Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Підгаєцької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та їх відібрання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, обгрунтовує їх доводами викладеними у заяві та пояснила, що на даний час шлюб із відповідачем розірвано. Відповідач після того, як на початку квітня 2015 року побив її, забрав у неї дітей за місцем проживання своїх батьків, що в х. Совинови Підгаєцького району Тернопільської області. На її неодноразові прохання про повернення їй дітей, чи хоча б про побачення з ними відповідач нереагує. Вона неодноразово приїзджала в с. Угринів Підгаєцького району, там де вони раніше з дітьми проживали, проте дітей там не було. У неї є всі належні умови для проживання дітей, а саме: житловий будинок з ремонтами, у якому тепло, комфортно і у якому вони раніше із сімєю проживали. В даний час допоки діти примусово знаходяться у відповідача, вона проживає у будинку своїх батьків, спільно з ними обробляє належну їм земельну ділянку та спільно ведуть підсобне господарство. Відповідач часто зловживає спиртними напоями, неодноразово в присутності дітей наносив їй тілесні ушкодження, постійно погрожував фізичною розправою, приставляючи ножа до горла, що вкрай негативно впливає на психічний та духовний розвиток їхніх дітей. Тобто, залишення дітей з батьком, створює реальну загрозу для нормального психічного розвитку дітей. Вона може створити усі необхідні умови для виховання й розвитку дітей, за якими дуже сумує і які на даний час перебувають без належного батьківського піклування та турботи, а тому вона не розуміє чому б відповідачу не повернути їй дітей. Діти на даний час постійно проживають у батьків відповідача. В с. Угринів Підгаєцького району немає дитячого садочку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він з дітьми проживає в [INFO], у житловому будинку, що належить його батькові та знаходиться у задовольному стані. В будинку є кухня і одна кімната. На його думку він добре доглядає за дітьми. На даний час він ніде непрацює, проте думає працевлаштуватись, а дітей віддати в садочок. Вважає, що 3 години в день бачитись з дітьми є достатньо для їх виховання. На його думку, якщо діти будуть перебувати цілий день у садочку, чи у його батьків, то це буде краще аніж із позивачкою. На запитання чому він налаштований не віддавати дітей позивачці, спочатку пояснити не зміг, сказавши, що посилається на думку свого представника, проте згодом повідомив, що причинами цього є: неналежні побутові умови проживання, а також й те, що позивач пє пиво та курить. На запитання щодо дати народження дітей, відповідач плутався, називаючи різні дати, при цьому так і не відповівши однозначно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити, враховуючи те, що дітям у позивачки ніде буде проживати, а також, що [PERSON] не в силі їх утримувати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог головний спеціаліст з питань опіки та піклування служби у справах дітей Підгаєцької РДА [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, служба покладається на думку суду, при цьому додав до матеріалів справи відповідний висновок органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 23 липня 2015 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матірю відповідача. Їй відомо, що позивачки могло не бути вдома декілька днів. Вона все приносила внукам, давала їм продукти харчування, консервацію і т.і., а також доглядала за ними коли сторони залишали їх на неї. Стосовно спільного проживання сторін, то їй відомо, що позивач завжди хотіла йти жити до себе додому в с. Завалів Підгаєцького району, а також, й те що її син сварився із позивачкою за те, що вона курить. Було таке, що позивачка телефонувала до неї і просила, щоб вона приїхала, заспокоїти свого сина, який її бє в присутності дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її сусідкою, а відповідач є родичем її чоловіка. Вона добре знає позивачку, оскільки та виросла на її очах. Позивач є спокійною та працьовитою, а її діти були постійно чисті й доглянуті. Їй достовірно відомо, що відповідач неодноразово бив позивачку у присутності дітей, які тряслися зі страху. Було й таке, що відповідач так бив позивачку палицею по голові, що їй зшивали голову, вибивав вікна у будинку. Через побиття відповідачем, позивачка ввечері з своїми дітьми втікала із свого будинку до неї, при цьому діти були дуже налякані. Позивач тяжко переносить розлуку з дітьми, плаче і переживає за ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивачки. На даний час його донька проживає разом з ними. Стосовно спільного проживання сторін, то йому відомо, що стосунки між ними були погані, вони часто сварилися, відповідач бив його доньку, вони із дружиною наполягали на припиненні їхніх відносин. Так як діти постійно були з сторонами, то всі ці сварки та бійки відбувались на очах дітей. [PERSON] склала заповіт на позивачку, яким заповіла їй житловий будинок, в якому близько року вони проживали із сімєю. Було таке, що відповідач побив вікна у його житловому будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Судом встановлено, що 15 липня 2011 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб актовий запис №3. Від даного шлюбу в сторін народилось двоє дітей, а саме: - син - [PERSON] [INFO]; - син [PERSON] [INFO], які на даний час проживають у батьків відповідача на х. Совинови Підгаєцького району Тернопільської області, що підтверджено в судовому засіданні позивачкою та не спростовано відповідачем. Позивач зверталась із заявою в службу в справах дітей Підгаєцької РДА щодо перевірки факту непроживання її дітей в с. Угринів Підгаєцького району, однак дана заява залишилась без відповідного реагування, що визнано в судовому засіданні представником служби в справах дітей [PERSON] Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 11 червня 2015 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Суд, не приймає до уваги встановлені під час обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача, обставини, а саме: стосовно того, що позивач [PERSON] державну допомогу на діти використовує на свої потреби та часто залишає своїх дітей на невизначений період, оскільки вони грунтуються лише на свідченнях відповідача, заперечуються позивачем і нічим не підтверджені. Положенням ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року, який не оскаржувався та набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто за те, що він 04 квітня 2015 року приблизно о 23 год. знаходячись на подвірї господарства [PERSON], що в с. Завалів Підгаєцького району, під час сварки на побутовому грунті з потерпілою [PERSON], умисно наніс останній удари руками в область голови та декілька ударів палкою по ногах, схватив за волосся і потягнув до воріт. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, умисно наніс удари потерпілій в різні ділянки тіла, в обличчя, по лівій половині тулуба та руці йдучи по дорозі до автомобіля, який знаходився 300 м. від будинковолодіння [PERSON], а також продовжив наносити їй удари, коли потерпіла вже сиділа в автомобілі, чим заподіяв останній тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, цим, а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] підтверджуються твердження позивачки щодо її неодноразового побиття відповідачем та ще й в присутності малолітніх дітей. Із постанов Підгаєцького районного суду Тернопільської області в справах про адміністративні правопорушення від 26 травня, 12 червня 2011 року та 09 липня 2013 року, вбачається, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч.1-3 ст.130 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що також підтверджує твердження позивача з приводу вживання спиртних напоїв відповідачем. Встановлено, що позивач без реєстрації проживала в житловому будинку за адресою: с. Завалів вул. Монастирська, 24 Підгаєцького району Тернопільської області, а на даний час коли діти знаходяться у відповідача проживає у житловому будинку своїх батьків, що в с. Завалів по вул. Монастирська, 28 Підгаєцького району Тернопільської області. Вказаний будинок позивачці заповіла [PERSON], що видно із копії заповіту від 11 липня 2012 року, посвідченого секретарем виконкому Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області. Як вбачається із копії технічного паспорта на житловий будинок, що в с. Завалів по вул. Монастирського, 24, даний будинок складається із: веранди- 16,3 кв.м., кухні 10,1 кв.м., кімнати 20,2 кв.м. В свою чергу із акта обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 30 червня 2015 року, вбачається, що позивачка проживає без реєстрації в житловому будинку за адресою: с. Завалів вул. Монастирська, 24 Підгаєцького району Тернопільської області. В наявності є одна кімната приблизно площею 9 кв.м. та кухня приблизно 3 кв.м., що суперечить фактичним даним щодо кількості кімнат та їх площ згідно технічного паспорта. Недостатня кількість дров для приготування їжі на кухні, відсутність продуктів харчування та посуду для приготування їжі, за обставин проживання позивачки у будинку своїх батьків, а не у вказаному будинку, допоки діти знаходяться у батьків відповідача, не може бути підставою для висновку, що [PERSON] не створила належних умов проживання для своїх малолітніх дітей. Такий висновок комісії, який грунтується на припущеннях та на неповно зясованих обставинах, що мають значення для надання того чи іншого висновку, суд, вважає, передчасним і таким, що не заслуговує на увагу, оскільки навіть здавалося б ті обставини, які не потрібно додатково зясовувати, а саме: число та рік народження дітей сторін, у зазначеному акті обстеження від 30 червня 2015 року вказано не вірно. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні і не заперечено самим відповідачем, сторони із дітьми проживали у вищевказаному будинку і про відсутність у ньому умов для проживання жодним із сторін не заявлено в судовому засіданні. Субєктивне твердження комісії про те, що [PERSON] не обробляє земельної ділянки та не веде підсобне господарство, стростовується зокрема: поясненням самої позивачки, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], а також довідками виданими виконкомом Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за №№628, 629 від 24 червня 2015 року. Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання за вих.№641 від 25 червня 2015 року видно, що [PERSON] проживає в житловому будинку власником якого є її мати. Сімя користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га. Є дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,2503 га., які здані в оренду ТОВ Мрія-Підгайці. У підсобному господарстві сімя утримує кози і кури, що підтверджує пояснення позивачки з приводу того, що в даний час допоки діти примусово знаходяться у відповідача, вона проживає у будинку своїх батьків, спільно з ними обробляє належну їм земельну ділянку та спільно ведуть підсобне господарство і одночасно спростовує обставини викладені у акті обстеження від 30 червня 2015 року. Згідно характеристики виданої Завалівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області від 24 червня 2015 року, за час проживання позивача [PERSON] в с. Завалів, скарг на неї в Завалівську сільську раду не надходило. Доводи відповідача про те, що він не хоче віддавати дітей позивачці, оскільки у неї неналежні побутові умови проживання, а також вона пє пиво та курить, веде аморальний спосіб життя, на увагу не заслуговують, оскільки є голослівними. Крім цього, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач не зможе створити умови для виховання й розвитку дітей, при цьому рівень доходів позивача не є визначальним, адже діти мають право на одержання утримання від відповідача. За змістом принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Судом не встановлено будь-яких виключних обставин, за яких діти позивачки, могли б бути розлучені з нею. Під час розгляду вказаної справи позивачка наголошувала, що сумує за дітьми, неодноразово згадуючи про них, в той час, як відповідач жодного разу не згадав про дітей, як їм живеться у нього, як він з ними проводить дозвілля, як бере участь у їх вихованні і т.і. Суд, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, враховує факт притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та неодноразово до адміністративної відповідальності, його поведінку, сварки та побиття позивачки на очах у дітей, що створює загрозу для їх нормального психічного розвитку та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, що відповідач самочинно без згоди позивача змінив місце проживання дітей та своєю поведінкою зробив все можливе для того, щоб вселити позивачці страх за своє життя і здоровя, а тим паче у випадку їхнього подальшого спільного проживання, виходячи перш за все з інтересів дітей, прийшов до переконання, що позов [PERSON], слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved