Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим представником позивача - адвокатом Богатченко В.М., до відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з професійним захворюванням та виробничою травмою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 09.106.1997 року по 17.08.2020 року, з повним робочим днем у шахті. Наказом відповідача № 592-к від 17.08.2020 року його звільнено в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Внаслідок тривалої фізичної праці у підземних умовах у [PERSON] розвилися хронічні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухіватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) - за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] . Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 15.12.2020 року встановлено, що захворювання [PERSON] є професійним, пов`язане з умовами праці у несприятливих виробничих факторах. Висновком МСЕК від 24.02.2021 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічних професійних захворювань: на 30 % за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, на 10 % за хронічною двобічною сенсоневральною приглухіватістю. Також визначена необхідність у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, встановлено протипоказання важкої фізичної праці у підземних умовах. Відповідно до акту № 15 від 20.04.2012 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом 19.03.2012 року під час виконання робіт в шахті [PERSON] отримав травму правого ока. Висновком МСЕК від 29.07.2015 року позивачу було встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності внаслідок зазначеної травми ока. Внаслідок виробничої травми та професійних захворювань позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. У позивача порушено нормальні життєві зв`язки, його життєдіяльність обмежена, змінився його звичайний спосіб життя. Позивача постійно переслідує біль. Він змушений значний час витрачати на лікування в різних медичних установах, намагаючись відновити здоров`я, що свідчить про заподіяння йому моральної шкоди та є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь моральну шкоду, одноразово, в сумі 55000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позивач не надав доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань, та обґрунтування вимог на виплату моральної компенсації в розмірі 55000 грн. Крім того зазначив, що відділеннями Фонду застрахованим особам здійснюється виплата одноразової допомоги, яка компенсує завдані потерпілому моральні страждання, а також виплачуються щомісячні страхові платежі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» з 08.02.2011 року. Позивача звільнено 17.08.2020 року з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» наказом № 592-к від 17.08.2020 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіє трудової книжки позивача [NUMBER] (а.с.7-10). При виконанні виробничого наряду 19.03.2012 року [PERSON] було травмовано праве око металевим уламком. За наслідками нещасного випадку з позивачем було складено акт форми Н-1 за № 15 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений керівником підприємства 20.04.2012 року (а.с.18). Також було складено акт форми Н-5 від 20.04.2012 року проведення розслідування нещасного випадку, що стався 19.03.2012 року з [PERSON] (а.с.19). Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав: центральне помутніння рогівки, кератопатію правого ока, що підтверджується копіями медичних висновків Обласної клінічної травматологічної лікарні, відділення мікрохірургії ока № 1677 від 19.03.2012 року від 21.05.2012 року та від 23.06.2012 року (а.с.20-22). Висновком МСЕК від 29.07.2015 року [PERSON] було встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності з 01.08.2015 року безстроково за трудовим каліцтвом 19.03.2012 року, рекомендовано медичне лікування за наслідками травми правого ока (а.с.23). Крім того, при виконанні своїх трудових обов`язків в підземних умовах позивач отримав вперше професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухіватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) - за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією медичного висновку ЦЛЕК про наявність хронічного професійного характеру захворювання № 43/1145 від 15.12.2020 року, копією виписки з медичної карти № 1110 від 23.12.2020 року, копією повідомлення про хронічне професійне захворювання від 17.12.2020 року (а.с.11-13). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.12.2020 року професійне захворювання [PERSON] виникло в зв`язку з: недосконалістю технологічного процесу; вимушеними та фіксованими нахилами тулубу; несприятливим мікрокліматом, шумом (а.с.14-15). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 24.02.2021 року позивачу вперше-повторно була встановлена стійка втрата професійної працездатності за сукупністю на 55 %, з 01.02.2021 року, безстроково: внаслідок хронічних професійних захворювання вперше на 30 % та на 10 %; внаслідок трудового каліцтва 19.03.2012 року повторно на 15 %. Позивача визнано інвалідом ІІІ групи. Позивачу рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, тростина, фіксуючий корсет для хребта (а.с.17). Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідач не заперечує той факт, що позивач під час роботи на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» отримав професійне захворювання та трудове каліцтво, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності безстроково на 55 %. Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 27500 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial