Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації. В позові вказував,що є власником житловому будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності. В даному будинку зареєстрований, але фактично з кінця 2011 року не проживає дядько [PERSON], про що свідчать довідка № 6709 від 10 жовтня 2014 року, яка видана Берегометською селищною радою Вижницького району. Факт не проживання [PERSON], по місцю реєстрації можуть підтвердити [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] та племінниця відповідача [PERSON]. Неодноразово просив [PERSON], який час від часу появлявся в Берегометі, знятись з реєстрації з житлового будинку , який належить йому на праві власності, на що він обіцяє зробити це, але фактично не дотримується своєї обіцянки і добровільно не знімається з реєстрації, хоча фактично уже 3 (три) роки не проживає, бо давно забрав з цього будинку усі свої речі, своє майно і проживає в однієї зі своїх жінок. Небажання [PERSON] добровільно знятись з реєстрації з житлового будинку, що належить йому на праві приватної власності змушує звернутися до суду позовною заявою. Просить постановити рішення яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] та примусово зняти з реєстрації [PERSON] з вказаного житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Судові витрати покласти на нього. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обємі, посилався на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, через ЗМІ газета «Свобода слова» за № 54(699) від 27.11.2014 р. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України з опублікування оголошення про виклик, відповідач вважається повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Вижницького РС УДМС України в Чернівецькій області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26258205 від 02.09.2009 року. В даному житловому будинку зареєстровані позивач , відповідач [PERSON] , [INFO], що підтверджується довідкою Берегометьської селищної ради №6709 від 10 жовтня 2014 року та копією по господарської книги. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад один рік не проживає у житловому будинку за адресою [ADDRESS], а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим житлом підлягає до задоволення в повному обємі. Вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача [PERSON] місця проживання за адресою [ADDRESS] , суд вважає такими що не підлягають задоволенню, у звязку з тим, що відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При цьому, суд виходить з приписів ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою... Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. За таких обставин у суду немає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в [ADDRESS] Вижницького району Чернівецької області, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial