Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким чином. Він, [PERSON], та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою проживання своєї матері в м. Мирнограді. Попри те, що син не мешкає разом з ним, він бере участь у вихованні дитини, матеріально утримує та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. З квітня 2016 року позивач все більше часу проводить у Чеській Республіці, оскільки цього вимагають робочі справи, має дозвіл на довгострокове проживання та тимчасово проживає там. Його мати, [PERSON], наразі також знаходиться у Чеській Республіці, має дозвіл на постійне проживання там з січня 2016 року. Він неодноразово просив відповідача надати дозвіл на туристичні та оздоровчі поїздки сина як до Чеської Республіки так і взагалі за кордон в його супроводі, просив звернутися до відповідних органів з метою оформлення та видачі дитині паспорту для виїзду за кордон, однак [PERSON] без пояснення причин відмовляє в цьому. На письмові звернення з цього приводу відповідач також не реагує. Така відмова, на його думку, порушує права дитини та є перешкодою в її розвитку. Поїздки за кордон в супроводі батька є цікавими та корисними для сина, це зміцнює сімейні стосунки, розширює кругозір і є однією з форм піклування про дитину. В межах своїх здібностей та фінансових можливостей він може забезпечувати дитині на час поїздок за кордон необхідні умови життя, захист та піклування. Протипоказань для виїзду сина за кордон немає. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його матері - [PERSON], до Чеської Республіки з 25.12.2016 по 10.01.2017 в його супроводі; надати дозвіл на щорічні тимчасові виїзди з України дитини без згоди матері до Чеської Республіки, Німеччини, Італії, Іспанії, Швейцарії, Франції, Польщі, Литви в його супроводі або в супроводі уповноважених ним осіб протягом шести років; надати йому дозвіл на звернення до відповідних органів з метою оформлення та видачі паспорту дитини для виїзду за кордон замість [PERSON]; зобов'язати відповідача звернутися до відповідних органів з метою оформлення і видачі паспорту дитини для виїзду за кордон; судові витрати покласти на відповідача. В подальшому позивачем неодноразово змінювалися позовні вимоги, остаточно позивач просив суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його матері - [PERSON], до Чеської Республіки з 05.06.2017 до 28.08.2017 в його супроводі; надати дозвіл на щорічні тимчасові виїзди з України дитини без згоди матері до Чеської Республіки, Німеччини, Італії, Іспанії, Швейцарії, Франції, Польщі, Литви, Латвії, Бельгії, Австрії, Нідерландів, Данії, Мальти, Греції, Португалії, Угорщини, Ісландії, Норвегії, Естонії, Ліхтенштейну, Словенії, Словакії, Фінляндії, Швеції в його супроводі або в супроводі уповноважених ним осіб у зазначені ним періоди, починаючи з 25.03.2017 і по 02.04.2022; надати йому дозвіл на звернення до відповідних органів з метою оформлення та видачі паспорту дитини для виїзду за кордон замість [PERSON]; зобов'язати відповідача звернутися до відповідних органів з метою оформлення і видачі паспорту дитини для виїзду за кордон; судові витрати покласти на відповідача. До суду позивач не з'явився. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх викладеними у позовній заяві обставинами. Пояснив також, що він сам як представник неодноразово спілкувався зі [PERSON] шляхом використання електронної пошти, вони намагалися винайти компроміс, але це не вдалося з причини відсутності згоди по утриманню дитини. Так, позивач вважає доцільним спрямовувати кошти на утримання дитини батькам відповідача, які фактично зараз виховують дитину, а відповідач з цим не згодна. Наразі відповідач мешкає в м. Одесі з новим чоловіком та молодшою дитиною. Син сторін [PERSON] мешкає в м. Мирнограді з батьками відповідача. Що стосується позивача, то в Чеській Республіці він мешкає на законних підставах, працює та має дохід. Він не одружений та інших дітей не має. Останнього разу він був в м. Мирнограді влітку 2016 року та бачився із сином. Йому відомо, що дитина бажає їздити до батька і бабусі, спілкуватися з ними. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] також не прибула до суду. В наданих нею письмових запереченнях проти позову відповідач зазначила, що з 03.03.2015 перебуває в шлюбі зі [PERSON], внаслідок чого змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». На думку відповідача, позивач не має самостійного доходу і мешкає в Чехії за рахунок своєї матері. Матеріальної допомоги дитині він не надає, син повністю перебуває на її утриманні. В неї нема впевненості, що позивач буде в змозі утримувати сина під час поїздок. Крім того, вона вважає, що [PERSON] має мету забрати [PERSON] назавжди до Чехії, розлучити їх. За оформленням документів для виїзду сина позивач до ДМС не звертався, йому не було відмовлено в цьому. Перешкод у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на оздоровлення та розвиток сина, вона не чинить. Позивач не вказує, чи має він власне житло, і де саме буде мешкати дитина в разі виїзду за кордон. Малолітня дитина не повинна без виняткових обставин бути розлучена з матір'ю, а виїзд за кордон такою винятковою обставиною не є, тому просить суд відмовити у позові повністю. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач заперечує проти надання дозволу на виїзд сина за кордон, оскільки невідомо, яким чином це буде відбуватися та за який кошт. Дійсно, між сторонами були спроби вирішити питання добровільно, але у зв'язку з ненаданням [PERSON] відомостей щодо наявності постійного місця проживання в Чеській Республіці, стабільної роботи та чіткого визначення отримуваного доходу [PERSON] не може дати позивачеві жадану згоду. Крім того, позивач просить забагато, перелічує багато країн та зазначає тривалий період дії дозволу, що є неприпустимим. Дійсно, відповідач виїхала до м. Одеси для влаштування особистого життя, в неї є чоловік і маленька дитина. Син [PERSON] залишився в м. Мирнограді і живе з її батьками, оскільки навчається тут у школі. Спілкуватися з батьком відповідач синові не забороняє, коли той приїжджав до м. Мирнограда, то дитину не відвідував, мабуть, не мав на це бажання. Підтверджує, що [PERSON] бажає поїхати до батька. Вважає позов про надання дозволу засобом захисту позивача від позову про стягнення аліментів. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні залишила вирішення позову на розсуд суду. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні також залишила вирішення позову на розсуд суду, зазначивши, що суд має виходити з інтересів дитини та враховувати закріплену Законом рівність прав обох батьків щодо дитини. Дозвіл має надаватися для виїзду у конкретне місце на визначений строк, в повній мірі позовні вимоги задоволені бути не можуть. 04.04.2017 представниками служби у справах дітей був здійснений вихід за адресою проживання дитини [PERSON] в м. Мирнограді. Дитина мешкає з Бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] [PERSON] було повідомлено про наявність справи в суді та він зазначив, бажає поїхати до батька у Чехію на канікули, бачитись із батьком частіше та відвідати там друга, але кого саме - не вказав. Дідусь та бабуся також не заперечують проти поїздок дитини та спілкування його з батьком, але побоюються, що дитина може розчаруватися, оскільки позивач багато обіцяє, але не завжди виконує свої обіцянки. Загалом і мати дитини не проти поїздок, але її зупиняє відсутність підтверджених відомостей про місце проживання позивача та місце його роботи. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що дитина [PERSON] народився в м. Донецьку [INFO] року від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). З 08.10.2005 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09.11.2012 було розірвано (а.с. 55-56). Наразі дитина [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], також за цією адресою зареєстрована і відповідач [PERSON] (а.с. 74), яка за твердженнями обох сторін у справі, а також представника третьої особи, фактично проживає в м. Одесі. Позивач [PERSON] є громадянином України (а.с. 10-12), але має посвідчення про дозвіл на проживання в [ADDRESS] (а.с. 14-16). Вид проживання - довгострокове проживання/27, посвідчення видане 19.04.2016 та дійсне до 17.04.2018. Відповідно до трудового договору, укладеного 01.05.2016, [PERSON] як різноробочий перебуває у трудових відносинах з CAR WASH TUHNICE s.r.o. ([ADDRESS]), трудові відносини встановлені на невизначений строк (а.с. 166-170). Мати позивача - [PERSON] (а.с. 20) має посвідчення про дозвіл на постійне проживання в [ADDRESS] (а.с. 17-19). Вид проживання - постійне проживання/51, дозвіл на проживання для довгостроково перебуваю чого резидента - ЄС. Посвідчення видане 20.01.2016 та дійсне до 10.11.2019. 07.09.2016, 21.11.2016 представник [PERSON] за дорученням адвокат [PERSON] письмово зверталася до [PERSON], надіславши на її адресу листи щодо надання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за межі України в супроводі батька [PERSON], щодо оформлення документів, необхідних для виїзду дитини (а.с. 21-45). Натомість, як стверджує позивач, відповіді на звернення [PERSON] надано не було. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. За положеннями статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статі 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з Украї ни громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Тобто, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку в конкретну країну із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Згідно з п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 № 1001), оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, проводиться на підставі заяви-анкети одного з батьків; у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон повністю узгоджується з його правами та обов'язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України, та відповідає інтересам малолітньої дитини. При вирішенні справи суд не бере до уваги надані представником позивача роздруковані електронні листування, як ним стверджується, з відповідачем [PERSON], оскільки немає достовірного підтвердження того, що це листування відбувалося саме зі [PERSON] Також суд не оцінює як доказ у справі надані представником позивача копії документів щодо перерахування коштів та придбання речей, оскільки питання матеріального утримання дитини не є предметом розгляду вказаної справи. Доводи відповідача та її представника щодо відсутності відомостей про наявність житла та місця роботи у [PERSON] спростовуються відомостями посвідчення про дозвіл на проживання в Чеській Республіці, де наявна адреса його постійного проживання, та відомостями трудового договору позивача. Посилання [PERSON] на неможливість розлучення малолітньої дитини з матір'ю без виняткових обставин суд вважає безпідставними, оскільки дитина вже є розлученою з матір'ю саме з волі матері, яка не мешкає з сином. Так, суд не може залишити поза увагою той факт, що наразі дитина [PERSON] мешкає окремо як від позивача, так і від відповідача, ним опікуються бабуся з дідусем. Дитина бажає спілкуватися з батьком та їздити в його супроводі за кордон - до Чеської Республіки. Ця обставина підтверджена сторонами та представником третьої особи в ході судового розгляду і не потребує доказування за п. 1 ст. 61 ЦПК України. Виходячи насамперед із інтересів дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон за ініціативою позивача сприятиме зміцненню стосунків між сином і батьком, додасть дитині, фактично позбавленій на теперішній час повноцінного спілкування з обома батьками, більш турботи і любові, а також певною мірою задовольнить потребу дитини у всебічному розвитку, отриманні нових знань і вражень, розширенні світогляду тощо. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали виїзду [PERSON] за межі України. Надана позивачем медична довідка від 20.07.2016 (а.с. 40) свідчить про те, що дитина є здоровою. Даних на спростування цього в ході судового розгляду здобуто не було. Отже, суд вважає доцільним дозволити виїзд неповнолітньому [PERSON] за межі України без згоди та супроводу матері [PERSON] до Чеської Республіки у період з 05.06.2017 до 28.08.2017 у супроводі батька [PERSON], надавши також останньому дозвіл на оформлення та отримання проїзних документів на право виїзду дитини за межі України. Позовні вимоги в частині надання дозволу для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини [PERSON] в період з 25.03.2017 по 02.04.2017 не підлягають задоволенню через сплив цього періоду на час розгляду справи. Що стосується позовних вимог про надання дозволу на щорічні тимчасові виїзди з України дитини без згоди матері до Чеської Республіки, Німеччини, Італії, Іспанії, Швейцарії, Франції, Польщі, Литви, Латвії, Бельгії, Австрії, Нідерландів, Данії, Мальти, Греції, Португалії, Угорщини, Ісландії, Норвегії, Естонії, Ліхтенштейну, Словенії, Словакії, Фінляндії, Швеції в його супроводі або в супроводі уповноважених позивачем осіб у зазначені ним в уточненні до позовної заяви періоди, починаючи з 25.03.2017 і по 02.04.2022, то такі вимоги також не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що вони не ґрунтуються на Законі. Крім того, суд враховує, що посвідчення про дозвіл на проживання [PERSON] в Чеській Республіці дійсне до 17.04.2018 і наразі не є відомим, чи буде воно продовжене на майбутнє. Крім того, дозволяючи разовий виїзд дитини за кордон у супроводі позивача, суд вбачає, що це буде перший такий виїзд дитини. Вочевидь, [PERSON], якому наразі виповнилося повних 10 років, під час цього виїзду зможе визначитися, чи бажає він спілкування з батьком саме в такому форматі й надалі в майбутньому, та зможе висловити свою думку щодо цього. Вимога позивача про зобов'язання [PERSON] звернутися до відповідних органів з метою оформлення і видачі паспорту дитини для виїзду за кордон не підлягає задоволенню через те, що судом вирішене дозволити [PERSON] звернутися до відповідної установи з таким саме питанням, тому є відсутньою потреба у дублюванні здійснення заходів, спрямованих на отримання дитиною потрібних для виїзду документів. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених судом вимог, тобто в сумі 1102,40 гривень.

Outcome: partial