Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім нього, зареєстровані також відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які протягом тривалого часу, а саме з 2015 року в ньому не проживають. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Позивач суду пояснив, що відповідачка [PERSON] це його колишня дружина. Шлюб із нею розірваний та з 2015 року вона перебуває за межами України, а саме в Російській Федерації де і проживає. Відповідач [PERSON] це його син, останній також із 2015 разом із [PERSON] проживає в Російській Федерації. Вказує, що через реєстрацію відповідачів в його будинку він не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судовими повістками за адресою вказаною у відповіді на запит щодо місця їх реєстрації, проте до суду повернулися конверти з відмітками Укрпошти, що адресати за зазначеною адресою не проживають. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Враховуючи викладене, справу спрощеного позовного провадження, зі згоди позивача розглянуто, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та його представника, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2007(а.с. 12). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий позивачем під час його перебування у шлюбі із відповідачкою [PERSON] , а саме 14.12.2007, проте він не є спільною сумісною власністю подружжя згідно вимог ст.ст. 60-65 СК України, оскільки набутий позивачем в порядку спадкування. У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані також відповідачі по справі [PERSON] \~та [PERSON] вказане вбачається із довідки Юрковецької сільської ради №1825 від 05.12.2019 (а.с. 13). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 10.12.2019 №1846 (а.с. 14) видно, що відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] у будинку позивача не проживають з 2015 року. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідки [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні вказали, що відповідачка [PERSON] це колишня дружина позивача. Шлюб із нею розірваний та з 2015 року вона разом із спільним сином сторін відповідачем по справі [PERSON] перебуває за межами України, а саме в Російській Федерації де і проживає. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З вищевикладеного вбачається, що відповідачі у належному позивачу будинку протягом тривалого часу не проживають, позивач не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні. Враховуючи те, що відповідачі протягом тривалого часу в спірному будинку не проживають, не відносяться до членів сім`ї позивача, спільного господарства з ним не ведуть, то суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved