Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі, укладений від імені [PERSON], яка померла 19 травня 2014 року, з ТОВ «СТОВ «Авангард», посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 4,03 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що дану земельну ділянку він успадкував після смерті [PERSON], яка не могла підписати спірний договір оренди землі. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що [PERSON] записана власником земельної ділянки № 1090 площею 4,03 га, кадастровий номер 3523181600:02:000:1677, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 13). 19 травня 2014 року [PERSON] померла (а.с. 14). 16 грудня 2015 року спірну земельну ділянку успадкував позивач [PERSON] (а.с. 12). 10 липня 2015 року від імені орендодавця [PERSON] і орендаря ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки та проведена державна реєстрація (а.с. 6-8, 10). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстрація відповідача ТОВ «СТОВ «Авангард» проведена 07 травня 2015 року, тобто після смерті [PERSON]. Таким чином, власник земельної ділянки [PERSON] фізично не могла підписати договір оренди земельної ділянки від 10.07.2015 року, який не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved