Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, третя особа - [PERSON], в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування, яке складається з витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу у розмірі 32770,00 гривень, витрат, пов'язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1200,00 гривень, а також судових витрат, посилаючись на те, що 06.08.2014 року, приблизно о 16-50 годині, по вул.Радгоспна у м.Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] Так, [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-110206», державний реєстраційний номер [NUMBER], при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], після чого залишив місце пригоди. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі було пошкоджено. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ЗАЗ-110206», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», куди позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено. У зв'язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та його представники в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі у зв'язку з тим, що водій [PERSON] звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригодуз порушенням триденного терміну, лише 19.08.2014 року, тобто після 9 робочих та 13 календарних днів. Отже, невиконання обов'язків позбавило позивача права на здійснення відшкодування шкоди страховиком. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка позивача та його представників, представника відповідача, третьої особи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності зазначених осіб. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та встановлено, що 06.08.2014 року, приблизно о 16-50 годині, по вул.Радгоспна у м.Запоріжжі [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-110206», державний реєстраційний номер [NUMBER], при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.8). Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту вказаної статті вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, тобто формально зазначаються в тексті судового рішення словом «встановив» і перераховуються ті обставини, які суд бере за основу при задоволенні або відмові у задоволенні позовних вимог. Оскільки, постанова Броварського міськрайонного судом Київської області від 29.09.2014 року по справі №361/7184/2014-п про визнання [PERSON] винним в скоєнні адміністративного правопорушення набула законної сили 10.10.2014 року, суд приходить до висновку, що цією постановою встановлена вина [PERSON] у спричиненні [PERSON] матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER], встановлено, що автомобіль «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9420620 від 07.08.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.08.2014 року за вини [PERSON], автомобіль «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], пошкоджено, а саме передню праву частину (а.с.61). Об'єм, характер пошкоджень автомобіля «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], та можливості їх усунення викладені у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №021 від 26.08.2014 року (а.с.149-165). Відповідно до акту прийомки-здачі виконаних робіт від 27.08.2014 року розмір витрат на ремонт автомобіля «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], складає 32770,00 гривень (а.с.10). Згідно ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 06.08.2014 року [PERSON] сплатив фізичній особі - підприємцю [PERSON] вартість послуг по доставці автомобіля «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], з вул.Радгоспна у м.Запоріжжя до СТО «Рено», в сумі 1200 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт від 06.08.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №10 (а.с.12). 27.08.2014 року [PERSON] сплатив фізичній особі - підприємцю [PERSON] вартість послуг по ремонту автомобіля «Рено Трафик», державний реєстраційний номер [NUMBER], в сумі 32770,00 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт від 06.08.2014 року, розрахунковою квитанцією №5663007 та довідкою від 10.03.2015 року (а.с.10-11, 168). За змістом ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Так, між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та [PERSON] (страхувальник), був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8876999 від 05.04.2014 року (Поліс), відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER], строк дії полісу - до 06.04.2015 року. В договорі сторони передбачили страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого - 100000,00 гривень за шкоду заподіяну життю і здоров'ю та 50000,00 гривень за шкоду, заподіяну майну, франшиза - 0 гривень (а.с.60). 07.08.2014 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою на здійснення страхового відшкодування та надав пошкоджений автомобіль для огляду страховому агенту (а.с.62). 19.08.2014 року [PERSON] надав ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та пояснення (а.с.62-64). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Як вбачається з матеріалів справи, страховик мав усі можливості переконатися у настанні страхового випадку на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди. Отже, посилання відповідача на те, що він правомірно відмовив потерпілому [PERSON] на підставі того, що винний учасник дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] своєчасно не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Згідно ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частин 2 та 5 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача; розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням викладеного, оцінюючи докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виникло зобов'язання страховика за страховим полісом №АС/8876999 від 05.04.2014 року, у зв'язку з настанням страхового випадку 06.08.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки ЗАЗ 1102 д/н [NUMBER], внаслідок якого пошкоджено автомобіль «Рено Трафик», державний реєстраційний номер[NUMBER], який належить [PERSON], та завдано останньому матеріальну шкодуу розмірі 33970,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved