Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Разек Черкаси про відшкодування моральної шкоди, стягнення середнього заробітку з моменту звільнення до моменту видачі трудової книжки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він був працівником ТОВ «Разек Черкаси» та займав посаду оператора автоматичних і напівавтоматичних ліній, верстатів та установок. 14.02.2017року о 16 год. 45 хв. він, згідно графіку роботи підприємства, затвердженого Генеральним директором ТОВ «Разек Черкаси» приступив до роботи до виконання своїх трудових обовязків. О 17.00 год. 00хв. налаштував гідравлічний прес для згинання заготовок з листового металу, а приблизно о 19 год. 30 хв., виконуючи свої трудові обовязки, відчув сильний удар по лівій нозі. Уламком пошкодженої матриці верстата отримав травму лівої ноги. Внаслідок чого переніс складну операцію та втратив працездатність більш як на 120 днів. Даний факт підтверджується, Актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 17 лютого 2017 року,складений ТОВ «Разек Черкаси», який стався із [PERSON] - 14 лютого 2017 року. Внаслідок завданих травм позивач був змушений проходити курс лікування в лікарні, який тривав з «14» лютого 2017 року по «16»липня 2017 року. Вважає, що заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобтоТОВ «Разек Черкаси». Зазначив, що моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування так і ті, котрі переносить і по теперішній час. Життя позивача після травми зазнало суттєвих змін: за станом здоров'я не має можливості повноцінно працювати та отримувати ті доходи, які були єдиним джерелом існування для нього і його сім'ї; його систематично турбує біль у нозі, через що систематично звертається за допомогою до лікарів і проходить лікування. Так як на утриманні позивача знаходиться сім'я, то - змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Нормами Конституції України, зокрема, - ст.ст.21,43,46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач зазначає, що як вбачається з Акту №1 за формою Н-1 винних осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, не встановлено. У п.7 цього Акту комісією вказано причини нещасного випадку, що із ним стався. Крім того, зазначені конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Отже, дані обставини, як вказує позивач, дають підстави стверджувати, що діями відповідальних осіб ТОВ «Разек Черкаси», які не забезпечили безпечні умови праці, йому заподіяно моральну шкоду. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Беручи до уваги тяжкість травми та її наслідки, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь суму, яка дорівнює 100 000,00грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, отриманої у звязку з нещасним випадком, повязаним з виробництвом та ушкодженням здоровя. У звязку із тим, що ТОВ «Разек Черкаси» під час незаконного звільнення, не повідомило позивача про нараховані кошти, а також не повернуло належним чином оформлену трудову книжку, то відповідно, вважає, що підприємство порушило вимоги ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України. Висновком того, що звільнення [PERSON] відбулось без законної підстави, є попередні судові рішення. Відповідно до розрахункового листа за грудень 2017 року, який був виданий йому під час отримання трудової книжки, вихідна допомога складає 20 723, 63 грн. Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП вихідна допомога виплачується у розмірі тримісячного середнього заробітку. 20 723, 63 : 3= 6 907,87 грн. Середньоденна заробітна плата складає: 6907,87 : 22 + 313,99 грн. Період не виплати, належної заробітної плати з 10.08.2017 року по 14.12.2017 рік (день повного фактичного розрахунку). Серпень 2017 року 12 робочих днів; вересень 2017 року 21 робочий день; жовтень 2017 року 21робочий день; листопад 2017 року 22 робочих дні; грудень 2017 року 12 робочих днів. Разом: 88 робочих дні. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 27 631 грн. 12 коп. (313 грн. 99 коп. х 88 робочі дні = 27631грн. 12 коп). Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з ТОВ «Разек Черкаси» на свою користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 100000 грн.; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток з моменту звільнення до моменту видачі трудової книжки, а саме: з 10.08.2017 по 14.12.2017 року в розмірі 27 631грн. 12 коп.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 01.03.2018р. відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.04.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники адвокат [PERSON] та за довіреністю [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У письмовій відповіді на відзив спростовують доводи відповідача. Зазначено, що у Акті №1 за формою Н-1 у п.7 комісією вказано причини нещасного випадку, що стався з [PERSON], а саме, - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Отже, вважає, що діями відповідальних осіб ТОВ «Разек Черкаси» порушені вимоги законодавства та не було забезпечено безпечні умови праці, які заподіяли шкоду його здоров'ю. Зазначають, що ТОВ «Разек Черкаси» систематично порушує нормативи про охорону праці, а саме: у порушення законодавства ТОВ «Разек Черкаси» не отримало дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що є порушенням вимог ст. 21 ЗУ «Про охорону праці», п.п. 1; 21 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1107; не проводило атестацію робочих на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці, що є порушенням ст.13 ЗУ «Про охорону праці», п. 2.8 Правил охорони праці під час ковальсько-пресових робіт, зареєстрованих в МЮУ 10 січня 2014 р. за № 17/24794, п.п. 1, 4, 6 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою КМУ від 1 серпня 1992 р. № 442 ; не вживає належних захисних заходів під час експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, що є порушенням ст.ст. 6, 23, 27 ЗУ «Про охорону праці», п. 1.7 розділу V; п.п. 1.1; 1.3 Розділу VI «Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників», затверджених наказом МНС України від 25.01.2012 № 67; крім того, як вбачається з Довідки Державної служби України з питань праці від 16.11.2017 року за №5264/3/12/-36-17, дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки ТОВ «Разек Черкаси» Держпраці та її територіальні органи не видавали. Також вказують, що моральна шкода, яка заподіяна позивачеві, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування так і ті, котрі він терпить і по теперішній час. Посилання відповідача на те, що в судовому порядку була надана правова оцінка питання невиплаченої заробітної плати та було предметом розгляду у іншій справі №711/6852/17, де згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2017 року, дана вимога залишена без розгляду, то згідно з нормами цивільного законодавства України є право позивача прийняти рішення про залишення вимог без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Рішенням суду у справі №711/6852/17 залишено питання нарахувань заробітної плати без розгляду і відбулося за клопотанням позивача у звязку із тим, що ТОВ «Разек Черкаси» не надало жодних документів про нараховані кошти. Відповідно, позивач не міг обґрунтувати свої вимоги із посиланням на документи. В судовому засіданні представники відповідача за довіреністю Цинда Л.Г. та Грязон Р.М. повністю заперечували проти задоволення заявлених вимог і просили відмовити у позові. Надано відзив на позов, в якому зазначено, що позивач не довів наявність вини ТОВ «Разек Черкаси»; оскільки не встановлена вина ТОВ «Разек Черкаси», товариство не повинно відшкодовувати моральну шкоду. Крім того, згідно даних Актів, у нещасному випадку, який стався на ТОВ «Разек Черкаси» 14.02.2017 о 19.30 наявна і вина самого позивача, який не дотримався правил безпеки на виробництві. Позивач не зазначив, в чому саме полягають його моральні страждання. Також зазначено, що позивачеві виплачена заробітна плата та оплачені всі листки тимчасової непрацездатності; при звільненні [PERSON] було виплачено вихідну допомогу та відшкодовано судові витрати. ТОВ «Разек Черкаси» виплатило [PERSON] матеріальну допомогу у сумі, достатній для проведення повноцінного лікування. Крім того, за рекомендацією лікарів [PERSON] було запропоновано полегшені умови праці із збереженням раніше встановленого розміру заробітної плати. Таким чином, зазначено, що ТОВ «Разек Черкаси» зробило все можливе для мінімізації негативних наслідків від отриманої травми та не допустило порушень норм чинного законодавства, відшкодовано [PERSON] все, що залежало від підприємства, а тому ніяких моральних страждань позивачу не було завдано. Також відповідач вказує, що стягнення з ТОВ «Разек Черкаси» на користь [PERSON] невиплаченої заробітної плати, було предметом розгляду у іншій справі №711/6852/17, де згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2017 дану вимогу було залишено без розгляду. Вважає, що ТОВ «Разек Черкаси» не порушило вимоги чинного законодавства внесло зміни у трудову книжку щодо звільнення [PERSON] на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України відразу після набрання законної сили рішення суду та виплатило [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати та судові витрати. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до акту №1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, який затверджений директором з виробництва ТОВ «Разек Черкаси» Годе Мартан Йоан Поль 17.03.2017р., - 14.02.2017р. стався нещасний випадок з працівником [PERSON] оператором автоматичних і напівавтоматичних ліній, верстатів та установок. Причинами настання нещасного випадку вказані: технічні - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва; організаційні невиконання посадових обов»язків, невиконання вимог інструкції з охорони праці; психофізіологічні відсутні. Також у акті вказані особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування: головний механік ТОВ «Разек Черкаси» Стеценко О.М., начальник виробництва ТОВ «Разек Черкаси» Острань Ю.А., начальник зміни ТОВ «Разек Черкаси» Медведєв А.М., оператор автоматичних і напівавтоматичних ліній, верстатів та установок ТОВ «Разек Черкаси» [PERSON] Акт №1, що затверджений директором виробництва ТОВ «Разек Черкаси» 17.03.2017р., проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14.02.2017р. о 19год. 30хв. в ТОВі «Разек Черкаси» із працівником [PERSON], зокрема, містить дані про наслідки нещасного випадку наявність у [PERSON] колото-різаної рани верхньої третини лівого стегна, відповідно до висновку ЛКК від 15.02.2017р. (травма віднесена до категорії легких); обставини, за яких стався нещасний випадок; причини настання нещасного випадку: технічні - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва; організаційні невиконання посадових обов»язків, невиконання вимог інструкції з охорони праці; психофізіологічні відсутні; висновки комісії нещасний випадок з [PERSON] працівником ТОВ «Разек Черкаси» визнано таким, що пов»язаний з виробництвом відповідно до п.15 підпінкту 2 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011р. №1232, а також визнано осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку, тощо. [PERSON] звертався з письмовою заявою від 26.12.2017р. до ТОВ «Разек Черкаси» щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я на виробництві в розмірі 100000грн. та виплату середнього заробітку з моменту звільнення до моменту видачі трудової книжки з 10.08.2017р. по 14.12.2017р. в розмірі 25500грн., на що 12.01.2018р. отримав відповідь генерального директора підприємства про відсутність підстав для задоволення такої заяви. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №012839 від 28.12.2017р., виданої обласною МСЕК №2, - [PERSON] втратив 25% ступеню втрати професійної працездатності 25.09.2017р., огляд проводився первинний. Станом на час розгляду справи позивач пояснив, що група інвалідності йому не визначена. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2017р. (справа №711/6852/17), визнано незаконним та скасовано наказ №138/к-тр/р від 22.08.2017р. про звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин за ст. 40 ч.4 КЗпП; слід вважати [PERSON] звільненим з посади оператора автоматичних і напівавтоматичних ліній, верстатів та установок (на виробництві касових ліній) у ТОВ «Разек Черкаси» з 10.08.2017р. на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником вимог законодавства про працю; змінено дату звільнення та формулювання причин звільнення [PERSON] у його трудовій книжці, зобов»язавши ТОВ «Разек Черкаси» внесті такі зміни до трудової книжки позивача; стягнуто на користь [PERSON] з підприємства судові витрати в сумі 640грн.; вимоги [PERSON] про стягнення невиплаченої зарплати залишено без розгляду. Дане судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.11.2017р.(справа №22ц/793/2198/17). Під час розгляду цивільної справи, за якою прийнято рішення від 10.10.2017р., судом встановлено та констатовано факт порушення роботодавцем загальних вимог законодавства стосовно забезпечення охорони праці працівників, враховуючи, що справа розглядалась за позовними вимогами [PERSON] до ТОВ «Разек Черкаси». Відповідно, були встановлені причини нещасного випадку, як факт порушення трудового законодавства, що вимагало від адміністрації ТОВа звільнити позивача за п.3 ст. 38 КЗпП на підставі його заяв від 10 та 11.08.2017р. Також апеляційним судом Черкаської області в ухвалі від 29.11.2017р. зазначено, що сукупність доказів об»єктивно свідчить про невиконання ТОВом покладених на нього вимогами закону обов»язку щодо забезпечення працівнику [PERSON] безпечних та нешкідливих умов праці, що дало працівникові право на розірвання трудового договору за власним бажанням, чим він і скористався. Крім того, за даними листа з Державної служби України з питань праці від 16.11.2017р., дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки ТОВ «Разек Черкаси» Держпраці та її територіальними органами не видавались. Відповідно до даних трудової книжки [PERSON] [NUMBER], мається запис про те, що [PERSON] звільнений з 10.08.2017р. за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю (наказ №187/к-тр/р від 14.12.2017р.). Даний запис здійснено на виконання рішення суду від 10.10.2017р. Наказ №187/к-тр/р від 14.12.2017р. про зміну причин звільнення [PERSON] отримав 14.12.2017р., про що свідчить його розписка. Також, [PERSON] з 22.12.2017р. перебуває на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості як шукаючий роботу. В судовому засіданні позивач не оспорював доводи відповідача в частині неодноразового отримання ним матеріальної допомоги на своє лікування з-за отриманої на виробництві травми. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних спірних правовідносин визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ст. 43 Конституції України). Як передбачено статтею 153 КЗпП, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. Трудові колективи обговорюють і схвалюють комплексні плани поліпшення умов, охорони праці та санітарно-оздоровчих заходів і контролюють виконання цих планів. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування збитків, завданих каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди), позовна давність не поширюється. Аналогічні розяснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами). Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральних збитків суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Крім того, відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода, будучи негативним наслідком нещасного випадку чи професійного захворювання, виражається у моральних втратах потерпілого, порушенні його нормальних життєвих звязків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 12 Закону України «Про охорону праці»). Згідно із абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, нещасний випадок зумовлюють погіршення стану здоровя працівника, що своєю чергою, обмежує його звичну життєдіяльність, призводить до певних моральних страждань та переживань, у звязку з чим особа відчуває потребу у соціальному захисті. Суд вважає за необхідне зазначити, що законом визначено обовязок роботодавця відшкодувати моральну шкоду працівникові, адже саме він є гарантом безпечних та нешкідливих умов праці, відповідає за охорону праці на виробництві. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Тому відсутність належних умов праці, що призводить до настання нещасного випадку, зумовлює соціальний обовязок роботодавця нести відповідальність за шкоду, заподіяну його працівникам. Нещасний випадок у законодавстві не визначається як правопорушення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого чинника чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, унаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть. Отже, нещасний випадок є результатом впливу певних виробничих чинників, шкідливих умов праці та інших обставин, настання яких не обовязкове та не завжди зумовлюється порушенням трудових прав працівника роботодавцем. Про відсутність необхідності доводити вину роботодавця у настанні нещасного випадку, які у майбутньому можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, свідчить зміст поняття «нещасний випадок на виробництві», закріпленого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві». Відповідно до абз. 1 п. 7 цієї постанови розслідування проводять у разі виникнення нещасного випадку, а саме, - обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого чинника чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, унаслідок яких зафіксовано шкоду здоровю, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обовязків. Таким чином, при вирішенні даного спору щодо відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров»я на виробництві, спростовуються доводи відповідача про необхідність встановлення відсутності вини підприємства у наслідках, що настали для [PERSON], внаслідок нещасного випадку на виробництві, що мав місце 14.02.2017р. і зафіксований актом №1 форма Н-1 від 17.03.2017р. З»ясувавши обставини по справі та дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивачеві завдана моральна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач оскільки останнім не були йому забезпечені належні безпечні і нешкідливі умови праці, незалежно від наявності чи відсутності вини підприємства. Крім того, за викладених вище обставин констатовано факт порушення роботодавцем вимог законодавства щодо забезпечення охорони праці працівників, в т.ч. [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] з приводу отриманої травми на виробництві перебував на лікуванні з 14.02.2017р. по 16.07.2017р., фізично та морально страждає, нервує, зазнав фізіологічних втрат. Сам по собі факт нещасного випадку, травмуванням у результаті трудової діяльності на підприємстві свідчить про необхідність відшкодування відповідачем працівнику [PERSON] моральної шкоди. Суд враховує ту обставину, що позивач звільнився з роботи у ТОВ «Разек Черкаси» за власним бажанням, але у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю (охорону праці) і таким чином, позбувшись роботи та заробітку, повинен зазнавати вимушених змін у своєму житті та діяльності необхідність зміни місця роботи для отримання заробітку для свого утримання. Також за даними акту №1 форма Н-1 позивач має тілесні ушкодження та довідки, що видана ОблМСЕК №2, [PERSON] втратив 25% професійної працездатності і потребує стаціонарного лікування у неврологічному відділенні, медзабезпечення та медреабілітації. Такі обставини свідчать про необхідність [PERSON] витрачати певний час та матеріальні статки для відновлення, покращення стану свого здоров»я. Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що він не може влаштуватись на іншу роботу, не може утримувати свою сім»ю та те, що він одружений і його дружина є особою з інвалідністю 3 групи, не доведено наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини. Жодні належні та допустимі докази щодо цього, суду не були надані. Визначаючи розмір для відшкодування моральної шкоди, суд враховує моральні і фізичні страждання позивача, характер, ступінь і тривалість таких страждань, стан здоровя позивача, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, на думку суду, розмір моральної шкоди, що зазначений позивачем 100000грн., є явно завищеним. Крім того, судом враховується й та обставина, що, як вбачається з акту №1 форма Н-1 від 17.03.2017р., [PERSON] також порушив інструкцію з охорони праці №14 для оператора автоматичних і напівавтоматичних ліній, верстатів та установок; позивачеві відповідачем неодноразово надавалась фінансова безповоротна допомога на лікування; відповідачем позивачеві пропонувалося залишитись на роботі з полегшеними умовами праці та збереженням заробітної плати. Отже, дані обставини дають суду підстави для зменшення розміру моральної шкоди. Таким чином, на думку суду, розмір морального відшкодування 40000грн. 00коп., є співмірним, справедливим та таким, що відповідає встановленим обставинам по справі. Крім того, такий розмір відшкодування сприятиме у відновленні життєдіяльності працівника, який зазнав нещасного випадку. Як передбачено ч.1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП). Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч.5 ст. 235 КЗпП України). В даному випадку, відповідачем не надано до суду доказів про те, що трудова книжка позивачеві була видана в день його звільнення 10.08.2017р. Крім того, між сторонами існував спір про формулювання причин та підстав звільнення з роботи [PERSON] і лише на виконання судового рішення від 10.10.2017р., яке набрало законної сили 29.11.2017р., адміністрацією ТОВ «Разек Черкаси» - 14.12.2017р. трудова книжка і відповідні виплати були видані [PERSON] Крім того, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що за відсутності у нього трудової книжки, яку він не міг отримати, він був позбавлений можливості працевлаштуватися на іншій роботі у певний проміжок часу. Отже, як на думку суду має місце вина ТОВ «Разек Черкаси» у порушенні законодавства щодо своєчасної видачі працівникові трудової книжки при його звільненні. Встановлено, що лише при видачі трудової книжки 14.12.2017р., яку позивач цього дня і отримав, ним отримано вихідну допомогу в розмірі 20723грн. 63коп. Як передбачено ст. 44 КЗпП, - при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, вихідна допомога, яка виплачена підприємством відповідно до вимог ст.. 44 КЗпП, є мінімальною державною гарантією в оплаті праці. Також, судом встановлено і не заперечується позивачем, що [PERSON] отримав кошти, як тримісячний середній заробіток за рішенням суду по справі №711/6852/17 та п.3 наказу №187/к-тр/р від 14.12.2018р. про виплату [PERSON] вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно із ст. 44 КЗпП України. Період, протягом якого трудова книжка не видавалась позивачеві - 3 місяці (з 10.08.2017р. по 14.12.2017р.). Середня кількість робочих днів у місяці 22 дні. Середньоденна зарплата становить 313грн. 99коп.; кількість робочих днів з 10.08.2017р. по 14.12.2017р. становить 88. Отже, до виплати як середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, з моменту звільнення до моменту її видачі становить 27631грн. 12коп. (20723,63грн. : 3 місяці : 22 дні = 313,99грн. х 88 днів). Доводи відповідача про те, що при розгляді попередньої цивільної справи №711/6852/17 [PERSON] були залишені без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Разек Черкаси» заробітної плати за вимушений прогул, а тому підстав для виплати йому середнього заробітку за даним позовом немає, оскільки він протягом часу з 10.08.2017р. по 14.12.2017р. не працював на підприємстві, - є безпідставними. Таким чином, сторони по справі не заперечують факту про те, що 14.02.2017р. під час виконання на підприємстві ТОВ «Разек Черкаси» трудових обов»язків [PERSON] отримав виробничу травму, що підтверджується актом №1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом за формою Н-1 від 17.03.2017р. Крім того, в судовому засіданні відповідачем, який брав участь у попередній цивільній справі, не спростовані обставини, які встановлені рішенням суду від 10.10.2017р., враховуючи норми ч.5 ст.82 ЦПК України. Безпідставними є й доводи відповідача про відсутність причинно-наслідкового зв»язку між нещасним випадком та встановленою у позивача у процентному виразі втратою працездатності, оскільки дані обставини не є тими, які слід встановлювати під час розгляду справи, зокрема, в частині відшкодування моральної шкоди. Сам по собі факт отримання працівником травми на виробництві та обов»язок і відповідальність підприємства щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, - дає підстави, у сукупності із всіма дослідженими доказами, для висновку про задоволення позовних вимог. Також, як на думку суду, підставою для звільнення [PERSON] з роботи є його бажання, але з причин небезпечення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці, а не з причин порушення трудових прав при його звільненні. Отже, сукупність всіх встановлених судом обставин та досліджених доказів, дає підстави суду прийти до висновку до часткове задоволення позовних вимог, а саме, слід: стягнути з ТОВ «Разек Черкаси» на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 40000грн. 00коп. та середній заробіток за період з моменту звільнення до моменту видачі трудової книжки, тобто з 10.08.2017р. по 14.12.2017р. в розмірі 27631грн. 12коп. В іншій частині позову необхідно відмовити. Крім того, як передбачено статтею 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача [PERSON] по даній справі є адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2017р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія [NUMBER] від 01.03.2017р. Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу по даній справі, вартість послуг становить 5000грн. 00коп. Дані витрати підтверджуються актом виконаних робіт від 17.07.2018р. та прибутковим касовим ордером №7 від 17.07.2018р., з врахуванням орієнтовного розрахунку, що був зазначений у позові при подачі позову від 26.02.2018р. Також, судом враховано категорію та складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, який витрачено адвокатом на виконання відповідних робіт. Жодних клопотань від відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, до суду не надано (відповідач повністю заперечував проти позову, в т.ч. щодо відшкодування правничої допомоги), а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 5000грн. 00коп. На думку суду, визначений розмір є обґрунтованим та доведеним. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір в розмірі 1409грн. 60коп., враховуючи розмір задоволених позовних вимог майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного та,

Outcome: partial