Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення із відповідачів [PERSON] та [PERSON] суми боргу за борговими розписками, що складає 118 387 доларів США. В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що протягом 2012-2015 року [PERSON] позичав у нього грошові кошти у валюті США у різних сумах, що доводиться доданими до справи розписками. Так, 02.01.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] в борг 50 000 доларів США, строк погашення боргу - кінець 2013 року, що підтверджено розпискою від 02.01.2013 року. У вказаній розписці зазначено, що гарантією повернення боргу є зерновий комбайн державний номерний знак [NUMBER] . Дана розписка та розписка від 17.11.2018 року надана суду на підтвердження існування між [PERSON] та [PERSON] борговим зобов`язань. Із розписки від 30 квітня 2015 року слідує, що станом на 30.04.2015 року загальний борг [PERSON] з нарахованими відсотками за користування коштами складає 84 387 доларів США. Окрім того, 24.11.2015 року [PERSON] позичив у позивача 34 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 10.11.2016 року, що доводиться розпискою від 24.11.2015 року. Оригінали вищевказаних розписок знаходяться у позивача. Незважаючи на наявність боргових розписок, [PERSON] позичених коштів, у встановлені розписками строки, не повернув. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно: житлові будинки, земельні ділянки, транспортні засоби та сільськогосподарське підприємство. Відповідачі по справі, які є дітьми померлого [PERSON] , проживали із ним за однією адресою, не відмовилися від спадщини, тобто є спадкоємцями майна померлого [PERSON] . Із повідомлення Кременецької державної нотаріальної контори № 122/01-16 від 07.10.2020 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена спадкова справа № 87/2019, спадкоємцем за заповітом є його син [PERSON] .. За таких обставин позивач просить суд стягнути із [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] ,заборгованість по боргових розписках від 30.04.2015 року та 24.11.2015 року в сумі 118 387 доларів США, що на дату подачі позову, згідно офіційного курсу долара, який становить 25,48 гривень за 1 долар, становить 3 016 500 грн. 76 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Черняк М.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Окрім того, адвокат Черняк М.В. вважає, що строки звернення до суду із даним позовом позивач не пропустив, так як протягом 6 місяців після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся до спадкоємців із вимогою про стягнення боргу. Так, як в розписці не зазначено дату повернення боргу, то строк позовної давності слід рахувати з часу пред`явлення вимог. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів - адвокат Янчишин В.Й. в судовому засіданні заперечили проти позову та пояснили, що оригінал розписки від 02.01.2013 року знаходиться у позивача, йому відомо про термін виконання боргового зобов`язання до кінця 2013 року, тому загальний строк позовної давності сплив 31.12.2016 року. Оскільки позивачем позов подано 26.07.2019 року, просять застосувати позовну давність та відмовити у стягненні заборгованості за розписками від 02.01.2013 року та 30.04.2015 року. Відповідно до розписки від 30.04.2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] 36 356 доларів США і за період з 01.03.2012 року проценти в розмірі 3% за 10 місяців склали - 10906,8 доларів США, однак вказаний розрахунок проведено невірно, що свідчить про недійсність даних умов договору позики. У даній розписці проведено розрахунок відсотків із нарахуванням на відсотки: до суми позики за кожен період було додано відсотки, і на ті ж відсотки знову нараховані відсотки. За договором позики передавалась сума в розмірі 36 356, а не три різні суми, як випливає із розписки, що свідчить про недійсність даних умов договору. Розписка складена 30.04.2015 року, а періоди нарахування відсотків починаються із 01.03.2012 року до кінця 2014 року. Розпискою від 30.04.2015 року позивач не підтверджує факту укладення між ним та [PERSON] договору позики. Із змісту даної розписки не вбачається отримання [PERSON] від позивача грошових коштів в сумі 84 387 доларів США у борг, не встановлено обов`язку повернути грошові кошти та терміну їх повернення. Окрім того у розписці вказується зерновий комбайн марки DHN DEER - 2066, можливо дані кошти передавались для придбання вказаного зернового комбайну. Також, із розписки від 24.11.2015 року неможливо встановити факт отримання [PERSON] вказаної в розписці суми, оскільки у ній вжито слово «позичаю», що свідчить про намір отримати в борг кошти, тобто незавершену дію, не зазначено місця укладення даного договору та відсутні паспорті дані [PERSON] . Тому просять відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. 29.07.2019 року [PERSON] подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 31 липня 2019 року вказана заява повернута [PERSON] , оскільки подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України. 08.11.2019 року до суду подано клопотання представником відповідачів про витребування доказів. 27.01.2020 року адвокат Янчишин В.Й. подав клопотання про визнання обов`язковою явку позивача в судове засідання та призначення судової почеркознавчої експертизи. 27.01.2020 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про визнання обов`язковою явку позивача в судове засідання. Представник відповідачів - адвокат Янчишин В.Й. в судовому засіданні відмовився від заявлених клопотань про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи. 03.08.2020 року адвокатом Янчишином В.Й. повторно подано клопотання про визнання обов`язковою явку позивача в судове засідання. Ухвалою суду від 03.08.2020 року в задоволенні даного клопотання відмовлено. 05.10.2020 року адвокатом Черняк М.В. подано клопотання про витребування доказів. 05.10.2020 року вищевказане клопотання судом задоволено. Суд, заслухавши поясненя учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Із розписки від 02.01.2013 року слідує, що [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий 16.01.2001 року Кременецьким РВ УМВС України, проживаючим с. Білокриниця Кременецького району) дано розписку про те, що він позичив у [PERSON] (паспорт [NUMBER] виданий 09.09.2008 року Кременецьким РВ УМВС України, проживаючого с. В.Млинівці Кременецького району) 50 000 доларів США. Гарантом повернення суми займу є зерновий комбайн DHN DEER - 2066 номерний знак [NUMBER] . Повернення до кінця 2013 року, про що і розписався. 30 квітня 2015 року [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий 16.01.2001 року Кременецьким РВ УМВС України, проживаючий в с. Білокриниця Кременецького району) в [PERSON] (паспорт [NUMBER] виданий 09.09.2008 року Кременецьким РВ УМВС України ) позичив долари США в сумі 36 356 період: з 01 березня 2012 року 36 356 доларів США під 3% - процента ставка за 10 місяців склала 10906,80 доларів США; з 1 січня 2013 року 47 262 долари США під 3% -процента ставка за 12 місяців склала 17014,32 доларів США; 1 січня 2014 року 64276 долари США під 3% - процента ставка за 11 місяців склала 21211,08 доларів США. Загальна сума складає 85 487 доларів США. В січні 2015 року повернуто 1100 доларів США. Всього сума складає 84387 доларів США. Гарантом повернення суми є зерновий комбайн DHN DEER - 2066 номерний знак [NUMBER] , про що розписався, що стверджується розпискою від 30.04.2015 року. Згідно розписки від 24.11.2015 року, [PERSON] дано розписку про те, що позичає у [PERSON] долари США в сумі 34 000. Зобов`язується повернути до 10 листопада 2016 року. Із розписки від 17.11.2018 року слідує, що [PERSON] дано розписку про те, що сума боргового зобов`язання складає 76550 доларів США і гарантується поверненням зернового комбайна марки DHN DEER - 2066 реєстраційний знак [NUMBER] заводський № z02066l064956 . Згідно повідомлення Кременецької державної нотаріальної контори № 122/01-16 від 07.10.2020 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] заведена спадкова справа № 87/2019, спадкоємцем за заповітом є його син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача, свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Судом встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 34 000 доларів США, про що 21.11.2015 року написав розписку та зобов`язався повернути даний борг до 10.11.2016 року. Під час розгляду справи, відповідачі оспорювали дійсність укладеного між позивачем та померлим [PERSON] договору позики, однак не надали належних доказів, які б підтверджували, що померлий [PERSON] не підписував та не складав боргову розписку від 21.11.2015 року, натомість відмовились від проведення почеркознавчої експертизи. Наявність у [PERSON] оригіналу боргової розписки [PERSON] , свідчить про невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Посилання відповідача та його представника на те, що у розписці від 24.11.2015 року не зазначено місця укладення даного договору та відсутні паспортні дані [PERSON] , що свідчить про недійсність умов договору позики, спростовується наявними в матеріалах справи розписками, що підтверджують існування боргових зобов`язань між позивачем та [PERSON] . Також, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майно померлого [PERSON] .. Вартість спадкового майна не є меншою ніж розмір заборгованості спадкодавця за борговою розпискою від 21.11.2015 року, що підтверджено в судовому засіданні пояснення відповідача [PERSON] , тому за її рахунок відповідач [PERSON] мав змогу задовольнити вимоги позивача про повернення боргу у позасудовому порядку, чого зроблено не було. Позивач в своєму позові просить перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день звернення до суду, тобто станом на 29.07.2019 року. За таких обставин суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача [PERSON] суми позики по борговій розписці від 21.11.2015 року в розмірі 34 000 доларів США, що на час пред`явлення позову, згідно офіційного курсу НБУ становить - 866 320 грн. в межах вартості майна, одержаного у спадщину є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Окрім того, судом не встановлено фактів, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення правовідносин щодо боргового зобов`язання від 30.04.2015 року, а саме укладення між позивачем та [PERSON] договору позики, отримання останнім грошових коштів у борг, обов`язку повернути грошові кошти позивачу та строк повернення вказаних коштів. Тому, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики від 30.04.2015 року слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням наведеного суд вважає, що із відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесенні останнім судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 8663 грн. 20 коп. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial