Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16.07.2020р. позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі - залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 20.11.2016р. на посаді фахівця з експлуатації та обслуговування плавзасобів. 22.04.2019 року, переведений фахівцем з експлуатації та обслуговування плавзасобів до дільниці плавзасобів Дирекції з експлуатації. З березня 2020 року позивачу нараховувалась, однак не виплачувалась заробітна плата, в повному обсязі, що підтверджується розрахунковими листами. В березні 2020р. - заборгованість на кінець місяця - 17126,62 грн., в квітні - 27 005,61 грн., в травні - 32 628,77 грн. 12.06.2020 р. відповідачем частково сплачено заробітну плату в розмірі 1400,00 грн. Отже на момент складення позовної заяви заборгованість становила - 31 228,17 гривень, без врахування заробітної плати за червень 2020 року. Внаслідок невиплати йому заробітної плати відповідачем, було порушено звичний для останнього уклад життя, це завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, втрати немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. Він є особою з інвалідністю 3 групи та ветераном війни, враховуючи його особливий фізичний та психологічний стан, необхідність в посиленому харчуванні та періодичній реабілітації, не своєчасна виплата заробітної плати, призвела до погіршення його самопочуття та поглибленню душевних страждань, через відчуття незахищеності та неможливості забезпечити себе та свою сім`ю найнеобхіднішим для нормального існування. На його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: донька-[PERSON] 2006 р.н, та син дружини, який проживає в сім`ї позивача - [PERSON] - 2003 року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та укладення шлюбу. Відчуття безнадії та неможливості утримувати свою сім`ю, поставили його у скрутне матеріальне становище, що ще в більшій мірі завдало душевних страждань та відчуття незахищеності. Отже, в результаті незаконних дій відповідача, він поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило його. З урахування розміру невиплачених відповідачем сум заробітної плати , тривалості невиплати - розмір завданих моральних страждань,позивач оцінює в 10 000,00 гривень, які просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2020 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. 09.07.2020р. представник відповідача, генеральний директор ТОВ «СРЗ» [PERSON]., надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підприємстві ТОВ «СРЗ» виникли труднощі із дотриманням строків виплати заробітної плати з початку 2019 року з різних причин. [PERSON] станом на 03.07.2020 була повністю погашена заборгованість по заробітній платі у сумі 29666,58грн. Щодо стягнення моральної шкоди, вважають, що позивач не підтвердив факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. 10.07.2020р. представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, надала до суду заяву, якою позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підтримала, позов просила задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16.07.2020р. позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі - залишено без розгляду. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.11.2016р. працює у відповідача на посаді фахівця з експлуатації та обслуговування плавзасобів. З 22.04.2019 року, переведений фахівцем з експлуатації та обслуговування плавзасобів до дільниці плавзасобів Дирекції з експлуатації, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 5-6). Згідно з розрахунковими листами товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» за березень 2020 року - травень 2020 року - у підприємства відносно [PERSON] наявний борг по заробітній платі, який станом на кінець місяця становить 32628,77грн. (а.с. 9-10). Згідно з бухгалтерською довідкою ТОВ «СРЗ» № 62003/10010-11-1066 від 06.07.2020р., станом на дату складання довідки за даними бухгалтерського обліку ТОВ «СРЗ» заборгованість із виплати заробітної плати працівнику [PERSON] не обліковується. Погашення заборгованості із виплати заробітної плати [PERSON] було проведено згідно платіжного доручення №4224 від 03.07.2020р., на загальну суму 29 666,58 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача з ТОВ «СРЗ» виникли трудові відносини, що підтверджується, зокрема, записами у трудовій книжці позивача, та була наявна заборгованість по заробітній платі з березня 2020 року, яку було сплачено 03.07.2020р. у загальній сумі 29 666,58 грн. Згідно з посвідченням, виданим Департаментом соцзахисту населення Маріупольської міської ради серії [NUMBER] 24.10.2019р., [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 8). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 987 від 23.10.2019р. Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 м. Маріуполь, [PERSON] , інваліду ІІІ групи призначені реабілітаційні заходи. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.01.2007р. виконкомом Саханської сільської ради Новоазовського району Донецької області батьком [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За п. 8 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання своєчасної виплати заробітної плати на протязі п`яти місяців, чим спричинив останньому моральну шкоду, який є інвалідом ІІІ групи, потребує реабілітації, має на утриманні неповнолітню дитину, тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої заробітної плати та строку невиплати позовні вимоги -задовольнити частково позовні вимоги з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України, і стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial