Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Автомоторсгуп» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, зобовязання лізингодавця повернути споживачу грошові кошти за недійсним правочином, трьох відсотків річних за користування безпідставно збереженими коштами та відшкодування моральної шкоди. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 03 листопада 2015 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 505124, згідно якого предметом лізингу є автомобіль «KIA Sportege». Відповідно до умов цього договору відповідач бере на себе зобов*язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. Після того, як він, позивач, на сайті OLX. UА знайшов транспортний засіб за ціною 250\~000 грн. та зателефонував до продавця, останній повідомив його, що такий автомобіль дійсно є. Приїхавши в офіс м. Запоріжжя, в усній формі представник відповідача роз*яснила, що позивач має спочатку сплатити передплату за транспортний засіб у розмірі 50\~000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладений договір лізингу і протягом кількох днів відповідач передасть у користування предмет лізингу. В той же день, ним, відповідачем, було сплачено на рахунок відповідача 50\~000 гривень. Проте представником відповідача не було роз*яснено, що цей платіж є винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов*язані з підготовкою та укладанням договору. Позивач зазначає, що вважав цей платіж частковою оплатою вартості транспортного засобу. Хоча договором, укладеним між ними, передбачено винагороду лізингодавцю, але ж він, позивач, не мав можливості детально ознайомитись з його умовами, т .я. представник відповідача пояснила, що всі умови вона пояснила та спонукала підписати договір, оскільки її чекають інші особи, які також бажають укласти договір. Позивач вважає вказаний договір фінансового лізингу № 505124 від 03.11.2015 року таким, що укладено з істотним порушенням законодавства про захист прав споживачів, а також внаслідок обману з боку продавця транспортного засобу та під впливом помилки покупця стосовно правової природи правочину та його дійсного змісту. По - перше, позивач вважає, що спірний договір має бути визнаний недійсним, оскільки відповідач ТОВ «Автомоторсгруп» станом на час укладання договору відповідно до вимог Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не мав статусу фінансової установи, ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, а тому відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин має бути визнаний недійсним. Таким чином, відповідач уклав договір фінансового лізингу за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є необхідною умовою для чинності правочину згідно частини 2 ст.203, 227 ЦК та ввів його в оману стосовно свого права на укладання договору без відповідного дозволу (ліцензії), а він, позивач, не знав, що відповідач виконує свою діяльність незаконно. Відповідач у свою чергу ввів позивача в оману щодо наявності права виконувати умови договору та надавати транспортні засоби у лізинг. На підставі зазначеного позивач просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з*явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив (а.с. 47). За згодою позивача суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, заочно. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 3 листопада 2015 року позивач уклав з відповідачем ТОВ «Автомоторсгуп» договір фінансового лізингу № 505124, згідно якого предметом лізингу є автомобіль «KIA Sportege». Відповідно до п.2.1 цього договору відповідач бере на себе зобов*язання придбати предмет лізингу у власність, а позивач лізингоодержувач зобов*язується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі згідно умов цього договору (розділ 8 Договору) ( а.с.10-15). Судом встановлено, що 03.11.2015 року відповідно до додатку №2 до Договору позивач перерахував на рахунок відповідача 50\~000 гривень - вартість фінансування (а.с.17,20). Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1\~ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~та ч.1ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч.2\~ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підриємцями (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, інші послуги (операції), повязанні з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Судом встановлено, що відповідач уклав з позивачем договір фінансового лізингу, не маючи відповідної ліцензії, тобто за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, при цьому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Приймаючи до уваги, що ТОВ «Автомоторсгруп» до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг не вносилася, відповідач статусу фінансової установи не набував, ліцензії на здійснення діяльності з фінансових послуг не отримувало, відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг. Відповідно до\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У даному випадку має місце умисне замовчування представника ТОВ «Автомоторсгруп» відсутності у останнього статусу фінансової установи, відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у звязку з чим остання ввела позивача щодо прав ТОВ «Автомоторсгруп» на укладання договору майнового лізингу в оману. Частиною 6\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~ передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобовязання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Окрім того, частиною 1 статті 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Згідно з частиною другою цієї статті у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 ЦК України з ТОВ «Автомоторсгруп» на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних від простроченої суми, які на день подачі позову становлять 90,41 грн. (50000*3*22(кількість днів з дня перерахунку по день подачі позову). Таким чином, договір фінансового лізингу між сторонами укладений 3 листопада 2015 року за № 505124 підлягає визнанню недійсним, а з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені кошти в розмірі 50 000 грн. та три відсотки річних за користування безпідставно збереженими грошовими коштами у розмірі 90,41 грн. Суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Свої позовні вимоги щодо недійсності правочину, укладеного між ТОВ «Автомоторсгруп» та позивачем, останній обґрунтовує порушенням його прав як споживача. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» моральна (немайнова) шкода підлягає відшкодуванню споживачеві в разі заподіяної шкоди, небезпечної для життя і здоровя продукцією у випадках, передбачених законодавством. За встановлених судом обставин, суд не вбачає законних підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 550,90 грн.

Outcome: partial