Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що вона проживала більше як п'ять років до дня смерті з покійною [PERSON] однією сім'єю і тому хоче успадкувати будинок який належав [PERSON] Стверджує, що раніше вона мала намір оформити документи на спадок, але їй в цьому чинив перешкоди міський голова Яворський С.Л. який вилучив деякі документи на це майно з метою перевірки правомірного її проживання в будинку покійної [PERSON] і після чого заборонив їй там проживати так як вона не має на це права. Міська рада мала намір визнати дане майно відумерлим, але до цього часу в пресі не було оголошено повідомлення про це. Тому вона вирішила звернутись до суду для вирішення цього питання в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] розширені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача спочатку поступила заява про те, що міська рада не заперечує проти даного позову. Але в подальшому до суду поступила заява від міського голови про те, що міська рада заперечує проти даного позову, оскільки позивач не проживала із покійною [PERSON] однією сім'єю. В судовому засіданні представник відповідача міський голова Яворський С.Л. та представник Солоджук Н.Р. просили в задоволенні даного позову відмовити. Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 24) і після її смерті відкрилась спадщина. Станом на 15.10.2014 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформацією отриманої з державної нотаріальної контори (а.с.42). Згідно частини 1 статті 1264 ЦК України до четвертої черги права на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом в таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу,таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Позивач [PERSON], ствердила в судовому засіданні, що вона починаючи з початку 2000-х років і до моменту смерті [PERSON] [INFO] вела спільне господарство з покійною, тобто більше п'яти років. Залишалась ночувати в будинку [PERSON] або [PERSON] приходила ночувати до неї. Вона здійснювала на протязі всього цього часу повне матеріальне забезпечення покійної, прибирала в її будинку та біля нього, робила косметичний ремонт так як на повноцінний не було коштів, оскільки [PERSON] являлась багатодітною матір'ю, старалась надавати всяку необхідну допомогу, спілкувалась з нею, надавала поради та консультації, залишала з нею своїх дітей. Після загибелі [PERSON] в ДТП вона разом із своєю матір'ю здійснювала організацію похорону, організовувала службу, встановила кам'яний пам'ятник на могилі. Що вона проживала в цьому будинку декілька місяців після смерті [PERSON] Дані факти підтвердили в судовому засіданні свідки, зокрема свідок [PERSON], ствердила, що вона проживає поряд з господарством померлої [PERSON] в м.Городенка. Зазначила, що позивач [PERSON] проживали разом з [PERSON] до дня смерті [PERSON] десь 5-6 років. Що вони вели спільне господарство і [PERSON] у всьому допомагала [PERSON] Свідок [PERSON], ствердила, що їй відомо, що позивач та її мама [PERSON] постійно допомагали померлій [PERSON], що вона протягом тривалого часу, після перебування в лікарні, проживала в них дома. Свідок [PERSON], ствердив, що він часто ходив і ходить біля будинку померлої [PERSON] і бачив десь починаючи з кінця 90-х початку 2000-х років, що [PERSON] знаходилась на подвір'ї біля даного будинку, що біля будинку грались її діти. І йому відомо, що [PERSON] там проживала з цього часу. Свідок [PERSON] ствердив, що він проживає по сусідстві біля будинку померлої [PERSON] і починаючи з початку 2000-х років він бачив, як [PERSON] постійно ходила до [PERSON], а [PERSON] до неї. Знає, що похорон робила мати [PERSON] [PERSON] та сама [PERSON] Свідок [PERSON], ствердив, що він також проживає по сусідстві поряд з господарством померлої [PERSON] Знає, що десь з початку 2000-х років [PERSON] прибирала в цьому будинку, мила вікна, носила їсти покійній, що покійна часто ходила до [PERSON] Свідок [PERSON] ствердив, що передав кошти на похорон покійної [PERSON] жінці яку звали [PERSON], оскільки вона організовувала похорон. Також представник міської ради не заперечив факт, що кошти на поховання покійної [PERSON] отримувала на підставі їх довідки мати позивача [PERSON], і що саме вони організовували похорон [PERSON] Також судом встановлено, що дошлюбне прізвище [PERSON] було [PERSON], що підтверджується довідкою від 28.11.2003 року, виданої замість свідоцтва про народження (а.с.68). ЇЇ батьками були батько [PERSON], який помер [INFO] (а.с.18) та мати [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.19). [PERSON] була у шлюбі з [PERSON] 1920 року народження, з яким проживала в с.Стрільче на протязі 1953-1955 років так як в по господарських книгах того часу вони були записані як чоловік і дружина (а.с.89). Починаючи з 11.06.1956 року по 20.12.1989 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], про що зазначено в Рішенні Городенківського районного суду від 20.12.2005 року. [PERSON], проживала в будинку в [ADDRESS], починаючи з 1956 року, про що записано в будинковій книжці (а.с.12-17). Вона являлась власником даного будинку, що побудований в 1930 році і який знаходиться за адресою [ADDRESS], (а.с.51-54) і цей факт ніким не оспорювався в судовому засіданні та на протязі всього життя [PERSON], про що зазначив в судовому засіданні і представник міської ради міський голова Яворський С.Л., хоча його власниками значаться, в записах ОКП «Коломийське МБТІ» (а.с.82-83) її батько на 1/3 частину [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] на 2/3 частини (а.с.82). [PERSON] почала виробляти документи на даний будинок так як в матеріалах реєстраційної справи на будинок в якому вона проживала, міститься надпис на титульній сторінці де записано тільки її прізвище та ініціали та міститься викопіровка земельної ділянки із таким же записом з чого вбачається, що вона перереєструвала право користування на земельну ділянку на якій було розміщено її господарство (а.с.96-103). Ще в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] хотіла оформити спадок після смерті [PERSON], що не заперечується і представником міської ради міським головою Яворським С.Л., оскільки вона неодноразово зверталась в різні інстанції з цього приводу і в міську раду зокрема, але відсутність документів не майно [PERSON], що дали б їй можливість вирішити дане питання в позасудовому порядку та незадовільний матеріальний стан позивача, оскільки вона являється багатодітною матір'ю, стали їй перешкодою в оформленні даних документів раніше. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом не беруться до уваги твердження представника міської ради міського голови Яворського С.Л. з приводу того, що [PERSON] разом не проживала з [PERSON] і не вела спільного господарства протягом останніх 5 років до моменту смерті [PERSON], оскільки його твердження, що не підтверджені в судовому засіданні жодними доказами не спростовують тверджень позивача та свідків допитаних в судовому засіданні. Зокрема свідки допитані за його клопотанням в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] ствердили, що їм нічого не відомо про життя [PERSON], після 2001 року, а саме після смерті їх матері з якою вона спілкувалась до того часу. Свідок [PERSON] ствердив, що був в будинку [PERSON] тільки після її смерті під час опечатування даного будинку так як там ніхто не проживав, про що зазначено в акті де він розписався. Також твердження міського голови про те, що міська рада тільки зверталась в 2009 році, 2010 році та 2011 році до прокуратури Городенківського району з проханням звернутись до суду про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою бо їм було відомо, що спадщину ніхто не оформив, хоча прокуратура не звернулась до суду з даним позовом, як і сама міська рада, не спростовують тверджень позивача [PERSON] підтверджені показами свідків. Так само як і не спростовує даний факт і твердження міського голови, про те що [PERSON] знала про їх намір визнати дане майно відумерлим, хоч вони і не оголошували про даний факт в пресі, і вона могла оскаржити це, бо вони надсилали лист її мамі з проханням повернути документи на хату [PERSON] які були в них. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини більше як п'ять років, за нею слід визнати право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки в такому разі вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], та подання заяви про її прийняття спадщини в даному випадку не вимагається, як і встановлення такого юридичного факту в судовому засіданні, тому в частині позову про встановлення факту визнання позивача такою особою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] слід відмовити. При цьому задовольняючи інші позовні вимоги, суд виходить із того, що відомості про спадкоємців за законом попередніх черг чи по заповіту після смерті [PERSON] на момент розгляду справи відсутні. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial