Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: поновити її на посаді заступника директора з навчальної роботи Українського фізико-математичного ліцею за сумісництвом; стягнути з відповідача Київського національного університету імені Тараса Шевченка середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2016р. до дня поновлення на роботі та зобов'язати відповідача Київський національного університет імені Тараса Шевченка відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00грн. Заявлені вимоги, вмотивовані тим, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 28.08.2015р. №К-75-060 позивача було призначено на посаду заступника директора з навчальної роботи Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка за сумісництвом (0.5 ст.) з 01.09.2015 р. по 30.06.2017р. 08.02.2016р. наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка за №К-08-060 позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку з прийняттям па роботу іншого працівника, який не є сумісником. Звільнення з посади заступника директора з навчальної роботи позивач вважає незаконним та безпідставним, у зв'язку з тим, що вона не була заздалегідь попереджена про можливе звільнення, лише за її вимогою 09.02.2016р. позивачу було надано копію наказу про звільнення. Підставою для звільнення в наказі вказано подання керівництва підрозділу, однак на момент звільнення позивача в Ліцеї ще тривав конкурс на заміщення вакантної посади директора ліцею, виконуючий обов'язки директора, на думку позивача, не може вважатися керівництвом та завжди ставився до позивача з неповагою, також позивача не було ознайомлено з поданням. Крім того, порушень трудової дисципліни, або невиконання обов'язків позивачу жодного разу не було інкриміновано. Оскільки позивача звільнено без законної підстави, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, відповідач зобов'язаний поновити її на попередній роботі. Відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, втрати душевного спокою, сну, апетиту, постійного перебування у роздратованому стані. Всі зазначені моральні страждання нанесені позивачу незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитись на здоров'ї позивача. Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінює в 5000,00 гривень. Згідно положень чинного законодавства України відповідач зобов'язаний поновити позивача на попередній роботі та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 08.02.2016 року, а також відшкодувати завдану незаконним звільненням моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Позивач додатково зазначила, що з 25.08.2001 року працює в Ліцеї. Два з половиною роки тому її запрошували на посаду заступника директора. До літа 2015 року основною роботою позивача була робота на посаді заступника директора, а вчителя - за сумісництвом. Влітку 2015р. директор поставив питання про те, що позивач витрачає на читання уроків більше часу, ніж передбачено для сумісника, запропонувавши 0,5 ставки заступника директора і ставку вчителя. Позивач погодилась на нові умови. 31.12.2015 року було оголошено конкурс на посаду директора, одним з претендентів був [PERSON], який почав виконувати обов'язки директора, також розпочав тиск на позивача щодо її звільнення. 19.01.2016р. було видано наказ про заборону винесення матеріальних цінностей та охорона заборонила позивачу винести особисті речі. Адміністрація Ліцею обговорювала з дітьми ситуацію, нібито позивач винна в недоотриманні заробітної плати, що принижує честь позивача. Також підставами стягнення моральної шкоди позивач зазначила ту обставину, що її батьки перебувають в зоні АТО, яким необхідно допомагати, а у зв'язку зі звільненням з посади за сумісництвом матеріальне становище позивача погіршилось. Представники позивача в судовому засіданні додатково зазначили, що штатний розклад передбачає три одиниці заступника директора, на час звільнення позивача була ще одна вільна посада, а позивача звільнено через особисті неприязні стосунки, особисті мотиви. Також позивача не було повідомлено про зміни умов оплати праці, які сталися внаслідок звільнення з посади за сумісництвом - зменшилася заробітна плата. Представник відповідача - Київського національного університету імені Тараса Шевченка, яка також є вповноваженим представником третьої особи - ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Губерський Л.В., в судовому проти заявлених вимог заперечувала, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, надала суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с.46-48), в яких зазначила, що наказом від 28.08.2015р. №К-75-060 [PERSON] з 01.09.2015р. було зараховано на посаду заступника директора з навчальної роботи Українського фізико-математичного ліцею за сумісництвом (0,5 ст.) з виконанням роботи за межами основного робочого часу. Крім виконання роботи на умовах сумісництва позивач займала посаду вчителя інформатики в Українському фізико-математичному ліцеї, що фактично було і надалі (після звільнення від сумісництва) залишається основним місцем її роботи. Враховуючи значний обсяг роботи з організації планування діяльності педагогічного колективу, розробки навчально-методичної документації, координації роботи вчителів та систематичного контролю за якістю навчального процесу на постійній основі в основний робочий на посаді заступника директора з навчальної роботи УФМЛ на підставі подання директора УФМЛ наказом від 08.02.2016р. №К-08-060 [PERSON] заступника директора з навчальної роботи УФМЛ було звільнено від сумісництва у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. З урахуванням наведеного, при звільнені працівника з наведених підстав, законодавством не встановлено обов'язок попередження останнього роботодавцем. Розрахунок з позивачем було проведено в повному обсязі. На сьогоднішній день [PERSON] працює в Українському фізико-математичному ліцеї, займаючи посаду вчителя інформатики, отримує раніше встановлені їй надбавки та доплати. Сама по собі констатація позивачем факту про нанесення їй моральної шкоди не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями відповідача та наслідками. Також представником були подані додаткові письмові пояснення (а.с.99-100). В судовому засіданні представник додатково зазначила, що позивач, як сумісник у першій половині дня повинна була виконувати більше роботи, ніж вчитель. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що Наказом №060-06/ВК Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 18.09.2012р., [PERSON] з 01.09.2012р. по 31.08.2013р. прийнято за переводом на посаду вчителя інформатики Українського фізико-математичного ліцею на умовах строкового трудового договору з тижневим навантаженням 28 год. Також вирішено питання про оплату праці (а.с.101). Наказом №К-105-060 Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 01.10.2013р., [PERSON], ПЗУ, вчителя інформатики Українського фізико-математичного ліцею з 01.09.2013р. по 30.06.2014р. переведено на посаду заступника директора з навчальної роботи на умовах строкового трудового договору Українського фізико-математичного ліцею з посадовим окладом 2720,30грн. та встановлено надбавки (а.с.102). Наказом №К-59-060 Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 19.06.2015р., [PERSON], заступника директора з навчальної роботи на умовах строкового трудового договору Українського фізико-математичного ліцею з 01.07.2015р. по 30.06.2014р. переведено на посаду вчителя інформатики Українського фізико-математичного ліцею та вирішено питання про оплату праці (а.с.50). Наказом №К-75-060 Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 28.08.2015р., [PERSON], вчителя інформатики Українського фізико-математичного ліцею прийнято за сумісництвом з 01.09.2015р. по 30.06.2017р. на посаду заступника директора з навчальної роботи (0,5 ст.) Українського фізико-математичного ліцею, з оплатою від посадового окладу 2720,30грн. (з урахуванням підвищення за роботу в інтернаті) з виконанням роботи за межами основного робочого часу. Також встановлено надбавки (а.с.49). На підставі заяви [PERSON] від 08.02.2016р. про переведення її на умовах строкового трудового договору з 09.02.2016р. по 30.06.2016р. на посуду заступника директора з навчальної роботи Українського фізико-математичного ліцею (а.с.76), 08.02.2016р. виконуючим обов'язки директора Українського фізико-математичного ліцею Ректору Київського національного університету імені Тараса Шевченка надано подання про прийняття на постійну посаду заступника директора з навчальної роботи кандидата фізико-математичних наук, Заслуженого вчителя України, вчителя-методиста [PERSON] (а.с.51), яке містить розпорядження першого проректора Закусила О.К. Наказом Київського національного університету імені Тараса Шевченка №К-08-060 від 08.02.2016р., [PERSON], заступника директора з навчальної роботи (0,5 ставки) Українського фізико-математичного ліцею, 08.02.2016р. звільнено від сумісництва, у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, згідно ст.43-1 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №245 (245-93-п) та наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993р. №43, на підставі подання керівництва підрозділу, розпорядження першого проректора Закусила О.К. (а.с.13, 52). Цим же Наказом [PERSON], вчителя фізики Українського фізико-математичного ліцею переведено на умовах строкового трудового договору, з 09.02.2016р. по 30.06.2016р. на посаду заступника директора з навчальної роботи Українського фізико-математичного ліцею, на підставі заяви [PERSON], погодження керівництва підрозділу, розпорядження першого проректора Закусила О.К. (а.с.13). Відповідно до довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка №08/877 від 06.07.2016р. станом на 01.07.2016р. [PERSON] дійсно працює на посаді заступника директора з навчальної роботи в Українському фізико-математичному ліцеї Київського національного університету імені Тараса Шевченка та не виконує роботи за сумісництвом (а.с.103). На час розгляду даної справи позивач [PERSON] продовжує працювати на посаді вчителя інформатики Українського фізико-математичного ліцею, що визнано сторонами в судовому засіданні. Згідно довідки Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка про педагогічне навантаження та розклад роботи вчителя інформатики [PERSON] №1019 від 15.07.2016 р., у 2015-2016 навчальному році [PERSON] згідно з тарифікацією мала педагогічне навантаження 23,25 годин на тиждень, факультативи і консультації - 5 год. (а.с.113). Відповідно до п. 2 розділу VI Витягу з правил внутрішнього розпорядку Київського національного університету імені Тараса Шевченка, для науково-педагогічних та педагогічних працівників університету встановлений 36-годинний робочий тиждень. Для наукових працівників та інших категорій працюючих - 40-годинний робочий тиждень (а.с.77-81). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як визначено статтею 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Частина 2 ст. ст. 21 КЗпП України надає право працівнику реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Це дозволяє працівникам, крім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом. Сумісництво визначається як виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж чи на іншому підприємстві, в установі, організації чи у громадянина по найму. Сумісництво означає незмінну інтенсивність праці при збільшенні тривалості робочого часу. Стороною трудового договору про роботу за сумісництвом на стороні власника (підприємства) може бути будь-який власник (підприємство) чи фізична особа, що користується правом найму працівників. Такою стороною може бути як інший власник (підприємство), фізична особа (не той, хто уклав з працівником основний трудовий договір), так і той же власник (підприємство), фізична особа, з якою працівник уклав трудовий договір про основну роботу. У останньому випадку слід вважати, що працівник уклав з одним і тим же наймачем два чи декілька трудових договорів, які між собою юридично не пов'язані. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №245 Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій установлено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Пунктом 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України N 43 від 28.06.93, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 р. за N 76, передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Таким чином самостійною підставою звільнення працівника з роботи за сумісництвом законодавчо визначено - прийняття на цю посаду працівника, який не є сумісником. Зазначена обставина й була підставою звільнення позивача [PERSON] від сумісництва, згідно Наказу №К-08-060 від 08.02.2016р. При цьому, позивач залишилася в трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду вчителя інформатики Українського фізико-математичного ліцею на умовах строкового трудового договору. Тому посилання в позовній заяві на порушення конституційного права позивача на працю є безпідставними. При звільнені працівника з роботи за сумісництвом законодавством не встановлений обов'язок попередження останнього роботодавцем. Тому зазначені твердження сторони позивача є необґрунтованими. Також суд вважає безпідставними твердження сторони позивача про те, що звільнення [PERSON] з роботи за сумісництвом сталося внаслідок упередженого ставлення до неї виконуючого на той час обов'язки директора Ліцею [PERSON], оскільки оспорюваний Наказ про звільнення позивача підписано Ректором Київського національного університету імені Тараса Шевченка, отже відповідне рішення прийнято саме ним на підставі поданих документів. Також сторонами визнано в судовому засіданні, що на час складання 08.02.2016р. Подання (а.с.51), [PERSON] виконував обов'язки директора Українського фізико-математичного ліцею, отже при підписанні даного подання та скеруванні його ректорові Університету, він діяв у відповідності до посадових обов'язків директора Ліцею (а.с.56). Крім того, є безпідставними посилання представника позивача в судовому засіданні на порушення відповідачем положень ст. 103 КЗпП України, оскільки робота за сумісництвом не є новими або зміною існуючих умов оплати праці, фактично з позивачем було укладено два трудових договори, які між собою юридично не пов'язані. Також при звільненні позивача з роботи за сумісництвом були враховані положення п.7 ч.1 ст. 43-1 КЗпП України, яким допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, у випадку звільнення керівника підприємства, установи організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників. Тому посилання представників позивача в судовому засіданні на порушення процедури звільнення з підстав такого непогодження також є безпідставними. Більше того, вказана обставина не зазначалася однією з підстав позову. З огляду на викладене, враховуючи що відповідач при звільненні позивача з роботи за сумісництвом діяв у відповідності до вимог діючого трудового законодавства, яке серед іншого, в даних правовідносинах регулюється Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України N 43 від 28.06.93, суд не вбачає передбачених законом підстави для задоволення позову [PERSON] до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, третя особа - ректор Київського національного університету імені Тараса Шевченка Губерський Леонід Васильович, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім того, слід зауважити, що чинним законодавством не передбачено скасування наказу про звільнення в судовому порядку. Враховуючи, що вимога позову про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання звільнення з роботи незаконним, суд відмовляє в задоволенні позову й в цій частині. Отже позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогами про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору в цій частині за рахунок держави. Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за вимогою про стягнення моральної шкоди суд відносить за рахунок позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відсутні й підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, ст. 21, 23 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №245 Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України N 43 від 28.06.93, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 р. за N 76,

Outcome: dismissed