Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником житлової трикімнатної квартири по [ADDRESS] . Дана квартира набута позивачем як переможцем електронних торгів, що відбулися 05.08.2015 року в порядку реалізації арештованого майна. Вказана квартира раніше належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , які виступали поручителями по кредитному договору. Про результати електронних торгів відповідачі були повідомлені письмово листом начальника ДВС. Після закінчення торгів та придбання квартири від банку, позивачу стало відомо, що в ній є зареєстрованими та продовжують проживати без належних правових підстав колишні власники - відповідачі по справі. В подальшому відповідачі не виконали власного зобов`язання проживати у квартирі протягом двох місяців, продовжують і надалі проживати у квартирі, не вносять платежі за спожиті комунальні послуги. На письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстрації відповідачі належним чином не реагують, житлову квартиру, за яку в результаті її продажу отримали кошти, не звільняють. Оскільки позивач позбавлений належного йому права власності просить суд виселити відповідачів із житлової квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 25.02.2020 року провадження у даній справі в частині позовних вимог до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення закрито, у зв`язку зі смертю останньої 22.06.2017 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мелай Є.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.08.2019 року, у судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON] та просив суд такі задовольнити. Пояснив, що позивач, як добросовісний набувач дізнався про те, що в квартирі, яку він придбав через електронні прилюдні торги, тимчасово продовжують проживати відповідач [PERSON] з сім`єю без належної на те правової підстави. Після реалізації предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться в [ADDRESS] на прилюдних електронних торгах [PERSON] та [PERSON] надали до Виноградівського РВ ДВС відомості про відкриті у банках рахунки, отримали залишок коштів від реалізації такого майна та задоволення вимог кредитора в сумі по 20552,00 грн. Пояснив, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку, передбаченому ч.3 ст.109 ЖК УРСР у двохмісячний термін наданий позивачем, який є новим власником після купівлі квартири [ADDRESS] на прилюдних електронних торгах, на його письмову вимогу не звільнив житлове приміщення. Позивачем [PERSON] отримано відповідь [PERSON] на пропозицію про укладення договору оренди житлового приміщення в якій висловлена повна відмова від її прийняття. Про обізнаність факту продажу спірної квартири, колишнім співвласником якої, в тому числі був відповідач по справі [PERSON] , на прилюдних електронних торгах Державною виконавчою службою через систему «СЕТАМ» ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було достеменно відомо, та останні з таким продажем були згідні. Крім того, жодного разу відповідачем не оскаржено повідомлення державного виконавця про проведення електронних торгів, в частині вартості зазначеної початкової ціни продажу майна (квартири). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лапчак І.Я., який діє на підставі угоди про представництво та надання правової допомоги від 27.11.2019 року, у судовому засіданні повністю заперечив відносно заявлених позовних [PERSON] та просив у задоволенні таких відмовити повністю. Пояснив, що відповідачу стали відомі обставини продажу квартири, в якій він проживає та на 1/4 частину якої він прийняв спадщину, які повністю виключають законність набуття у власність позивача даної квартири. Пропозиція на укладення 15.08.2015 року договору купівлі-продажу квартири за старою ціною, а саме 258689,34 грн. є неправомірною. Вказав на нікчемність протоколу проведення електронних торгів від 05.09.2015 року, акту державного виконавця про їх затвердження від 09.09.2015 року та свідоцтво, яке видане нотаріусом Стойка С.М. 08.10.2015 року на ім`я [PERSON] . Зазначив, що відповідач на законних підставах заволодів квартирою, проживає там, а позивач своєю вимогою порушує право відповідача на мирне володіння майном. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно протоколу проведення електронних торгів №106740 від 05.08.2015 року ДП «СЕТАМ», проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: житлової трикімнатної квартири, загальною площею 72,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем торгів визнаний учасник №6 - [PERSON] , підстава визначення переможця - найвища цінова пропозиція - 258689,34 грн.; отримувач коштів - відділ ДВС Виноградівського РУЮ (а.с.12-13). Акт про проведені електронні торги виготовлено старшим державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського РУЮ Чонка Д.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-209/11, виданого 25.05.2011 року Виноградівським районним судом про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в сумі 146187,34 грн., судових витрат у сумі 1461,87 грн. та витрат 120,00 грн. (а.с.10). Таким чином, реалізація спірної квартири відбулася у примусовому порядку на підставі рішення суду. Про результати електронних торгів відповідач був повідомлений листом начальника відділу ДВС Виноградівського РУЮ від 09.09.2015 року (а.с.14). Позивач [PERSON] став власником вказаної житлової трикімнатної квартири, його право власності підтверджується Свідоцтвом про право власності від 08.10.2015 року та зареєстрованого в реєстрі прав власності за №6611, що видано на підставі Акту про проведені електронні торги, затвердженого начальником відділу ДВС Виноградівського РУЮ Закарпатської області Андрійцьо Р.В. 09.09.2015 року (а.с.8). Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2015 року (а.с.9). Квартира до її відчуження належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виноградівською міською радою, згідно рішення Виноградівської міської ради від 16.12.2003 року за №900, реєстровий №1616 та зареєстрованого Виноградівським бюро технічної інвентаризації 31.12.2003 року, за номером запису 1543, в книзі 7, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в РПВНМ до 2013 року: 4255481. Після реалізації предмета іпотеки (квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) на прилюдних електронних торгах відповідачі (іпотекодавці) [PERSON] та [PERSON] надали до Виноградівського РВ ДВС відомості про відкриті у банках рахунки, отримали залишок коштів від реалізації такого майна та задоволення вимог кредитора (іпотекодержателя) в сумі по 20552,00 грн., згідно платіжних доручень №368 від 28.01.2016 та №305 від 25.01.2016 р. (а.с.20, 21, 125-126). Станом на 03.03.2016 року у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]., що підтверджується довідкою ОСББ «Дружба» №13 від 03.03.2016 року (а.с.15). Позивач, як добросовісний набувач дізнався про те, що в квартирі, яку він придбав через електронні прилюдні торги, тимчасово продовжує проживати відповідач [PERSON] без належної на те правової підстави. Після придбання квартири позивачем по справі та її державної реєстрації, переоформлення відповідних договорів на комунальні послуги, постачання електроенергії, [PERSON] , надав колишнім власникам квартири (які відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України перестали бути її власниками), в тому числі відповідачу [PERSON] , в порядку передбаченому ст.109 ЖК УРСР та ст.40 ЗУ «Про іпотеку», погоджений з відповідачами двохмісячний термін для добровільного звільнення квартири, можливості підшукати (орендувати) інше житло, переїхати проживати до житла особи, яка брала в банку кредит під заставу в іпотеку вказану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] продовжує проживати у спірній квартирі, а про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстрації належним чином не реагує. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради №05-02/415 від 26.09.2019 року, за адресою [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO]., а [PERSON] знята з реєстрації місця проживання з вищезазначеної адреси в зв`язку зі смертю [INFO] (а.с.120). 20.01.2020 року, позивачем було надіслано пропозицію відповідачу про надання йому додаткового строку для виселення, з пропозицією укласти договір оренди квартири, власником якої він є, на термін 6 місяців для того, щоб відповідач з сім`єю міг підшукати інше житло, оскільки був зимовий період і позивач ставиться до цього з розумінням. Однак, позивачем [PERSON] , отримано відповідь [PERSON] на пропозицію про укладення договору оренди житлового приміщення, в якій висловлена повна відмова від її прийняття (а.с.170-172, 173-174). Крім того, у матеріалах справи міститься копія ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року у справі №299/2029/16-а, яке набуло законної сили, про закриття провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання власності та зобов`язання вчинити дії (а.с.109-114). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до Постанови ВСУ від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок чи квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї і мають право розпоряджатись ними на власний розсуд. Право власника житлового будинку (квартири) на вселення до будинку (квартири) членів сім`ї власника, а також інших осіб. Порядок користування жилим приміщенням, встановлюється відповідною угодою між власником та цими особами. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім`ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності. Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім`ї користування жилим приміщенням. Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові №6-158цс14 від 05.11.2014 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою по [ADDRESS] в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках процедури електронних торгів. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом вбачається, що у відповідача відсутні правові підстави для проживання у належній позивачу квартирі, відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд, відмовляється добровільно звільнити займане ним жиле приміщення. Оскільки, відповідач у добровільному порядку, передбаченому ч.3 ст.109 ЖК УРСР у двохмісячний термін наданий позивачем (новим власником після купівлі квартири [ADDRESS] на прилюдних електронних торгах) на його письмову вимогу не звільнив житлове приміщення в добровільному порядку, то саме в судовому порядку і підлягає захисту порушене право позивача, шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Представником відповідача у своїх запереченнях на позовні вимоги висловлена вимога про встановлення у мотивувальній частині рішення нікчемності правочину купівлі-продажу, з якого позивач виводить власність на квартиру (а.с.159), при цьому не звернувшись до суду із зустрічним позовом. Суд звертає увагу на наступне. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначає ЗУ «Про виконавче провадження». Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Правила проведення електронних торгів на час виникнення спірних правовідносин визначалися Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим Наказ Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року N 68/5 із змінами та доповненнями. Що стосується порушень, на думку представника відповідача, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, тощо то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Як встановлено у судовому засіданні, предмет іпотеки трикімнатну квартиру загальною площею 72,4 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ., було виставлено на продаж з встановленням початкової ціни продажу в розмірі 507234,00 грн. відповідно до висновку про вартість майна, дата оцінки 18.12.2014 року. В подальшому, враховуючи те, що попередні торги за початковою ціною предмета іпотеки не відбулися, була здійсненна уцінка лоту №70980 та ціна продажу предмета іпотеки на повторних електронних торгах склала 258689,34 грн. (лот №82683). Згідно протоколу проведення електронних торгів №106740 від 05.08.2015 року, проведено електронні торги з реалізації вищезазначеного майна, на яких предмет іпотеки придбано за сумою 258689,34 грн. Доказів, що відповідач оскаржував дії державного виконавця чи прийняті державним виконавцем відповідні рішення у виконавчому провадженні відповідачем [PERSON] суду не надано, матеріали справи не містять жодного доказу щодо порушення його прав. Таким чином, факт реєстрації відповідача та його проживання у квартирі, що належить позивачу, носить формальний характер, та порушує права нового власника [PERSON] . Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, наявні в матеріалах справи докази як в підтвердження позовних вимог, так і їх заперечення, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а обраний спосіб захисту порушеного права не суперечить закону. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved