Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за ним право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,1908 га, що розташовані на території Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, які належали [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті 24 червня 2015 року [PERSON]. Посилається на те, що 24 червня 2015 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,1908 га, що розташована на території Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивач є спадкоємцем за заповітом від 21 квітня 2011 року, посвідченого секретарем Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 111) та прийняв спадщину належним чином відповідно до вимог ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України, подавши нотаріусу протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги був син померлої [PERSON] [PERSON] (батько позивача [PERSON]О.), який помер 20 лютого 2012 року. 16 липня 2016 року нотаріус відмовим позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність витягу з Державного земельного кадастру.\~ Факт володіння померлою [PERSON] земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,1908 га, що розташовані на території Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] Р2 № 021131, виданого на імя [PERSON] 12 березня 2003 року; копією листа Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі № 34-1014-99.2-2672/2-16 від 06.07.2016; висновком про вартість майна від 27.09.2017. Своє право на спадщину позивач [PERSON] копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 345129, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області 24.06.2015; копією заповіту від 21 квітня 2011 року, посвідченого секретарем Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 111); копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41327606 від 27.08.2015; копією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] ЯК № 774551 від 22.08.1953; копією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] І-БК № 252829 від 03.11.1975; копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 245820, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області; копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] 09 жовтня 2017 року було відкрито провадження по даній справі і призначено попереднє судове засідання на\~09 год. 30 хв. 24 листопада 2017 року. 24 листопада 2017 року дану справу було знято з розгляду у звязку в взяттям суддею дня відпочинку в порядку компенсації за рахунок у вихідний день. Розгляд справи відкладено на 09 год. 30 хв. 20 лютого 2018 року. До суду позивач [PERSON] не зявився, 20.02.2018 направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача, Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 85, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01 липня 2004 року передбачено, що «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов'язкової реєстрації». Згідно п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1908 га, що розташована на території Лецьківської сільської ради, підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] Р2 № 021131 від 12 березня 2003 року, і її право власності зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 264 (а.с.7). Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до п.9 Перехідих положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 374, 1216, 1218, 1233, 1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved