Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування - Монастириська районна державної адміністрація Тернопільської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не цікавиться своїми дітьми, не приймає участі у їхньому вихованні, не турбується про них, не допомагає матеріально та не виконує своїх батьківських обов'язків. Малолітні діти проживають з матір»ю [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає дітям ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться їхнім життям і здоров'ям. Малолітні діти повністю знаходяться на утриманні та вихованні своєї матері [PERSON] Прокурор Лушкін І.В. у судовому засіданні, виходячи з інтересів дітей, не заперечив відносно задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов не визнав, проте погодився із доводами позивача, викладеними у позові. У наступне судове засідання відповідач не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового розгляду. Судом встановлено наступні обставини. Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, батьками малолітнього [PERSON], [INFO]., є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.05.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.02.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області. Зі змісту довідки №358, виданої 02.10.2014 року виконавчим комітетом Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований і проживає в с.Діброва Монастириського району Тернопільської області. Протягом 2013 - 2014р. [PERSON] не приводив і не забирав дітей із дитячого садочка, про що Монастириським дитячим ясла-садком «Казка» 19.09.2014р. видано довідку №49. Те, що малолітні діти проживають разом з матір»ю [PERSON] підтверджується також актом обстеження житлово-побутових умов від 03.10.2014 року. Орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: с.Діброва Монастириського району Тернопільської області, батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], що стверджується висновком органу опіки і піклування №11 від 17.10.2014 року. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з подружжя, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років (ст.165 СК України). Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При ухваленні рішення суд приймає до уваги те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей, тривалий час не приймає участі в їхньому утриманні та вихованні, не турбується про них, не цікавиться їхнім життям і станом здоров'я, не створює умов для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, чого не заперечив відповідач у попередньому судовому засіданні. Вищевказане підтверджується також поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що проживають по сусідству з сім»єю позивача і стверджують, що вихованням дітей займається тільки позивач [PERSON], відповідач півтора року до дітей не навідується, участі у їхньому вихованні не приймає, матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], знаходяться на утриманні матері, відповідач [PERSON], який проживає окремо від дітей, не приймає участі у вихованні малолітніх дітей та не навідує їх без поважних на те причин. За час судового розгляду відповідач не змінив своєї поведінки по відношенню до дітей. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні та утриманні дитини відповідач суду не надав. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], а тому, з метою захисту інтересів дітей, беручи до уваги пропозиції органу опіки та піклування, захищаючи права неповнолітніх дітей, позов підлягає до задоволення, слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, слід стягнути із відповідача в користь позивача понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved