Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в шлюбних стосунках з 21 липня 2001 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які знаходяться на їх вихованні. Зазначаючи на тому, що через відсутність взаєморозуміння вони з дружиною припинили сімейні стосунки, відновлення яких є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і суду пояснив, що до суду з приводу розірвання шлюбу він звертається вдруге. Вперше питання розірвання шлюбу ним ставилось в 2015році, але після надання їм з відповідачкою судом строку на примирення вони відновили сімейні стосунки, проте намагання зберегти сімю тривалих позитивних результатів не дало. Вказував, що їх конфлікти з дружиною негативно впливають як на них обох, так і на їх дітей та що збереження шлюбу вже є неможливим. Відповідачка позов визнала, підтвердивши суду негативний вплив стосунків, що склалися між нею і позивачем, на дітей. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2001 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 161 (арк.спр. 7). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5-6). Як зазначили в судовому засіданні сторони, діти знаходяться на їх спільному вихованні. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивач, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, а також той факт, що позивач з позовом про розірвання шлюбу звертається не вперше, дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дітей та питання їх матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «Спірідонова», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved