Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] «Постолівське», [PERSON] районної державної адміністрації, третя особа Постолівська сільська рада Гусятинського району Тернопільської області про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку звернення до суду, визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він в період з 01 квітня 1994 року по 30 березня 2000 року працював різноробочим в селянській спілці «Постолівська», правонаступником якої є [PERSON] «Постолівське», був членом колгоспу і звільнений з роботи за власним бажанням. В період з грудня 1994 року по вересень 1996 року проходив строкову військову службу та навчався стаціонарно у профтехучилищі, а тому має право на земельну частку (пай) в товаристві і право його виділити або виділити із земель резервного фонду Постолівської сільської ради. Крім того вказав, що він пропустив строк на звернення до суду з поважних причин, оскільки про порушення свого права дізнався 15 серпня 2016 року, оскільки на протязі тривалого часу вважав, що йому зазначений пай виділено, проте, коли іншим членам господарства почали оплачувати орендну плату за землю, а йому ні, то він звернувся до керівництва Товариства і архівних установ і з повідомлення від 15 серпня 2016року дізнався про те, що він не був включений в списки осіб, які мають право на земельну частку у вказаному господарстві. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити. Також вказав, що коли він прийшов в липні 1996 року з армії, він не звертався до колгоспу з приводу виділення йому паю. Півроку знаходився в дома і йому ніхто не підказав, що він має право на пай. До 2000 року він не звертався до селянської спілки «Постолівська» та її правонаступника з приводу виділення йому земельного паю, оскільки він не знав, що він має право на земельний пай. Йому відомо, що його мати [PERSON] була включена в списки членів селянської спілки «Постолівська» села Постолівка і її проводилася орендна оплата за її пай товариством. Представники третьої особи Постолівської сільської ради Гусятинського району в судовому засіданні пояснив, що позов підставний, позивач не був включений в списки пайовиків. На території Постолівської сільської ради землі резервного фонду відсутні, вільних земель немає, а тому неможливо надати землю позивачу. Представник [PERSON] «Постолівське» в судове засідання не зявився, хоч відповідач належним чином був повідомлений про день, час, місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Представники відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, надіславши заяву з проханням застосувати позовну давність і відмовити в позові позивачу [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи Постолівської сільської ради, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити у звязку з простроченням строку позовної давності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01 квітня 1994 року до 22 липня 1997 року працював різноробочим в селянській спілці «Постолівська», яка з 22 липня 1997 року реорганізована в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Постолівське». З 01 березня 2000 року був переведений із вищевказаного Товариства в [PERSON] «Агрофірма» «Постолівська», де працював до 30 березня 2000 року. Із представленої представником відповідача [PERSON] райдержадміністрації копії статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Постолівське» правонаступником селянської спілки «Постолівська», що в с.Постолівка Гусятинського району, було сільськогосподарське [PERSON] «Постолівське», що і не заперечено в судовому засіданні представником третьої особи та позивачем по справі. Селянській спілці «Постолівська», правонаступником якої стало сільськогосподарське [PERSON] «Постолівське», землю у колективну власність передано на підставі рішення Постолівської сільської ради Гусятинського району від 07 грудня 1995 року, про що 26 березня 1996 року видано Державний акт на право колективної власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» в період з 1995 року до 1998 року в селянській спілці «Постолівська» було проведено розпаювання земель між членами господарства і відповідно були складені списки, в які не був включений позивач [PERSON], що стверджено представником третьої особи в судовому засіданні та матеріалами справи. Відповідно до п.2\~ вищевказаного Указу Президента України право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й у пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Державний акт на право колективної власності на землю селянській спілці «Постолівська» Гусятинського району Тернопільської області був виданий 26 березня 1996 року і на час його видачі [PERSON] був членом цього підприємства, тому в нього виникло право на земельну частку (пай). Проте, позивач [PERSON] з вищевказаним позовом про захист порушеного права звернувся до суду лише 22 серпня 2016 року. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні судом не встановлено поважності причин пропущення позовної давності, а тому суд вважає, що в позові слід відмовити згідно ч.4 ст.267 ЦК України. Посилання позивача на те, що він дізнався про порушення свого права лише 15.08.2016 року, отримавши відповідь на його звернення від керівництва ТОВ « Постолівське» та архівних установ, згідно якої позивач у списках членів (пайовиків) [PERSON] «Постлівське» не значиться, а тому не порушив строку звернення до суду, суд не приймає до уваги як таке, що спростовується матеріалами справи. Розпаювання проводилося в 1995-1998 роках, позивач працював у вказаних: селянській спілці, сільськогосподарському ТОВ «Постолівське» до березня 2000 року, а тому не міг не знати про не включення його в списки пайовиків. Будь-яких інших доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав позивач суду не представив. Враховуючи наведене, вимоги чинного законодавства України, суд вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed