного арешту. Враховуючи той факт, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] щодо його майна і бажає отримати спадщину, а тому, як майбутня власниця цього майна, яка фактично користується даним майном, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні нею права користування, розпорядження майном, яке фактично їй належить. В позові також зазначено, що оскільки вона, як спадкоємець після смерті свого батька [PERSON], фактично прийняла спадщину, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не може реалізувати своє право на спадкування в зв'язку із накладенням арешту на все спадкове майно, в тому числі і на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Станом на сьогоднішній день, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявив претензію до спадкоємців про заборгованість в розмірі 21 394 грн. 42 коп., на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2н-314 від 12 березня 2009 року. Таким чином, позивач просить суд, - зняти арешт з усього майна, що належало її батьку [PERSON], в тому числі з 1/3 квартири [ADDRESS], який накладений на підставі постанови Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції (Придніпровського відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області) про арешт майна № б/н від 15 вересня 2010 року у виконавчому провадженні № 21438939 (реєстраційний номер обтяження 10264769). Ухвалою суду від 03 березня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за довіреністю Томашков О.С. зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Письмовий відзив на позов не подано. В судове засідання представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. встановлено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31 травня 2013 року, актовий запис № 1436). Дані обставини також підтверджуються даними свідоцтва про народження [PERSON] (серія [NUMBER] від 28 жовтня 1988 року, актовий запис № 1884). Крім того, встановлено, що позивач та її батько [PERSON] є співвласниками (кожен по 1/3 частині) квартири [ADDRESS], що підтверджується даними витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23756556 від 03 вересня 2009 року, виданого КП «ЧООБТІ». Також, [PERSON] - колишня дружина [PERSON] (шлюб розірвано 14 листопада 2007 року, актовий запис № 591) є співвласником 1/3 частини вказаної квартири, що вбачається з довідки КП «ЧООБТІ» від 28 вересня 2009 року. За даними довідки, виданої КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 02 червня 2015 року, [PERSON] на день смерті [PERSON], який помер [INFO], була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS]. За матеріалами, наданими до суду позивачем і даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 104348932 від 20 листопада 2017 року - судом встановлено, що на все майно [PERSON] накладено арешт, в межах суми 21 394 грн. 42 коп., який накладено на підставі постанови старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Ястремської О.В. від 15 вересня 2010 року (ВП № 21438939); реєстраційний номер обтяження 10264769. Вказана постанова про арешт майна була винесена у виконавчому провадженні № 21438939 з виконання судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2н-314/09 від 12 березня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приват-банк» коштів в сумі 21 394 грн. 42 коп. Між тим, 30 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Томашковим О.С., на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження № 21438939 закінчено, проте, на сьогоднішній день арешт на майно (реєстраційний номер обтяження 10264769) не скасований. Крім того, листом Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 23362/143-43 від 08 листопада 2017 року, позивачу відмовлено у задоволенні заяви, в частині зняття арешту з майна [PERSON] Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Під час розгляду справи судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. З відповіді нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 03.09.2015р. вбачається, що до нотаріальної контори із заявами на прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався і спадкова справа не заводилась, заповіт [PERSON] не складав. Дані обставини були предметом перевірки під час розгляду Придніпровським райсудом м. Черкаси цивільної справи №711/4947/15-ц (рішення суду від 12.02.2016р. набрало законної сили). Лише 05 грудня 2015 року представником Черкаського ГРУ «Приватбанку» було подано до Другої Черкаської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців після смерті боржника - спадкодавця [PERSON] Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язкі в (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] щодо його майна, яка бажає отримати спадщину, а тому вона, як майбутня власниця цього майна, яка фактично користується даним майном, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні нею права користування розпорядження майном, яке фактично їй належить. Також, суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення. Крім того, наявність претензій стягувача за виконавчим провадженням до спадкоємця померлого боржника вирішується за положеннями ст. 1281 ЦК України і наявність таких претензій не може бути підставою для відмови особі в оформленні за нею права власності на спадкове майно. Також, статтею 442 ЦПК України визначено порядок заміни сторони виконавчого провадження. Під час розгляду справи судом встановлено, що ні державний виконавець, ні стягувач за виконавчими провадженнями не зверталися до суду з відповідними заявами. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та,

Outcome: approved