Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь завдану моральну шкоду в сумі 3000 грн. та сплачений ним судовий збір. 10.09.2011 року Токмацьким міським відділом РАЦС було зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] відповідачем по справі. 31 березня 2013 року у них народився син [PERSON]. 30 грудня 2014 року рішенням Токмацького районного суду Запорізької області шлюб було розірвано, син залишився жити з матір'ю. Наразі за рішенням Токмацького районного суду він сплачує аліменти на дитину, яка проживає з матір'ю, окремо від нього. Після розлучення колишня дружина всіляко перешкоджає і навіть заперечує його участь у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. 02 червня 2015 року орган опіки та піклування при Токмацькій райдержадміністрації по його заяві своїм рішенням визначив дні та часи його спілкування з дитиною, це рішення було доведено до відома відповідача. Але попри це відповідач категорично під різними, в т.ч. і надуманими вигадками не дозволяє йому побачення з дитиною, ані в її присутності, ані на його території. Таким чином, попри рішення органів опіки та піклування відповідач всіляко перешкоджала його спілкуванню з дитиною. 22 липня 2015 року Токмацький районний суд Запорізької області розглянувши його позовну заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї затвердив мирову угоду, яку за обопільною згодою сторін підписала і відповідач, і якою відповідач зобов'язалася виконати наступні умови: позивач та відповідач за взаємною згодою встановлюють час та місце спілкування батька [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], в присутності матері [PERSON]. Відповідач зобовязується з часу підписання мирової угоди надавати [PERSON] можливість приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] [INFO], при цьому відповідач погодилась надавати дитину [PERSON] [PERSON] з 22.07.2015 по 30.10.2015 року в її присутності з понеділка по п 'ятницю кожної неділі з 09-00 до 10-00 години, кожної суботи - з 09-00 до 11-00 години. З 30.10.2015 року по 31.03.2016 року відповідач погодилась надавати [PERSON] дитину [PERSON], [INFO], в подальшому в її присутності з понеділка по пятницю кожної неділі з 09-00 до 10-00 години, в суботу та неділю з 09-00 години до 10-00 години на території батька без присутності матері. З 31.03.2016 року погоджується надавати [PERSON] дитину [PERSON], [INFO], на один вихідний день (суботу або неділю) з 09-00 до 17-00 години без присутності матері.... Сторони погодилися, що у разі невиконання відповідачем умов мирової угоди, мирова угода вважатиметься підставою для виконання в примусовому порядку. Незважаючи на те, що зазначене рішення (мирова угода) є обов'язковим до виконання, відповідач не надає йому можливості спілкуватися з дитиною і займатися її вихованням. Жодного разу умови мирової угоди відповідачем не були виконані в повному обсязі. Ні на які компромісні рішення вона йти не бажала, дитину [PERSON], [INFO], задля спілкування з ним надавати всіляко відмовлялася. 10.04.2016 Державним Виконавцем Токмацького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області було складено Акт про невиконання [PERSON] умов мирової угоди. 12.04.2016 року Державним Виконавцем Токмацького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області було складено вимогу зобовязального характеру, згідно якої 16.04.2016 року відповідач повинна була обов'язково надати дитину [PERSON], [INFO], для спілкування зі ним. Але вимога була нею проігнорована. Він також неодноразово звертався до поліції з заявами та скаргами про невиконання відповідачем умов мирової угоди. Але відповідач ніяк не реагувала на жодну з бесід проведених з нею, проте, завжди обіцяла обов'язково у наступний раз надати дитину йому для спілкування. Та свої обіцянки відповідач жодного разу не виконувала. У дитячому садку, який відвідує [PERSON], [INFO], відповідач залишила заяву, якою категорично заборонила йому спілкування з дитиною, а тим більш забирати [PERSON] з дитсадку. Незаконними діями відповідачки йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн. Вона полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з її протиправною поведінкою і неможливістю спілкування з сином. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в попередніх судових засіданнях надавав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що моральна шкода полягає в тому, що він не бачиться з сином і син його забуває, [PERSON] його вже називає дядею, він іноді бачить дитину в місті по 10 хвилин. Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, взагалі у визначений в мировій угоді час дитину не дає. В нього постійно немає настрою, він переживає, пів дня після розмови з відповідачем не може заспокоїтись. І він нічого не може вдіяти, відповідач ні на які компроміси йти не бажає, а в результаті він не бачить свого сина. На день народження сина відповідач також не надала можливості побачитись з сином, він зателефонував з іншого номеру, але вона не захотіла з ним навіть розмовляти. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити вимоги позивача з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак була допитана в попередньому судовому засіданні в якості свідка та суду пояснила, що вона виконує умови мирової угоди, але коли позивач приходив з державним виконавцем, вона не дала дитину, бо дитина хворіла. І взагалі позивач не в повному обсязі сплачує аліменти, тому він свої обовязки також не виконує. Додатково дитині також не допомагає. Моральну шкоду вона позивачу не завдавала. Вона згодна, щоб позивач бачився з дитиною в її присутності, а без неї ні. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечила та вважає, що підстав для його задоволення немає. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за відсутності представника третьої особи, покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, допитаної в якості свідка, її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.15,16 ЦК України,ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до\~\~ст.213 ЦПК України\~\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень\~\~підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що 10.09.2011 року Токмацьким міським відділом РАЦС було зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] відповідачем по справі. 31 березня 2013 року у них народився син [PERSON]. 30 грудня 2014 року рішенням Токмацького районного суду Запорізької області шлюб було розірвано, син залишився жити з матір'ю. 17 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. 22 липня 2015 року Токмацький районний суд Запорізької області розглянувши його позовну заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї визнав мирову угоду, яку за обопільною згодою сторін підписала і відповідач, і якою відповідач зобов'язалася виконати наступні умови: позивач та відповідач за взаємною згодою встановлюють час та місце спілкування батька [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], в присутності матері [PERSON]. Відповідач зобовязується з часу підписання мирової угоди надавати [PERSON] можливість приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] [INFO], при цьому відповідач погодилась надавати дитину [PERSON] [PERSON] з 22.07.2015 по 30.10.2015 року в її присутності з понеділка по п 'ятницю кожної неділі з 09-00 до 10-00 години, кожної суботи - з 09-00 до 11-00 години. З 30.10.2015 року по 31.03.2016 року відповідач погодилась надавати [PERSON] дитину [PERSON], [INFO], в подальшому в її присутності з понеділка по пятницю кожної неділі з 09-00 до 10-00 години, в суботу та неділю з 09-00 години до 10-00 години на території батька без присутності матері. З 31.03.2016 року погоджується надавати [PERSON] дитину [PERSON], [INFO], на один вихідний день (суботу або неділю) з 09-00 до 17-00 години без присутності матері. Сторони погодилися, що у разі невиконання відповідачем умов мирової угоди, мирова угода вважатиметься підставою для виконання в примусовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. В даному випадку ухвалою суду була визнана мирова угода. Мирова угода є різновидом зобов'язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України від 05.12.2011 р. мирова угода є цивільно-правовим зобов'язанням, а отже до зобов'язання (мирової угоди) можуть бути застосовані «Правові наслідки його порушення» (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачалось, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Із матеріалів справи випливає, що відповідач ухиляється від виконання мирової угоди. Так відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.05.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №328/2187/15-ц, виданого 22.06.2015 року про визнання мирової угоди, укладеної між позивачем [PERSON] з однієї сторони і відповідачем [PERSON] з другої сторони, за якою з 31 березня 2016 року погоджується надавати позивачу [PERSON] дитину [PERSON] на один вихідний день (суботу або неділю) з 09.00 до 17.00 години без присутності матері, закінчено. В даній постанові зазначено, що 01.04.2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в строк, наданий боржнику для самостійного виконання, рішення суду не виконано, про що складено акт державного виконавця від 10.04.2016 року. 12.04.2016 року відповідачу було направлено вимогу державного виконавця зобовязального характеру, сторонами виконавчого провадження, а саме: о 09.00 годині 16.04.2016 року знаходитись за вказаною адресою для проведення виконавчих дій, про надання змоги у спілкуванні батька [PERSON] з його сином [PERSON] В строк, наданий боржнику для виконання, вимоги державного виконавця та рішення суду не виконано, про що складено акт державного виконавця від 16.04.2016 року. 18.04.2016 року відповідачу було направлено вимогу державного виконавця зобовязального характеру, сторонам виконавчого провадження, а саме о 09.00 годині 23.04.2016 року знаходитись за вказаною адресою для проведення виконавчих дій, про надання змоги у спілкуванні батька [PERSON] з його сином [PERSON] В строк, наданий боржнику для виконання, вимоги державного виконавця та рішення суду не виконано, про що складено акт державного виконавця від 23.04.2016 року. Оскільки боржником рішення суду не виконано в наданий державним виконавцем строк для виконання вимоги державного виконавця та рішення суду без поважних причин, державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника [PERSON] ([PERSON]) штрафу. 25.04.2016 року відповідачу знов було направлено вимогу державного виконавця зобовязального характеру, сторонам виконавчого провадження, а саме о 09.00 годині 30.04.2016 року знаходитись за вказаною адресою для проведення виконавчих дій, про надання змоги у спілкуванні батька [PERSON] з його сином [PERSON] В строк, наданий боржнику для виконання, вимоги державного виконавця та рішення суду не виконано, про що складено акт державного виконавця від 30.04.2016 року. Так як боржником повторно не виконано в наданий державним виконавцем строк для виконання вимоги державного виконавця та рішення суду без поважних причин, державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника [PERSON] ([PERSON]) штрафу в подвійному розмірі. Таким чином, факт невиконання мирової угоди, визнаної ухвалою Токмацького районного суду є встановленим. Згідно пояснень [PERSON] в судовому засіданні штраф нею сплачений. У своїх запереченнях відповідач [PERSON] послалась на те, що в той час, коли необхідно було виконати вимоги державного виконавця, вона не дала батькові дитину, так як дитина хворіла. На підтвердження в судовому засіданні надала довідку від 26.01.2017 року з КЗ «Токмацький центр первинної медико-санітарної допомоги», де зазначено, що [PERSON] хворів з 08.04.2016 року по 15.04.2016 року та з 21.04.2016 року по 29.04.2016 року. Однак ця довідка була отримана відповідачем майже через девять місяців після хвороби дитини та винесення державним виконавцем постанов про накладення штрафів. Крім того, зазначені у довідці періоди хвороби не охопили всі ті дні, коли державний виконавець звертався до відповідача з вимогами зобовязального характеру, де [PERSON] було зобовязано надати дитину 16.04.2017 року та 30.04.2017 року. Крім того, суду була надана довідка з Дошкільного навчального закладу «Тополька» про те, що [PERSON] з 27.04.2016 року по 30.04.2016 року не відвідував дошкільний навчальний заклад в звязку з хворобою, однак зазначена інформація щодо хвороби дитини 30.04.2017 року не підтверджена жодним медичним документом. Відповідач зверталась до Токмацького районного суду з адміністративним позовом до Державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькі області, третя особа [PERSON], про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дій, в якому просила суд скасувати постанови про накладення на неї зазначених вище штрафів, однак провадження у справі відкрите не було. Тобто, постанови набрали законної сили та на даний час виконані. Більш того, відповідач в судовому засіданні зазначала, що вона не згодна надавати дитину позивачу без її присутності, що прямо суперечить умовам мирової угоди, затвердженої ухвалою суду. Суд не бере до уваги пояснення відповідача про те, що це сам позивач не виконує умови мирової угоди, оскільки зазначені обставини не підтверджені жодними доказами. Стаття 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином, лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору п, 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди». В даному випадку наявні всі умови, що є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування моральної шкоди, а саме неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог п.9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Незаконними діями відповідачки позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з її протиправною поведінкою і неможливістю спілкування з сином, оскільки відповідач ухиляється від виконання мирової угоди, визнаної ухвалою Токмацького районного суду, то вона повинна відшкодувати моральну шкоду позивачу по справі. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, те, що вона не працює, має ще одну малолітню дитину, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд оцінює моральну шкоду в сумі 700 грн. Тому, позов підлягає частковому задоволенню. В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial