Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до заступника директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування Павловій Любові Олександрівни про визнання наказу про притягнення до посилаючись на те, що 25.06.2012 року позивач була прийнята на посаду юрисконсульта Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), на якій працює по теперішній час. Відповідно до рішення виконкому Лисичанської міської ради від 11.11.2014 року № 357 «Про організацію роботи з обліку осіб, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції» та наказу по установі від 24.11.2014 р. №125 крім виконання основних посадових обов'язків на позивача було покладено обов'язки з прийняття заяв про видачу довідок в УПСЗН особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території. На підставі листа УПСЗН від 19.05.2016р. № 4602 наказом від 19.05.2016р. №33 позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності, за нетактовну поведінку та приниження гідності переселенців. Позивач вважає, що питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності відносно неї розглянуто не об'єктивно, тому просить скасувати наказ № 33 від 19.05.2016р.»Про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON]» та стягнути на її користь 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала повністю та пояснила, що оголошення їй догани не має законного підґрунтя, оскільки є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та керівництвом. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов не визнала, суду пояснила, що ніяких неприязне них відносини між нею та [PERSON] немає. При розгляді питання про застосування чи незастосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] керівництво керувалось не власними спонуканнями а виключно заявою мешканки, свідченнями свідків, присутніх в момент конфлікту, пояснювальною запискою та особистими свідченнями [PERSON] та іншими документами, що регулюють діяльність юрисконсульта. Вважає, що [PERSON] правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, тим більше не заподіяно їй і моральної шкоди, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Як установлено у судовому засіданні 25.06.2012 року [PERSON] була прийнята на посаду юрисконсульта Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) (а.с. 5). Згідно з п. 4.5 посадової інструкції юрисконсульт несе відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, норм поведінки посадової особи (а.с. 11) Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 11.11.2014 року № 357 «Про організацію роботи з обліку осіб, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції» та наказу по установі від 24.11.2014 р. №125 крім виконання основних посадових обов'язків на позивача було покладено обов'язки з прийняття заяв про видачу довідок в УПСЗН особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території (а.с. 6,7) Як вбачається з листа начальника УПСЗН, 18 травня до УПСЗН надійшла заява мешканки м. Лисичанська зі скаргою на некоректну поведінку та приниження гідності переселенців з боку працівника тер центру [PERSON], яка 17 травня 2016 року здійснювала прийом внутрішньо переміщених осіб в УПСЗН (а.с. 8) 19.05.2016 року наказом №33 «Про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON]», [PERSON] за некоректне ставлення до внутрішньо переміщених осіб [PERSON] оголошено догану (а.с. 9). Згідно з актом від 19.05.2016 року, інспектором з кадрів [PERSON] у присутності юрисконсульта [PERSON] зачитано у голос наказ від 19.05.2016 року №33 «Про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON]» і запропоновано надати письмовий підпис про ознайомлення з наказом. Остання від підпису відмовилась, однак написала заперечення про незгоду з наказом (а.с. 41). Згідно журналу реєстрації актів по територіальному центру, під порядковим номером є запис від 19.05.2016 року про акт відмови від підпису в наказі про оголошення догани від 19.05.2016р. №33 (а.с. 39-40). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що 17.05.2016 року вона здійснювала прийом внутрішньо переміщених осіб та чула як [PERSON] приймаючи свого відвідувача розмовляла на підвищених тонах та в некоректній формі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] здійснювався прийом внутрішньо переміщених осіб. На прийом до [PERSON] звернулась жінка та чоловік за отриманням довідки. [PERSON] поводилась некоректно, допускала в адресу заявників грубість, яка притягнула увагу всіх тих, хто знаходився на прийомі, нетактовність, образи. Аналогічні випадки непоодинокі. Свідок [PERSON] пояснила, що на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення та оголошено догану, [PERSON] особисто на наказі написала своє заперечення. Від підпису відмовилась, про що був складений акт . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку Суд вважає, що обставини, зазначені в ч. 3 ст. 149 КЗпП України, а саме: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника власник або уповноважений ним орган повинен враховувати лише при обранні виду стягнення, тобто при виборі - оголошувати догану чи звільняти, так як інших видів стягнення трудове законодавство не передбачає. Оскаржувати ж догану, посилаючись на те, що власник не врахував перелічені фактори, не можна, оскільки догана це найменш суворий вид стягнення, який власник має право застосувати за будь-яке порушення трудової дисципліни, а зобовязати власника при оголошенні догани враховувати тяжкість проступку та інші обставин означало б взагалі позбавити власника застосовувати стягнення при наявності порушення. Таким чином, притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності було здійснено відповідачем з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України, факти виявлених порушень з боку позивача посадової інструкції знайшли своє документальне підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим підстав для скасування наказу №33 від 19.05.2016р. «Про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] » суд не вбачає. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього і її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи яками діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди також відсутні.

Outcome: dismissed