Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 2\~000( дві тисячі) доларів США (USD), 3% річних за час прострочення за період з 16.11.2019 по 17.02.2020 року, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що 01 листопада 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на підтвердження якого відповідачем позивачу надано розписку від 01.11.2019 року. Згідно розписки від 01.11.2019 року позивач передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 2000( дві тисячі) доларів США (USD), а позичальник у свою чергу зобов`язався їх повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 15.11.2019 року. На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного договору позики, позивач надав відповідачу суму позики у розмірі 2000( дві тисячі) доларів США (USD). Відповідно до зазначеної розписки від 01.11.2019 року, сторони засвідвідчили факт передачі позики позивачем відповідачу. Строк повернення позики також був погоджений сторонами у зазначеній розписці від 01.11.2019 року, яким передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 15.11.2019 року. Отже факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, складеною відповідачем. Однак дані грошові кошти повернуті не були, тому змушений звернутися до суду. Ухвалою судді, постановленою 16.03.2020 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом учасників справи на 10.04.2020 року об 10 годині. Ухвалою суду, постановленою 10.04.2020 року, розгляд справи відкладено на 26.05.2020 року об 12 годині з підстав, що у ній викладені. \~ \~ \~Розгляд справи\~по суті\~відбувся 26.05.2020\~року без\~учасників справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник позивача- адвокат Літвінов Є.В. подав заяву (вх.ЕП № 350 від 09.04.2020 року) про розгляд справи без його участі та участі позивача, подану заяву підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] \~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки не\~повідомив і\~заяви про\~відкладення судового\~засідання чи\~розгляд справи\~у його\~відсутності не\~подав.Факт належного повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце судових засідань, які відбулись 10.04.2020 року та 26.05.2020 року, підтверджується рекомендованим повідомленням із судовою повісткою, яке повернулось на адресу суду із відміткою про одержання. Таким чином в судове засідання не з`явились всі учасники процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2019 року [PERSON] уклав договір позики з [PERSON] , відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв, грошові кошти у сумі 2 000 доларів США у позику. Окрім цього, позичальник 01 листопада 2019 року склав розписку про отримання від позивача, згідно договору позики від 01 листопада 2019 року, у борг грошових коштів у розмірі 2000 доларів США і зобов`язався їх повернути. Отже факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, складеною відповідачем та підписаною ним власноручно. Відповідач зобов`язаний був повернути борг до 15 листопада 2019 року. Однак дані грошові кошти повернуті не були. У той же час свої зобов`язання відповідач [PERSON] не виконав, кошти не повернув у визначений строк. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином і в строк. Строк повернення коштів відповідачем завершився 15 листопада 2019 року. Згідно ч.1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ч.1 ст.\~1049, ч.1 ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. За змістом ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи\~ст. 625 ЦК України\~про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Позивачем застосовано три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до положень\~статті 625 ЦК України. Стаття 525 ЦК України\~забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. З розписки, підписаної відповідачем 01.11.2019 року вбачається, що останній станом на 15.11. 2019 року має невиконане боргове зобов`язання перед позивачем в сумі 2000 доларів США. Надавши суду розписку, позивач\~підтвердив своє право вимагати від\~\~відповідача\~\~\~\~виконання боргового\~\~зобов`язання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним повністю або частково виконанні боргові зобов`язання, які у нього виникли перед позивачем у зв`язку з укладанням договору позики. За таких обставин, суд, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, позичені гроші позивачу у визначений строк не повернув, вважає, що позов є підставним, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 2000 доларів США, а також 3 % річних за час прострочення за період з 16 листопада 2019 року по 17.02.2020 року, щодо заборгованості за договором позики за розпискою від 01.11.2019 року, у розмірі 373. 73 гривень. \~ \~У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 840 грн., 80 коп. та 5000,00 гривень на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved