overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач є батьком дітей, проживає окремо та не виконує обов'язку матеріально утримувати своїх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Діти перебувють на її утриманні. Посилаючись на положення ст.ст. 180-184, 191 СК України\~позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає повністю. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-БП № 097525 виданого Камянською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 13.05.2010 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-БП № 097526 виданого Камянською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 13.05.2010. Діти сторін перебувають на утриманні матері [PERSON], що не оспорюється відповідачем. Згідно з положеннями ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів. За ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач [PERSON] являється працездатною особою, а тому може надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Визнання відповідачем предявленого позову про стягнення аліментів не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.ст.\~182,\~183 СК України\~суд визначає частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися, як аліменти на дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на його (позивача) утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення навчання до 30 червня 2017 року, посилаючись на те, що йому 24 червня 2015 року виповнилось вісімнадцять років і на даний час він продовжує навчання в КВНЗ КОР «Богуславському гуманітарному коледжі ім. І.С. Нечуя-Левицького», денної форми навчання за спеціальністю «образотворче мистецтво» на безоплатній основі, який закінчує 30 червня 2017 року. Оскільки відповідач добровільно не виконує свого обовязку матеріально допомагати повнолітньому сину, який потребує матеріальної допомоги, він посилаючись на положення ст.ст. 198, 199, 200 СК України просить задовольнити позов. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також уточнив свої вимоги і просить стягнути із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень щомісячними платежами до закінчення навчання. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-БК № 319866, виданого відділом РАГС Богуславської райдержадміністрації Київської області 08 липня 1997 року. Із довідки Богуславського гуманітарного коледжу ім. І.С. Нечуя-Левицького № 38.15 від 07.07.2015 року вбачається, що [PERSON] навчається в даному навчальному закладі на денній формі навчання з 01.09.2013 року за кошти обласного бюджету, термін закінчення навчання 30 червня 2017 року. У відповідності до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідач [PERSON] являється працездатною особою і будь-яких обмежень до праці не має, а тому він може надавати матеріальну допомогу своєму сину [PERSON], який продовжує навчання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] року та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дітей, посилаючись на те, що відповідачка є матір'ю дітей і не виконує свого обов'язку матеріально утримувати своїх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Діти перебувають на його утриманні. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачці було надіслано за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Київській області №1062 від 17.02.2015 року підтверджено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Із зворотніх повідомлень поштового зв'язку вбачається, що повістки про виклик відповідачки до суду вручені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти сторін проживають із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебувають на повному утриманні батька, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Богуславської міської ради №106 від 28.01.2015 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачка в судове засідання не з'явилася і не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вона не може надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Позивач в своєму позові зазначив, що відповідачка є працездатною і тому може надавати матеріальну допомогу дочці [PERSON] та сину [PERSON], що приймається судом до уваги, а тому позов підлягає повному задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом просить суд визнати за ним право власності на самочинно побудований гараж, 1993 року забудови, загальною площею 34,60 кв.м., з оглядовою ямою та погребом під частиною будівлі, який розташований по вул. Франка Івана, 55 в м. Богуславі, Київської області. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ним в 1993 році за власні кошти на земельній ділянці по вул. Франка Івана, 55 в м. Богуславі було побудовано вищевказаний гараж. Даний гараж побудований ним без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без затвердженого проекту і тому на даний час в адміністративному порядку зареєструвати право власності на цей гараж неможливо, оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Позивач також зазначає, що рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради №103 від 16.06.1993 року йому було дозволено оформити правовстановлюючі документи на вищевказаний гараж розміром 6 х 6 метрів, а також рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради №167 від 15.09.1993 року попереднє рішення виконкому було доповнене та за ним було закріплено земельну ділянку під вказаним гаражем, однак ці документи не дають можливості здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. Самочинно зведений ним гараж не порушує права суміжних землекористувачів, зведений без істотних порушень будівельно-технічних норм та протипожежних правил. Оскільки іншим шляхом узаконити самочинно побудований гараж по вул. Франка Івана, 55 в м. Богуславі не можливо, то він

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом просить суд визнати за ним право власності на самочинно побудований гараж площею 24,72 кв.м., який розташований по вул. Будівельна, 106 в м. Богуславі, Київської області. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ним в 1984 році за власні кошти на наданій йому, згідно рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради народних депутатів від 26.07.1983 року за № 146, земельній ділянці площею 20 квадратних метрів для будівництва гаража розміром 4x5 метрів по вул. Будівельна в м. Богуславі, було побудовано вищевказаний гараж. Даний гараж побудований ним без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без затвердженого проекту і тому на даний час в адміністративному порядку зареєструвати право власності на цей гараж неможливо, оскільки він відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Самочинно зведений ним гараж не порушує права суміжних землекористувачів, зведений без істотних порушень будівельно-технічних норм та правил і відповідає вимогам протипожежної безпеки. Оскільки іншим шляхом узаконити самочинно побудований гараж по вул. Будівельній, 106 в м. Богуславі не можливо, то він

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом просить суд визнати за ним право власності на самочинно побудований гараж площею 27,09 кв.м. (з погребом під частиною будівлі), який розташований за адресою: Київська область, м. Богуслав, вул. Миколаївська, 132-Б. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ним в 1999 році було побудовано вищевказаний гараж, яким він користується з моменту завершення будівництва та утримує його в належному стані. 10.11.2015 року він отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0039 га, цільове призначення якої для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована по вул. Миколаївська, 132-Б в м. Богуслав. З метою оформлення права власності на гараж він звернувся до Богуславської міської ради з заявою про визнання права власності на нерухоме майно, але йому було відмовлено в задоволенні заяви та рекомендовано звернутися до суду з посиланням на те, що будівництво гаража здійснювалося без належного дозволу та без належно затвердженого проекту. Самочинно зведений ним гараж не порушує права суміжних землекористувачів, зведений без істотних порушень будівельно-технічних норм та правил і відповідає вимогам протипожежної безпеки, що підтверджується відповідними висновками та заявами власників сусідніх гаражів. Оскільки іншим шляхом узаконити самочинно побудований гараж по вул. Миколаївській, 132-Б в м. Богуславі не можливо, то він

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом просить суд визнати за ним право власності на самочинно побудований гараж площею 50,40 кв.м., погріб під частиною будівлі площею 16,10 кв.м., оглядову яму гаража площею 4,90 кв.м., сарай-прибудову площею 2,50 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] та визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки для будівництва гаража, розташованої в [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ним в 1983 році за власні кошти на наданій йому, згідно рішення виконкому Богуславської міської ради народних депутатів від 25.07.1983 року за № 148, земельній ділянці площею 20 квадратних метрів для будівництва гаража розміром 4x5 метрів по [ADDRESS] було побудовано вищевказані гараж, погріб під частиною будівлі, оглядову яму гаража та сарай-прибудову. Даний гараж побудований ним без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без затвердженого проекту і тому на даний час в адміністративному порядку зареєструвати право власності на цей гараж неможливо, оскільки він відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Самочинно зведений ним гараж не порушує права суміжних землекористувачів, зведений без істотних порушень будівельно-технічних норм та правил і відповідає вимогам протипожежної безпеки. При цьому враховуючи те, що побудований ним гараж є більших розмірів, ніж було надано дозвіл, він вважає, що має право на приватизацію земельної ділянки для будівництва гаража по фактичному землекористуванню, оскільки прав суміжних землекористувачів він не порушив і вони претензій до нього не мають. Оскільки іншим шляхом узаконити самочинно побудовані нежитлові будівлі по [ADDRESS] не можливо, то він

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом просить суд визнати за ним право власності на самочинно побудований житловий будинок 1991 року побудови, загальною площею 89,40 кв.м., житловою площею 43,60 кв.м., господарськими будівлями та спорудами: підвал під частиною будівлі, сарай, погріб з шийкою, ганок, колодязь питний, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,2491 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ним в 1991 році за власні кошти на належній йому на праві власності земельній ділянці по [ADDRESS] , самовільно було побудовано вищевказаний житловий будинок загальною площею 89,40 кв.м., яким він на даний час користується і в якому проживає. Даний будинок побудований ним без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без затвердженого проекту і тому на даний час в адміністративному порядку зареєструвати право власності на цей будинок неможливо, оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. На земельній ділянці площею 0,2491 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд знаходиться вищевказаний будинок, яку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.08.2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3038 державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори [PERSON] , позивач успадкував після смерті батька, який помер [INFO] . Також позивач успадкував і земельну ділянку площею 0,5570 га з цільовим призначенням для ведення особистого господарства. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-3038, позивачу було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 322060001000444, з призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] . Самочинно зведений ним будинок не порушує права суміжних землекористувачів, зведений без істотних порушень будівельно-технічних норм та протипожежних правил. Оскільки іншим шляхом узаконити самочинно побудований будинок по [ADDRESS] не можливо, то він,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 08 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 01, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки між ними поступово погіршились та привели до фактичного припинення між ними будь-яких шлюбних відносин. Причиною розпаду сім'ї є не бажання відповідача підтримувати нормальну атмосферу у сім'ї та піклуватися про побутово-сімейні відносини між подружжям. Вищезазначені обставини привели до того, що вони стали проживати окремо один від одного і не бажають продовжувати сімейно-шлюбні стосунки. На даний час їх шлюб існує лише формально, примирення з відповідачем не є можливим, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 01, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, та проживаючи окремо один від одного спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначив в своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім'я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 20 листопада 2010 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області, актовий запис № 01, посилаючись на те, що в сімї часто виникають конфлікти. Причиною розпаду сімї є зловживання відповідачем спиртними напоями. Примирення з відповідачем стало неможливим, а тому позивач прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 2010 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області, актовий запис № 01, що підстверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-БП № 058633. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, та проживаючи окремо один від одного спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначив в своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні також встановлено, що сторони від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що дана сім'я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved