Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Житомирської області про встановлення факту постійного проживання її батька [PERSON] по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області з 1984 року до дня його смерті 11.11.2014 року, визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області вартістю 304685 грн., мотивуючи тим, що її батько [PERSON] помер 11.11.2014 року, після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема на спірний житловий будинок, у якому він постійно проживав без реєстрації; позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька, своєчасно подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак нотаріус законною постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому просить позов задоволити, встановити факт постійного проживання спадкодавця у спірному будинку та знати за нею право власності на спірне майно. Відповідач та треті особи в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, що стверджується розписками про отримання судових повісток. Відповідач та третя особа 1 подали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників, у вирішення справи покладаються на розсуд суду. Третя особа 2 про причини неявки суд не повідомила, клопотань не заявляла. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задоволити, з мотивів у ньому наведених. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. 11.11.2014 року помер батько позивача [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON] [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії І-ТП № 248449, свідоцтва про народження серії ІІІ-ТП № 395472, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. У 1988 році він, як індивідуальний забудовник, на виділеній йому земельній ділянці, самостійно збудував житловий будинок садибного типу по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області, проте своєчасно його технічної інвентаризації не провів та державної реєстрації права власності на нього не здійснив, що стверджується копіями будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] в м.Овруч по провулку Садовий, 17, зареєстрованого у виконкомі [PERSON] міської ради народних депутатів Житомирської області під № 14 від 11.11.1983 року, технічного паспорта на садибний житловий будинок, виготовленого КП «Коростенське МБТІ» ЖОР від 26.02.2015 року на імя позивача, висновку про технічний стан будинку, господарських будівель та споруд від 26.02.2015 року № 98, підписаного начальником КП «Коростенське МБТІ» ЖОР та довідкою КП «Коростенське МБТІ» ЖОР від 06.10.2015 року. Позивач стверджує, що її батько [PERSON] з 1984 року до дня його смерті 11.11.2014 року постійно проживав у спірному будинку, проте за його адресою не був зареєстрований, оскільки спірний житловий будинок не був прийнятий в експлуатацію. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що спірний жилий будинок підлягав прийняттю в експлуатацію з огляду на те, що чинними на час побудови (закінчення будівництвом) спірного будинку у 1988 році нормативно-правовими актами, зокрема постановою Ради Міністрів СРСР від 23.01.1981 року № 105 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та постановою Ради Міністрів УРСР від 12.03.1981 року № 125 з аналогічною назвою, яка втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року, не передбачалася процедура введення в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних садибних житлових будинків, забудовником яких є фізична особа, з метою подальшого оформлення права власності на них. Така процедура була введена згодом, після 05.08.1992 року, так як постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, не включених до державного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури. Після серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на підставі висновку про технічний стан будинку (будівлі), складеного у бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Мінжитлокомунгоспом за погодження з Мінрегіонбудом, і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений обєкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року №12/5-126 та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництв приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво. Після прийняття Верховною Радою 17.02.2011 року Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з пунктом 9 розділу 5 «Прикінцеві положення», прийняття в експлуатацію збудованих до 31.12.2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюють інспекції державного архітектурного будівельного контролю за результатами технічного обстеження таких обєктів. Процедуру та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, а також механізм проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж встановлено Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житловокомунального господарства України від 24.06.2011 року № 91 (далі - Порядок). Пунктом 3.1 цього Порядку передбачено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленному законодавством порядку. Відтак, оскільки на момент закінчення будівництвом спірного житлового будинку у 1988 році законодавством не було передбачено прийняття його в експлуатацію, відтак, державна реєстрація права власності забудовника на нього могла бути проведена на підставі технічного паспорта, складеного за результатами технічної інвентаризації. Проте, як вбачається з довідки КП «Коростенське МБТІ» ЖОР від 06.10.2015 року, технічна інвентаризація житлового будинку по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області, стан якого - 100% готовність, була проведена лише у 26.02.2015 року і державна реєстрація права власності на нього не здійснювалась, так як на померлу особу власність не реєструється. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 08.07.2015 року, на обєкт нерухомості житловий будинок по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області права власності, інші речові права, іпотеки, не зареєстровані, проте [PERSON] ДНК згідно з повідомленням [PERSON] відділення Держбанку від 07.06.1988 року зареєстровано обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно власнику [PERSON]. Обставина припинення обтяження на спірний обєкт підтверджується наданим представником позивача в судовому засідання доказом копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 45984687 від 21.10.2015 року, з якого вбачається, що заборона на нерухоме майно житловий будинок по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області, припинена 21.10.2015 року. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з постанови державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.05.2015 року № 789/02-31 та копій матеріалів спадкової справи № 138/2015 до майна померлого [PERSON], позивач, будучи донькою спадкодавця та спадкоємцем за законом першої черги, дійсно прийняла спадщину після померлого батька шляхом подання до нотаріуса у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та невстановлення факту постійного проживання спадкодавця, оскільки останній не був ніде зареєстрований. У позовній заяві позивач просить встановити факт постійного проживання спадкодавця за адресою спірного житлового будинку з 1984 року, тобто з моменту початку будівництва, по день його смерті. Згідно з ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Наданими в судовому засіданні поясненнями представника позивача та показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтверджено факт постійного проживання [PERSON] у житловому будинку по провулку Садовий, 17 в м.Овруч Житомирської області, як такому, що придатний для проживання після завершення будівництва, з 1988 року до дня його смерті 11.11.2014 року. Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення власних або майнових прав фізичної особи, якщо законом не передбачено інший порядок їх встановлення. Встановлення факту проживання померлого спадкодавця необхідно позивачу для оформлення своїх спадкових прав. Спадкодавець [PERSON] правовстановлюючих документів на належний спірний житловий будинок при житті не виготовив, право власності на нього не зареєстрував, а тому позивач не може оформити спадщину, маючи на це право. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою. На підставі викладеного за позивачем слід визнати право власності на спірний житловий будинок. Тому

Outcome: dismissed