Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 лютого 2001 року відповідно до договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній власності власники майнових сертифікатів через уповноважених осіб здійснили продаж належного їм на праві власності майна Приватному сільськогосподарському підприємству « ЛАН», в тому числі й склад, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу зборів власників земельних та майнових паїв, які перейшли в користування ПСП « ЛАН» від 01.02.2004 року на загальних зборах було прийнято рішення щодо передачі згідно актів майна уповноваженими особами, виділеного ЧСП « ЛАН» власникам паїв, які перейшли в 2003 році в господарство ПП [PERSON] пропорційно паям склад площею 144 м2 на загальну суму 15 277 гривень. З 02.02.2004 року [PERSON] безперешкодно, вільно та добросовісно на протязі 16 років використовує зазначений склад. На теперішній час ПСП « ЛАН» припинило своє існування, на підставі документів, які знаходяться в позивача [PERSON] , останній не може зареєструвати згідно чинного законодавства України за собою право власності на зазначений вище склад, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засіданні позивач та представник позивача, не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відповідно до наданої заяви просять суд розглянути справу у їх відсутність, позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Додатково повідомив, що склад загальною площею 144 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , яким користується позивач, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, а саме на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З`ясувавши думку сторін, дослідивши письмові докази судом встановлено наступне. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, договором купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній власності від 26 лютого 2001 року підтверджується, що співвласники майна, що належить їм на праві спільної часткової власності через уповноважених осіб здійснили продаж належного їм на праві власності майна Приватному сільськогосподарському підприємству « ЛАН», в тому числі і склад, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини також підтверджується і актом прийому-передачі майна, що знаходиться у частковій власності співвласників і передаються ПСП « ЛАН» по договору купівлі - продажу від 26.02.2001 року. Протоколом зборів власників земельних та майнових паїв, які перейшли в користування ПСП « ЛАН» від 01.02.2004 року на загальних зборах було прийнято рішення щодо передачі згідно актів майна уповноваженими особами, виділеного ЧСП « ЛАН» власникам паїв, які перейшли в 2003 році в тому числі в господарство ПП [PERSON] пропорційно паям склад площею 144 м2 на загальну суму 15 277 гривень. Актом передачі майна на паї власникам, які перейшли з ПСП « ЛАН» в ПП [PERSON] від 02.02.2004 року підтверджується, що комісія в складі бухгалтера [PERSON] , [PERSON] з одного боку, [PERSON] , [PERSON] з другого боку, провели прийняття - передачу частини складу площею 144м2 на суму 15 277 гривень. 01.11.2019 року Комунальним підприємством « Куп`янське бюро технічної інвентаризації » виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими ( допоміжними) будівлями та спорудами в якому об`єкт зазначений літерою «А» та складається зі складу загальною площею 144 кв. м.. Звітом про оцінку від 13.11.2019 року складеного [PERSON] підтверджується, що вартість майна, а саме складу, що розташований за адресою: [ADDRESS] . станом на 13.11.2019 року становить 73 939, 00 грн. ( а.с 5-19). Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предмет позову не належить до тих об`єктів, що виключені із цивільного обороту. Тобто, - склад є законним об`єктом володіння і, відповідно, може бути об`єктом набувальної давності. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. У відповідності до вищенаведених норм матеріального права, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, які повинні мати місце одночасно. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена у п.6 Постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позивачем доведено, що останній більше десяти років добросовісно, відкрито і безперервно володів - складом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і продовжує це робити і далі, тому суд вважає за можливе визнати право власності за позивачем на зазначений склад за набувальною давністю. Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідача, а також інших осіб.

Outcome: approved