Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,09 га, розташовану на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі, яка застосовувалася при посвідченні заповіту посадовими особами, згідно додатку № 7, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських селищних міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року за № 22/5. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,09 га, розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 913002 від 01.09.2006 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВСЕ № 868520 від 03 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2406, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.521.00003. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2010 року, виданого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,09 га, розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 913002 від 01.09.2006 року. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15.01.2007 року за № 12, [PERSON] на випадок своєї смерті належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 913002 виданий 01 вересня 2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, заповіла [PERSON] . Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON], немає. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як було з'ясовано судом, [PERSON] звернувся 01.07.2010 року до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини яка залишилась після смерті [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 01.07.2010 року. Письмовою відповіддю наданою Ізмаїльською державною нотаріальною конторою від 18.02.2014 року за № 367/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі, яка застосовувалася при посвідченні заповіту посадовими особами, згідно додатку № 7, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських селищних міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 25.08.1994 року за № 22/5. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що волевиявлення заповідача [PERSON] на час складання заповіту було вільним і відповідало її волі, а тому не відповідність посвідчувального напису на заповіті формі, яка застосовувалася при посвідченні заповіту посадовими особами, а саме посвідчення заповіту в присутності свідків, не може бути суттєвою умовою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, на підставі вищевикладеного, позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved