Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 17.01.2017 р. відповідач надала йому письмову розписку, відповідно до якої отримала від нього у борг 2000 доларів США, що станом на 17.01.2017 року становило 56\~000 гривень згідно офіційного курсу НБУ, та зобов'язалася повернути всю суму позики на першу його вимогу в строк до 17.08.2017 року. Зазначену розписку відповідач написала власноруч в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] Проте, в зазначений термін і до цього часу відповідач свого зобовязання не виконала, в звязку з чим вважається такою, що порушила зобовязання повернути борг у встановлений ст.1049 ЦК України строк. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що відповідач свої зобовязання не виконала, до сьогоднішнього часу ухиляється від повернення суми боргу. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач грошей не повертає. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 56\~000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. та сплачений судовий збір . Позивач у судове засідання не зявився, його представник адвокат [PERSON] подав до суду заяву та просить справу розглянути у його та позивача відсутності, дає згоду на винесення заочного рішення, позовні мотиви та вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачу надсилались судові повістки по місцю проживання, однак в судові засідання вона не зявилась, причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень проти позову не подала і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи подану заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 січня 2017 року відповідач [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], паспорт серії СЕ 593708, виданий Коломийським МВ УМВС України в Івано-Франківській області 01 грудня 2011 року, власноручно написала письмову розписку в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої отримала від позивача [PERSON] позику в сумі 2000 доларів США, що станом на 17 січня 2017 року становило 56\~000 гривень згідно офіційного курсу Національного банку України. Зобовязалась повернути всю суму позики позивачу [PERSON] на першу його вимогу в строк до 17 серпня 2017 року, жодних претензій до останнього не має і мати не буде (а.с.5). Відповідач не виконала умови укладеного з позивачем договору позики, боргу не повернула. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~Відповідно до ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. \~Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. \~За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. \~\~\~\~\~ \~\~Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. \~Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~\~ Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~ У відповідності до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, письмових доказів, які б свідчили про безгрошовість укладеного \~сторонами договору позики, відповідачем суду не подано. Крім \~того відсутні докази, що розписка була написана відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості або під впливом тяжкої обставини (ст. ст. 230 - 233 ЦК), унаслідок чого допускаються в якості доказів пояснення свідків і правочин визнається недійсним. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК. Таким чином, розмір неповернутого відповідачем боргу становить 56 000 грн., що станом на 17.01.2017 року еквівалентно 2 000 доларів США, які на час ухвалення даного рішення відповідачем не повернуто позивачу. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 56 000 грн.. Судові витрати складаються із сплаченого позивачем судового збору в загальному розмірі 640 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 2\~500 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 9). Вказані витрати в звязку із повним задоволенням позовних вимог підлягають відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України присудженню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та ст.ст.526, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved