Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Городищенської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 18.05.2005 року [PERSON] склала на його користь заповіт, яким усе своє майно, на випадок смерті, заповіла йому. 13.03.2006 року [PERSON], склала заповіт на користь Звенигородського будинку інтернату для інвалідів та престарілих, яким усе своє майно заповіла даному закладу. [PERSON], як член колективного сільськогосподарського підприємства, отримала у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 019567. 28.05.2007 року [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на її майно. Звернувшись до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини, згідно постанови від 21.10.2015 року, йому було відмовлено в узаконенні спадщини через пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також у постанові вказано, що Звенигородський будинок інтернат для інвалідів та престарілих надав відмову від прийняття спадщини, внаслідок чого у нього виникає право на прийняття спадщини. Він пропустив строк звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у звязку з тим, що проживає поза адімнмежами відкриття спадщини, а також через наявність іншого заповіту. Крім того, він фактично вступив в управління спадковим майном та отримував від нього дохід, а тому вказаних вимог не виконав. Враховуючи викладене, просив визначити йому додатковий двомісячний строк, з моменту набрання сили рішенням суду, для подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася 28.05.2007 року, після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але до суду надійшов лист, в якому він просить справу розглядати у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але до суду надійшов лист, у якому він просить справу розглянути без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши позивача, дослідивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 28.05.2007 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 263558, повторно виданого 09.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 172. За життя, [PERSON], 18.05.2005 року склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] Пізніше, 13.03.2006 року, [PERSON] склала другий заповіт, яким усе своє майно заповіла Звенигородському будинку інтернату для інвалідів та престарілих. Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, в силу вище зазначених норм, заповіт, складений [PERSON] 18.05.2005 року на користь [PERSON] є скасованим, і останній, за наявності правових підстав, будучи спадкоємцем певної черги, має право на спадкування за законом. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON], який 21.10.2015 року звернувся до державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], яка померла 28.05.2007 року, в звязку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Окрім того, у вказаній постанові зазначено, що 22.08.2007 року у нотаріальній конторі за № 576 була заведена спадкова справа - з заявою про відмову від спадщини звернувся Звенигородський будинок інтернат для інвалідів та престарілих. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. [PERSON] спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертає увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Позивач [PERSON] посилається на те, що він пропустив шестимісячний термін для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, оскільки проживає поза адмінмежами, де відкрилася спадщина, а також через наявність другого заповіту. Інших причин позивач не назвав. Суд не бере до уваги твердження позивача, що він фактично вступив в управління спадковим майно та отримував від нього дохід, оскільки дана обставина, по-перше, нічим не підтверджена, а по-друге не є підставою для прийняття спадщини, оскільки вона чинним законодавством не передбачена. Окрім того, позивач, не будучи спадкоємцем за заповітом, у своїй позовній заяві взагалі не вказав ступінь спорідненості з померлою, а відтак невідома і його черга як спадкоємця. В судовому засіданні, останній пояснив, що померла [PERSON] була дружиною його брата, проте жодного доказу цього не надав. Враховуючи все вище наведене, суд приходить до висновку, що позивач не довів суду поважність причин пропуску ним строку подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після [PERSON]., яка померла 28.05.2007 року, а відтак суд не вбачає підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та вважає, що позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed