Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він у період з 28.11.1995 року по 21.03.2013 року працював на шахті «Краснолиманська» ВО «Красноармійськвугілля», яку було перейменовано на ДП «ВК «Краснолиманська», у якості гров підземного 5 розряду з повним робочим днем у шахті та був звільнений на підставі наказу відповідача від 25.02.2013 року № 548 за станом здоровя. В умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом він має стаж роботи більше 21 року. Наприкінці 2012 року у нього вперше було виявлено загальне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія, за яким у 2013 році йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Медичним висновком від 24.12.2013 року лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» йому вперше встановлено професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим, мязовотонічним, лівобічним корінцевим синдромами, про що підприємством був складений акт форми П-4 від 03.02.2014 року. 23.04.2015 року за висновком МСЕК йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Йому протипоказано важка фізична праця, робота в підземних умовах, у вимушеній робочій позі, робота в поганих метиоумовах. 22.05.2015 року відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань йому була призначена щомісячна грошова страхова сума та виплачена одноразова допомога. Проте, моральна шкода йому не призначалася та не нараховувалася. Погіршення стану його здоровя у вигляді болі у спині при незначних навантаженнях з іррадіацією в ноги та обмежений рух стало причиною його звернення до лікарів та лікування в 2012 році, коли стан його здоровя різко погіршився. У звязку з цим йому часто призначали курси лікування, які він проходив без будь-якого поліпшення його здоровя як в стаціонарному, так і в амбулаторному режимі. Через постійні болі у спині йому призначено корсет, у звязку з чим його було обмежено у професійній працездатності, та він не зміг і надалі працювати за спеціальністю. Знаходження протягом тривалого часу поза межами свого дому суттєво змінило його звичайний життєвий уклад, сімейно-побутові відносини, у тому числі з близькими та родичами. Проблеми зі здоровям продовжують викликати у нього сильні фізичні страждання, зумовлені своїми особливостями, психологічний дискомфорт та значне порушення душевної рівноваги, яке виразилося в почуттях постійного відчаю, роздратованості, страху, пригноблювання. В нього порушився сон. Він вимушений постійно купувати ліки та звертатися до лікарів. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя. За станом здоровя він втратив роботу та не має можливості працювати в шахті і вести звичайний для нього образ життя, що морально його пригнічує. До професійного захворювання він регулярно займався господарством, був рухливим, енергійним чоловіком. Внаслідок захворювання він відчуває постійний біль у спині, ногах, навіть при незначних навантаженнях, через що він не може у повному обсязі поратися по господарству та час від часу вимушений звертатися за допомогою до інших осіб. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 400000 грн., які він просить суд стягнути на свою користь з відповідача. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові. Представник відповідача ДП «ВК Краснолиманська» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникненню у нього профзахворювання. Згідно з п.19 акту форми П-4 від 03.02.2014 року за час роботи позивача на ДП «ВК «Краснолиманська» випадків порушення регламентів виробничого процесу, техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підіймальних і тягових пристроїв, що могли б сприяти виникненню профзахворювання, зафіксовано не було. Даний випадок професійного захворювання узятий до обліку ДП «ВК «Краснолиманська» на підставі п.63, п.98 «Порядку проведення розслідування ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (постанова Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232). Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст.29 КЗпП України, позивачеві було розяснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Претензій від позивача до умов праці на ДП «ВК «Краснолиманська» за період праці не було. Згідно п.13 акту форми П-4 від 03.02.2014 року умови й характер праці гірника очисного вибою відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливих та важких умов праці, а це згідно гігієнічній класифікації праці Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083-2001 року, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27.12.2001 року № 528 (наказ втратив чинність, згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2014 року №320), як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості. Тобто позивач має можливість стан свого здоровя відновити. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності. ніяких скарг чи заяв на стан здоровя позивача не було зафіксовано. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі 400 000 грн. Люди, яким присвоєно 3 група інвалідності залишаються повноправними членами суспільства, вказана інвалідность є робочою, та може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. З огляду на вищевикладене, представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Покровськ Донецької області (далі за текстом Фонд) до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішення поклавшся на розсуд суду. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 28.11.1995 року по 21.03.2013 року перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірничим робочим очисного виабою підземним пятого розряду з повним робочим днем у шахті, звільнившись з підприємства за власним бажанням за ст.40 ч.2 КЗпП України у звязку з невідповідністю роботи, яка виконується, до стану здоров я, після звільнення з підприємства відповідача відомості про роботу відсутні, що підтверджується копіями записів з трудової книжки позивача (а.с.3-4). Згідно з історіями хвороб №№ 7972-864, 9228-994, 7548-876, 3538-398, 8012-988, 3372-403, 6124-719, 3592/607, 2624-307, 3386, 1351, 1351 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні в Димитровській центральній міській лікарні та у неврологічному відділенні комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» з 05.11.2012 року по 16.11.2012 року, 21.12.2012 року по 02.01.2013 року, з 14.05.2013 року по 24.05.2013 року, з 07.10.2013 року по 18.10.2013 року, 18.11.2013 року по 29.11.2013 року, з 25.11.2013 року по 06.12.2013 року, з 11.04.2014 року по 22.04.2014 року, з 12.05.2014 року по 22.05.2014 року, з 15.05.2014 року по 29.05.2014 року, з 16.09.2014 року по 29.09.2014 року, з 24.11.2015 року по 04.12.2015 року, з 20.05.2016 року по 30.05.2016 року, з 02.11.2016 року по 14.11.2016 року, з приводу хронічної вертеброгенної попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим, мязовотонічним, лівобічним корінцевим синдромами (а.с.10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20). Відповідно до медичного висновку комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 24.12.2013 року № 2856/2393 [PERSON] встановлено діагноз вперше виявленого професійного захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим, мязовотонічним, лівобічним корінцевим синдромами Підгрунттям для визначення професійної категорії захворювання явились: дані клінічного обстеження, дінамика захворювань, інформація про умови праці, згідно якої хворий підлягав комплексу несприятливих виробничих факторів, динамічно працював за участю мязів нижніх кінцівок і тулубу, плечового поясу, у вимушеній позі, здійснюючи 75 уклонів за зміну тощо. Позивачу протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, несприятливому мікрокліматі, в підземних умовах (а.с.21). Про встановлені у позивача професійні захворювання клінікою на адресу відповідача було спрямовано повідомленя від 24.12.2013 року (а.с.22). За результатами розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань, що вперше виникли у позивача [PERSON], а саме: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим, мязовотонічним, лівобічним корінцевим синдромами, 08.02.2014 року на підприємстві відповідача складено акт за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем міст Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий термін праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактору важкість праці; згідно лабораторно-інструментальних досліджень потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 195,8 Вт (ПДР 90 Вт), те ж саме при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 96,7 Вт (ПДР 45,0 Вт) (а.с.5-8). Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 24.04.2014 року позивачу у зв'язку з професійним захворюванням вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності на строк до 24.04.2015 року, з рекомендаціями медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 23.04.2014 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 23.04.2015 року позивачу у зв'язку з професійним захворюванням вдуге, з датою переогляду 23.04.2018 року, встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з рекомендаціями медикаментозного, санітарно-курортного лікування, лікування у лікаря невролога та протипоказаннями важкої фізичної праці, праці у підземних умовах, у несприятливих метеоумовах, у вимушеній робочій позі (а.с.9). За постановою Фонду від 22.05.2014 року позивачу у звязку зі стійкою втратою професійної працездатності через встановлене профзахворювання призначені щомісячні страхові виплати (а.с.23). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 24.04.2014 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновки МСЭК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного звязку між ушкодженням здоровя та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Тому суд не приймає доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Як зазначено вище, [PERSON] багаторазово звертався за допомогою до медичних установ через захворювання, яке визначено професійним. В історіях його хвороб зафіксовано скарги на різкі болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, які посилюються при русі, необхідність у застосуванні корсету. Отримане позивачем захворювання вимагає від нього продовження лікування, обмежило виконувати роботу в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, з часом стан здоровя позивача не поліпшується. Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи час роботи на підприємстві відповідача, а це понад 17 років, при тривалій праці у шкідливих умовах, які призвели до захворювання, характер, обсяг зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, розмір і строковий характер стійкої втрати професійної працездатності, істотність вимушеності змін у життєвих стосунках потерпілого, який у віці 41 рік втратив 40% своєї працездатності у звязку з професійними захворюваннями, те, що отримане ним ушкодження здоровя заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, потребує продовжувати лікування, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 18000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial