Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 27.06.1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між сторонами не склалося в зв'язку з різними характерами, відсутності взаєморозуміння та поваги, різними поглядами на сімейне життя, внаслідок чого виникали конфлікти та суперечки, що призводило до життя в постійній напрузі та непорозуміння. Сторони проживають окремо з травня 2009 року. Спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору щодо поділу майна немає, що є спільною сумісною власністю між сторонами немає. Позивач з відповідачем не спілкується. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позов підтримала в повному обсязі, у випадку неявки відповідача проти винесення заочного рішення незаперечила. Відповідач в судові засідання призначені на 08.08.2014р. та 29.08.2014р. не з'явивсь, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в тому числі шляхом оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр», заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 27.06.1997 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання неповнолітніх дітей на час розгляду справи у сторін немає. Діти проживають з позивачем. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 36, 51, 104, 105, 110,112, 114-115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved