Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2015 до 11.02.2019 у розмірі 187 791 грн. 90 коп. В обґрунтування позову покликався на те, що працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції Служби вимірювань, накладки і випробувань ТЕЦ-1 ЛМКП «Львівтеплоенерго» за 4 розрядом. На підставі наказу №382-к від 09.06.2015 звільнений 10.06.2015 з посади у зв`язку з скороченням штату працівників. Проте, починаючи з січня 2010 року до квітня 2015 року відповідач здійснював розрахунок заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру заробітної плати. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12.09.2016 стягнуто з відповідача на його користь 35 800, 33 грн. невиплаченої заробітної плати. Рішенням суду від 24.05.2018 з відповідача на його користь стягнуто 2 630 грн. невиплаченої частини додаткової заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці. Рішенням суду від 06.11.2018 на його користь з відповідача стягнуто 32 239, 52 грн. компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Проте, такі стягнення не стосувалися середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки відповідачем не здійснено остаточного розрахунку при звільненні, відтак відповідно до ст. 117 КЗпП України він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2015 до 11.02.2019 в сумі 187 791, 90 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, в якому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 187 791, 90 грн. вважає необґрунтованими, оскільки згідно з розрахунковими листками за спірний період (з 01.01.2010 до вересня 2014 року включно) заробітна плата та додаткові виплати позивача становили 157 264, 70 грн. Судовими рішеннями позивачу виплачено різницю по мінімальній заробітній платі, а відтак різниця недорахованої заробітної плати становить 24 % від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати. Вказала, що позивачем було свідомо створено ситуацію із затягуванням судового розгляду та затримкою виплати заробітної плати та компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати за вказаний у позові період. Покликаючись на постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі за №6-113цс16, вважає, що в такому випадку підлягає застосуванню принцип співмірності та необхідно врахувати істотність частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції Служби вимірювань, накладки і випробувань ТЕЦ-1 ЛМКП «Львівтеплоенерго» за 4 розрядом. На підставі наказу №382-к від 09.06.2015, позивач звільнений 10.06.2015 з посади у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами трудової книжки позивача (а.с. 11 -12 ). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12.09.2016, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.11.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.09.2017, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 35 800 грн. 33 коп. невиплаченої заробітної плати та 1 778 грн. 24 коп. витрат на правову допомогу (а.с. 16-18, 19-21). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2018, яке набрало законної сили 02.07.2018, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 2 630 грн. невиплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці та 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 22-23). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2018, яке набрало законної сили 10.12.2018, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] компенсацію втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 32 239 грн. 52 коп. (з урахуванням усіх обов`язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню) (а.с. 24-26). Так, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що діями відповідача порушено трудові права позивача на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, у день звільнення відповідачем не проведено з позивачем остаточного розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі, а тому такі обставини згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у межах вказаної цивільної справи. В ході розгляду справи встановлено, що рішення суду про стягнення невиплаченої заробітної плати відповідачем виконано у квітні 2017 року, рішення про стягнення невиплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці - у 2018 році, рішення про компенсацію втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 12.02.2019. При цьому, стягнуті судом суми не включали середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення - 10.06.2015 заробітна плата не була виплачена в повному розмірі, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 11.06.2015 до 11.02.2019. Згідно з розрахунком, проведеним позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.1995, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2015 до 11.02.2019 становить 187 791 грн. 90 коп. (а.с. 5-6). Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку чи доказів відсутності заборгованості, а тому такий приймається судом до уваги. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми, належні до сплати працівникові мають бути виплачені у день його звільнення. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. При цьому, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, лише за наявності таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Як видно з матеріалів справи, що не заперечується представником відповідача, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» невиплаченої заробітної плати задоволено в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій. Судові рішення про стягнення невиплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці та компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідачем не оскаржувались та набрали законної сили. Вказані судові рішення відповідачем виконано в повному обсязі. З огляду на відсутність спору про розмір належних до виплати позивачу сум при його звільненні, задоволення позовних вимог позивача та повне виконання їх відповідачем, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2015 до 11.02.2019 у розмірі 187 791 грн. 90 коп. При цьому, оскільки остаточний розрахунок із позивачем проведено 12.02.2019, про що свідчить копія виписки по картці/рахунку, що не заперечується представником відповідача, а відтак позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача передбаченого ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку саме за період з 11.06.2015 до 11.02.2019. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку у повному обсязі є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України у разі позитивного для працівника вирішення судом спору про розміри належних йому сум, роботодавець не звільняється від оплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. За таких обставин, позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 877 грн. 92 коп. На підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та

Outcome: approved