Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом згідно якого просить зобов'язати [PERSON] демонтувати аварійну стіну приміщення, яке розташоване на межі земельних ділянок, що призначені для обслуговування його житлового будинку та житлового будинку відповідача; зобов'язати [PERSON] демонтувати частину самовільно збудованої всупереч вимогам ДБН капітальну споруду, яка розташована на межі земельних ділянок що призначені для обслуговування його житлового будинку та житлового будинку відповідача; зобов'язати [PERSON] прибрати каміння від аварійної стіни приміщення, яке розташоване на земельній ділянці що призначена для обслуговування його житлового будинку. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що належний йому на праві власності житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, призначеній для обслуговування вказаного житлового будинку та поряд з яким розташоване будинковолодіння відповідача. На земельній ділянці, якою користується відповідач розташована споруда, стіна якої знаходиться на межі їхніх земельних ділянок, яка перебуває в аварійному стані та загрожує обвалом стіни, що, як вважає позивач, ставить під загрозу життя та здоров'я позивача та членів його сім'ї. Позивач вказує, що такі дії [PERSON], а саме будівництво капітальної споруди на межі земельних ділянок, які перебувають в їхньому користуванні, та утримання в аварійному стані іншої споруди, порушують його законні права, оскільки аварійна стіна становить загрозу для життя та здоров'я людей і встановлена споруда розташована таким чином, що усі стічні води з даху стікають на земельну ділянку призначену для обслуговування його житлового будинку. Також зазначає, що новозбудована споруда спричиняє тінь на його подвір'ї, внаслідок чого подвір'я постійно мокре, що призводить до його руйнування та на його неодноразові звернення в контролюючі органи з приводу будівництва споруди йому надходили відповіді, що відповідач будує споруду без належних на те дозволів, всупереч встановленому порядку з грубим порушенням державних-будівельних норм України. На підставі наведеного позивач просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи викладені в позовній заяві повністю підтримав та просить суд позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав та просить в задоволенні таких відмовити. Сої заперечення мотивує тим, що забудови земельної ділянки чи її самозахоплення з боку відповідача не було, останнім було проведено реконструкцію частину господарської споруди яка перебувала в аварійному стані. Жодних перешкод у користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою, відповідач не вчиняв, водночас позивач своїми діями фактично перешкоджав у здійсненні реконструкції вищезгаданої господарської споруди. А тому вважає, що позовні вимоги позивача про захист ніби то порушених його прав є безпідставними. Представник третьої особи - Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не з'явився та не повідомив причини неявки. Однак від сільського голови надійшла заява в якій він вказує, що в задоволенні позову покладається на розсуд суду та розгляд справи проводити у його відсутності. Проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, а його представник у судовому засіданні, як на підстави для задоволення заявлених ними позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження у представлених суду доказах. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок із приналежними до нього господарськими будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 28.01.2003 р. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ст.152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Як зазначено у роз'ясненнях Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, вміщених у п.5 Постанови №6 від 30.03.12 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Згідно представлених суду доказів, встановлено, що відповідачем проведено перепланування та реконструкція існуючого будинку, який належить йому на праві власності, тобто забудови земельної ділянки чи її самозахоплення з боку відповідача не було для переобладнання та/або реконструкцію існуючого будинку, тому норми про самочинне чи містобудівне законодавство, на які посилається позивач, не застосовуються, у зв'язку з чим суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про демонтування частини самовільно збудованої всупереч вимогам ДБН капітальної споруди, яка розташована на межі земельних ділянок. що призначені для обслуговування житлового будинку позивача, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такі ж вимоги встановлюються ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд критично оцінює доводи позивача [PERSON] про аварійність стіни приміщення, яке розташоване на межі земельних ділянок, що призначені для обслуговування житлових будинків позивача та відповідача, яке виражається у наявності каменів на подвір'ї позивача, оскільки такі нічим не доведено, не підтверджено суду наданням достатніх доказів цього, тому суд вважає, що у задоволенні вимоги про демонтаж аварійної стіни приміщення, яке розташоване на межі земельних ділянок, що призначені для обслуговування житлових будинків позивача та відповідача, слід відмовити. Рішенням Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №171 від 08.06.2012 р. зобов'язано [PERSON] забрати каміння з території гр.[PERSON] З урахуванням наведеного, враховуючи те, що рішення Дмитрівської сільської ради № 171 від 08.06.2012 року відповідачем не виконано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача [PERSON] прибрати каміння з території присадибної ділянки позивача є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed