Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 лютого 2017 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано у Малиновському районному у м.Одеса відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено відповідний актовий запис №341. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З 23 лютого 2018 року відповідач проживає окремо від неї та дочки. Подружнє життя не склалося, оскільки вони не зійшлись характерами, мають різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. На підставі чого в сім`ї постійно відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. На даний час спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини. Питання про поділ майна подружжя між ними не вирішено. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не має наміру, тому призначення строку на примирення вважає недоцільним. Після розірвання шлюбу дочка залишається проживати з позивачкою. Тому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований Малиновським районним у м.Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №341. Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 23 лютого 2017 року Малиновським районним у м.Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №341, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 2017 року. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю на даний час не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується її письмовою заявою Спір стосовно поділу майна подружжя не вирішено. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved