Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з 14.05.2013 року по 21.03.2016 року він працював у відокремленому підрозділі відповідача - «Шахта «Центральна», та був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, остаточно розрахувавшись з ним 20.07.2016 року. Тому, він вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 31047 грн 81 коп., із розрахунку його середньоденного заробітку 374 грн 07 коп. х 83 робочих днів прострочення розрахунку при звільнені за період з 22.03.2016 року по 20.07.2016 року. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Наумов О.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх безпідставними, вказавши, що підприємство остаточно розрахувалося з позивачем після його звільнення 20.07.2016 року. Кількість робочих днів з моменту звільнення позивача і до дати проведеного з ним остаточного розрахунку становить 82 робочих дні, а не 83. До того ж у день звільнення позивач не працював, перебуваючи у відпустці. З вимогою щодо розрахунку позивач звернувся до відповідача лише 15.06.2016 року, тому саме з цієї дати можливе нарахування спірної компенсації. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], 1988 року народження, з 14.05.2013 року знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна» державного підприємства «Красноармійськвугілля», працюючи гірником очисного забою п'ятого розряду підземним з повним робочим днем в шахті, звідки 21.03.2016 року був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним баженням, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.7-11). Відповідно до довідки ДП «Красноармійськвугілля» від 13.07.2016 року заборгованість позивача по заробітній платі: - за грудень 2015 року в сумі 2164 грн 28 коп., з неї 29.04.2016 року виплачено 380 грн, залишок склав 1784 грн 28 коп.; - за лютий 2016 року в сумі 2993 грн 94 коп., остаточно виплачена 08.04.2016 року; - за березень 2016 року в сумі 3446 грн 24 коп., остаточно виплачена 29.04.2016 року. Також у лютому 2016 року була нарахована компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати за грудень 2015 року в сумі 35 грн 93 коп.; за березень 2016 року в сумі 46 грн 23 коп., яка була виплачена 08.04.2016 року та 19.04.2016 року відповідно (а.с.14). Відповідно до довідки відповідача від 08.08.2016 року та виписки Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 21.07.2016 року залишок по заробітній платі позивачу в сумі 1784 грн 28 коп. був остаточно виплачений 20.07.2016 року (а.с.15-18). Згідно за довідкою ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» від 08.08.2016 року [PERSON] у день звільнення - 21.03.2016 року знаходився у черговій відпустці. Відповідно до заяви відповідача останній 15.06.2016 року звернувся до відповідача з проханням у найкоротші терміни погасити заборгованість по заробітній платі. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем у зв'язку зі звільненням було проведено 20.07.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 22.03.2016 року по 20.07.2016 року в сумі 31047 грн 81 коп., із розрахунку: 83 робочих днів х 374 грн 07 коп. Згідно за довідкою шахти від 13.07.2016 року заробіток позивача у січні 2016 року за 19 робочих днів склав 7054 грн 99 коп., у лютому 2016 року за 6 робочих днів - 2296 грн 68 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнюєє 374 грн 07 коп. ((7054,99 грн + 2296,68 грн) : (19 день + 6 день)) (а.с.13) і відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Кількість робочих днів за період з 22.03.2016 року по 20.07.2016 року з урахуванням додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» дорівнює: за березень 2016 року - 8 днів, за квітень 2016 року - 21 день; за травень 2016 року - 19 днів; за червень 2016 року - 20 днів; за липень 2016 року - 14 днів, а всього 82 робочих днів, а не 83, як вказав позивач. Отже середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2016 року по 20.07.2016 року складе 30673 грн 74 коп., із розрахунку: 82 робочих днів х 374 грн 07 коп. Саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. При цьому суд не приймає позицію представника відповідача з приводу того, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку може бути розрахований лише з наступного дня після пред'явлення звільненим вимоги про розрахунок. Згідно роз'яснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial