Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому із врахуванням поданих уточнень просив суд визнати за ним право власності на 69/100 частин реконструйованої квартири [ADDRESS] аза відповідачем [PERSON] визнати право власності на 31/100 вказаної квартири. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем був укладений договір доручення, відповідно до якого він зобов'язувався організувати роботи із реконструкції та ремонту належної [PERSON] спірної квартири. На виконання даного договору ним було організовано відповідні роботи, внаслідок яких суттєво збільшилась вартість квартири. В той же час, відповідач відмовилась оплатити позивачеві проведені роботи, через що останній просить суд визнати за ним право власності на частину реконструйованої квартири. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON], її представник, а також представник відповідача [PERSON] позов також визнали у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи із наступного: Судом встановлено, що 03 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір доручення, на підтвердження укладення якого останньою було видано нотаріально посвідчену довіреність від 03.04.2012, реєстровий номер 531. Предметом вищевказаного договору доручення була організація Позивачем робіт із реконструкції та ремонту належної Відповідачу [PERSON] квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні було встановлено, що під реконструкцією сторони мали на увазі облаштування перекрить (заміна старих дерев'яних на нові залізобетонні), будівництво лоджії та ремонт існуючого балкону, заміна горищних балок та кровлі, проведення внутрішніх ремонтних робіт, ремонт фасаду будинку, реконструкція системи газопостачання квартири (облаштування автономного опалення), а також отримання відповідної проектної і дозвільної документації. На виконання вищевказаного договору доручення [PERSON] протягом 2012-2014 років було розроблено проектно-технічну документацію (робочий проект реконструкції системи газопостачання квартири), отримано дозвільну документацію на облаштування автономного опалення, виконано монтажні роботи з реконструкції системи газопостачання і проведено приймання в експлуатацію автономного опалення. Крім того, на виконання вищевказаного договору доручення [PERSON] 16.04.2012 був укладений договір із [PERSON] на виконання відповідних робіт із реконструкції та ремонту належної [PERSON] квартири. У період з 2012 по 2014 роки в рамках даного договору позивачем було організовано проведення та оплачено ряд ремонтних робіт, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 25.03.2014. Зокрема, було виконано облаштування нового залізобетонного перекриття підлоги, облаштування нового залізобетонного перекриття стелі, проведення робіт із посилення віконних пройомів, прибудова лоджії, ремонт аварійного балкону зі сторони [ADDRESS], заміни балок на горищі, проведення робіт із облаштування (заміни) кровлі, здійснення ремонтних робіт фасаду та водостічної системи будинку зі сторони [ADDRESS]. Вартість вищевказаних виконаних робіт становила 555064,00 (п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч шістдесят чотири гривні 00 копійок) гривень, з яких вартість матеріалів становила 262900,00 гривень, а вартість робіт становила 292164,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1001 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що внаслідок проведених позивачем робіт значно збільшилась загальна площа спірної квартири: з 85,8 кв.м. до 198,1 кв.м., що підтверджується даними технічних паспортів від 16.09.2011 та 24.02.2014. Крім того, судом встановлено, що внаслідок проведеної реконструкції суттєво збільшилась вартість спірної квартири: відповідно до договорів купівлі-продажу від 13.10.2011 та 18.11.2011 [PERSON] придбала належну їй квартиру за 788000,00 гривень, а відповідно до наданого позивачем висновку про вартість майна № 01/31-07/2014 від 17.04.2014 вартість спірної квартири становить 2505433,00 гривень. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила факт укладення із [PERSON] договору доручення, а також обсяги виконаних ним робіт та їх вартість. Крім того, вона погодилась із доводами позивача про те, що внаслідок виконаних робіт значно збільшилась площа її квартири і її вартість, а також не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на 69/100 частин реконструйованої квартири. Відповідно до наданого позивачем технічного паспорту реконструйована квартира [ADDRESS] після реконструкції складається із шести кімнат (приміщення № 6, 8, 14, 15, 17, 20) загальною житловою площею 77,7 м2, кухні-їдальні (приміщення № 3) площею 50,0 м2, трьох вбиралень (приміщення № 5, 13, 16), двох коридорів (приміщення № 1, 11), трьох комор (приміщення № 2, 9, 10), трьох вбудованих шаф (приміщення № 7, 18, 19), гардеробної (приміщення № 12) та веранди (приміщення № 4). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на те, що вартість спірної квартири значно збільшилась за рахунок робіт, проведених позивачем, суд вважає за можливим визнати за ним право власності на частину реконструйованої квартири, а саме 69/100 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 198,1 м2. Враховуючи частку вартості у праві власності на дану квартиру [PERSON] за нею має бути визнано право власності на 31/100 частини квартири. Крім того, судом встановлено, що у порядку забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором доручення від 03.04.2012 між [PERSON] та [PERSON] 03.04.2012 було укладено договір поруки, за яким останній поручився переді мною за виконання [PERSON] вищевказаних зобов'язань. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на це, суд вважає за можливим стягнути судові витрати по справі на користь позивача солідарно з відповідачів. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 16, 321, 328, 331, 392, 554, 1001 ЦК України,

Outcome: approved