Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з професійним захворюванням та виробничою травмою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 20.06.1994 року, з повним робочим днем у шахті. Наказом відповідача № 58-к від 31.03.2020 року його звільнено 30.03.2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Має загальний стаж роботи 29 років 2 місяці 6 днів, з яких 25 років 9 місяців 11 днів відпрацював в умовах впливу шкідливих факторів. 14.07.2013 року позивач при виконанні виробничого завдання в підземних виробках по перекріпленню повітряподаючого ходка 14 західної лави пласта С-18 видаленою стійкою позивача було травмовано в голову, про що було складено акт Ф-1 за № 39, затверджений 17.07.2013 року. Травма визнана як така, що пов`язана з виробництвом. Після лікування висновком МСЕК 12.09.2013 року позивачу вперше було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності. На початку 2018 року його фізичний стан значно погіршився. Він був змушений періодично лікуватися у Вугледарській ЦМЛ, але лікування не допомагало. Позивач пройшов лікування в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з 26.08.2020 року по 04.09.2020 року. Внаслідок тривалої фізичної праці у підземних умовах у нього розвилось хронічне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Медичним висновком захворювання встановлено вперше та визнано професійним, що пов`язано з умовами праці у несприятливих виробничих факторах. Висновком МСЕК від 03.11.2020 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання на 40%, в зв`язку з травмою на виробництві на 25 %, а за сукупністю на 65 %, також встановлено третю групу інвалідності. Згідно акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 22.09.2020 року роботодавець не забезпечив належним чином досконалість технологічного процесу, не забезпечив механічними пристроями робітників при виконанні ними тяжких фізичних робіт в підземній виробці, неефективність роботи вентиляторів, відсутність засобів і заходів рятувального характеру. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання. Позивач більше ніж на половину втратив професійну працездатність, втратив можливість повністю реалізувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, пристосовуватися до атмосферних перепадів, обмеження життєдіяльності, погіршення життєвих умов, значний час витрачати на стаціонарне та амбулаторне лікування, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя і свідчить про заподіяння йому моральної шкоди, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь моральну шкоду, одноразово, в сумі 32500 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти рішення відповідно до норм діючого законодавства та розглянути справу за його відсутності. Крім того, у відзиві зазначив, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, характеру та тривалості страждань, тяжкості завданої травми, наслідків ушкоджень, істотних вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивача. На даний час підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому стані, не має можливості своєчасно сплачувати заробітну плату. Введення простою з грудня 2019 року різко погіршило фінансовий стан підприємства. Стягнення пред`явленої суми моральної шкоди призведе до ще гіршого стану підприємства. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з 20.06.1994 року. Позивача звільнено 30.03.2020 року з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» наказом № 58-к від 31.03.2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіє трудової книжки позивача [NUMBER] [PERSON] (а.с.12-13). При виконанні виробничого наряду 14.07.2013 року в підземних виробках по перекріпленню повітряподаючого ходка 14 західної лави пласта С-18 видаленою стійкою [PERSON] було травмовано по голові. За наслідками нещасного випадку з позивачем було складено акт форми Н-1 за № 39 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений керівником підприємства 17.07.2013 року (а.с.19). Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав: забій головного мозку 1 ступеня з рефлекторно-пірамідною недостатністю, вестибулопатією, ликворною дісциркуляцією ВСД по гіпертонічному типу; перелом кісток носу, що підтверджується копією епікризу № 1080/189 від 30.08.2013 року (а.с.20). Висновком МСЕК від 12.09.2013 року [PERSON] вперше було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності з 09.09.2013 року по 01.10.2014 року по трудовому каліцтву 14.07.2013 року, рекомендовано медичне лікування за наслідками трудового каліцтва (а.с.18). При виконанні своїх трудових обов`язків в підземних умовах позивач отримав вперше професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, що підтверджується копією медичного висновку ЦЛЕК про наявність хронічного професійного характеру захворювання № 29/704 від 02.09.2020 року, копією виписки з медичної карти № 697 від 04.09.2020 року, копією виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 475 від 16.03.2020 року (а.с.7, 14, 16-17). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.09.2020 року професійне захворювання [PERSON] виникло в зв`язку з: недосконалістю технологічного процесу; вимушеною робочою позою, вимушеними нахилами тулубу (а.с.8-11). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 03.11.2020 року позивачу вперше-повторно була встановлена стійка втрата професійної працездатності за сукупністю на 65 %, з 20.10.2020 року та безстроково: внаслідок хронічного професійного захворювання вперше на 40 %, внаслідок трудового каліцтва 14.07.2013 року повторно на 25 %, та його визнано інвалідом ІІІ групи. Позивачу рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.6). Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідач не заперечує той факт, що позивач під час роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» отримав професійне захворювання та трудове каліцтво, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності безстроково на 65 %. Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 32500 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved