Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування вимог зазначив, що згідно наказу відповідача №25к від 25.01.2021 року його на підставі ч.1 ст.38 КЗпП його було звільнено за власним бажанням. При звільненні з роботи відповідач не виплатив йому нараховану заробітну плату в сумі 108875,74 грн. Зазначаючи на порушення відповідачем його трудових прав, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 108875,74 грн. Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує існування заборгованості перед позивачем, яка після вирахування податків і зборів складає 108875,74 грн. Вказує на те, що 25.01.2021 позивача було звільнено з роботи, проте за розрахунком він до адміністрації підприємства не звертався, у заяві про звільненні вимоги про здійснення з ним остаточного розрахунку не заявив, фактично погодившись зі здійсненням з ним розрахунку на розсуд роботодавця. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 07.11.2018 по 25.01.2021 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». 25.01.2021 наказом № 25к від 25.01.2019 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.6-10). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» від 26.04.2021 року № 674, заборгованість перед позивачем по заробітній платі складає за період з листопада 2019 по січень 2021 в розмірі 108875,74 грн (а.с.31-32). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства. За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Право позивача на своєчасне отримання розрахунку при звільненні передбачене ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 ст.47, ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом і не оспорюється відповідачем, вимоги законодавства щодо повного розрахунку з позивачем при його звільненні підприємством не виконано. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати в сумі 108875,74 грн. Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 908 грн, оскільки на підставі п.1 ч.1 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в справах про стягнення заробітної плати. На підставі ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved