Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , яким було вчинено заповіт у користь [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , а також грошові вклади з нарахованими процентами та компенсаціями, які зберігаються у філії Ощадного банку України ТВБВ №10019/05, розташованого в селі Баворів Тернопільського району Тернопільської області. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №376/2017 після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] від 15.08.2017 року про те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину та надає згоду на включення до кола спадкоємців [PERSON] . 15.08.2017 року [PERSON] у свою чергу подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. Згідно довідки, виданої Великоберезовицькою сільською радою №876 від 08.08.2017 року разом із померлим на день смерті була зареєстрована [PERSON] .. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Позивач зазначила, що вона пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку з перебуванням за межами країни, звідки повернулась в березні 2020 року, що підтверджується відмітками у її закордонному паспорті. Відтак, позивач вважає, що пропустила строк подання заяви на прийняття спадщини з поважних причин. Просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . \~ Представник відповідача [PERSON] адвокат Будз Т.В. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги позивача безпідставними. Так, дата видачі закордонного паспорту [PERSON] серії [NUMBER] 22 березня 2017 року. Крім цього, як вбачається із його копії, долученої позивачем, 26 квітня 2017 року [PERSON] було відкрито візу у республіку Польща за №010095233 на період з 05 травня 2017 року по 22 січня 2018 року. [PERSON] виїхала за межі території України 10 травня 2017 року. Таким чином, вважає, що зазначені обставини безспірно підтверджують факт особистого перебування [PERSON] в місті Тернополі за місцем свого проживання з моменту відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , тобто у період з 01 листопада 2016 року по 01 травня 2017 року, тобто у період подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вважає, що [PERSON] не подано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування у неї об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подачі заяви про прийняття спадщини до спливу шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини. Крім цього, позивачем не надано доказів, які б підтверджували її працевлаштування за межами країни в період з 01 листопада 2016 року по 01 травня 2017 року та неможливості звернення із відповідною письмовою заявою про прийняття спадщини. Також вважає, що аргументи [PERSON] про її відсутність за межами України з 10 травня 2017 року по березень 2020 року, зазначені у її закордонному паспорті не стосуються предмету спору та не мають жодної юридичної сили, як докази у справі. У всіх документальних доказах, долучених до матеріалів справи, місцем свого постійного проживання [PERSON] вказує: [ADDRESS] , а тому її перебування за межами України носить лише тимчасовий характер. Натомість, документально підтверджене перебування [PERSON] в період з листопада 2016 року по травень 2017 року на території України, за місцем свого проживання взагалі виключає будь-яке посилання на поважність пропуску нею строку для прийняття спадщини. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] адвокат Сампара Н.М. подала відповідь на відзив у якому зазначає, що [PERSON] у визначений законом період часу встановлений для звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини не була належним чином повідомлена ні нотаріусом, ні її родичами про наявність заповіту, що свідчить про їх недобросовісні наміри, тому на момент прийняття спадщини перебувала за кордоном, працювала та вела звичний спосіб життя. Нотаріус, встановивши наявність заповіту, не вчинила жодних дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, не здійснила виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Тому, вважає, що у неї не було підстав звертатись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Зазначила, що дії нотаріуса суперечать фундаментальному принципу спадкового права як свобода заповіту, оскільки саме на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як наслідок, лише на початку жовтня 2020 року позивачу стало відомо про наведені обставини, у зв`язку із чим вона звернулась до державного нотаріуса Підгайної І.В. стосовно прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , на що отримала відмову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Будз Т.В. подав заперечення на відповідь на відзив у якому зазначив, що спадкова справа №376/2017 заведена Тернопільською районною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] та [PERSON] , які подані ними 15 серпня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, який минув 01 травня 2017 року. Таким чином, вважає, що фактичне звернення спадкоємців [PERSON] та [PERSON] в нотаріальну контору 15 серпня 2017 року після спливу шестимісячного строку невілює обов`язок нотаріуса повідомляти інших спадкоємців, оскільки втрачена мета такого повідомлення не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини іншими спадкоємцями. Прийняття спадщини чи відмова від неї є волевиявленням самого спадкоємця, і не залежить від наявності повідомлень нотаріуса чи інших родичів. [PERSON] , будучи обізнаною про смерть батька, як спадкоємець першої черги, мала можливість безперешкодно звернутись із заявою про прийняття спадщини у нотаріальну контору, не обмежуючись недобросовісними намірами інших спадкоємців. [PERSON] не подано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування у неї об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подачі заяви про прийняття спадщини до спливу шестимісячного строку з моменту її відкриття. 05 квітня 2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наладками якого закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено досудового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, пояснивши, що позивач після смерті свого батька [PERSON] залишилась проживати із матір`ю, згодом поїхала на роботу в республіку Польща та повернулась в березні 2020 року, не знала про існування вчинено у її користь заповіту, а тому вважає, що слід визначити додатковий строк позивачу на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки такий пропущено нею із поважних причин (перебування на роботі за кордоном, необізнаність). Представник відповідача [PERSON] адвокат Будз Т.В. в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що позивач у період шестимісячного строку після смерті свого батька перебувала в Україні була обізнана із часом відкриття спадщини, а тому могла своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази суд встановив наступні обставини. \~ \~ \~ \~ [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17 квітня 1961 року Баворівським РАЦС Великобірківського району Тернопільської області. 30 квітня 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Тернопільським міським ЗАГС, після укладення якого прізвище дружини зазначено як « [PERSON] » [INFO] батько позивача та відповідач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2016 року, виданого виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району. Після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому майно. [PERSON] за життя, тобто 08 серпня 2013 року вчинив заповіт, посвідчений секретарем Баворовської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області відповідно до якого належну йому на праві особистої власності Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями і спорудами та належні йому грошові вклади з нарахованими процентами та компенсаціями, які зберігаються у філії Ощадного банку України заповів [PERSON] . Як вбачається із відповіді Тернопільської районної нотаріальної контори від 06.10.2020 року за №1602-02-14, адресованій [PERSON] , останній роз`яснено, що оскільки вона заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] в нотаріальну контору в установлений строк не подала та на момент смерті зареєстрована за адресою померлого не була, тому [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини. Як вбачається із копії спадкової справи №376/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданою на вимогу суду Тернопільською районної державною нотаріальною конторою, до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою, посвідченою старостою села Баворів, села Застав`є, [INFO] звернулась [PERSON] , яка є дружиною померлого та спадкоємцем першої черги за законом у якій зазначила, що вона була зареєстрована у житловому будинку разом із померлим та прийняла спадщину, яка складається із земельного паю площею 2,1699 га. Також остання зазначила, що вона, як спадкоємець надає згоду на включення до кола спадкоємців [PERSON] спадкоємця першої черги за законом. Також, із аналогічною заявою [INFO] звернулась [PERSON] , яка є дочкою померлого. Крім цього, в матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту вчиненого [PERSON] 08 серпня 2013 року, посвідченого секретарем Баворовської сільської ради, відповідно до якого [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку згідно державного акту ІІІ-ТР №015195 розташовану на території Баворовської сільської ради , площею 2,17 га [PERSON] . Згідно копії довідки від 08.08.2017 року №973, виданої Великогаївською сільською радою, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] в житловому будинку разом із ним в [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] дружина померлого. [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Баворовської сільською радою. 11 серпня 1984 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджено свідоцтвом про одруження виданим 30.10.2002 року Баворовською сільською радою і після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». 11 вересня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем за законом на 1/8 частку земельної ділянки, площею 2,1699 га, що розташована на території Баворовської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Також, цього ж дня, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем за заповітом 7/8 часток земельної ділянки, площею 2,1699 га, що розташована на території Баворовської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до копії паспорту для виїзду за кордон позивача серії [NUMBER] його видано [PERSON] [INFO] . Як вбачається із даних, які містяться у ньому, [PERSON] було надана віза до Польської республіки на період з 05.05.2017 року по 22.01.2018 року. Згідно відміток про перетин державного кордону, [PERSON] виїхала за межі території України 10.05.2017 року та повернулась в Україну 03.03.2020 року. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори поза межами строку, визначеному ст..1270 ЦК України, тобто після 01 травня 2017 року. Виходячи з наведених доказів, судом встановлено, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] перебувала на території України та покинула її лише 10 травня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно вимог ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В силу вимог ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частинами 1, 3\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України\~він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Беручи до уваги те, позивач [PERSON] на час смерті свого батька [PERSON] проживала окремо від нього, то з урахуванням вимог\~ст. 1269 ЦК України\~з метою прийняття спадщини повинна була в строк до 01 травня 2017 року включно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно вимог ч.ч. 1, 3\~ст. 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року\~«Про судову практику у справах про спадкування», до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 372/2383/16-ц, від 27 лютого 2020 року в справі № 419/3788/17. Також, у постанові від 25 березня 2020 року за результатами розгляду справи № 61-38046св18 Верховний Суд дійшов висновку, що юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини не є поважною причиною пропуску вказаного строку, що унеможливило чи в інший спосіб перешкодило спадкоємцям вчасно реалізувати право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивною перешкодою для здійснення такої дії. \~ \~ Суд проаналізувавши та дослідивши докази надані сторонами, обставини справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не доведено поважності причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними істотними труднощами, які б були підставою пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зокрема, суд встановив, що позивач знала про смерть свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , на момент його смерті та упродовж шести місяців після цього перебувала постійно на території України, а тому мала можливість звернутись до нотаріальної контори та подати відповідну заяву про прийняття спадщини. При цьому, суд відкидає посилання позивача, як на поважність пропуску ним строку подання заяви, наведені ним у позовній заяві обставини, як тривале перебування за межами території України, звідки вона повернулась у березні 2020 року, оскільки [PERSON] як вбачається із відміток про перетин кордону у її закордонному паспорті виїхала за межі території України 10 травня 2017 року, тобто уже після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інших доказів, які б свідчили про поважність позивачем пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщину суду не надала. Також, суд вважає, що підлягають відхиленню доводи позивача в частині невиконання нотаріусом встановленого Законом України \~«Про нотаріат»\~обов`язку повідомлення [PERSON] про відкриття спадщини, в тому числі й шляхом публікації оголошення або повідомлення у пресі, оскільки інші спадкоємці за законом, а саме мати позивача [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги , яка на момент відкриття спадщини проживала із ним, а також відповідач звернулись із заявою до Тернопільської районної нотаріальної контори лише 15 серпня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку, необхідного для подання заяви. Крім цього, на думку суду, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення з заявою про прийняття спадщини й факт відсутності в позивача інформації щодо невиконання нотаріусом встановленого Законом України «Про нотаріат»\~обов`язку повідомлення її про відкриття спадщини, в тому числі й шляхом публікації оголошення або повідомлення у пресі, оскільки позивачу було відомо про смерть свого батька, а відтак\~про відкриття спадщини. Також, суд вважає, що позивач була обізнана з часом відкриття спадщини після смерті свого батька, відтак вважає, що невиконання нотаріусом передбаченого ст. 63 Закону України\~«Про нотаріат»\~обов`язку щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини жодним чином не порушувало права останньої, пов`язані з наявністю у неї можливості своєчасного звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім цього, суд зазначає, що доказів, які б підтверджували про те, що позивач була необізнана із наявністю заповіту, вчиненого 08 серпня 2013 року її батьком [PERSON] за свого життя на користь [PERSON] суду не надано, відтак її твердження з цього приводу суд не бере до уваги. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed