Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював у підземних умовах на ш. «Ювілейна» Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» (далі [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]») та з ним стався нещасний випадок на виробництві та після чого йому встановлено професійне захворювання. Висновком МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 70% та друга група інвалідності. Протипоказана робота важка праця в умовах виробництва, вібрації та важкої праці. Вважає, що небезпечними умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 145 000 грн. Моральні страждання виражені у постійному болю та обмеження руху, загальну слабкість, постійний біль, задишку, кашель, відчуття непотреби суспільству. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В судове засідання сторони не зявилися надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судом встановлено позивач [PERSON] під час виконання трудових обовязків 12.10.2014 року з ним стався нещасний випадок. Позивач отримав тяжкі травми грудної клітини, закритий перелом крила лівої півздовшної кістки, обширні гематоми мяких тканин сідниць,промежини, стегон,мошонки, внаслідок якого позивачу встановлено, відповідно до довідки МСЕК від 04.02.2015 року втрата працездатності 70% та встановлена друга група інвалідності. За результатами нещасного випадку проведено розслідування та складено акт за формою Н-1 від 30.10.2014 року, відповідно до якого нещасний випадок щ стався з [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Відповідно до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 30.10.2014 року, встановлені винні особи, дії або бездіяльність який призвела до нещасного випадку є гірничий майстер, в. о. гірничого майстра та сам позивач по справі [PERSON] Продовжуючи працювати в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату зумовленою обмеженістю робочого простору на підприємстві відповідача [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]» - понад 21 років, позивач отримав професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія та хронічного обструктивного захворювання легенів. Висновком МСЕК від 06.10.2016 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності за двома професійними захворюваннями в розмірі 30 %, за та підтверджено втрату професійної працездатності за отримане трудове каліцтво у 2014 року 35% , всього встановлена втрати працездатності 65%. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 08.07.2016 року. Причиною професійного захворювання є робота на протязі довгого часу в умовах шкідливих факторів 21 років, саме на підприємстві відповідача, що відмічено у п.12, 16, 19 акту (а.с.10-13). Згідно з п. 19 вказаного акту профзахворювання виникло з причини тривалого часу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача\~була заподіяна шкода на підприємстві відповідача, так як позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу та отримав трудове каліцтво. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, несприятливого мікроклімату. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, спілкуватися, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з оточуючими, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови \~праці \~відповідно \~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання та травми, з урахуванням ступеню вини відповідача та позивача та часу його роботи на підприємстві в умовах шкідливих факторів, тривалості роботи на підприємстві, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі\~ 18 000 грн. що буде\~відповідати\~розміру заподіяної\~моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача \~\~на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial