Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 22.12.2008 отримала у власність 27/100 частин будинку, розташованого по провулку Київському, 22, м. Пирятин Полтавської області. Крім неї частки у вищезазначеному будинку мали: [PERSON] у розмірі 68/100 частин та [PERSON] у розмірі 5/100 частин. Після отримання в дар частину вказаного будинку вона проживала там разом з [PERSON], доглядала за ним та утримувала будинок за свій рахунок, проводила ремонти. [PERSON] вона особисто не знала, але їй було відомо, що він вітчим [PERSON], а також те, що він помер. [PERSON] помер 09.09.2013 року. Перед смертю він залишив заповіт, який все своє майно він заповів їй. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у даному будинку, добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись даним нерухомим майном, доглядати за будинком та утримувати його, підтримувати в належному стані. На підставі викладеного та відповідно до положень ст.344 ЦК України позивач просить суд визнати за нею право власності на 5/100 частин житлового будинку з господарськими надвірними спорудами, розташованого по пров. Київський, 22, м. Пирятин Полтавської області. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав вимоги та просив суд їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Заперечень щодо позову не має. Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних справи були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили, що померлий [PERSON] проживав, а [PERSON] продовжує безперервно, відкрито проживати у будинку по провулку Київський, 22, м. Пирятин, доглядати за ним та утримувати його. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач є власником 27/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: пров. Київський, 22, м. Пирятин, Полтавської області, що підтверджується копією договору дарування від 22 грудня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.02.2009 (а.с.7, 8) Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєкта нерухомого майна від 04.08.2016 № 65027648 власником 5/100 частин будинку по пров. Київський, 22, м. Пирятин Полтавської області є [PERSON], власником 27/100 частин є [PERSON], власником 68/100 частин є [PERSON] (а.с.13-14, 18-19). З наведеного вбачається, що будинок за адресою: пров. Київський, 22, м. Пирятин, належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності без виділення в натурі належних їм часток. Згідно запису акта про смерть №222 від 28.09.1991 року [PERSON] помер 28.09.1991 року (а.с.37-38). Після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.51). При цьому після смерті [PERSON] у вказаному будинку залишився проживати [PERSON], в якому останній проживав до самої смерті, що також підтверджено поясненнями свідка [PERSON] 09 вересня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11) Відповідно до заповіту, складеного 29.11.2009 і посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області, [PERSON] усе своє майно заповів [PERSON] (а.с.45). 18 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], тому була заведена спадкова справа 51/2014 (а.с.40-48). Після встановлення зазначених обставин суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 2 ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно п.8 Прикінцевих та Перехідний положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 вказаних положень Кодексу вказано, що він набирає чинності з 01.01.2004 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], будучи спадкоємцем [PERSON], враховуючи положення ч.2 ст.344 ЦК України, добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, яким є 5/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: пров. Київський, 22, м. Пирятин, у зв'язку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved