Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,197 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в [ADDRESS]. Позивач являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину своєчасно та належним чином, в зв'язку в чим Запорізькою районною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа, однак, в зв'язку з отриманням від нотаріуса Постанови про відмову з вчиненні нотаріальних дій із-за відсутності у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач звернувся до суду з позовною заявою. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, але надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач - Територіальна громада Григорівської сільської ради з позовною заявою згодна в повному обсязі, заперечень не мають, просять розглянути справу в відсутність їх представника, про що надали суду заяву. Представники Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області та Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви про відсутність заперечень та просять розглянути справу в їх відсутність. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до пп. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п. 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування вбачається, що при вирішенні спору про спадкування застосовується чинне на час відкриття спадщини законодавство. Оскільки, правовідносини по спадкуванню відкрились в 1999 році, то при розгляді спору необхідно керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями за законом першої черги є дружина, діти та батьки померлого. Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується наданим суду свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим 20.01.1999 року Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис про смерть№02. Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER], виданим 17.04.1957 року Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис про народження №16, де в графі «батько» зазначений [PERSON]. Статтями 548,549 ЦК УРСР (в ред.1963 року) передбачено, що спадкоємець фактично прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року, в зв'язку з чим Запорізькою районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 208 за 1999 рік. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат»: «Нотаріус, або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії». Згідно пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом (за заповітом) осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи». Відповідно до Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, виданої 13.12.2013 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, відкриту після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року неможливо, в зв'язку з відсутністю у спадкодавця оригіналів документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із наданих суду документів: копії договору купівлі-продажу, посвідченого 17.11.1964 року секретарем Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий № 25, додатку до рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 11.04.1991 року п. №41, виписки із по господарської книги Григорівської сільської ради, довідки №01-24/18 від 22.01.2014 року, виданої Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, вбачається, що житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON]. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,197 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] (кадастровий №2322182400:07:001:0554) підтверджується наданими суду: копією Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП 07У№0006, виданим 24.12.1994 року Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області та рішенням Запорізького районного суду № 317/429/14-ц від 07.04.2014 року та Витягом державного земельного кадастру №НВ-2322877222014 від 13.05.2014 року. Згідно зі ст.1225 ЦК України спадкування на земельну ділянку відбувається на загальних підставах без зміни цільового призначення. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Всі зазначені обставини підтверджено матеріалами справи, ніким не заперечені. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності. Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до п. 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року №868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки їх задоволення не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та приходить до висновку про можливість визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved