Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що 10 червня 2014 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з лютого 2020 року по даний час з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та сімейного бюджету. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки відсутнє взаєморозуміння, пропало почуття поваги та любові. На даний час шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу неможливе, на примирення категорично не погоджується. Просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито спрощене провадження у даній справі (а.с.11). 01.06.2020 року відповідач спрямувала до канцелярії суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказала, що шлюбні відносини з позивачем припинено 20.02.2020 року, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак заперечує щодо вказаних позивачем причин розпаду сім`ї. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив розірвати їх шлюб. Щодо примирення з відповідачем категорично заперечує. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наведених нижче підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони 10 червня 2014 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №782, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилася доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Причиною розпаду сім`ї стало не підтримання подружжям шлюбних відносин з 20 лютого 2020 року, окреме проживання та не ведення спільного господарства. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Відповідно до роз`яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що сім`я сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу на думку суду суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що надавати строк для примирення не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved