Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та зняття з реєстраційного обліку в обґрунтування якого вказав, що він є власником квартири за адресою: м-н «Молодіжний», 29/77, м.Димитров Донецької області на підставі Договору купівлі-продажу від 03.02.2007р. У його сина, [PERSON] склалися шлюбні стосунки з відповідачем. З метою зміцнення вказаних стосунків, для проживання спільною сімєю він вирішив тимчасово дозволити сину та відповідачу безкоштовно користуватися його квартирою. Приблизно восени 2012р. відповідач фактично почала мешкати у квартирі та зареєструвалась у ній. На цей час його син мешкає окремо від відповідача за іншою адресою. Враховуючи цей факт, він вирішив скористатись своїм правом власності на майно та продати квартиру, де мешкає відповідач. З метою позбавлення прав третіх осіб на його майно, він запропонував відповідачу виселитися з його квартири та знятися з реєстрації місця проживання. З цього приводу він надіслав відповідачу письмове повідомлення. На цей час відповідач відмовляється виселитися з його квартири та знятися з реєстрації місця проживання, що фактично є перешкодою у реалізації його прав власності. Отже фактично він не може створити сприятливі умови для продажу його квартири. Враховуючи складну та нестабільну ситуацію у країні та на ринку нерухомості, перешкоди відповідача у розпорядженні квартирою , можуть завдати йому дуже значні збитки. Відповідач та він ніколи не були членами однієї сімї та будь-які договірні відносини між ними відсутні. У звязку з вищевикладеним просить зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні його квартирою, виселити відповідача з його квартири та зняти її з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що він не бажає, щоб ця жінка мешкала у його квартирі. Відповідач позов не визнала та пояснила суду, що вона обслуговує цю квартиру з чоловіком. На даний час їй йти не куди. Вона у цій квартирі мешкає з донькою [PERSON] 04.04.1996р.н. У цій квартирі зареєстрована вона. Шлюб з сином позивача уклала 24.04.2009р., на даний час шлюб не розірвано. Чоловік [PERSON], сумісних дітей від шлюбу немає. Фактично у спірній квартирі мешкає з липня 2007р., зареєструвалася 29.08.2012р. З травня 2015р. чоловік пішов з квартири та мешкає на вул.Куйбишева, 32, м.Димитров, у звязку з чим пішов від неї не знає. Представник відповідача підтримав пояснення відповідача та пояснив суду, що до проживання у спірній квартирі, відповідач мешкала у гуртожитку, власного житла немає. Вона повністю оплачує комунальні послуги, підтримує з чоловіком стосунки, який періодично мешкає за спірною адресою. Судом встановлено, що квартира за адресою: м-н «Молодіжний», 29/77, м.Димитров Донецької області належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 515. Відповідач є дружиною сина позивача та зареєстрована у вказаній квартирі, що встановлена на підставі пояснень сторін та матеріалів справи (а.с.6, 10-12). Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Суд вважає, що відповідач є членом сімї позивача, оскільки одружена з його сином, вони разом мешкали та вели спільне господарство. Згідно ст.157 ЖК України, членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути вислено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. З пояснень сторін та матеріалів справи, судом не встановлено жодних обставин, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, а тому вимоги позивача не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. При цьому суд зауважує, що право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Передбачені ст.ст.9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сімї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ч.ч.1, 2 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст.ст.156, 157 ЖК України. Враховуючи викладене, ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.9, 116 ч.1, 156, 157 ЖК України та

Outcome: dismissed