Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому просить визнати його батьком [PERSON], [INFO], і внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, посилаючись на те, що починаючи з 2007 року до теперішнього часу він та [PERSON] мешкають разом однією сім'єю, фактично перебувають у шлюбних відносинах. Місцем проживання його і відповідача на сьогоднішній день є: м.Запоріжжя, вул.Реконструктивна, будинок №27, де він зареєстрований, а відповідач мешкає без реєстрації. 28.11.2015 року [PERSON] народила доньку [PERSON], батьком якої є він. У свідоцтві про народження дитини в графі батько дитини за заявою матері було зазначено ім'я і по батькові позивача, проте прізвище батька вказано «Дарахвелідзе», тобто за прізвищем матері. Запис про батька дитини був зроблений у відповідності до ст.135 Сімейного кодексу України. Весь час спільного проживання дитина мешкає разом з ним і матірю, називає його батьком. Він матеріально забезпечує доньку, займається її вихованням, піклується і забезпечує розвиток дитини. Позивач звертався до відповідача з проханням разом звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про визнання його батьківства по відношенню до спільної доньки, відповідно до положень ст.ст.125, 126 Сімейного кодексу України, однак остання, із незрозумілих причин, ухиляється від подання вказаної спільної заяви до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, у звязку з чим він змушений звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Позивач і його представник у судовому засіданні уточнений позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просили суд про його задоволення. У судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги визнала і зазначила, що біологічним батьком її дитини [PERSON] дійсно є [PERSON], з яким з 2007 року вона підтримує фактичні шлюбні відносини. Після народження спільної із позивачем доньки вона не мала можливості за своєю заявою провести реєстрацію дитини в органах реєстрації цивільного стану, через те, що є громадянкою [PERSON] Федерації. Так, як із позивачем вона не перебувала у офіційному шлюбі, останній подати заяву про реєстрацію дитини саме як батько не міг. За погодженням із органами реєстрації цивільного стану реєстрація доньки відбулась за заявою [PERSON], біологічного батька дитини, проте поданою ним як іншою особою, відповідно до положень ч.1 ст.135, ч.2 ст.144 Сімейного кодексу України. Представник третьої особи Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у судовому засіданні щодо задоволення уточненого позову не заперечувала, а також пояснила, що проблемою при проведені реєстрації було те, що матір дитини мала паспорт громадянки [PERSON] Федерації, біологічний батько дитини [PERSON] не міг подати заяву про реєстрацію доньки саме як батько дитини, через те, що він не перебував у офіційному шлюбі із [PERSON] Дитина була зареєстрована на підставі ч.1 ст.135, ч.2 ст.144 Сімейного кодексу України за заявою третьої особи [PERSON], позивача по справі. Відомості про матір зазначені відповідно до наданого медичного свідоцтва про народження. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України неявка представника третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача і його представника, відповідача, представника третьої особи, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження, серії І-ЖС, №296910, виданого 15.12.2015 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис за №1177 (а.с.6). Відповідно до актового запису про народження №1177 від 15.12.2015 року відомості про батька [PERSON] внесені за вказівкою заявника. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №000017920014, сформованого 13.04.2017 року Комунарським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, державна реєстрація народження [PERSON] проведена 15.12.2015 року відповідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоровя), а саме за заявою [PERSON]. Так як учасники процесу в судовому засіданні не наполягали на проведенні молекулярно-генетичної експертизи, відповідач визнав факт кровної спорідненості між її дитиною і позивачем, тому суд вирішив за недоцільне проведення зазначеної експертизи. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є близькою знайомою як позивача так і відповідача. Знає обох на протязі декількох років. Мешкає по сусідству із будинком, у якому мешкають позивач, відповідач та їх спільна дитини. Їй відомо, що позивач і відповідач мешкають разом приблизно із 2007 року, з цього ж часу підтримують фактичні шлюбні відносини. У 2015 році у них народилась спільна донька [PERSON], яка на теперішній час мешкає разом із батьками. Не дивлячись на свій малолітній вік, [PERSON] називає позивача батьком. Позивач забезпечує свою доньку, всіляко піклується про неї та займається її вихованням. Також, свідок пояснила, що їй відомо, що при реєстрації доньки у органах реєстрації цивільного стану у батьків [PERSON] виникли певні проблеми, через низку обставин. Аналогічні свідчення надала суду допитана у якості свідка [PERSON] З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. На підставі ст.3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, від 15.10.1975 року, ратифікованої Україною 14.01.2009 року, встановлено, що батьківство стосовно кожної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. У відповідності до вимог ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно зі ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України). На підставі ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. З матеріалів справи вбачається, що актовий запис про батька [PERSON] учинено відповідно до ч.1 ст.135, ч.2 ст.144 Сімейного кодексу України, а саме за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записано за заявою заявника [PERSON] Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). У своєму рішенні по справі «Мікулич проти Хорватії» від 07.02.2002 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що людина має життєво важливий інтерес, захищений Конвенцією, в одержанні інформації, необхідної для розкриття правди про важливий аспект щодо своєї особи. Інтереси особи, яка домагається встановлення батьківства мають бути забезпечені, коли батьківство не може бути встановлене за допомогою дослідження на ДНК. Згідно зі ст.134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного кодексу України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, і видає нове свідоцтво про народження. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав факт того, що позивач є батьком її дитини, сторони не заявляли клопотання щодо проведення відповідної експертизи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved