Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язань по поверненню суми позики за період прострочення з 01 липня 2014 року по 19 лютого 2015 року в сумі 92 967,58 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18 квітня 2014 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 220 000,00 доларів США на строк до 30 червня 2014 року включно. Відповідач повернув грошові кошти 20 лютого 2015 року. У зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язання по поверненню грошових коштів позивач просить суд стягнути з відповідача три проценти річних за період прострочення з 01 липня 2014 року по 19 лютого 2015 року в сумі 92 967,58 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову не заперечувала, просила суд зменшити розмір трьох процентів річних, нарахованих за час прострочення виконання відповідачем зобов'язання, оскільки прострочення відбулось не з вини відповідача, а з об'єктивних причин, зазначених у відповіді на вимогу від 01 серпня 2014 року, на які відповідач не мав можливості вплинути. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та випливає з матеріалів справи, що 18 квітня 2014 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 220 000,00 доларів США. Даний договір позики вони уклали в простій письмовій формі, оформивши його борговою розпискою від 18 квітня 2014 року. У розписці відповідач зобов'язався повернути кошти до 30 червня 2014 року включно. У зазначений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, що підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні. 01 серпня 2014 року позивач виставив відповідачу вимогу про необхідність повернення грошових коштів, отриманих за розпискою від 18 квітня 2014 року, яку відповідач отримав 01 серпня 2014 року. Грошові кошти відповідач повернув позивачу 20 лютого 2015 року. На підтвердження повернення грошових коштів позивачем складено відповідну розписку про повернення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти, а друга сторона (позичальник) зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саме суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка відповідача від 18 квітня 2014 року є підтвердженням укладення договору позики між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розпискою позивача про повернення відповідачем грошових коштів, останній повернув суму позики 20 лютого 2015 року. Відповідно до змісту ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки факт порушення відповідачем умов договору позики в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. В листі Верховного Суду України від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» зазначено, що беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої мiри вiдповiдальностi, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в нацiональнiй валютi України - гривні. Позивачем в позовній заяві зроблено розрахунок суми трьох процентів річних за період з 01 липня 2014 року по 19 лютого 2015 року, всього за 234 дні. Відповідно до наданого розрахунку 3% річних за вказаний період становлять 92 967,58 грн., що відповідає вимогам законодавства та підлягає стягненню з відповідача. Чинне законодавство України не містить положень щодо зменшення суми трьох процентів річних у зв'язку з відсутністю вини відповідача у простроченні виконання зобов'язання. Отже, клопотання представника відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved