Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано наступним. 24 листопада 2014 року між сторонами у справі було укладено договір банківського вкладу № 16882007 (далі Договір), за умовами якого позивач через касу внесла власні кошти в сумі 57400 гривень на банківський рахунок в установі відповідача №\~26357016882007, відкритий за Договором. Про це співробітником банку внесено запис в її ощадну книжку. Оскільки Договір укладався на один рік, 24 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась з письмовою заявою до відповідача про повернення їй сум депозитних коштів та нарахованих за Договором процентів в звязку з закінченням строку дії договору банківського вкладу. Однак, в установі відповідача їй повернули грошові кошти в сумі 31509,83 гривень, з яких 27400 гривень депозитних коштів та 4109,83 гривень процентів за депозитом на вказану суму. Неповний розрахунок було здійснено відповідачем через виявлення розбіжностей даних по видатку в ощадній книжці позивача та даних обліку коштів за рахунками. Під час перевірки було встановлено, що за даними внутрішнього обліку ПАТ «Державний ощадний банк України» при укладенні Договору на рахунок позивача через касу було внесено не 57400 гривень, а 27400 гривень. Відповідно й нараховані проценти по депозиту. Також позивач з переписки з відповідачем дізналась, що 26 червня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до органів Національної поліції з повідомленням про вчинення злочину одним з касирів банку ([PERSON]Ю.), яка приймала грошові кошти у клієнтів, в тому числі й у позивача [PERSON], але вносила їх до каси банку та проводила документально лише частково, привласнюючи їх іншу частину. Позивач вважає, що касир [PERSON] на момент укладення Договору діяла від імені ПАТ «Державний ощадний банк України» та мала для цього всі необхідні повноваження, уклавши договір банківського вкладу, тому саме відповідач має повернути їй різницю між фактично внесеними нею на депозит у ПАТ «Державний ощадний банк України» коштами в сумі 57400 гривень, та коштами, повернутими їй відповідачем після закінчення дії Договору в сумі 27400 гривень. Вказану різницю в сумі 30000 гривень позивач просила стягнути на її користь з відповідача. Крім того, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь проценти, які мали б бути нараховані за Договором на привласнену касиром банку суму її грошових коштів в розмірі 30000 гривень. Згідно до розрахунку позивача сума процентів становить 4674 гривні. Враховуючи положення статті 625 ЦК України, позивач також просила повернути їй суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від суми заборгованості, починаючи з моменту закінчення строку дії договору. За розрахунками позивача сума інфляційних збитків становить 12468,22 гривень, а сума 3 % річних 2904,00 гривні. Крім того, позивач просила стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною відмовою відповідача повернути їй депозитні кошти та негативними наслідками, які мала для неї ця відмова: порушення звичайного укладу життя, погіршення стану здоровя, погіршення умов проживання її та осіб, які перебували на її утриманні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Доводи, висловлені позивачем та її представником в судовому засіданні, в цілому зводяться до доводів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву від 08 листопада 2018 року, яким позов не визнала та зазначила, що згідно до умов договору № 16882007 від 24 листопада 2014 року позивач [PERSON] поклала на депозитний рахунок в АТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти в сумі 27400 гривень. Вказане підтверджене примірником відповідного договору, який зберігається в банку та відомостями внутрішнього обліку відповідача, згідно до яких сума депозиту [PERSON] становить саме 27400 гривень, а не 57400 гривень. Зазначений договір підписано обома сторонами - АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] і скріплено печаткою банку, в той час як копія договору №\~16882007 від 24 листопада 2014 року, яка долучена до позовної заяви, не містить на собі відтиску печатки банку. Крім того, зміст зазначених договорів частково не співпадає між собою. Крім того, у відповідності до заяви про внесення позивачем готівки до установи банку, сума банківського вкладу становить саме 27400 гривень, в той час, як позивачем не подано жодного документу на підтвердження факту внесення іншої суми. Також відповідачем у відзиві зазначено, що письмова відповідь банку від 22 грудня 2012 року, яка надавалась [PERSON], не містить відомостей щодо нестачі грошових коштів за договором № 16882007 від 24 листопада 2014 року, оскільки заява [PERSON], на яку подано вказану відповідь банку, стосувалась іншого договору банківського вкладу № 16033807 від 03 листопада 2014 року. За вказаних обставин представник відповідача просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову до АТ «Державний ощадний банк України» в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи відзиву на позовну заяву та просила суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши подані докази та перевіривши обґрунтованість розрахунку позовних вимог, дійшов наступних висновків. До позовної заяви позивачем додано копію Договору № 16882007 від 24 листопада 2014 року, відповідно до якого [PERSON] внесла до відкритого ПАТ «Державний ощадний банк України» депозитного рахунку грошові кошти в сумі 57400 гривень зі сплатою 19 % річних та зі строком дії до 24 листопада 2015 року (а.с. 13-15). В судовому засіданні було досліджено примірник вказаного договору, який було надано суду для огляду представником позивача та з якого було зроблено зазначену вище копію. При огляді встановлено, що Договір від імені банку підписано [PERSON] і цей договір містить на собі відтиск печатки відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України», що спростовує відповідні доводи представника відповідача про відсутність печатки. Крім того, в матеріалах справи міститься копія ощадної книжки, виданої за рахунком №\~26357016882007 на імя [PERSON] (а.с. 16, 17). Оригінал вказаної ощадної книжки також було оглянуто в судовому засіданні та встановлено відповідність йому копії, що долучена позивачем до позову. Згідно з цим документом, сума грошових коштів, внесених [PERSON] на депозитний рахунок № 26357016882007 24 листопада 2014 року становить 57400 гривень. Також в матеріалах справи міститься копія заяви позивача [PERSON] про вирішення питання повернення їй депозитних коштів за договорами № 16882007 від 24 листопада 2014 року та № 16033807 від 03 листопада 2014 року з письмовою відповіддю на неї від ПАТ «Державний ощадний банк України» за вих. № 25/1-237/4045 від 22.12.2015 року (а.с. 18, 19). Вказаними документами підтверджено те, що позивач зверталась до відповідача з питанням про повернення належних їй депозитних коштів не лише за договором № 16033807 від 03 листопада 2014 року, але й за договором, що є підставою для заявлення позову в даній справі та спростовано протилежні висновки відповідача. У відповіді банку зазначено про наявність розбіжностей між даними банківського обліку та даними, що містяться в ощадній книжці позивача. Аналогічна відповідь була надана відповідачем [PERSON] за вих.\~№\~107.22?06/511-2992/2018-07/вих від 04 червня 2018 року (а.с. 20). Крім того, судом досліджено копію наказу № 362 від 27 червня 2008 року по ВАТ «Державний ощадний банк України», яким контролера-касира ТВБВ № 10007/0230 [PERSON] було уповноважено та надано право підписувати договори на залучення коштів фізичних осіб у національній і іноземній валютах за засвідчувати довіреності і заповідальні розпорядження вкладників, складені в установах банку (а.с. 87). Копією заяви про кримінальне правопорушення, поданої ПАТ «Державний ощадний банк України» 28 вересня 2015 року підтверджено факт звернення відповідача до правоохоронних органів з повідомленням про наявність нестачі грошових коштів на суму 84154,16 гривень та 100 доларів США на рахунках клієнтів, яка виникла під час роботи у відділенні філії банку контролера-касира [PERSON] яка, за твердженням банку, за період з листопада 2014 року по 16 квітня 2015 року шляхом періодичного зняття коштів з рахунків клієнтів та внесення неправдивих відомостей до бази даних АБС «БАРС Millennium» привласнила грошові кошти на зазначену вище суму (а.с. 88-91). В зазначеній заяві міститься інформація про привласнення [PERSON] 30000 гривень з рахунку № 26357016882007, відкритого на імя [PERSON] Також банком подано цивільний позов в кримінальному провадженні №\~12015080230000941, внесеному в ЄРДР за вказаним фактом за всю суму недостачі (а.с. 92, 93). Таким чином, суд вважає доведеним факт фактичного укладення між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» договору банківського вкладу на суму 57400 гривень, оскільки це підтверджується дослідженими вище доказами та не спростовується документами, наданими відповідачем на підтвердження укладення договору на меншу суму: другим примірником договору, копією заяви про внесення готівки тощо, оскільки як вбачається з матеріалів справи, посадовою особою банку було спотворено документацію за Договором, що фактично не заперечується банком, враховуючи подану ним заяву до органів внутрішніх справ. У відповідності до ч. 1 ст. 1060 ЦК України Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу ч. 3 ст. 1060 ЦК України. Правила щодо вчасності та належності виконання зобовязань встановлені також в статті 526 ЦК України. Таким чином, частина позовних вимог про стягнення з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь позивача [PERSON] 30000 гривень в рахунок відшкодування внесених за договором банківського вкладу коштів, підлягає задоволенню. Як зазначено в ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Позивачем надано розрахунок процентів за банківським вкладом [PERSON] на невиплачену їй частину вкладу (30000 гривень) та з урахуванням встановленої пунктом 2.1.\~Договору процентної ставки у 19 % річних. Згідно з розрахунком сума процентів, нарахованих на невиплачену [PERSON] частину вкладу, становить 4674 гривень. Вказаний розрахунок перевірено судом. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сум інфляційних збитків та 3 % річних, суд враховує наступне. Дійсно, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При перевірці розрахунку інфляційних нарахувань (а.с. 30, 31), суд виходить з того, що позивачем безпідставно визначено в якості бази для такого розрахунку суму у 34674 гривні, оскільки діючим Цивільним Кодексом України передбачено можливість нарахування збитків від інфляції саме на суму боргу і не встановлено можливості такого нарахування на суму процентів, нарахованих вкладнику за договором банківського вкладу. Таким чином, належною базою для розрахунку інфляційних збитків в даній справі має бути сума боргу за невиконаним зобовязанням в розмірі 30000 гривень. Як вбачається з зазначеного розрахунку, його початком є листопад 2015 року, в той час як у відповідності до «Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», наданих листом Верховного Суду України № 62-97р від 03 квітня 1997 року, при здійсненні розрахунку для визначення початкового його періоду, має враховуватись дата початку прострочення виконання зобовязання. Оскільки в даній цивільній справі початок прострочення виплати [PERSON] суми за депозитом мав місце з 26 листопада 2015 року, включення до розрахунку листопада 2015 року є необґрунтованим. З урахуванням наведеного, сукупний індекс інфляції за період з грудня 2015 року по серпень 2018 року включно становить 133,2925 %, а розраховані на суму 30000 гривень інфляційні збитки з урахуванням цього індексу становлять 9987,75 гривень. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 3 % річних також нараховані позивачем на суму 34674 гривні, що, як було зазначено вище, не відповідає вимогам ЦК України. За таких обставин судом здійснено відповідний перерахунок 3 % річних, виходячи з суми 30000\~гривень. Підсумкова сума становить 2515,07 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно частини позовних вимог про стягнення 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Факт порушення прав позивача [PERSON] в даній цивільній справі судом не заперечується, однак для вірного вирішення цього спору по-суті необхідно визначити субєкта, який має відповідати за завдання моральної шкоди. Згідно з приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі укладення договору банківського вкладу, не входять до кола випадків, визначених в ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні безпосередня вина відповідача в завданні позивачу моральної шкоди відсутня. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] має право для відшкодування завданої їй моральної шкоди звернутись з відповідними вимогами до особи, яка може бути винною в її завданні. Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення частини позовних вимог, що стосуються відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не встановлено вини відповідача в її завданні. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням подання представником позивача заяви в порядку ч. 8 цієї статті.

Outcome: partial