Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання з [PERSON], у якому зазначив, що він є сином відповідача. З 2009 року шлюб між його матір'ю [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] розірвано, останній частково сплачував позивачу аліменти на утримання позивача до його повноліття. З 01.09.2014 року позивач навчається на денному відділенні Українського Державного Університету Залізничного Транспорту в м. Харків. Строк закінчення його навчання спливає 29.06.2018 року. Позивач не працює, стипендію та інші доходи не має. Позивач просить суд, щомісячно стягувати з [PERSON], [INFO], на користь позивача аліменти, як на повнолітню дитину, що продовжує навчання, у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до закінчення позивачем навчання-29.06.2018 року. В судове засідання позивач не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вимоги позивача визнав частково, зазначивши, що він отримує невелику заробітну плату, розмір якої складає приблизно 2500 гривень. Останні два місяці він взагалі працює на приватну особу і перебуває на випробувальному терміні. Має ще сплачувати заборгованість по аліментах на іншого сина [PERSON], заборгованість по яких на даний час становить близько 9000 гривень. Погоджується сплачувати аліменти, але не у тому розмірі, який заявлений позивачем. Він не є інвалідом, інших осіб, які мали б право на утримання від нього немає, крім заробітної плати інших доходів не має. Інколи, коли є можливість, надає синові матеріальну допомогу у розмірі 300-400 гривень Третя особа [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримала, зазначивши, що син навчається у вищому учбовому закладі в місті Харкові, стипендію не отримує. Інколи, один-два рази на місяць неофіційно підробляє на ринку вантажником, отримує за роботу декілька сот гривень. Щомісячні витрати сина становлять витрати на проживання у гуртожитку у розмірі 160 гривень, 1 раз на півроку - 260 гривень за прибирання у гуртожитку, 400 гривень на місяць проїзд по місту до міста навчання та назад до гуртожитку, приблизно 1000 гривень на харчування та 170 гривень для проїзду з міста Димитрова до міста Харкова на навчання та назад. Крім того 2800 гривень вона витратила, щоб купити синові зимовий одяг. Додому син приїздить приблизно один раз на місяць. Вона працює, отримує заробітну плату, але повністю забезпечити матеріально сина не в змозі, оскільки змушена сплачувати борги за комунальні послуги. Відповідач дійсно інколи надає допомогу синові, але цього недостатньо. Вислухавши пояснення відповідача, третьої особи та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] є студентом ІІ курсу Українського державного університету залізничного транспорту денної форми навчання факультету «Механічний», термін навчання з 01.09.2014 року по 29.06.2018 рік. Стипендій або інших нарахувань не отримує, навчання безоплатне. Ці обставини підтверджуються довідками Українського державного університету залізничного транспорту від 24 грудня 2015 року № 02-27-526 (а.с. 7). Працюючи у ТОВ «ПСБ» у період з 1 жовтня 2015 року по 1 лютого 2016 року [PERSON] отримував заробітну плату, розмір якої за період з 1 жовтня 2015 року до 1 січня 2016 року складав 1478,91 гривень, у січні 2016 року - 1899,94 гривень, у лютому 2016 року - 79,24 гривень. Здійснені із заробітної плати відрахування за виконавчим листом № 2-488 від 29 лютого 1994 року склали за зазначений період 1110,88 гривень. Стягнення провадились на підставі постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 5 жовтня 2015 року (а.с. 19-20). Третя особа [PERSON] працює інженером з безпеки руху АУП у ТОВ «Димитроввантажтранс», отримує заробітну плату, розмір якої за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно склав 36541,49 гривня (а.с. 22). Має борги за сплату комунальних послуг, з яких примусове виконання по стягненню боргу за теплопостачання на користь ОКП «ДТКЕ» у розмірі 5019,87 гривень перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Димитровського міського управління юстиції (а.с. 27-29). Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який у зв'язку з навчанням потребує цієї допомоги. Але, враховуючи розмір доходів відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини одержуваних відповідачем доходів щомісячно до закінчення сином навчання. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривня, оскільки позивач на підставі статі 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial