Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28.01.1984 по 26.08.1999, з 03.04.2000 по 01.12.2000, з 10.03.2011 по 09.03.2016 на посадах з підземними роботами з повним робочим днем у шахті. Весь час на нього впливали шкідливі умови праці. У звязку з професійними захворюваннями хронічним бронхітом та хронічною двобічною сенсоневральною приглухуватістю висновком МСЕК від 03.02.2016 йому була встановлена втрата працездатності 30%, при повторному огляді 13.09.2017 безстроково встановлена втрата працездатності 35%. Вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати саме відповідач. Так, відповідач не зміг забезпечити йому безпечні умови праці, що призвело до тримання ним професійних захворювань і втрати здоров'я. Він постійно зазнає фізичного болю та страждань, змушений весь час лікуватися, але лікування не дає повного одужання, лише тимчасове покращення. Те, що він навряд чи вилікується, дуже пригнічує ї завдає душевних переживань. З підприємства він був звільнений за станом здоров'я, не має можливості, як і раніше, працювати в шахті і вести звичайний для нього спосіб життя. Нормальні життєві звязки втрачені, для організації життя вимагаються додаткові зусилля. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 20000,00 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] до суду не з'явилися, надали заяви з проханням розглянути\~ справу у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] також не прибув до суду, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив про незгоду з позовними вимогами в повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази моральних страждань позивача. Представник третьої особи так само до суду не з'явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.\~\~\~\~ Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28.01.1984 по 26.08.1999, з 03.04.2000 по 01.12.2000, з 10.03.2011 по 09.03.2016 працював на шахті ім. Стаханова (наразі шахта «Капітальна») п/о «Красноармійськвугілля» (наразі ДП «Мирноградвугілля»), до 01.03.1984 муляром, а після на посадах з повним робочим днем в шахті, 09.03.2016 був звільнений наказом №02/252к від 09.03.2006 на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. Відомості встановлені за даними трудової книжки позивача (а.с.8-13). Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він набув професійних захворювань. Такі твердження позивача базуються на епікризах, виписках із медичної карти (а.с.14-17), якими підтверджена наявність у позивача хронічного бронхіту і хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості, та відомостях акту №1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.01.2016, складеного ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (а.с.5-6), згідно з п.17 якого професійні захворювання виникли у звязку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (шуму та пилу). 03.02.2016 [PERSON] за наслідками\~ огляду медико-соціальною комісією встановлено первісно сукупно 30% втрати працездатності безстроково (15% за хронічним бронхітом, 15% за приглухуватістю). 13.09.2017 повторним переоглядом МСЕК [PERSON] встановлено сукупно 35% втрати працездатності безстроково (20% за хронічним бронхітом, 15% за приглухуватістю) без визначення групи інвалідності, рекомендоване медикаментозне лікування по професійному захворюванню (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2\~ст.1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України\~до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.\~ Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив сукупно 35% своєї працездатності безстроково, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 20000,00 гривень має бути задоволена частково. За розясненнями п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача.\~ Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності позивачем є встановленою безстроково без вимоги подальшого переогляду. Виходячи з викладеного вище та

Outcome: partial