Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Канівського міськрайонного суду з уточненим в подальшому позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1/2 частина будинковолодіння № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області, власником іншої 1/2 частини даного будинку є відповідач, з технічної документації вбачається, що приміщення вказаного житлового будинку відокремлені, мають окремі входи та інженерні мережі та відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану будинку займані ними приміщення вже технічно виділено в окремі ізольовані квартири з присвоєнням номерів квартир №1 та №2. При цьому відповідно до нотаріально посвідченого та зареєстрованого в органах БТІ договору дарування 1/2 частини будинку № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області, укладеного 21.05.1993 між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 57-58 т.1) та договору учасників спільної часткової власності на вказаний будинок про встановлення порядку користування конкретними частинами будинку від 12.06.1986 (а.с.25 т.1), спільна часткова власність на вказане будинковолодіння вже була розподілена попередніми співвласниками, де вся площа мансарди була віднесена до загальної площі квартири №2, якою користується [PERSON], що є обовязковим і для спадкоємця іншої частки у будинку, тобто [PERSON], що й було враховано при винесенні рішення Канівського міськрайонного суду від 01.02.2012, яке набрало законної сили, про відмову у позові [PERSON] до неї про розподіл житлового будинку, після чого виник спір про визначення реальних часток між співвласниками, у звязку з чим вона звернулась до суду із зазначеним позовом. Посилаючись на висновок експерта [PERSON] за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21.11.2016 за № 18-16 (а.с.113 т.3), яким визначено арифметичні частки співвласників вказаного будинковолодіння з урахуванням користування [PERSON] всією площею мансарди, просить суд в уточненні позовних вимог ( а.с.133-135 т.3) виділити в натурі їй, [PERSON] реальну частку з будинковолодіння № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області, що перебуває у спільній частковій власності з виділенням кімнат позначених в технічному паспорті на плані будинку № 56 під літерою А-1 з номерами кімнат «2-1», «2-2», «2-3», «2-4», веранди № ІІІ (а3) та кімнат позначених в технічному паспорті на плані будинку № 56 під літерою «м/с» з номерами кімнат «2-І» (а), «2-1», «2-2», «2-3», «2-4», та господарських споруд: сарай під літерою « Г», полу підвал «п/д», вимощення під літерою «І», огорожа №1, хвіртка №2, що складає 14/25 частки та виділити в натурі [PERSON] частку з будинковолодіння № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області, що перебуває у спільній частковій власності з виділенням кімнат позначених в технічному паспорті на плані будинку № 56 під літерою А-1 з номерами кімнат «1-1», «1-2», «1-3», прибудови під літерою «а», веранди під літерою «а1», веранди під літерою «б» та господарських споруд: літня кухня під літерою «Б», сарай під літерою «В», убиральня під літерою «Д», ганок «а», хвіртка №3, що складає 11/25 частки. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 27.01.2016 (а.с.150 т.2) заочне рішення Канівського міськрайонного суду від 14.12.2015, ухвалене у справі № 697/3147/15ц за позовом [PERSON] до [PERSON] виділ в натурі частки майна, що є в спільній частковій власності скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] звернувся у суд із уточненим в подальшому зустрічним позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки майна, що є в спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності сторін на майно (а.с.163-164 т.2, а.с. 141 т.3 ), посилаючись на те, що спірне будинковолодіння № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області перебуває у спільній частковій власності по 1/2 частині за кожним із співвласників [PERSON] та [PERSON] та на відповідну правову позицію Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-12 цс13 від 03.04.2013 про те, що при виділі часток із спільної часткової власності в натурі договір про користування майном не є визначальним. Просив суд здійснити виділ часток співвласникам будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] згідно варіанту № 3 висновку судового експерта [PERSON] № 07/16-БТ за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016 (а.с.48-49 т.3), зобов'язавши [PERSON] та [PERSON] здійснити перепланування та переобладнання приміщень з метою виділення ізольованих приміщень в житловій мансарді, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за зменшення частки в житловому будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами в розмірі 890 грн. та припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 09.03.2016 зустрічний позов обєднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.199 т.2). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, надіслав телефонограму, в якій просив суд відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] та задовольнити його зустрічний позов, здійснивши виділ часток будинковолодіння згідно варіанту № 3 висновку судового експерта [PERSON] № 07/16-БТ за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016, стягнувши з нього на користь [PERSON] компенсацію за зменшення частки в будинковолодінні в розмірі 890 грн.. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити повністю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2003 у справі № 2-409/2003, яке набрало законної сили, визнано за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області (а.с.7 т.1). Право власності [PERSON] зареєстровано в Канівському ВВ КП «Черкаського обласного БТІ», про що видано [PERSON] № 1723673 від 14.10.2003 про реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку № 56 з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Свердлова в м. Канів Черкаської області (а.с. 8 т.1). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.05.2010 року державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 1-1502 p., відповідач [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 27 лютого 2009 року 1/2 частину житлового будинку № 56 з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Свердлова в м, Канів Черкаської області ( а.с. 188 т.2 ). Право власності [PERSON] зареєстровано в Канівському ВВ КП «Черкаського обласного БТІ», про що видано [PERSON] № 28216501 від 02.12.2010 про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку № 56 з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Свердлова в м, Канів Черкаської області ( а.с. 188 а т.2 ). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок № 56 по вул. Свердлова, виданим КП «Черкаського обласного БТІ» 10.11.2010 ( а.с. 9-17 т.1) вбачається, що співвласниками будинковолодіння є [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині. Таким чином, судом достовірно встановлено, що сторонам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Свердлова, 56 в м. Каневі Черкаської області - по 1/2 частині кожному. У ст.317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обовязковою. Згідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що правовідносини сторін регулюються нормою ст. 364 ЦК України. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1443 цс 16, та у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 №6-12 цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. З огляду на викладені правові позиції Верховного Суду України посилання позивача за первісним позовом [PERSON] на встановлення порядку користування частинами спірного будинковолодіння попередніми співвласниками на підставі договору дарування 1/2 частини будинку № 56 по вул. Свердлова в м. Каневі Черкаської області, укладеного 21.05.1993 між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 57-58 т.1) та договору учасників спільної часткової власності на вказаний будинок про встановлення порядку користування конкретними частинами будинку від 12.06.1986 (а.с.25 т.1), де вся площа мансарди будинку була віднесена до загальної площі квартири №2, якою користується [PERSON], що й було враховано при винесенні рішення Канівського міськрайонного суду від 01.02.2012 (а.с.18-19 т.1), яке набрало законної сили, про відмову у позові [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, а також на висновки судового експерта [PERSON] за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 11.11.2015 № 14-1/15 (а.с.44-50 т.1) та від 21.11.2016 за № 18-16 (а.с.113 т.3), яким визначено варіанти виділу в натурі часток будинковолодіння та арифметичні частки співвласників вказаного будинковолодіння з урахуванням користування [PERSON] всією площею мансарди є безпідставним, поскільки при реалізації співвласниками права щодо розпорядження майном, до якого відноситься в тому числі і виділ частки в натурі згідно зі ст.364 ЦК України, передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова щодо договору між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном не є обовязковою. З урахуванням викладеного суд вважає, що первісний позов [PERSON] про виділ у натурі реальної частки житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області, що є в спільній частковій власності підлягає до задоволення частково, поскільки не вбачає правових підстав для виділення [PERSON] всієї площі мансарди житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області. Згідно висновку № 07/16-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016, складеного судовим експертом [PERSON] (а.с.18 т.3) вбачається, що відповідно до нормативних документів, чинних в галузі будівництва на території України, зважаючи на обємно-планувальне рішення, враховуючи загальну площу будинку 123,9 кв.м., відповідно до ідеальної частки 1/2 до1/2, що складає по 61,95 кв.м. для кожного співвласника, даної площі достатньо для влаштування окремих двох квартир в житловому будинку «А-1» з прибудовами та приміщеннями мансарди, отже розподіл житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області в ідеальних частках можливий. За варіантом №3 висновку № 07/16-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016, складеного судовим експертом [PERSON] (а.с.48-50 т.3) пропонується: виділити [PERSON] в натурі зі спільної часткової власності 1/2 частку житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області: у житловому будинку «А-1»: приміщення 2-1, житлова кімната площею 15,5 кв.м.; приміщення 2-2, житлова кімната, площею 9,2 кв.м.; приміщення 2-3, кухня, площею 8,8 кв.м.; у приміщенні мансарди: приміщення 2-1, житлова кімната площею 12,8 кв.м.; приміщення 2-2, житлова кімната площею 13,2 кв.м.; у прибудові «а 2»: приміщення 2-4, суміщений санвузол, 6.4 кв.м.; Прибудову «а3 », площею 8.5 кв.м.; Сарай «Г»; Частину погреба п/д, площею 14.9 кв.м.; Огорожу № 2 (хвіртка); 1/2 частину балкону, розміром 2.7х0,9 кв.м., площею 2,34 кв.м.; Частину веранди «а1», приміщення 2-1, розміром 2,7х2,0 кв.м., площею 5.4 кв.м.; 1/2 частину Огорожі № 1, - на загальну суму 199105 грн., що менше ніж її ідеальна частка на 890 грн. і відповідає 498/1000 часткам житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами; виділити [PERSON] в натурі зі спільної часткової власності 1/2 частку житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області: у житловому будинку «А-І»: приміщення 1-1, коридор , площею 7.3 кв.м; приміщення 1-2, житлова кімната, площею 9.7 кв.м.; приміщення 1-3, кухня, площею 16,0 кв.м; у приміщенні мансарди: приміщення 2-3, житлова кімната, площею 10,5 кв.м.; приміщення 2-4, житлова кімната, площею 11,5 кв.м.; у прибудові «а»: приміщення 1-4, ванна, площею 3.0 кв.м.; Літню кухню «Б»; [PERSON] «б»; Сарай «В»; Убиральню «Д»; Частину погреба «п/д», площею 6,5 кв.м.; [PERSON] «а»; Огорожу № 3; 1/2 частину балкону, розміром 2.7х0,9 кв.м., площею 2,34 кв.м.; Частину веранди «а1», приміщення 2-1, розміром 1,85х2,0 кв.м, площею 3,7, кв.м.; 1/2 частину Огорожі № 1, - на загальну суму 200885 грн., що більше ніж його ідеальна частка на 890 грн. і відповідає 502/1000 часткам житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами. Суд, вважає розумним та справедливим обрати зазначений варіант №3 висновку № 07/16-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016, складеного судовим експертом [PERSON] щодо виділу сторонам в натурі ідеальних часток у співвідношенні 1/2 до 1/2 вищевказаного житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області, що є в спільній частковій власності, за яким різниця ідеальних часток складає 890 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] як компенсація за зменшення частки в житловому будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами. При цьому суд зобов'язує [PERSON] та [PERSON] здійснити перепланування та переобладнання приміщень в житловій мансарді вказаного будинку відповідно до варіанту №3 висновку № 07/16-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016, складеного судовим експертом [PERSON] (а.с. 49 т.3) та відповідно до ч.3 ст. 364 ЦК України у звязку з виділом сторонам часток в натурі припиняє право спільної часткової власності співвласників [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки житлового будинку з мансардою, прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 56 м. Канів Черкаської області, що є в спільній частковій власності, із зобовязанням переобладнання та перепланування, стягнення компенсації та припинення права спільної часткової власності сторін на вказаний будинок, який підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.88 ЦПК України та того, що судовий збір, сплачений сторонами при подачі первісного та зустрічного позовів є недоплаченим, з урахуванням дійсної вартості будинковолодіння, визначеної в ході судового розгляду згідно висновку № 07/16-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2016 (а.с.54 т.3), а тому відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України підлягає до стягнення на користь держави за первісним позовом з [PERSON] з урахуванням сплаченого судового збору в сумі 229,41 грн. (а.с.1 т.1) в розмірі (1991,05 грн. 229,41 грн.) - 1761, 64 грн. та за зустрічним позовом з [PERSON] з урахуванням сплаченого судового збору в сумі 551,21 грн. (а.с.165 т.2) в розмірі (2008,85 грн.- 551.21 грн) - 1457,64 грн..

Outcome: partial