Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду у лютому 2018 року з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму коштів за договором у розмірі 36 196 грн. 54 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 3085 грн. 14 коп. та інфляційні витрати в розмірі 18390 грн. 94 коп., а також судові витрати у розмірі 704 грн.80 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.01.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого вони зобовязались у строк до 01.04.2015 року укласти договір міни квартири (основний договір) у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором. На виконання умов пункту 1.3. цього ж Договору позивач - [PERSON] передав відповідачці - [PERSON], завдаток в сумі 1\~000 (одна тисяча) доларів США. Відповідно до пункту 1.5. Договору про завдаток [PERSON], яка отримала завдаток в сумі 1\~000 (одна тисяча) доларів США, у випадку відмови від укладення договору міни належної їй квартири до 01.04.2015 року, повертає [PERSON], завдаток в повній сумі, і, крім того додатково сплачує суму, яка дорівнює розміру завдатка 1000 (одна тисяча) доларів США. 27.02.2015 року між сторонами будо укладено Додаткову угоду до Договору про завдаток від 30.01.2015 року, згідно до якої пункти 1.3, 1.5 та 3.2 договору було викладено в іншій редакції, а саме змінена (збільшена) сума завдатку, який отримала відповідачка від позивача, з 1\~000 доларів США на 1\~300 доларів США та розмір зобовязання, що випливає з договору завдатку сторони оцінили у 1\~300 доларів США. Відповідачем [PERSON], 27.02.2015 року в місті Енергодар була складена та видана позивачу розписка про отримання від нього повної суми завдатку за обмінювану квартиру, розташовану за адресою: Запорізька обл., м Енергодар, [ADDRESS], в розмірі 1\~300 (однієї тисячі триста) доларів США. 25.04.2015 року відповідач відмовилася від укладення договору міни з позивачем за власною ініціативою та зобовязалась повернути суму в розмірі 2\~600 (дві тисячі шістсот) доларів США до 01.04.2015 року. Разом з цим, позивач у позові зазначає, що оскільки договір міни між ним та відповідачкою не був укладений, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана відповідачці грошова сума є саме авансом, який підлягає поверненню позивачу. Позивач звертався до відповідачки з вимогою повернення боргу, але грошові кошти вона не повернула, тому позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 06.02.2018 року відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження у справі, даною ухвалою суду відповідачу розяснено право подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.14). Ухвалою суду від 02.04.2018 року, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.30). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. У судове засідання сторони не зявились. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а.с.18). У судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надала. Відповідачка сповіщалася про дату та час судового засідання судовими викликами, які надсилалися на адресу реєстрації місця її проживання, але поштові конверти повернулися до суду з відповідною відміткою пошти про невручення (а.с.20,21,25,26,27,33,1,40,41,42). Відповідно до ч.1 ст.131\~ЦПК України, учасники судового\~процесу зобов'язані\~повідомляти суд\~про зміну\~свого місця\~проживання (перебування,\~знаходження)\~або місцезнаходження\~під час\~провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідачка повідомлена про час та місце слухання справи належним чином. Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з'явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не надала, тому суд, відповідно до ст.280\~ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.4\~ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено наступне. 30.01.2015 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено попередній договір (із забезпеченням виконання зобовязань завдатком), відповідно до якого (зі змінами, що внесені 27.02.2015р. додатковою угодою до договору про завдаток а.с.6), сторони домовилися укласти до 01.04.2015р. договір міни, трикімнатної квартири\~[ADDRESS],\~що належить\~ [PERSON],\~на однокімнатну\~квартиру [ADDRESS],\~що належить\~[PERSON],\~з доплатою\~різниці між\~обмінюваними квартирами\~у розмірі\~16\~000\~(шістнадцяти\~тисяч)\~доларів США\~ (а.с.5). Позивач в рахунок оплати за квартиру передав у момент підписання договору відповідачці завдаток в сумі 1 300 дол. США, що підтверджується розпискою наданою відповідачкою [PERSON] 27.02.2015 року (а.с.7). 25.04.2015 року відповідачка відмовилася від укладення договору міни з позивачем за власною ініціативою та зобовязалась повернути суму в розмірі 2\~600 (дві тисячі шістсот) доларів США до 01.04.2015 року (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Статтею 635 ЦК України\~передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі\~ст.570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тому, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору міни, укладеного між сторонами. Проте, основний договір міни між сторонами укладений не був. Отже, судом встановлено, що договір міни, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, тому передана позивачем відповідачці грошова сума в розмірі 1 300 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачеві. Тобто, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню норма ч.2\~ст.570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу. При цьому, суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. Таким чином, встановлення вини будь-кого із сторін, правового значення в даному випадку не має, тоді як визначальним є сам факт отримання грошових коштів, сплачених як аванс, що відповідачем підтверджено в угоді про розірвання попереднього договору. Вищевказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 13.02.2012р. у справі №6-176цс12. Таким чином, позивачем доведено та у судовому засіданні встановлено, що відповідачка дійсно порушила зобовязання щодо повернення суми авансу у розмірі 1\~300 доларів США, та з неї підлягає стягненню на користь позивача вказана сума. Разом з цим, суд приходить до висновку, що стягнення грошової суми за позовними вимогами необхідно проводити за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Так, позивач надав розрахунок, відповідно до якого, 1\~300 доларів США, в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США, станом на час здійснення розрахунку - 01.02.2018 рік, становить 36 196 грн. 54 коп.. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, визначення грошової суми, що підлягає стягненню за позикою, в даному випадку, необхідно проводити відповідно до положень ч.2 ст.533 ЦК України, станом на день ухвалення судового рішення. Вказана позиція також міститься у Постанові ВСУ у справі №6-284цс17 від 01.03.2017 року. Визначення грошової суми, що підлягає стягненню необхідно проводити з урахуванням офіційного курсу НБУ відповідної валюти на день ухвалення судового рішення, тобто станом на 15.06.2018 рік, який складав 2621,9678 грн. за 100 доларів США, що підтверджується відповідною Довідкою НБУ (а.с.43-44) та становить 34 085 грн. 58 коп. (26,219678 х 1 300). Також з відповідачки підлягає стягненню 3% річних, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 ЦК України\~(ч. 2\~ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч.2\~ст.11 ЦК України\~підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч.1\~ст.635 ЦК України,\~попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Отже, сторони уклали договір в розумінні\~Цивільного кодексу України, який породив у відповідача грошове зобов'язання в разі не укладення сторонами договору міни з його вини, та встановив строк його виконання. Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-90цс13, до спірних правовідносин можуть застосовуватися положення ч.2\~ст.625 ЦК України. Судом встановлено, що основного договору сторони не уклали, відповідачка зобовязалася повернути грошові кошти позивачеві до 01.04.2015р., але даного зобовязання не виконала. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суму 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачки необхідно вираховувати саме з вищезазначеної суми боргу у гривнях 34 085 грн. 58 коп. по наступній формулі: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Оскільки позивач просить стягнути 3% річних за період з часу виникнення зобовязання (01.04.2015р.) по дату, визначену позивачем в своїх вимогах (31.01.2018р.), що становить 1037 днів, та в межах цих позовних вимог суд розраховує 3% річних. Так, 34 085 грн. 58 коп. х 3% : 365 х 1037 = 2 905 грн. 21 коп.. Щодо стягнення з відповідачки інфляційних витрат, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до норм Закону від 3\~липня\~1991\~р. №\~1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Отже,\~офіційний індекс\~інфляції,\~що розраховується\~Державним комітетом\~статистики України,\~визначає рівень\~знецінення національної\~грошової одиниці\~України,\~тобто купівельної\~спроможності гривні,\~а не\~іноземної валюти,\~а тому\~індексації внаслідок\~знецінення підлягає\~лише грошова\~одиниця України\~ гривня,\~а іноземна\~валюта,\~яка є\~предметом договору,\~індексації не\~підлягає.\~Вказана позиція\~також міститься\~у рішеннях\~Верховного Суду\~України №\~6-36736вов10\~від 28.03.2012\~р.\~та №\~6-771цс15\~від 27.01.2016р.. На підставі вищезазначеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки інфляційних витрат 18\~390,94 грн., задоволенню не підлягають. Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.. Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вище вищевикладеного,

Outcome: partial