Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 липня 2017 року біля 12 години він разом зі своїм сином [PERSON] прийшов до відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» розташованого по бульвару Меотиди, 38 в місті Маріуполі. Працівниками відділення банку з невідомих причин йому було відмовлено в обслуговуванні та викликано охорону. Працівники охорони вивили його з приміщення відділення банку та викликала працівників поліції. Після приїзду працівників поліції останні забрали його до Лівобережного\~ відділу поліції для встановлення особи, при цьому до нього було застосовано спеціальний засіб наручники. В подальшому відносно нього працівниками поліції було складено протокол про адміністративне затримання та протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 173 КУпАП. Під час складання вказаних протоколів, він увесь час знаходився у відділі поліції у наручниках, крім того, на його прохання було здійснено виклик швидкої медичної допомоги у зв`язку із поганим самопочуттям. В подальшому, відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2017 року у притягненні його до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП було відмовлено, провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до вимог чинного цивільного законодавства кожний чоловік має право на повагу його честі та гідності, які є недоторканими. Вважав, що працівники поліції, відповідачі по справі, своїми незаконними діями, які виразились в застосуванні сили та спеціальних засобів, а також образах та знущанні порушили його право на повагу до честі та гідності. В наслідок вказаних дій йому було спричинено фізичний біль, страждання, а також душевні страждання, а тому, посилаючись на вимоги ст.. 23 ЦК України, користуючись своїм правом на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав просив стягнути з відповідачів по справі по 5000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив позов задовольнити. Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] заперечували, надали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що вважають вимоги позивач незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, якими він мотивує свої вимоги викладені у позові. Зазначали, що під час виконання своїх службових обов`язків, вони діяли виключно в межах повноважень та у спосіб визначений законом. На підставі викладеного у відзиві вмотивування, просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 13 грудня 2017 року провадження у справі відкрите та призначене судове засідання, роз`яснено сторонам їх право на подачу відзиву на позов, відповідь на відзив, заперечення та строк для їх подачі. 24 січня 2018 року позивачем надане клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків. Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 27 лютого 2018 року визначено розглядати цивільну справу [PERSON] про захист честі та гідності за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 18 травня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] про захист честі та гідності передано на розгляд за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. 08 серпня 2018 року цивільна справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 серпня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] про захист честі та гідності прийнято до свого провадження суддею Міхєєвою І.М. та призначене судове засідання в приміщенні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року зазначена справа була прийнята до провадження суддею Гноєвим С.С. у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Міхєєвої І.М. Ухвалою суду від 22 березня 2019 року підготовче провадження закрите та справа призначена до розгляду. Вислухавши пояснення сторін, свідків дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 липня 2017 року інспектором роти №1 батальйону УПП в місті Маріуполь ДПП лейтенантом поліції [PERSON] відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол серія АА 159716 про те, що останній вказаного дня, о 13 годині 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у громадському місці біля будинку 38 по проспекту 50 років Жовтня в місті Маріуполь висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.. 173 КУпАП. Крім того, 29 липня 2017 року інспектором роти №1 батальйону УПП в місті Маріуполь ДПП молодшим лейтенантом поліції [PERSON] відносно [PERSON] було складено протокол серія АА №022781 про адміністративне затримання, з якого вбачається, що 29 липня 2017 року\~ о 13 годині 20 хвилин [PERSON] було затримано у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ст.. 173 КУпАП для припинення правопорушення, складання адміністративних матеріалів, встановлення особи. Згідно відмітки у протоколі [PERSON] звільнено 29.07.2017 року о 14 годині 57 хвилин, підстава для звільнення: особа встановлена, складено адміністративний протокол за ст.. 173 КУпАП. Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що під час перебування [PERSON] у відділі поліції, на прохання останнього, йому дійсно викликалась швидка медична допомога у зв`язку із поганим самопочуттям. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи відносно [PERSON] , згідно постанови Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2017 року за результатами розгляду адміністративної справи у притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП відмовлено. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно останнього було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173КУпАП. У судовому засіданні за участю сторін оглянутий DVD диск видео фіксації адміністративного затримання [PERSON] , який мав місце 29.07.2017 року та з якого вбачається, що позивач добровільного погодився та не чинив опір працівникам поліції при адміністративному затриманні. З листа Маріупольської місцевої прокуратури №2 від 17.08.2017 року вбачається, що прокуратурою проводилась перевірка за заявою [PERSON] з приводу неналежного виконання працівниками Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області покладених на них законом обов`язків. За результатами проведеної перевірки підстав для притягнення працівників Лівобережного ВП до дисциплінарної або кримінальної відповідальності не встановлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення з приводу адміністративного затримання 29.07.2017 року свого батька [PERSON] , дій працівників поліції під час затримання та при складанні адміністративного протоколу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає разом із [PERSON] .. 29.07.2017 року коли вона повернулась до дому з роботи побачила, що позивач лежав та погано себе почував, на зап`ястях та передпліччях у нього були синці. Зі слів позивача їй відомо, що того для він пішов до банку, там викликали охорону та доставили його до відділу поліції. У поліції йому стало погано і йому викликали швидку допомогу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що влітку\~ бачила\~ [PERSON] у якого були синці на зап`ястях та передпліччях, він казав що коли був в банку викликали працівників поліції. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб., який здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом позивач пов`язує приниження своєї честі та гідності з протиправними, як на його думку, діями працівників поліції при адміністративному затриманні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, однак доказів на підтвердження своїх доводів, з цього приводу, суду не надав. Окрім того, позивач суду не довів, що вказані дії працівників поліції мотивовані цілеспрямованими діями направленими на приниження його честі та гідності. Сама по собі відмова суду в притягнені позивача до адміністративної відповідальності не є підтвердженням факту вчинення працівниками поліції протиправних дій та приниження честі та гідності позивача. З огляду вищевикладене позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в тому числі у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується особі в разі порушення її прав протиправними діями іншої особи. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3,5,9 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За правилом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому діями відповідачів моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З приводу погіршення стану здоров`я позивача [PERSON] , останнім також не було надано підтвердження звернення його після конфлікту, до лікарів з приводу погіршення здоров`я, а епікриз №114 та копії чеків на придбання лікарських препаратів, надані позивачем, не є доказом того, що погіршення його стану здоров`я пов`язане безпосередньо із подіями які відбулись 29 липня 2017 року. Таким чином суд, вислухав сторони, свідків, дослідив всі докази в сукупності прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимоги позивача [PERSON] , а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. ст. 23, 275, 280, 297, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed