Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на ім'я її батька - [PERSON], його дружини - [PERSON] та сина дружини - [PERSON]. В травні 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому частку спірної квартири заповів позивачеві. У вересні 2012 року батько позивача помер, вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, дізналась, що дружина його батька також звернулась із заявою щодо оформлення обов'язкової частки після смерті свого чоловіка, однак позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідач [PERSON] відмовилась надавати оригінали правовстановлюючих документів як позивачу, так і нотаріусу. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON], відповідача [PERSON] звернулась до суду із зустрічними вимогами щодо визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на ім'я його доньки - [PERSON], посилаючись на те, що її чоловік був інвалідом 2-ї групи з 1987 року, з 2011 року захворів на онкологічну хворобу, пройшов дев'ять курсів хіміотерапії, приймав психотропні препарати, [PERSON] весь час піклувалась про нього, доглядала. В останній рік життя психічний стан [PERSON] дуже погіршився, він погрожував мені розправою. Своїми діями [PERSON] довів [PERSON] до неврозу, внаслідок чого їй довелось тривалий час проходити лікування. В період перебування [PERSON] в лікарні, її чоловік разом із донькою - [PERSON] їздили до дачного кооперативу, фактично здійснили продаж садибного будинку на ім'я третьої особи, 03.05.2012 [PERSON] склав заповіт на ім'я своєї доньки. З огляду на такі обставини [PERSON] мала реальне побоювання за своє життя, а тому продовжила лікування в іншій лікарні у м. Первомайськ. За час її лікування [PERSON] мешкав сам, його ніхто не доглядав, в подальшому донька здала його у хоспіс, де [INFO] він помер. [PERSON] вважає, що заповіт був вчинений покійним чоловіком під впливом помилки, не відповідав його волевиявленню, він тяжко хворів, переніс інсульт, а тому в силу свого самопочуття та стану здоров'я не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] підтримала первісні вимоги, просила визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частки спірної квартири без урахування обов'язкової частки, яка належить [PERSON] як непрацездатній вдові. Проти зустрічних вимог [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що відсутні будь-які докази, які можуть свідчити про недійсність заповіту, складеного [PERSON], відсутні підстави вважати, що [PERSON] при складенні заповіту не усвідомлював значення своїх , не міг ними керувати, його волевиявлення не було вільним. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечувала проти вимог [PERSON], просила свої вимоги задовольнити, визнати заповіт недійсним. Від третьої особи - Сьомої Харківської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника на ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 08.05.1998 за реєстровим № 3-98-123319, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 03.05.2012 [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, яким все належне йому майно, в тому числі і належну йому на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] заповів своїй дочці - [PERSON], [INFO] [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належну йому у справі спільної сумісної власності частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними, як це визначено ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України. За таких обставин після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частки спірної квартири. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому статтею 1241 ЦК України встановлено, що неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкоємця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатен батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Сторонами не заперечується право [PERSON] на обов'язкову частку спадщини, як непрацездатної дружини [PERSON], яка становить 1/12 частки спірної квартири, а тому частка [PERSON], яка входить до спадкової маси, складає 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, як визначено ст. 1233 ЦК України. За позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, складений 03.05.2012 її чоловіком [PERSON], посилаючись на те, що він тяжко хворів, а тому волевиявлення не було вільним, його волі не відповідало. При цьому у судовому засіданні [PERSON] повідомила, що на обліку у лікаря-психіатра її чоловік не перебував, з квітні 2012 року та до часу смерті чоловіка вона перебувала на стаціонарному лікуванні в різних лікарнях, до дому не поверталась, оскільки була налякана поведінкою чоловіка, він вживав препарати як лікування при онкологічній хворобі, з її слів часто погрожував їй, а тому вона була вимушена залишити його в квартири одного, чим скористалась позивачка [PERSON] [PERSON] повернулась у спірну квартиру лише в день похорон свого чоловіка [PERSON], на цвинтар не пішла, оскільки була налякана, а в цей час змінювала замки на вхідних дверях до квартири. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи пояснення [PERSON] суд вважає, що остання, не маючи жодних належних та допустимих доказів, вводить суд в оману відносно психічного стану спадкодавця [PERSON] задля недопущення до спадкування доньки померлого, відсутні підстави вважати не вільним волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту, оскільки державним нотаріусом його дієздатність перевірено, текст заповіту підписано власноручно спадкодавцем [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved