Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: ГУЮ у місті Києві, СТ «Бджілка» Дарницького району м. Києва про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що він отримав у спадщину від свого батька, який помер у серпні 2014 року, земельну ділянку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. На земельній ділянці розташований садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який був побудований батьком за його життя, проте право власності належним чином оформлено не було. Рішенням державного реєстратора від 09.12.2015 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на садовий будинок на підставі того, що цей будинок входить до складу спадщини на загальних умовах. 04.02.2016 року постановою приватного нотаріуса КМНО Синицею Т.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок з відповідними наддвірними будівлями та спорудами на підставі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на будинок. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування після померлого батька право власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлені про час та день розгляду справи, надали до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що позивачем не наведено обставин порушення або оспорення Київрадою його прав. Просили слухати справу за відсутності представника відповідача Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, просили справу розглядати без участі їх представника та винести рішення на підставі вимог чинного законодавства. Третя особа - Садівницьке товаристо «Бджілка» в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та день розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [INFO] помер батько позивача - [PERSON](а.с. 83), після смерті якого було відкрито спадкову справу № 54/2014, і позивач 11.02.2015 року отримав свідоцтво, виданого приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В. про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 73-131). Згідно з довідкою № 32/15, виданою СТ «Бджілка» 12 вересня 2015 року, позивач є членом СТ «Бджілка» згідно рішення правління садівницького товариства від 02.02.2015 року (протокол № 1/15). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 54/2014 щодо майна померлого [PERSON], крім позивача, спадкоємцем за законом щодо майна померлого також є [PERSON] (мати померлого), яка 02.09.2014 р. звернулася до приватного нотаріуса КМНО Синиці Т.В. із заявою про прийняття спадщини (а.с. 82). Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що 11.02.2015 року між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В., відповідно до якого спадкоємці поділили майно, що входило до складу спадщини, а саме: земельну ділянку [ADDRESS] та 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 115), і, відповідно отримали свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 125, 128). При цьому садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до складу спадщини, яку приймали позивач та [PERSON], не входив. 23 вересня 2015 року на замовлення позивача КМ БТІ виготовлено технічний паспорт на садовий будинок, що розташований в [ADDRESS], в якому зазначено, що садовий будинок, погріб, веранда, навіс, туалет та сарай збудовані в 1978 році (а.с. 10-16). Позивач надав до суду рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09 грудня 2015 року (а.с. 17), яким позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на садовий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі того, що цей будинок входить до складу спадщини на загальних умовах та рекомендовано заявнику звернутися до суду, а також постанову приватного нотаріуса КМНО Синиці Т.В. від 04.02.2016 р., якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний садовий будинок у зв'язку з відсутністю у нього документів, що підтверджують право власності спадкодавця на цей будинок (а.с. 24). Посилаючись на отримані відмови у реєстрації його права власності на садовий будинок та видачі йому свідоцтва про право на спадщину, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування після померлого батька право власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 ЦПК України закріплено, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Отже, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, і відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Як вбачається з позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування, відповідачем визначив Київську міську раду. Разом з тим, позивачем не було зазначено, а судом не було встановлено, в чому саме полягає порушення, невизнання або або оспорювання його прав Київською міською радою. Проте, з встановлених у справі обставин вбачається, що окрім позивача, як спадкоємця за законом після померлого [PERSON], є інший спадкоємець за законом, а саме мати спадкодавця - [PERSON], яка, виходячи з цього, і є належним відповідачем у справі. Згідно до положень ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Суд на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснис позивачеві його право на заміну неналежного відповідача та поставив на обговорення питання про залучення до участі у справі іншу особу як співвідповідача - [PERSON] у порядку ст. 33 ЦПК України. Таке клопотання позивач не заявляв, а в судовому засіданні повідомив, що не бажає залучати [PERSON] до справи, оскільки ніякого спору з нею немає, а оспорюється відмова у реєстрації права власності Київської міської ради. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Таким чином, з'ясувавши обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із цих обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed