Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, стягнення в порядку регресу боргу за утримання будинків, споруд та прибудинкової території, за послуги газопостачання, матеріальної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 16.06.1994 року йому належить житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], в якій разом з ним зареєстровані: з 30.07.2010 року його син [PERSON], який у приватизації квартири участі не брав, оскільки був зареєстрований та фактично мешкав у приватному будинку разом зі своєю матір'ю в с.Шевченки Васильківського району Дніпропетровської області; з 24.06.2011 року [PERSON], яка є співмешканкою [PERSON], та з 30.11.2015 року малолітній [PERSON], [INFO]. У травні 2011 року відповідачі попросили його зареєструвати у спірну квартиру [PERSON], оскільки вона має намір офіційно працевлаштуватися та запевнили його, що вони будуть щомісячно сплачувати грошові кошти за комунальні послуги та за квартиру. [PERSON] з вересня 2014 року за вказаною адресою не проживає, будь-якої участі в утриманні квартири не приймає, на теперішній час місце його проживання встановити неможливо, зі слів [PERSON] останній виїхав до Росії, щоб уникнути мобілізації на службу до лав української армії. Відповідач [PERSON] залишив відповідача [PERSON], аліментів на дитину не платить та має намір одружитися за кордоном з іншою жінкою. Відповідачі ввели його в оману, вони не працевлаштувалися, ведуть аморальний спосіб життя, ніде не працюють, вживають спиртні напої, часто між ними виникали сварки. При черговій сварці син побив його, вимагав від нього гроші, після чого він залишив спірну квартиру та з 2013 року орендує частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] не сплачує комунальні послуги, з її слів має намір оформляти документи як мати одиначка. Відповідачі спілкуються між собою, з їх поведінки вбачається, що працювати вони не бажають. Наприкінці грудня 2015 року [PERSON] викрала в спірній квартирі його речі та продала їх невідомій особі. Про даний випадок він 14.01.2016 року написав заяву до Димитровського відділення поліції Красноармійського ВП ГУНП у Донецькій області, в якій вказав вартість викраденого майна на загальну суму 4500 грн., а саме: софи вартістю 3000 грн та перфоратора вартістю 1500 грн. Крім того, у вказаний день він дізнався, що в його квартирі відсутнє теплопостачання. Спірне житлове приміщення обладнана індивідуальним опаленням, через неправильне користування [PERSON] газовим котлом, він вийшов з робочого стану. Оскільки квартира в опалювальний сезон залишилася без опалення, він вважає, що це є порушення правил та норм по утриманню квартири багатоповерхового будинку. ПАО «Донецькоблгаз» 04.09.2015 року надав на його ім'я як власнику квартири попередження про припинення газопостачання в житлове приміщення з тих підстав, що за період проживання [PERSON] за вказані послуги виникла заборгованість, яку необхідно погасити та відремонтувати газовий котел. Остання борг не сплатила, проте виїхала зі спірної квартири до сестри в м.Добропілля, оскільки житлове приміщення не опалюється. 28.09.2015 року Красноармійське управління газопостачання та газифікації видало акт на відключення від газопостачання спірну квартиру. Маючи намір продати вказане житлове приміщення, він неодноразово звертався до [PERSON] знятися з реєстрації та звільнити квартиру, але остання відмовляється це робити, не бажає добровільно відшкодувати йому вартість матеріальної шкоди та сплатити свою частку боргу за комунальні послуги. Малолітнього [PERSON] зареєстрували в спірну квартиру без його відома та згоди, що змусило його сплачувати за комунальні послуги ще за одну особу. Зі слів відповідача місце реєстрації дитини було узгоджено між органом опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради та паспортним столом приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс». Про реєстрацію дитини відповідачів він дізнався, коли почав оформляти документи на продаж квартири. 17.04.2015 року Димитровським міським судом було видано судовий наказ за заявою ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» про солідарне стягнення як з нього, так і з відповідачів боргу за період з 01.12.2013 року по 28.02.2015 року на загальну суму 1573 грн та судовий збір в сумі 121,80 грн. У зв'язку з чим вказані суми було з нього стягнуто управлінням Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області. Тому, він вважає, що має право отримання регресної вимоги до відповідачів в солідарному порядку в розмірі 524,34 грн, із розрахунку 1573 грн : 3 = 524,34 грн та судового збору у розмірі 40,60 грн, із розрахунку 121,80 грн : 3 = 40,60 грн. Згідно акту Управління газопостачання та газифікації м.Красноармійська від 28.09.2015 року вбачається заборгованість за надані послуги в спірну квартиру на загальну суму 3454,39 грн, яка він вважає також повинна бути солідарно стягнута з відповідачів із розрахунку 3454,39 : 3 = 151,47 грн. Тому позивач з метою усунення перешкод у користуванні належним йому житлом, просить суд визнати відповідачів разом з малолітньою дитиною такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, та зобов'язати їх звільнити дане житлове приміщення; зобов'язати міський сектор у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою належного йому житлового приміщення; стягнути з відповідачів у порядку регресу на його користь відшкодування боргу за утримання будинків, споруд та прибудинкової території у розмірі по 564 грн 94 коп. з кожного, солідарно борг за послуги газопостачання у розмірі по 1151 грн 47 коп. з кожного та понесені ним всі судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 4500 грн. Під час розгляду справи позивач [PERSON] в межах наданих йому процесуальних повноважень змінив обсяг своїх позовних вимог, звернувшись до суду з наступними позовними вимогам, які є остаточними, а саме: про визнання відповідачів разом з малолітньою дитиною такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням; про стягнення з відповідачів у порядку регресу на його користь відшкодування боргу за утримання будинків, споруд та прибудинкової території у розмірі по 564 грн 94 коп. з кожного; про солідарне стягнення з відповідачів на його користь боргу за послуги газопостачання у розмірі по 1151 грн 47 коп. з кожного та понесені ним судові витрати; про стягнути з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 4500 грн. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутнсть. Представник позивача [PERSON] у судововму засіданні підтримала зявлні позовні вимоги у повному обсязі. Представника третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровськоїміської ради Скрипник Г.С. проти позовних вимог не заперчувала за виключенням визнання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки на даний час відсутні відомомсті про наявність у дитини права користування або права власності на інше житло. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 16.06.1994 року, виданого виробничим об'єднанням «Красноармійськвугілля» на підставі розпорядження від 15.06.1994 року №2-4890, та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м.Димитров 22.06.1994 року за реєстровим №10 що підтверджується відповідним свідоцтвом та технічним паспортом на квартиру (а.с.16, 44). У вищевказаній квартирі зареєстровані: з 17.03.2010 року в якості власника - позивач [PERSON], [INFO], з 30.07.2010 року син позивача - відповідач [PERSON], [INFO], з 24.06.2011 року співмешканка сина - відповідач [PERSON], [INFO], та з 30.11.2015 року онук позивача [PERSON], [INFO], про що свідчать довідки приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 18.03.2016 року та виконавчого комітету Димитровської міської ради від 04.05.2016 року (а.с.13, 53). Згідно заяви позивача [PERSON] від 14.01.2016 року, спрямованого на адресу Димитровського відділення поліції Красноармійського ВП ГУНП у Донецькій області, позивач просив вжити заходів до [PERSON], оскільки в належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] зникли речі, а саме: софа, вартістю 3000 грн та перфоратор, вартістю 1500 грн (а.с.12). За постановою слідчого Димитровського відділення поліції Красноармійського відділу поліції ГУНП України в Донецькій області від 23.02.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.01.2016 року за заявою [PERSON] про те, що у листопаді 2015 року квартирант належної йому квартири, розташованої за адресоб: [ADDRESS], [PERSON] шляхом вільного доступу вчинила крадіжку належного йому майна на суму 4500 грн закрито у звязку з відсутністю складу злочину за ч.1 ст.185 КК України. Відповідно до судового наказу Димитровського міського суду Донецької області від 17.04.2015 року у справі №2-н/226/253/2015 за заявою приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто борг за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.12.2013 року по 28.02.2015 року включно в сумі 1344,60 грн, 3 % річних в сумі 23,30 грн, інфляційні збитки в сумі 205,10 грн, а всього 1573 грн 00 коп. та судовий збір в сумі 121 грн 80 коп. (а.с.14). Згідно з відомостями про відрахування управління відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області від 18.03.2016 року та від 15.07.2016 року з позивача [PERSON] на користь ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» за виконавчим документом було стягнуто заборгованість за надані послуги в сумі 1694,80 грн (а.с.10-11). Відповідно до акту Красноармійського управління по газопостачання та газифікації від 28.09.2015 року у вказаній квартирі 28.09.2015 року проведено відключення газоспоживаючого обладнання шляхом сварки, борг за надані послуги з газопостачання складає 3454,39 грн (а.с.15). Згідно актів координаційного комітету самоорганізації населення м.Димитров від 04.05.2016 року, №№17, 18, виготовлених головуючими координаційного комітету за участю старшої будинку, відповідач [PERSON] сумісно з дитиною [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації не мешкають з 2014 року, проживають в м.Добропілля, відповідач [PERSON], якій також зареєстрований за вказаною адресою, за місцем реєстрації не мешкає з 2014 року, проживає в Російській Федерації (а.с. 52, 54). Допитана у суді свідок [PERSON], мешканка будинку [ADDRESS], яка підписала вищенаведені акти, суду пояснила, що її сусід [PERSON] мешкав у першому під'їзді. У [PERSON] є син [PERSON], якого вона приблизно останні півтора року не бачила за адресою його батька, у квартирі якого він проживав разом з жінкою та дитиною. Зараз у квартирі взагалі ніхто не мешкає. З якого часу жінка з дитиною не проживають у квартирі позивача, і де вони зараз перебувають, вона не може сказати, бо їй це невідомо. Влітку жінка приходила до квартири, намагалася потрапити до неї та забрати свої речі. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона мешкає по сусідству з позивачем [PERSON], часто з ним спілкувалася у дворі. Після смерті дружини позивач впустив у свою квартиру проживати свого сина [PERSON] з невісткою [PERSON]. У 2014 році [PERSON] поїхав, як їй відомо зі слів батька, до Росії, ховаючись від боргів перед банком. Після того, як поїхав [PERSON], [PERSON] прожила у квартирі позивача біля року з дитиною, потім покинула квартиру через свари з [PERSON]. Вона чула, що та переїхала до сестри. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що позивач є єдиним власником спірного жилого приміщення, до якого з його згоди вселилися на постійне місце проживання та зареєструвалися за вказаною адресою відповідач [PERSON] - рідний син позивача, та відповідач [PERSON] - співмешканка [PERSON] Дані обставини позивачем не спростовуються і вказують на те, що відповідачі користувалися спірним жилим приміщенням у якості членів сім'ї позивача. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім,ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача [PERSON] понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не встановив, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між батьком та сином не встановлено, як і не встановлено прояви відповідачем інтересу до вказаного житла понад рік, суд вважає, що вимоги позивача у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщення, підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання втратившою право користування вищезазначеним житлом відповідачем [PERSON] та її малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Як встановлено в суді, відповідач [PERSON] не є власником спірного приміщення, як член сім'ї власника житла, вона набула право користування цим житлом відповідно до закону, підтримуючи фактичні шлюбні стосунки з сином позивача. Разом з нею набула право користування спірним жилим приміщенням і дитина [PERSON] - [PERSON], яка після народження у 2013 році стала проживати зі своїми батьками у спірній квартирі. Згідно за ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. З'ясовуючи причини відсутності відповідача [PERSON] та її дитини на спірній жилой площі, суд не встановив, що вони були неповажні. Неприязні стосунки, які склалися між сторонами, призвели до неможливості продовжувати проживати на спірній житловій площі відповідачки. Допитана у суді свідок [PERSON] пояснила, що жінка з дитиною покинула квартиру через сварки з позивачем. Про існування конфлікту між сторонами також свідчить вищенаведена постанова про закриття кримінального провадження. Також судом достовірно не встановлено, що предбачений ст.405 ЦК України річний строк, на день постановлення цього рішення сплив. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] з дитиною покинула квартиру позивача після сплину року від того, коли син позивача покинув місце свого проживання у 2014 році. Свідок [PERSON], яка підписала акт про непроживання [PERSON] у квартирі позивача з 2014 року, у суді пояснила, що їй достовірно невідомо з якого часу жінка з дитиною не проживають у вказаній квартирі, до того ж вона бачила її влітку цього року, коли та приходила до квартири, намагалася потрапити до неї та забрати свої речі. Враховуючи, що судом, із наданих позивачем доказів, не виявлено підстав для визнання відповідача [PERSON] та її дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням, визначених ч.2 ст.405 ЦК України, те, що несплата обов'язкових платежів за утримання житла не є безумовною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає, що у задоволенні позову в частині визнання відповідача [PERSON] та її дитини [PERSON] такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, необхідно відмовити. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів в порядку регресу відшкодування боргу на утримання будинків та прибудинкової території суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст.1, п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, зобов'язана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги обчислюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Стаття 156 ЖК України визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого приміщення, серед яких обов'язок повнолітніх членів сім'ї власника брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території. Судом встановлено, що за судовим рішення у формі судового наказу з позивача та відповідачів солідарно було стягнуто борг за надані послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій за період з 01.12.2013 року по 28.02.2015 року в сумі 1573 грн. та судовий збір в сумі 121 грн 80 коп., а всього 1694 грн 80 коп. Даний судовий наказ набрав законної сили та жодною стороною не оспорювався. Судом також встановлено, що зазначена сума була у повному розмірі отримана стягувачем з пенсії позивача, який є одним із солідарних боржників. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Оскільки позивачем [PERSON], як солідарним боржником, у повному обсязі погашена заборгованість по житлово-комунальній послузі та судовим витратам згідно наведеному судовому наказу в сумі 1694 грн. 80 коп., з огляду на приведені норми закону суд вважає, що у позивача виникло право вимоги до відповідачів на повернення йому з кожного солідарного боржника - відповідача у рівній частці, з вирахування частки, яка припадає на нього, тобто по 564 грн 94 коп. з кожного з відповідачів. Тому ця позовна вимога є такою, що підлягає задоволенню. Між тим вимога позивача про стягнення з відповідчів на свою користь по 1151 грн 47 коп. боргу за послуги газопостачання не підлягає задоволенню, як така, що не ґрунтується на законі, оскільки позивачем не доведено у суді виконання ним цього солідарного обов'язку. Як пояснила у суді представник позивача, сума заборгованості за послуги газопостачання у розмірі 3454 грн 39 коп, зазначена в акті Управління газопостачання та газифікації міста Красноармійська від 28.09.2015 року, позивачем не погашалась, тому вказана вимога є завчасною. Згідно за ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки позивачем не надано доказів, що саме з вини відповідача [PERSON] йому були спричинені матеріальні збитки в сумі 4500 грн., факт здійснення відповідачем крадіжки належного йому майна не доведений, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по оплаті судового збору щодо вимог матеріального та нематеріального характеру (а.с.1, 27) пропорційно задоволеним позовнимм вимогам: з відповідача [PERSON] - 735 грн. 20 коп. , з відповідача [PERSON] - 50 грн. На підставі ст.ст.9,150, 156, 162 ЖК України, ст.ст.29, 322, 386, 405, 544 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

Outcome: partial