Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю два місяці. Судові витрати у справі просив залишити за собою. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: земельна ділянка площею 1,54 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, що належала померлій на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 113620 від 30.06.2009; земельна ділянка площею 1,54 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, що належала померлій на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР № 084409 від 29.12.2003; земельна ділянка площею 0,2150 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 797566 від 27.04.2010. За життя, 02 жовтня 2014 року, [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла онуку позивачу у справі [PERSON] . Позивач, як спадкоємець померлої за заповітом, бажає прийняти спадщину після смерті баби, однак не мав можливості з об`єктивних причин своєчасно звернутись до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у зв`язку з тим, що у період з 28 листопада 2018 року по 30 квітня 2020 року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Крім того, він зазначає, що не знав про існування заповіту, складеного [PERSON] на його ім`я. Коли звернувся до нотаріуса, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Таким чином, вважає, що визначений законом строк пропущений ним з поважних причин, а тому просить суд позов задовольнити. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03 листопада 2020 року. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області - звернувся до суду з письмовою заявою, у якій заявлені позовні вимоги визнав, просив суд розгляд справи провести без його участі. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом частин 5,6 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а також ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 02 жовтня 2014 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: право на земельну частку (пай), площею 1,54 га, кадастровий номер: 7124983000:01:001:0351, яка розташована на території Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області та належить їй згідно державного акта серії ЯЖ № 113620, виданого управлінням Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області 30 червня 2009 року, а в разі виділення земельної ділянки в натурі на місцевості цю земельну ділянку, а також право на грошові заощадження на рахунку № [NUMBER] у ТВБВ 10023/070 с. Дубіївка,- заповіла [PERSON] /а.с. 9/. [INFO] в с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 55 /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] , відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина. Листом завідувача Черкаської районної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 705/01-16 від 19.09.2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини /а.с. 20/. Як вбачається з листа завідувача Черкаської районної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 820/01-16 від 23 жовтня 2020 року, наданого на запит суду, у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо наявності заведених спадкових справ відносно спадкового майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Водночас, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62186552 від 23 жовтня 2020 року, заповіт [PERSON] від 02 жовтня 2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 80, є чинним /а.с. 33, 36-37/. Як встановлено в судовому засіданні, позивач 28 листопада 2018 року був призваний на військову службу і направлений у військову частину [NUMBER] . 30 квітня 2020 року він був звільнений (демобілізований) у запас /а.с. 6/. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає про те, що не знав про існування заповіту, складеного [PERSON] на його ім`я. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На день смерті баби позивач разом із спадкодавцем постійно не проживав, а, відтак, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, у разі виявлення бажання прийняти спадщину, мав подати нотаріусу заяву\~про прийняття\~спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Цю дію позивач не вчинив, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: № 639/1883/16-ц від 11 липня 2018 року, № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, № 653/289/16-ц від 13 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проходження військової служби та необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Такий висновок узгоджується із правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 та постановах Верховного Суду: від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17 (провадження № 61- 41669св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18) від 26 березня 2020 року у справах № 517/82/19 (провадження № 61-1340св20) та № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 10 червня 2020 року у справі № 640/13714/17 (провадження № 61-44478св18) від 01 липня 2020 року у справі № 131/192/19 (провадження № 61-22639св19), від 24 липня 2020 року у справі № 729/559/18 (провадження № 61-1099св19), та від 07 вересня 2020 року у справі № 389/3108/18 (провадження № 61-17050св19). У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд виходить з того, що позивачем доведено об`єктивні причини пропуску встановленого законом шестимісячного терміну прийняття спадщини, а тому суд вважає, що вказаний строк пропущений ним з поважних причин. При цьому суд врахує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також бере до уваги те, що інші спадкоємці [PERSON] відсутні, заперечень проти позову не надійшло. Відтак, суд вважає можливим визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви прийняття спадщини тривалістю два місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у заяві про проведення розгляду справи за його відсутності просив суд судові витрати залишити за ним. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved