Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Лосяцької сільської ради Борщівського району, [PERSON], [PERSON], третьої особи Борщівського районного бюро технічної інвентаризації, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Лосяцької сільської ради Борщівського району від 28 квітня 2010 року №22 «Про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами», а також, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в [ADDRESS] видане 14 липня 2010 року виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради Борщівського району Тернопільської області на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що таким рішенням виконавчий комітет Лосяцької сільської ради незаконно позбавив його, як члена бувшого колгоспного двору, права власності на 1\\7 частку спірного будинковолодіння. Вказує, що господарство по [ADDRESS], станом на 1 липня 1990 року відносилося до колгоспного двору і на той час членами двору були семеро осіб їх сім»ї, в тому числі і він. Однак виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради всупереч вищезазначеній обставині було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння лише трьом членам колгоспного двору. Від своєї частки у майні колгоспного двору він не відмовлявся. Про порушене виконкомом сільської ради право на майно дізнався лише в 2014 році. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити позов з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач пояснив, що про порушене право на частку в майні бувшого колгоспного двору дізнався лише в липні 2014 року, коли після суперечки із невісткою [PERSON], звернувшись до сільської ради, довідався, що до 2010 року мав право власності на частку в майні колгоспного двору і що такого права був незаконно позбавлений внаслідок видачі свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння лише за трьома членами бувшого колгоспного двору: батьками та братом [PERSON]. Стверджує, що в 2010 році ні від кого з рідних не чув, що батьки та брат [PERSON] оформляють право власності на будинковолодіння у с.Лосяч за собою. Не бачив він і правовстановлюючих документів на нерухомість. Вважає, що виконком сільської ради в особі секретаря сільради [PERSON], вчинив незаконно, а тому просить незаконне рішення та видане на його підставі свідоцтво про право власності скасувати. Представник відповідача Лосяцької сільської ради Кійовська Г.Ю. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що при зверненні до Лосяцької сільської ради в 2010 році сім»ї [PERSON] по питанню оформлення документів на право власності на будинковолодіння, в якому сім»я проживала, за даними по господарських книг з»ясувала, що їх двір був колгоспним і станом на 1 липня 1990 року в ньому мешкали семеро осіб. Однак, на 2010 рік батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] вже були померли, сини [PERSON] та [PERSON] були одружені і проживали окремо. Відповідачі вказували про трьох членів двору, які постійно проживають у господарстві. Тоді ж [PERSON] подав до сільської ради заяву про те, що відмовляється від своєї частки в будинковолодінні, а з [PERSON], який на той час перебував на роботі в Америці, по телефону розмовляв [PERSON], і від останнього вона дізналася, що позивач не заперечує щодо оформлення свідоцтва про право власності за трьома його членами: батьками та братом [PERSON]. На підставі отриманих відомостей виконком сільської ради 28 квітня 2010 року прийняв рішення № 22 про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в [ADDRESS] трьом його членам. Наголосила, що лише за погодженням із членами родини та лише в інтересах останніх було прийняте рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно за лише трьома з семи членів колгоспного двору. Підтримує заяву відповідачів про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що маючи трьох синів, вона з чоловіком розпорядилися набутим за життя майном так, що будинок у с.Лосяч, в якому проживала їх сім»я, мав залишитися молодшому синові [PERSON]. Син [PERSON], залишившись «на грунті», з часу свого повноліття разом з ними, батьками, дбав про господарство. Будь-яких заперечень з боку братів щодо належності господарства сину [PERSON] до 2014 року не було. Прийнявши в 2010 році рішення про оформлення документів, що посвідчують право власності на будинок, повідомили про нього синів [PERSON] та [PERSON]. Ніхто з них не заперечував. Стверджує, що восени 2010 року, коли до дому з»їхалися усі троє синів, [PERSON], який того року перебував в Америці, поцікавився чи закінчив [PERSON] оформлення документів на будинковолодіння. В присутності усіх членів сім»ї [PERSON] показав документи, що посвідчують право власності на будинок. Тоді [PERSON] будь-яких претензій до такого вирішення справи не мав. Спір позивач почав тоді, коли дружина сина [PERSON] в черговий раз зробила [PERSON] зауваження, що він занадто розпоряджається у батьківському та їхньому, брата [PERSON], господарстві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в 2010 році особисто розмовляв із позивачем по телефону, оскільки той перебував на роботі в Америці, і запитував чи той не заперечує щодо оформлення ним документів, що посвідчують право власності на батьківське будинковолодіння. Брат погодився, заперечень не мав. Восени 2010 року, коли брати з сім»ями приїхали до с.Лосяч на весілля в їх родичів, він на прохання позивача пред»явив останньому та іншим членам сім»ї документи на будинковолодіння. Будь-яких зауважень брат тоді не виказував. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов також не визнала, дала пояснення, аналогічні поясненням чоловіка [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків, пояснення сторін в якості свідків, дослідивши письмові документи та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, згідно ст.16 ЦК України, в тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинних на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За даними копій погосподарських книг села Лосяч Борщівського району Тернопільської області, господарство у селі Лосяч, в якому проживав позивач, особовий рахунок за 1986-1990 роки № 13, за 1991-1995 роки № 12, станом на 1 липня 1990 року відносилось до суспільної групи господарств - колгоспного двору. На 15 квітня 1991 року (день набрання чинності Закону України «Про власність»), у такому господарстві, були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - чоловік голови двору, [PERSON] - дочка голови двору, [PERSON] - зять голови двору, та три онука голови двору: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. За таких обставин, усі семеро членів колгоспного двору набули права власності на майно, яке належало колгоспному двору, і розмір частки кожного ставив 1/7. Дану обставину відповідачі в судовому засіданні не заперечували. Окрім цього, за даними копій погосподарських книг села Лосяч Борщівського району Тернопільської області, у господарстві у [ADDRESS], станом на 28 квітня 2010 року значаться зареєстрованими: [PERSON] - голови двору, [PERSON] - чоловік голови двору, [PERSON] - син голови двору, [PERSON] - невістка, та [PERSON] - син голови двору та позивач у справі. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Лосяцької сільської ради Борщівського району від 28 квітня 2010 року № 22, розглянувши заяву [PERSON], виконком вирішив видати свідоцтво про право власності на житловий та господарський будинки, що знаходяться в [ADDRESS], за [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3 та за [PERSON]. На підставі цього рішення 14 липня 2010 року виконавчим комітетом Лосяцької сільської ради видано свідоцтво про право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами у [ADDRESS], по 1/3 частці кожного. Судом встановлено, що таке рішення виконкомом сільради було прийнято на підставі лише письмової заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право власності на будинковолодіння та письмової заяви [PERSON], в якій той відмовляється від своєї частки будинковолодіння у с.Лосяч. Відповідачі в судовому засіданні визнали відсутність у виконкому сільради належних підстав для прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно за трьома лише з семи членів колгоспного двору. За таких обставин, суд вважає, що позивача було позбавлено права власності на частку в майні колгоспного двору в липні 2010 року шляхом оформлення такого лише за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі просять відмовити у задоволенні позову у зв»язку з спливом позовної давності. Вказують, що про порушене право позивач довідався ще у вересні 2010 року, в день, коли в с.Лосяч з»їхалися усі брати з сім»ями, і тоді, саме позивач, поцікавився оформленими документами на будинковолодіння у с.Лосяч, оглянув їх і будь-яких претензій щодо оформлення права власності лише на трьох осіб, не мав. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, а це: показання сторін в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є родичами; пояснення секретаря сільської ради [PERSON] про те, що в 2010 році вона із [PERSON] не розмовляла, про позбавлення останнього частки в майні бувшого колгоспного двору не повідомляла, а звернувся [PERSON] до сільської ради за роз»ясненнями щодо права власності на спірне будинковолодіння лише в липні 2014 року, - суд вважає доведеним той факт, що про порушене право власності на частку у майні бувшого колгоспного двору позивач дізнався лише в липні 2014 року, коли звернувся за роз»ясненнями до Лосяцької сільської ради, про що свідчать видані на його та адвоката звернення довідки сільради від 3 липня 2014 року № 315 та від 19 вересня 2014 року № 425. На підставі ст.ст.16, 261, 355, 368, 370, 386, 393 ЦК України та

Outcome: approved