Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг-Холдінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, які уточнив 12 грудня 2016 року (а.с.58-68) вказав, що 23 грудня 2015 року його запросив представник ТОВ «Євролізинг-Холдінг» м.Харкова - [PERSON] для укладення договору фінансового лізингу № 000107 від 23 грудня 2015 року, предметом якого є придбання автомобіля «ZAZ LANOS», 2014 року випуску. Умови цього договору вона пояснила по телефону, зазначивши, що якщо він приїде і сплатить 10% від вартості автомобіля «ZAZ LANOS», а саме 17 920 грн., вона дуже швидко все оформить і в цей же день продавець-менеджер видасть йому автомобіль, а також розповіла про акцію, яка в них діє. Такі умови йому сподобались і він в призначений день приїхав за адресом, яку вказала [PERSON] По прибуттю вона відправила його в банк, щоб він перевів на рахунок ТОВ «Євролізинг-Холдінг» 17 920 грн., для того щоб встигнути за день все оформити і отримати в салоні автомобіль. Позивач вказує, що після того, як він сплатив, [PERSON] його протримала весь день під офісом, вводячи його цілий день в оману, обіцяючи, що скоро доставлять авто, а також надавши інший графік відсотків оплат за авто. В кінці дня вона йому повідомила, що машини не буде, оскільки її не доставили та стала його умовляти їхати додому, обіцяючи, що машину доставлять через три дні безкоштовно в місто, де він мешкає. Однак, машини через три дні не було, і він зрозумів, що вона своїх обіцянок не виконує, та, за її порадою, написав заяву на їх центральний офіс. Проте, відповіді так і не отримав. Після цього він дуже захворів і пролежав у лікарні більше місяця. [PERSON] обіцяла йому, що гроші йому повернуть. Тільки, 24 лютого 2016 року вона йому зателефонувала та повідомила, що гроші його не повернуться, ці гроші залишаються за послуги. Сплачені 17 920 грн., виявилися адміністративним платежем, які при жодних обставинах не підлягають поверненню, а не частиною вартості «ZAZ LANOS», як запевняв представник лізингової компанії. Позивач зазначає, що 25 грудня 2015 року він дуже захворів та знаходився на стаціонарному лікуванні в Центральній районній лікарні у терапевтичному відділенні з діагнозом правосторонній плеврит. 18 липня 2016 року він звернувся до органів Національної поліції про відкриття кримінального провадження за ст.190 ч.1 номер ЄДРСР 42016051670000155 від 18 липня 2016 року. Позивач вважає, що даний договір фінансового лізингу суперечить положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», Конституції України, вимогам ЦК України, постанові Верховного суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року, тому просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №000107 від 23 грудня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Євролізинг-Холдінг», стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 17 920 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути суму у 36000 грн. Позивач та представник позивача надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також заперечення на позовну заяву, що міститься в матеріалах справи, згідно якого просив суд у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із копії договору фінансового лізингу № 000107 від 23 грудня 2015 року між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та [PERSON], суд встановив, що лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність та передати Предмет лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору (а.с.9-14). Відповідно до п. 3.1. договору та додатку №3 предметом фінансового лізингу по даному договору є автомобіль «ZAZ LANOS» (а.с.17). Згідно п. 3.2.Договору та додатку № 1 вартість предмету лізингу становить 179 200,00 грн.; відсоток платежів - 50%, сума виплат - 89 600,00 грн., щомісячний платіж - 7 466,67 грн., комісія за організацію (10%) - 17 920,00 грн.; комісія за передачу (3%) - 5 376,00 грн. (а.с.15). 23 грудня 2015 року на виконання умов договору, позивачем здійснено авансовий платіж на рахунки ТОВ «Євролізинг Холдінг» в сумі 17 920 грн.(а.с.23). Відповідно до ч..ч. 1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 2. ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 000107 від 23 грудня 2015 року, який був укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було. У зв'язку із цим зазначений договір фінансового лізингу № 000107 від 23 грудня 2015 року є нікчемним з моменту його укладання,а тому відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Враховуючи, що 23 грудня 2015 року на виконання умов позивач сплатив відповідачу 17 920 грн. - ці кошти повинні бути повернуті позивачу, у зв'язку з чим суд стягує із ТзОВ «Євролізинг Холдінг» на користь [PERSON] 17 920 грн., сплачених згідно договору фінансового лізингу № 000107 від 23 грудня 2015 року. У судовому засіданні також було встановлено, що при укладанні спірного договору фінансового лізингу було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1. ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2,3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). У судовому засіданні встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 23 грудня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, фактично виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Нечітке визначення розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору, а тому, вищезазначені положення договору є несправедливими умовами, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки умовами договору передбачена сплата лізингоодержувачем різноманітних штрафів. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, а також куди має звертатися позивач у випадку порушення якості, комплектності, умов з продажу товару тощо. Зазначене переконує суд в обґрунтованості позовних вимог щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів у сумі 17 920 грн., та необхідності задоволення позову в цій чати сні позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, положень ст.23 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач на підтвердження вимог щодо завданої йому моральної шкоди надав суду виписку з медичної картки хворого від 26 січня 2016 року, згідно якої [PERSON] з 11.01.2016 року по 26.01.2016 року перебував на лікарняному з діагнозом правостороння плевропневмонія, виписку з медичної картки невідомої особи із записами від 12.12.2016 року про отриману два місяці назад травми - розтягнення сухожилок (а.с.69), копії чеків із аптек за 07.07.2010 року, 31.12. 2015 року, 01.01.2016 року,03.01.2016 року, 07.01.2016 року, 10.01.2016 року, 14.02.2016 року, 11.07.2016 року, 14-15. 07.2016 року, 16-19.07.2016 року, 25.11,2016 року, 04.12.2016 року, (а.с 72-74, 77-78), копії чеків із продовольчих магазинів на придбання продуктів харчування, засобів чищення для взуття, пакетів для сміття, тощо (а.с.75-76) Водночас, зазначені докази не містять інформацію, в чому полягала моральна шкода позивача, зокрема в якому у фізичному болю та стражданнях. Позивач не довів суду факт заподіяння відповідачем йому страждань, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також, суд звертає увагу на те, що договір лізингу було укладено 23.12.2015 року, а позивач на пневмонію захворів лише через місяць 26.01.2016 року, та в якості доказі долучив до матеріалів справи низьку чеків за 2010 рік, тобто до укладення договору лізингу а також копії чеків на придбання продуктів харчування та побутової хімії, в яких відсутня інформація про отриману ним моральну шкоду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 179,20 грн., оскільки, вказані кошти ним було оплачено на користь ПАТ «Укргазбанк» за надання банківських послуг. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial