Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до Державної казначейської служби України і просить стягнути з даного відповідача інфляційних витрат в розмірі 365 639,80грн. та 3% річних у розмірі 102 167,40грн. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що рішенням суду від 01 жовтня 2002 року Державне казначейство України було зобов'язано до виплати 337 747грн. Вказане судове рішення було виконано лише 27 жовтня 2014 року на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року. Позивач просить застосувати положення ст. 625 ЦК України до відносин які виникли внаслідок тривалого невиконання судового рішення та задовольнити його вимоги. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання представника не направила, подала до суду свої письмові заперечення, згідно яких просили відмовити у задоволенні вимог позивача, вказуючи на те, що невиконання судового рішення було обґрунтовано неможливістю його виконання внаслідок відсутності коштів та відповідного порядку . Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши письмові матеріали, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 жовтня 2002 року на користь позивача [PERSON] було стягнуто з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету 337 747грн. на рахунок Києво-Святошинського районного суду Київської області для придбання квартири і передачі її у користування судді [PERSON] Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №11809569 грошові кошти в сумі 337 747,00грн. перераховані на рахунок стягувача [PERSON] платіжним дорученням №7381 від 09.10.2014р. на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014р. Виконавчий документ перебував на виконанні з 06.08.2004р. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд знаходить вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних повністю обґрунтованими, оскільки з часу постановлення судового рішення, яке набрало законної сили, до зобов'язання рішенням Європейського суду з прав людини виконати свій обов'язок, Держава в особі Державного казначейства України , а в подальшому Державної казначейської служби України, свого зобов'язання перед позивачем не виконала. Посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання суд до уваги не бере, оскільки ці обставини не звільняють від відповідальності. Розмір інфляційних витрат та 3% річних за розрахунками позивача складають 363 639,80грн. та 102 167,40грн. відповідно. Вказані грошові кошти підлягають стягненню за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved