Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить поновити йому строк звернення до суду та визнати незаконним та скасувати указ Митрополита Київського і всієї України, предстоятеля УАПЦ, керуючого Львівською єпархією [PERSON] ([PERSON]) №267 від 22.08.2016 року про звільнення від обовязків настоятеля храму Богоявлення Господнього с.Подорожнє Стрийського деканату Львівської єпархії УАПЦ митрофорного протоієрея [PERSON]. Покликається на те, що 11.04.2017 року він, настоятель парафії села Подорожнє, Стрийського району, Львівської області, УПЦ КП дізнався про те, що керуючий Львівською єпархією УАПЦ митрополит [PERSON] видав указ №267 від 22.08.2016 року про його звільнення з посади настоятеля парафії села Подорожнє, Стрийського району, Львівської області. Вказаний указ є незаконним, оскільки 02.08.2016 року релігійна громада УАПЦ села Подорожнє Стрийського району Львівської області вийшла із складу Львівської єпархії УАПЦ і перейшла до Дрогобицько-Самбірської єпархії УПЦ КП. 06.08.2016 року позивачем подано заяву на імя керуючого єпархією УАПЦ митрополита [PERSON] про те, що він виходить із складу Української Автокефальної Православної Церкви у звязку з тим, що парафія села Подорожнє Стрийського району Львівської області, змінила свою юрисдикцію та перейшла до складу Української Православної Церкви Київського Патріархату. За час перебування у складі УАПЦ з 1995 по 2016 рік у позивача не було дисциплінарних стягнень, він не перебував під церковним судом, не порушував Закони України, не судимий, не порушував апостольські правила і положенні Вселенських соборів. Вважає даний указ незаконним і як такий, що підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає необхідним ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечив. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з копії указу №267 від 22.08.2016 року, позивача звільнено від обовязків настоятеля храму за порушення Статуту УАПЦ та [PERSON] України, за інші аморальні вчинки по відношенню до своїх парафіян, місцевої влади та аморальне ставлення до свого особистого священничого життя. Однак, при звільненні позивача в указі №267 від 22.08.2016 року відповідач не зазначив конкретні факти допущених позивачем невиконання обовязків, не зазначено, коли саме вони мали місце, які проступки чи аморальні вчинки вчинив позивач та коли саме. Відповідач в Указі від 22.08.2016 року №267 послався на порушення позивачем [PERSON] України, однак не конкретизував, які саме норми чинного законодавства України були порушені позивачем. Відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на порушення позивачем [PERSON] України та інші аморальні вчинки, та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідач в указі про звільнення позивача не зазначив, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення позивача, та чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору. Оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для звільнення працівника, відповідач повинен був зазначити в указі про звільнення, невиконання яких саме обовязків позивачем передувало його звільненню. Згідно ст. 148 КЗпП дисциплiнарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного мiсяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звiльнення працiвника вiд роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатнiстю або перебування його у вiдпустцi. Із оспорюваного указу не можливо встановити, коли саме були вчинені порушення позивачем своїх обовязків та коли були вчинені аморальні вчинки, та чи з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення позивача не мунуло більше одного місяця. Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України роботодавець при обранні виду дисциплінарного стягнення має враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, та попередню роботу працівника. При звільненні позивача відповідач не врахував попередню роботу позивача, який за час своєї роботи не мав дисциплінарних стягнень, за служіння як настоятель парафії Богоявлення Господнього села Подорожнє Стрийського району був нагороджений відзнакою Львівської єпархії УАПЦ ювілейним орденом Рівноапостольного Великого [PERSON] 21.11.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Однак в порушення вказаної вимоги відповідач не зажадав від позивача дати пояснення в письмовій формі стосовно вчиненого ним проступку. Враховуючи те, що відповідач не ознайомив позивача з указом про звільнення, про указ №267 від 22.08.2016 року позивач дізнавля лише 11.04.2017 року, а тому пропустив строк звернення до суду з поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає необхідним поновити позивачу строк позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що указ про звільнення позивача є незаконним, а тому його слід скасувати.

Outcome: approved