Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті 10 квітня 2012 року його матері [PERSON], на житловий будинок (загальною площею 85,60 кв.м., житловою площею 48,80 кв.м.) із господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по вул.Лесі Українки, 19, село Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області. Посилається на те, що 10 квітня 2012 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на вказане майно. Позивач прийняв спадщину за заповітом від 17 липня 1990 року, посвідченим заступником голови виконавчого комітету Полого-Яненківської сільської ради народних депутатів Переяслав-Хмельницького району Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 58. Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку, немає. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правостановлюючих документів. Факт володіння померлою [PERSON] житловим будинком підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 червня 1990 року №1392; випискою з погосподарської книги №1; копією технічного паспорта на житловий будинок. Своє право на спадщину позивач підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-ОК № 245933 від 12 квітня 2012 року; копією заповіту від 17 липня 1990 року №58; копіями свідоцтва про народження позивача; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31524823 від 30.08.2012; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.04.2014 серії ВТІ 885418; копією листа КП КОР «Лівобережне БТІ» №606 від 30.10.2013; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] В підготовче судове засідання позивач не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Що стосується житлового будинку 1982 року побудови, який розташований за зазначеною вище адресою, за законодавством, що діяло за життя спадкодавця доказом реєстрації права власності на нерухоме майно слугували записи в погосподарських книгах. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затв. наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.\~ Відповідно до п.9 Перехідих положень ЦПК України ( в редакції\~ Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1218, 1225, 1233, 1261 ЦК України,

Outcome: approved