Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за час прострочення виконання за договором позики в розмірі 290 207 гривень. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено. Після смерті [PERSON] , відбулася зміна позивача (стягувача) на [PERSON] . Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року заочне рішення було скасовано, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження. У судовому засіданні представник позивача доводив суду, що 07 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Запорізької області Вовк І.І., за реєстрованим № 4589. У відповідності до умов договору Позивач передав Відповідачу 397 000 (триста дев`яносто сім тисяч) гривень, що еквівалентно 50 000, 00 (п`ять десять тисяч) доларів США, згідно курсу продажу доларів США, установленому комерційними банками м. Запоріжжя на день посвідчення договору, зі строком виплати боргу 07.05.2011 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. У зв`язку із тим, що Відповідач уклонявся від виконання умов договору позики, а саме у встановлений у договорі строк не повернув суму боргу, тоді Позивач був вимушений звернутися з позовом до районного суду про примусове стягнення борг договором позики з Відповідача. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.02. 2012 року з [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 397 000,00 грн. Крім того, на підставі п.4 Договору позики, при неповерненні позики своєчасно (у термін до 07.05.2011 року) Позикодавець вправі буде своєчасно пред`явити цей договір до стягнення в строки і в порядку передбачені чинним законодавством України, та вимагати повернення йому частини позики, що залишилось несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити 0,1 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. У зв`язку із тим, що основний борг за договором позики з Відповідача стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, та на теперішній час заборгованість не погашена то за Відповідачем ще залишився борг по сплаті 0,1 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення, яка складає суму 290207 гривень. У зв`язку із невиплатою боргу представник позивача підтримав позовні вимоги, надав суду розрахунок заборгованості та наполягав на стягненні зазначеної суми. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що сума боргу за договором була стягнута у повному обсязі. Виконавче провадження закрито у зв`язку з повним погашенням боргу, тому нараховувати проценти за користування позикою, а також нарахування неустойки мають бути припиненні після спливу визначеного договором строку виконання зобов`язання. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, не засновані на Законі та суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, тому у задоволенні позову слід відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухав пояснення сторін суд дійшов до наступного: Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. Позивач у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідача були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести її обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У судовому засіданні доведено та підтверджено письмовими доказами, що 07 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Запорізької області Вовк І.І., за реєстрованим № 4589. У відповідності до умов договору Позивач передав Відповідачу 397 000 (триста дев`яносто сім тисяч) гривень, що еквівалентно 50 000, 00 (п`ять десять тисяч) доларів США, згідно курсу продажу доларів США, установленому комерційними банками м. Запоріжжя на день посвідчення договору, зі строком виплати боргу 07.05.2011 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2012 року з [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 397 000,00 грн. За нормою частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за процентами за користування позикою суд виходить з такого. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору від 07 травня 2010 року [PERSON] надав позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 07 травня 2011 року. При цьому, за умовами договору, договір позики є безпроцентним. Досліджений судом розрахунок заборгованості, зазначений у позовній заяві, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованим 0,1% від суми непогашеної заборгованості включає період з 07.05.2011 по 07.05.2013, який виходить за межі строку кредитування. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи наведене, суд вважає, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за кожен день прострочення за період з 07.05.2011 по 07.05.2013 роки в сумі 290 207 гривень є безпідставною, тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed