Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття, мотивуючи позовну заяву тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо утримання спільної дитини, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою суду від 26.07.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач по справі про її розгляд судом повідомлявся належним чином, шляхом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Правом на подачу відзиву у встановленому законом порядку відповідач не скористався. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводитись. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року було розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно відомостей викладених в позовній заяві дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. З поданої до суду позовної заяви вбачається, що відповідач не виконує в повному обсязі свого обов`язку щодо утримання спільної дитини, відповідач являється особою працездатною, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів як на рівні не менше 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши зміст позовної заяви суд дійшов висновку, що розмір аліментів визначений позивачкою є завищеним, оскільки остання не надала суду доказів, а позовна заява не містить обставин, які давали суду змогу визначити розмір стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), не довела спроможності відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати спільну дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Таким чином, приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, а також те, що відповідачем не подано будь-яких пояснень чи заперечень, щодо вимог позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: partial