Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661088; - земельну ділянку площею 1,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661088. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 02.09.2013 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із: - земельної ділянки площею 0,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661088; - земельної ділянки площею 1,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661088. Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, як спадкоємець за заповітом так як на час смерті спадкодавця проживала разом з ним. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 02.09.2013 року у віці 72 років в с.Високе Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №155418 виданого 03.09.2013 року, актовий запис №15. Ще за життя померлому належала: земельна ділянка площею 0,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №661088, що підтверджується витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №020 від 22.07.2014 року, та земельна ділянка площею 1,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №661088, що підтверджується витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №019 від 22.07.2014 року, а також довідкою №685 від 10.07.2014 року, виданою виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 14.12.2009 року, зареєстрованого у реєстрі за №39 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все належне своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати йому на день його смерті [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 02.09.2013 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №590/01-16 від 04.08.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 07.08.2015 року . Згідно даного повідомлення вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №661088, виданий 14.10.2002 року Висоцькою сільською радою [PERSON], загублений. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно заповіту після смерті [PERSON] в державній нотаріальній конторі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як на день смерті спадкодавця проживала з ним, що підтверджується довідкою №684 від 10.07.2014 року, виданої виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. Суд не бере до уваги заяву [PERSON], засвідчену секретарем виконавчого комітету Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, яка б мала право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якої вона відмовилась від права на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Натомість, вищевказана заява [PERSON] свідчить про те, що їй відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняла. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved