Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 11 жовтня 1991 року. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Після народження дочки позивач зареєстрував її у своїй квартирі. З моменту розлучення дружина та дочка проживають окремо від нього, їх місцезнаходження позивачу не відомо. З дня свого народження [PERSON] , жодного разу в квартирі позивача не з`являлась, всі обов`язкі, що випливають з договору найму житлового приміщення були покладені лише на нього, внаслідок чого з`явився борг. Позивач є інвалідом ІІ групи і на даний час сплачувати комунальні послуги йому важко. 25 березня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлявся судом про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання останнього. Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 26 квітня 2019 року. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру на житлове приміщення № 8501 від 16 вересня 1992 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] було надано право на зайняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 21,2 кв.м, що складається з однієї кімнати квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї квартиронаймача: [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту від 02 грудня 2011 року, складеного майстром технічної дільниці Хміль І.В. в присутності свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД-411 Пишненко Н., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 1994 року. Згідно акту від 21 листопада 2012 року, складеного майстром технічної дільниці № 2 [PERSON] в присутності свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД-411 Пишненко Н., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 1994 року. Згідно акту № 38 від 29 березня 2017 року, складеного майстром технічної дільниці № 2 Шеболатовою О .М. в присутності сусідів будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД-404 Данильченко Д.В . , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 1994 року. Згідно акту №38 від 29 березня 2017 року, складеного майстром технічної дільниці № 2 [PERSON] в присутності свідків-сусідів будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД-409 Данильченко Д. В . , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 1994 року. Згідно акту № 38 від 13 лютого 2019 року, складеного майстром технічної дільниці № 2 Шеболатовою О .М. в присутності сусідів будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД-404 Данильченко Д .В . , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 1994 року. Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини її відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців з 1994 року. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або члени його сім`ї перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач з 1994 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] відсутні. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в нього понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи наведене та

Outcome: approved