Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що 13 листопада 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області. В шлюбі в них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що впродовж останнього часу відносини між нею та відповідачем зіпсувались через те, що відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не бере участі у веденні домашнього господарства, не дбає про матеріальне забезпечення сімї. При цьому, відповідач є здоровою працездатною людиною, не має на утриманні інших осіб, отримує стабільних дохід, працює начальником відділу ГУ Національної поліції у Волинській області. З опублікованої щорічної декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру за 2016 рік вбачається, що відповідач щомісячно отримує близько 9445,00 грн. Вважає, що відповідач має можливість та зобовязаний згідно закону сплачувати аліменти на утримання дітей. Також зазначає, що на утримання дітей необхідні додаткові витрати, що зумовлено особливими здібностями дітей. Донька [PERSON] займається у зразковому гурті образотворчого мистецтва Палацу учнівської молоді, відвідує танцювальну школу та музикальну школу №3. Загальна вартість додаткових витрат на доньку становить 840 грн. Син [PERSON] відвідує маленьку школу, загальна сума витрат на нього складає 1310 грн. \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дітьми повноліття, стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на дітей в розмірі 1300 грн. щомісячно. Крім того, просить покласти на відповідача витрати по оплаті послуг адвоката. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Представник позивача, після оголошеної перерви в судовому засіданні 11 червня 2018 року, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, після оголошено перерви в судовому засіданні 11 червня 2018 року, в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~Відповідно від ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції 13 листопада 2005 року, актовий запис №1719, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №007212 (а.с.4). Також встановлено, що сторони є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕГ №061577, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області 08 січня 2008 року (а.с.5), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області 23 листопада 2011 року (а.с.6). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. За змістом ч. 2 ст.с150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на посаді фахівця з договірної роботи. Загальна сума її доходу за період з лютого 2018 року по квітень 2018 року становить 18\~754,54 грн. Вказане підтверджується копією довідки про доходи [PERSON]І від 11 травня 2018 року. Згідно щорічної декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру за 2017 рік, поданої відповідачем 04 квітня 2018 року, вбачається, що [PERSON] працює начальником відділу ГУНП у Волинській області. Розмір його доходу за задекларований період становить 152739 грн. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що стороною відповідача не надано доказів існування обставин, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, з часу звернення з даним позовом до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат на дітей, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підтвердження понесення додаткових витрат на дочку позивач надає копію довідки №26 від 12 березня 2018 року Палацу учнівської молоді, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] займається у зразковому гурті образотворчого мистецтва, благодійні внески на навчання складають 200 грн. на місяць (а.с.13). З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №154 від 12 березня 2018 року та копії квитанції до прибуткового касового ордеру №203 від 14 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] сплатили по 500 грн. благодійних внесків (а.с.14). При цьому, суд зазначає, що не можуть бути визнані додатковими витратами на дітей благодійні внески, оскільки такі платежі є добровільними. Також позивач надає копії квитанцій про оплату вартості харчування, що також не підтверджує понесення додаткових витрат на дитину, оскільки такі витрати не повязані з розвитком в дитини особливих здібностей. Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial