Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач- [PERSON] звернувся до суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ( далі Московський ВДВС ХМУЮ), 3 особа-Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної шкоди, з урахуванням уточнень, в сумі 3410 грн., спричиненої неправомірною бездіяльністю державних виконавців. В обгрунтування позову [PERSON] посилається на те, що в період з 16 жовтня 2013 р. на виконанні державних виконавців Московського ВДВС ХМУЮ перебував виконавчий лист, виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 березня 2013 р., постановленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 400 грн. Під час виконання судового рішення державними виконавцями були допущені порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.03.2014 р., якою визнана неправомірною бездіяльність начальника Московського ВДВС та його зобов'язано направити заявникові копію постанови про відкриття виконавчого провадження і копію постанови про закриття виконавчого провадження № 40741236. Бездіяльність відповідача завдала , як зазначає стягувач немайнову шкоду, яка полягала в порушенні його прав на отримання відповідних виконавчих документів,тому відшкодовується незалежно від вини . Відповідач-представник Московського ВДВС ХМУЮ позов не визнав, надав письмові заперечення та в судовому засіданні пояснив, що 29.10.2013 р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2559/11, виданим 02.10.2013 р. Жовтневим районним судом м.Харкова, з метою виявлення майна боржника, місця його реєстрації направлено запити до адресно-довідкового бюро при УМВСУ в Харківській області, ВДАІ, ДПІ та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 29.10.2013 р. державним виконавцем накладено арешт на майно боржника. 31.01.2014 р. на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від боржника, але через відсутність реквізитів для перерахування, 03.02.2014 р. [PERSON] заказною кореспонденцією направлено лист з вимогою надати такі реквізити, а також винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Після письмової заяви [PERSON] 17.04.2014 р., в якій вказано рахунок, на який необхідно перерахувати суму стягнення, 24.04.2014 р. державним виконавцем перерахована сума 400 грн. Представник Московського ВДВС ХМУЮ також зазначає, що у позові не викладено жодних фактів, що підтверджують заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або інших втрат немайнового характеру, не наведено розрахунок розміру шкоди та якими доказами вона доводиться. Представник 3 особи- Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про згоду на участь у справі не направили, у зв'язку з чим справа розглядається без представника 3- особи, що відповідає положенням ст. 36 ч.3 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності , оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 29 березня 2013 р. Жовтневим районним судом м.Харкова було постановлено у цивільній справі рішення за позовом [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Цим рішенням на користь позивача стягнуто 400 грн. 02.10.2013 р.на виконання судового рішення виданий виконавчий лист №2-2559/11. Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 29.10.2013 р. відкрито виконавце провадження. З наявного в матеріалах справи копії виконавчого провадження Московського ВДВС ХМУЮ вбачається, що виконавчий лист перебував на виконанні державних виконавців з 29.10.2013 р. по 03.02.2014 р. Постановою державного виконавця від 03.02.2014 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2559/11, виданого 02.10.2013 р. Жовтневим районним судом м.Харкова закінчено, рішення виконано в повному обсязі, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 зазначено наступне. При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У грудні 2013 р., в період находження виконавчого листа на виконанні в Московскому ВДВС ХМУЮ, [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Харкова зі скаргою щодо невиконання рішення суду.На час розгляду справи, 25.03.2014 р., відповідач пояснив, що виконавче провадження закінчено, грошові кошти не отримані, бо відсутні банківські реквізити для перерахування. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.03.2014 р. визнано неправомірною бездіяльність начальника Московського ВДВС ХМУЮ та зобов'язано відповідача направити заявнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження і копії постанови про закінчення виконавчого провадження. Цією ухвалою суд визнав, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про направлення сторонам виконавчого провадження зазначених документів. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] не надав суду належних доказів на підтвердження факту того, що в результаті не направлення на його адресу копій постанов про відкриття та закриття виконавчого провадження йому заподіяна моральна шкода та в чому вона полягає, а також наявність причинного зв'язку між нею та неправомірною бездіяльністю начальника Московського ВДВС ХМУЮ, з урахуванням того, що з оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження вбачається про направлення позивачеві рекомендованою кореспонденцією повідомлення від 03.02.2014 р. про надання реквізитів для перерахування коштів, які стягнути. Крім того, при розгляді справи у березні 2014 р. [PERSON] знав про виконання рішення суду. Суд також зазначає, що належними відповідачами за вимогами про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями (бездіяльністю) державних виконавців, є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України. За ст.33 ЦПК України, суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі, визначає саме позивач. Клопотання про залучення в якості відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] не заявляв та після роз'яснення судом цих положень погодився залучити Державну казначейську службу України тільки в якості 3-ї особи. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позивач не довів свого позову, таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed