Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині визнання за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Також, відповідач в заперечення позову вказав, що квартира придбана за його особисті кошти та для покращення умов проживання в квартирі позивачем нічого не було зроблено для цього, оскільки вона займалась вихованням дитини. В задоволенні решти позовних вимог просять відмовити. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.08.1993р., що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС по м.Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області України, актовий запис № 350, зроблений 18.08.1993року. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 09.10.2001року [PERSON] купив двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, 16.10.2001року, [PERSON] видано реєстраційне посвідчення на право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору. Відповідно до ч. 1 статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме 229,40 грн. судового збору.

Outcome: approved