Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» - про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у своїй позовній заяві суду зазначив, що він пропрацював на підприємстві відповідача [PERSON] акціонерному товаристві «Євраз [PERSON]» на різних професіях і посадах в період з 30 липня 1984 року по 26 грудня 2011 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 17 січня 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року у цивільній справі за його позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» на його користь стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток 5766 гривень 71 копійка. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Він звільнений з [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» і йому з вини відповідача не були виплачені всі суми, що повинні були виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток. Визначена судом сума стягнення виплачена йому позивачу 26 березня 2016 року день виплати цієї суми є днем фактичного розрахунку щодо виплати заробітної плати за час його роботи. Час затримки - з дня звільнення до дня фактичного розрахунку складає 1065 робочих днів. Середній заробіток на момент звільнення 277 гривень 12 копійок. Виплата усіх належних сум, нарахованих на час звільнення, не виключає наявність інших сум, не нарахованих йому з вини відповідача. Отже, стягнувши з відповідача заборгованість із заробітної плати за час відпусток суд, тим самим, визнав, що у порушення ст. 116 КЗпП України відповідач виплатив йому не всі суми. Така ж правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року в цивільній справі за аналогічними правовідносинами. Таким чином, з відповідача на його користь повинна бути стягнена сума, передбачена ст. 117 КЗпП України 295132 гривні 80 копійок з розрахунку 1065 робочих днів затримки х середній заробіток = 277 гривень 12 копійок. Зазначений розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (295132 гривні 80 копійок.) є значно завищеним у порівнянні з сумою стягнутої за рішенням суду заробітної плати (5766 гривень 71 копійка). Враховуючи те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, він просив суд постановити рішення якимстягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5800 гривень 00 копійок. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені вище обставини. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, 26 лютого 2016 року, Приватним акціонерним товариством «Євраз [PERSON]» на виконання рішення Жовтневого районного суду від 17 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2014 року та на підставі виконавчого листа 212/83/14 від 12 лютого 2016 року були виплачені грошові кошти в сумі 5766 гривень 71 копійка, в якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток. Таким чином Приватне акціонерне товариство «Євраз [PERSON]» фактично виконало рішення Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 17 січня 2014 року в повному обсязі. Таким чином, для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України необхідна наявність наступних умов: порушення власником (підприємством) строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України); відсутність спору про розмір належних працівникові сум при звільненні, вина власника (підприємства). Позивач звільнився з ПАТ «Євраз [PERSON]» 26 грудня 2011 року. При звільненні позивачеві були виплачені всі належні з підприємства суми, які існували на момент звільнення (були нараховані). Позивач цього факту не спростовує, тобто строки розрахунку з позивачем встановлені ст. 116 КЗпП України дотримано. Позивачем, також, не доводиться факт того, що на момент звільнення був спір про розмір належних йому сум при звільнені Частина 2 ст. 117 КЗпП України визначає, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В поєднанні з нормами ч.3 ст. 116 КЗпП України, умовою для застосування ч. 2 ст. 117 КЗпП України є наявність спору, про розмір належних працівникові сум при звільненні, який виник саме в момент звільнення працівника та неправомірні винні дії власника підприємства в невиплаті цих спірних сум, про які працівником заявлена вимога. Як вказувалося вище, спірних сум на момент звільнення не було, жодна із сторін не оспорювала розмір належних працівникові сум при звільнені. Позивач звільнився 26 грудня 2011 року. При цьому, підставою позову є порушення відповідачем законодавства про оплату праці, при визначенні середнього заробітку, для оплати часу відпусток, а не визначення сум, належних працівникові при звільнені. Викладене, також, підтверджує відсутність вини відповідача саме в несвоєчасному розрахунку чи розрахунку не в повному обсязі, оскільки вина, виходячи з підстав позову, полягає в порушенні законодавства про оплату праці при визначенні середнього заробітку, для оплати часу відпусток. Таким чином, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає умовам відповідальності власника, визначеним ст. 117 КЗпП України та задоволенню не підлягає. Крім того, у п.20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Таким чином вважає що суд при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку має врахувати положення викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, що заборгованість підприємства утворилася за весь час роботи позивача та відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві. Тому представник відповідача просив суд в задоволені позовних вимог позивача, відмовити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні встановлено що, позивач пропрацював на підприємстві відповідача [PERSON] акціонерному товаристві «Євраз [PERSON]» на різних професіях і посадах в період з 30 липня 1984 року по 26 грудня 2011 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 17 січня 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» на користь [PERSON] стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток 5766 гривень 71 копійка. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивач звільнився з підприємства відповідача і йому з вини відповідача не були виплачені всі суми, що повинні були йому виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток. Визначена судом сума стягнення виплачена йому позивачу 26 березня 2016 року день виплати цієї суми є днем фактичного розрахунку щодо виплати заробітної плати за час його роботи. Час затримки - з дня звільнення до дня фактичного розрахунку складає 1065 робочих днів. Середній заробіток на момент звільнення 277 гривень 12 копійок. Виходячи з викладеного суд вважає що з [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» на користь позивача повинна бути стягнена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені, передбачена ст. 117 КЗпП України виходячи, з розрахунку 1065 робочих днів затримки помножені на середній заробіток 277 гривень 12 копійок але визначаючи суму відшкодування суд вважає її значно завищеною, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнена суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені [PERSON] у сумі 5800 гривень 00 копійок. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави сума судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved