Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом в якому просить визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , мотивуючі заявлені вимоги тим, що вказана квартира зареєстрована 23 березня 1995 року за реєстровим №1055 в БТІ м. Києва на ім`я відповідачки [PERSON] , на підставі довідки виданої ЖБК «Зв`язківець-2» №70 від 12.02.1995 року, що вбачається з інформаційної довідки БТІ м. Києва від 24.10.2019 року. Відповідачка є дружиною сина Позивача - [PERSON] , в шлюбі з яким вони перебували з 04.03.1988 року. Під час шлюбу сина та відповідачки, на ім`я відповідачки була побудована кооперативна квартира, що є предметом спору. Вказує, що пайові внески на цю квартиру були сплачені під час зареєстрованого шлюбу сина з відповідачкою, та вважає, що спірна квартира, є їхньою спільною власністю. Частка в праві власності кожного на цю квартиру кожного становить Ѕ. Вважає, що її сину на праві власності належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] . [INFO] син, [PERSON] помер. Син склав заповіт, відповідно до умов якого, він заповів належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0869 га. за цією ж адресою - своїм синам [PERSON] і [PERSON] . Її онуки - треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом та вона, як спадкоємець за законом звернулись у встановлений законом строк до Десятої Київської нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 09 березня 2916 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами, що сходиться за адресою: [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №3-155 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину земельної ділянки № [ADDRESS] , загальною площею 0,0869 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №3-157. Зазначає, що листом №4918/02-14 від 8 листопада 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки вона не надала правовстановлюючий документ на цю квартиру та не має згоди другого з подружжя, тобто відповідачки. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Позивач зазначає, що оскільки, вона прийняла спадщину, то, відповідно, і набула право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, тобто на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Та, враховуючи те, що отримати свідоцтва про право на спадщину виявилось не можливим, у зв`язку з вищевикладеними обставинами, вона вимушена звернутись до суду з наведеним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2019 року відкрито провадження в справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с.20). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] , [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частин квартири. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач просила залишити позовні вимоги без задоволення з підстав необґрунтованості заявлених вимог. Треті особи [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Представник третьої особи - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач - [PERSON] є матір`ю - [PERSON] , [INFO] . 23 жовтня 2014 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. посвідчено заповіт від імені [PERSON] , який на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: 1. належну йому Ѕ частину квартири, яка заходиться за адресою [ADDRESS] , він заповів [PERSON] , [INFO] . 2. належні йому будинки з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , він заповів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - в рівних частинах. Заповіт посвідчено в приміщенні Десятої київської державної нотаріальної контори. На Заповіті наявний від руки написаний текст наступного змісту: «Заповіт прочитаний вголос, а також підписаний мною власноручно», стоїть підпис. Цей заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 10 годині 55 хвилин. Особу його встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №2-1442. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , Десятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №180/2015 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. 24.12.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В., видано [PERSON] та [PERSON] , ?свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0869 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ?свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 09.03.2016 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. видано [PERSON] ?свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку земельної ділянки загальною площею 0,0869 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ?свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно даних реєстрових книг Бюро, спірна квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , на підставі довідки, виданої ЖБК «Зв`язківець-2» №70 від 12.02.1995 року. Дата проведення реєстрації в Бюро - 23.03.1995 року за реєстровим №1055. Згідно ізст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово- будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно доЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до ст. 15ч.1 Закону України «Про власність»( який діяв на час сплати пайових внесків, втратив чинність 20.06.2007 р.) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Верховний Суд України в пункті 8 постанови Пленуму № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. роз`яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації прав. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В той же час, обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів часткою спірного нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , судом не встановлено. Крім того, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Суд зауважує, що державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори не приймалось процесуального рішення з приводу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, зокрема відсутня постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Вказане свідчить, що позивачка не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на спірну квартиру, а тому її звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є передчасним. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність обставин позову, а тому у задоволенні останнього необхідно відмовити.

Outcome: dismissed