Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 20 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №34, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, а тому позивач прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.11.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №34 від 20.11.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.11.2015, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, сторони проживають окремо один від одного, фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки. Спір майнового характеру між сторонами відсутній. Сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання спільної неповнолітньої дитини. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначив у позовній заяві, а відповідач підтвердила своєю заявою. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого провадження до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути 50 % судового збору, сплаченого про поданні позову, що складає 384 гривні 20 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved