Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що відповідач [PERSON] є його рідним братом. [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . Інша 1/2 частина домоволодіння належала матері [PERSON] , на праві спільної сумісної власності подружжя. За життя [PERSON] не виділяла свою частку у спільній сумісній власності подружжя, домоволодіння у цілому було зареєстровано за її чоловіком [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.07.1960 року за реєстровим №2-4481 та реєстраційного посвідчення від 12.07.1989 року. Батьки сторін [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08 січня 1959 року, шлюб не розривався. Після смерті [PERSON] спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, у домоволодінні на момент смерті [PERSON] були зареєстровані разом із спадкодавцем спадкоємці першої черги: дружина [PERSON] та син - відповідач [PERSON] , а позивач [PERSON] хоча і не був зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично прийняв спадщину. [PERSON] проживав у вказаному домоволодінні, здійснював ремонтні роботи, сплачував комунальні послуги, здійснював догляд за домоволодінням та за своєю матір`ю. Таким чином, на думку позивача, кожен зі спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] фактично прийняли спадщину у вигляді 1/6 частини домоволодіння. [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. від 22.06.2012 року, яким заповідала належну їй на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] позивачу - [PERSON] . Позивач у передбачений законом строк звернувся до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що станом на день смерті спадкодавця [PERSON] право власності на будинок в цілому зареєстровано за її чоловіком [PERSON] , однак хоча [PERSON] і мала право на 1/2 частку майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, але вона за життя не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного майна. Посилаючись на вказані обставини, у зв`язку з тим що, частина майна, яка за життя належала спадкодавцю [PERSON] була охоплена заповітом, а інша успадкується за законом, та частина спадкового майна після смерті [PERSON] була прийнята фактично, тому позивач просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON] та визнати за ним право власності на 3/4 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , з яких 1/2 частину вказаного домоволодіння позивач [PERSON] успадкував після смерті матері за заповітом, 1/12 частину домоволодіння спадкує після смерті матері за законом, а 1/6 частину позивач фактично прийняв у спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідач [PERSON] вказаний позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 03.06.2020 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження. В обґрунтуванні своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він з 22.07.1994 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] помер [INFO] , на момент смерті якого в спірному будинку були зареєстровані: син - [PERSON] та дружина - [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS] . Спадкове майно складалося з житлового будинку А-1 загальною площею 72,8 кв.м житловою площею - 29,8 кв.м, Б- літньої кухні площею 20, кв.м; В-сараю, площею 6,0 кв.м; Г- літнього душу, площею 2,0 кв.м, Д-уборної площею 1,7 кв.м, Е-сараю площею 6,7 кв.м, І - мощения, К - колодязь, №1 - колодязь, №2-7 огорожа. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 532 кв.м, що підтверджується довідкою про землекористування та планом земельної ділянки. Згідно з довідкою про землекористування земельна ділянка по [ADDRESS] виділялася батькові - [PERSON] на підставі рішення виконкому АНД районної Ради від 24.05.1960 року за №1370. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ані позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а ні матір [PERSON] не отримували. За життя матір [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори із заявою про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, договір про поділ майна за життя між батьками не укладався. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що він та матір [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті батька, оскільки були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Після смерті матері [PERSON] він звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька, однак отримав відмову у видачі відповідних свідоцтв. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері є те, що [PERSON] залишила заповіт на належну їй 1/2 частку спірного будинку братові відповідача - [PERSON] . Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька було те, що [PERSON] відповідно до законодавства хоча і мала право на 1/2 частину спірного домоволодіння, однак заяву про визначення частки у спільному майні подружжя вона не подавала, та свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного майна не отримувала. Визначити, яка саме частка спадкового майна має належати спадкодавцю [PERSON] , нотаріус визначити не може. Окрім того, до нотаріальної контори було подано заяву [PERSON] , яка діє за довіреністю від [PERSON] , про призупинення видачі свідоцтва у зв`язку зі зверненням до суду. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що станом на день розгляду справи проживає у будинку 10 років, здійснив суттєві поліпшення домоволодіння полагодив дах та замінив вікна, сплачує комунальні послуги. Після смерті батька допомагав матері фінансово та по господарству, здійснював за нею догляд, тому вважає, що спадщину прийняв фактично. Таким чином, після смерті батька успадкували 1/2 частину в рівних частках: діти та дружина по 1/6 частині кожен. Після смерті матері він успадкував у порядку спадкування за заповітом 1/2 частину та в порядку спадкування за законом 1/12 частину. У зв`язку з чим просив суд визнати за ним у цілому право власності в порядку спадкування на 3/4 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ,. Представник позивача за основним позовом [PERSON] [PERSON] позов свого довірителя підтримала та просила його задовольнити, додатково зазначивши що [PERSON] за власні кошти зробив у будинку ремонт та самотужки здійснював догляд за матір`ю. Вважає за доцільне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 домоволодіння за заповітом, а іншу 1/2 частину розділити між братами. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] заперечував проти позову, свій позов підтримав, просив його задовольнити. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив задовольнити зустрічний позов та визнати за ними право власності на 1/2 частину в порядку спадкування після смерті батька, оскільки він був зареєстрований у будинку з 1994 року. Весь час він допомагав батькам та проживав у будинку. Його брат [PERSON] спадщину після смерті батька не приймав, не був зареєстрований у домоволодіння, до матері майже не приїздив та в будинку не бував. Останнім часом він почав відвідувати матір, яка за життя вирішила, що дане домоволодіння буде належати братам порівну, тому і зробила заповіт на успадковану нею після батька 1/2 частину домоволодіння. Представник відповідача за основним позовом (позивача за зустрічним) [PERSON] [PERSON] позов свого довірителя підтримала та просила його задовольнити, додатково зазначила, що будинок був оформлений на батька [PERSON] .. Після смерті батька син [PERSON] не проживав разом з матір`ю та не здійснював за нею належний догляд, спадщину не приймав. Між братами склалася конфліктна ситуація через 1/2 частину домоволодіння. Мати сторін що [PERSON] за життя не виділяла свою 1/2 частину домоволодіння, як подружжя, та у позові [PERSON] вимога про визначенні частки у спільному майні подружжя також не заявлена, хоча визнати право власності за спадкоємцем у цій частині можливо лише після виділення його частки, що також зазначено у постанові нотаріуса. Оскільки частка матері за життя не виділялася, із позовом чи з вимогами до нотаріуса вона ніколи зверталася, та у заповіті зазначила, що їй належить лише 1/2 частина, тому слід вважати, що після смерті батька [PERSON] спадщину прийняли фактично порівну, по Ѕ частині дружина [PERSON] та син [PERSON] , які були разом зареєстровані за однією адресою. Також вказала на те, що проти позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом не заперечує, оскільки батьки за життя мали намір залишити після своєї смерті домоволодіння порівну обом синам. На теперішній час частиною домоволодіння користується [PERSON] , а інша 1/2 частина повинна перейти у власність [PERSON] , однак відповідач не визнає його право на спадщину в цьому розмірі. Також у судовому засіданні буди допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що сторін по справі знає з дитинства, йому відомо, що [PERSON] після смерті батька завжди був з матір`ю, піклувався про неї до самої смерті та ніс витрати пов`язані з будинком. Іншого брата [PERSON] у матері не бачив, він не допомагав матері та не здійснював догляд за будинком. У який саме період здійснювався догляд за матір`ю та в який термін після смерті батька, пояснити не зміг. Свідок [PERSON] у судому засіданні пояснила, що сторони по справі є двоюрідними братами її чоловіка та має з ними добрі відносини, пояснила, що другу половину будинку будував [PERSON] , тому він бажає отримати свою законну частку. [PERSON] приїздив до матері у вихідні дні. Будинок потребував ремонту, тому [PERSON] проводив ремонтні роботи та доглядав за матір`ю. У свою чергу [PERSON] утеплював стіни у будинку зі своєї сторони. [PERSON] проживає зі своєю дружиною [PERSON] вже 30 років, після смерті батька проживав разом із матір`ю приблизно 2 місяці. Свідок [PERSON] , яка є сестрою дружини [PERSON] пояснила, що у 2012-2013 році проживати до будинку переїхав [PERSON] . Була у будинку два рази на рік, спілкувалася з матір`ю сторін. [PERSON] після смерті чоловіка нормально себе почувала та могла сама піклуватися про себе. У кожного члена родини були свої кімнати, однак будинок не був поділений. [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] ремонтували у будинку дах та встановлювали лічильник. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що перебуває у дружніх стосунках із [PERSON] . Стверджувала, що [PERSON] раніше почав проживати у будинку ніж [PERSON] . Пояснила, що її чоловік допомагав [PERSON] перекривати дах та ставити паркан. Будинок не був поділений. Свідок [PERSON] , яка є донькою [PERSON] пояснила, що її дядько [PERSON] з 2013-2014 року переїхав проживати до будинку бабусі, через це вона разом зі своїм чоловіком - свідком [PERSON] не могли переїхати проживати до бабусі. Після смерті дідуся батько перекривав дах, дядько [PERSON] у свою чергу відмовився допомагати. Доглядав за господарством батько. За життя бабусі [PERSON] утеплив будинок, однак утеплення проводилось за кошти бабусі [PERSON] .. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що зі сторонами знайома з дитинства, переїхала проживати до м.Дніпра у 2012 році, на той момент [PERSON] вже проживав у будинку та самостійно робив ремонт. [PERSON] здійснював догляд за матір`ю, коли він був вимушений від`їздити по роботі, то просив сусідів за нею приглянути, оскільки [PERSON] йому не допомагав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з дитинства знайомий зі сторонами. [PERSON] звертався до нього з проханням допомогти провести воду до будинку. Після смерті батька [PERSON] переїхав жити до матері. Свідку відомо, що [PERSON] поставив паркан. Замінив вікна. [PERSON] бачив дуже рідко. Свідок [PERSON] , який є пасинком [PERSON] пояснив, що батьки їздили до будинку кожні вихідні та допомагали по господарству. [PERSON] не приймав участі у роботах. У 2015 році вікна та паркан буди встановлені за бабусині гроші. За бабусею здійснювали догляд батьки та [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.01.1959 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали двох дітей [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.16,13,120). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.12.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №2117 (т.1, а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] , яке належало йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.07.1960 року за реєстровим №2-4481, рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів від 09.06.1989 року за №366/17, зареєстровано у КП «ДМБТІ» ДОР та записано у реєстрову книгу за №519 за реєстровим №58 (т.1, 17, 41-42,47). На момент смерті [PERSON] в спірному будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується листом від 05.11.2019 року за №14/5-12196 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб ДМР (т.1, а.с.191 зворот.). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.05.2019 року, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №906 (т.1, а.с.14). 22.06.2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрований в реєстрі за №1502, яким заповіла [PERSON] , [INFO] , належну їй на праві приватної власності Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та земельною ділянкою при ній, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.164). Із метою оформлення спадкових прав після смерті матері та батька [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С., однак постановою від 18.12.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину (т.1, а.с.183-184). Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері є те, що [PERSON] залишила заповіт на належну їй 1/2 частку спірного будинку братові відповідача - [PERSON] . Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька було те, що [PERSON] відповідно до законодавства хоча і мала право на 1/2 частину спірного домоволодіння, однак заяву про визначення частки у спільному майні подружжя вона не подавала та свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного майна не отримувала. Визначити, яка саме частка спадкового майна має належати спадкодавцю [PERSON] , нотаріус визначити не може. Окрім того, до нотаріальної контори було подано заяву [PERSON] , яка діє за довіреністю від [PERSON] , про призупинення видачі свідоцтва у зв`язку зі зверненням до суду. 27.09.2019 року [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , однак постановою нотаріуса від 14.11.2019 року його представнику [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Підставою відмови було те, що станом на день смерті [PERSON] право власності на будинок у цілому зареєстровано за її чоловіком [PERSON] . [PERSON] мала право на 1/2 частку майна, що було спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60 СК України (ст.22 КПШС України в редакції 1969 року), але вона за життя не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна (а.с.180-181). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами\~ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 22 КПШС України (в редакції 1969 року) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час смерті [PERSON] ( [INFO] ), передбачено, що д ля придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), в изнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] (т.1, а.с.141-185), жоден зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Таким чином, в силу ст. 549 ЦК України особами, які прийняли спадщину, визнаються: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] , які були зареєстровані разом із спадкоємцем на час його смерті, що свідчить про їх основне зареєстроване місце проживання в домоволодінні [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення факту прийняття ним спадщини після батька [PERSON] , який помер [INFO] , то суд вважає в цій частині позову відмовити та зазначити, що в ході розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту надано не було. [PERSON] не довів суду, що відповідно до п.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, письмові докази на підтвердження даної обставини суду не надані, а свідки, які були допитані в судовому засіданні, не надали свідчень, які б підтверджували, що [PERSON] після смерті батька протягом шести місяців фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Пояснення свідків носили узагальнюючий характер та стосувалися періоду, коли він почав проживати в домоволодінні разом із матір`ю і доглядати її, на час її смерті та по теперішній час. Також не доведено, що проведення робіт у домоволодінні [ADDRESS] стосуються періоду, який відповідає строку прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] . Так, 22.06.2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрований в реєстрі за №1502, яким заповіла [PERSON] , [INFO] , всю належну їй на праві приватної власності Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та земельною ділянкою при ній, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки даний заповіт ніким не оспорюється, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає, тому суд вважає визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У той же час суд вважає за необхідне зазначити, що постановою нотаріуса від 14.11.2019 року представнику [PERSON] - [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] та підставою відмови було те, що станом на день смерті [PERSON] право власності на будинок у цілому зареєстровано за її чоловіком [PERSON] . [PERSON] мала право на 1/2 частку майна, що було спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60 СК України (ст.22 КПШС України в редакції 1969 року), але вона за життя не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна (а.с.180-181). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України : 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з роз`ясненнями ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Статтею 1226\~ЦК України\~визначено,\~що частка\~у праві\~спільної сумісної\~власності спадкується\~на загальних\~підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Суд зауважує, що позов [PERSON] не містить вимог про визначення частки [PERSON] у спільному майні подружжя чи виділу в натурі, оскільки за життя вона не зверталася до нотаріуса з приводу виділу, реєстрації за собою вказаної частки та свідоцтва не отримувала. У той же час, складаючи заповіт на ім`я сина [PERSON] , вона визнала та заповіла всю належну їй на праві приватної власності Ѕ частку жилого будинку з відповідною часткою надвірних побудов та земельною ділянкою при ній, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідчить, що [PERSON] не вважала, що їй належить більша частка аніж 1/2, а також не зазначила, що ця частка належна їй саме як дружині у спільному майні подружжя. Таким чином, [PERSON] визнала, що їй належить лише 1/2 частка у вказаному домоволодінні, яку, на думку суду, вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Іншу частку домоволодіння успадкував син спадкодавця [PERSON] , який був із 1994 року зареєстрованим разом із батьками у домоволодінні по [ADDRESS] , та фактично прийняв спадщину після смерті батька. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи обставини справи та надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд вважає визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Outcome: partial