Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, просить визнати недійсним договір позики, укладений між ним і [PERSON] 04 березня 2014 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 04.03.2014 під психологічним та фізичним тиском написав розписку, за якою нібито позичив у [PERSON] 12000,00 доларів США, які зобовязувався повернути відповідачу до 01 червня 2014 року. Про те, що розписка написана під тиском, свідчать численні помилки, допущені при її написанні, та неточності, а саме: помилка в адресі, де мають повертатися кошти, відсутнє місце складання розписки, місце передачі коштів, валюта коштів, підписи свідків, нотаріальне засвідчення події. Насправді, він позичив 10000,00 доларів США у [PERSON] під 6% щомісячно, починаючи з 2012 року по 600 доларів США як проценти за позикою. У 2013 році [PERSON] примусив його переписати два автомобілі «КАМАЗ» на його довірену особу [PERSON], потім надав йому доручення [PERSON] на отримання готівки з рахунку його підприємства, а потім усі правовстановлюючі документи на підприємство. З вересня по грудень 2014 року він працював в садибі [PERSON] в рахунок погашення боргу. Після того, як він повідомив [PERSON], що по його підрахункам він повністю погасив борг, його замкнули у підвальному приміщенні, знущались, били, та змусили написати боргову розписку на імя [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях позов не визнавав, просив відмовити в задоволенні в зв»язку з безпідставністю та недоведеністю.(а.с.181). Судом встановлено наступне. Відповідно до копії розписки, наданої позивачем, [PERSON] отримав у борг кошти в сумі 12000,00 доларів США у [PERSON], які зобовязався повернути до 01.06.2014(а.с.5). Крім того,\~в обґрунтування\~ своїх\~позовних вимог\~позивач надав\~суду такі письмові документи: - витяг з газети «Україна молода». (а.с.7-10). - копію листа Начальнику Переяслав-Хмельницького відділу поліції міського голови м. Березань за зверненням [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON] (а.с.17). - копію листа прокурору Бориспільської місцевої прокуратури міського голови м. Березань за зверненням [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON] (а.с.18). - копію листа начальнику Бориспільського міжрайонного відділу ГУ Служби безпеки України у м. Києві міського голови м. Березань за зверненням [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON]В.(а.с.19) - копію листа комітету Верховної ради з питань запобігання і протидії корупції міського голови м. Березань за зверненням [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON]В.(а.с.20). - копію відповіді міського голови м. Березань на звернення [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON]В.(а.с.22). - копію листа голові Київської облдержадміністрації [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON]В(а.с.25-26). - копія листа начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області(а.с.27). - копію депутатського звернення народного депутата України різа ненко П.О., за зверненням [PERSON] щодо протиправних дій депутата Бережанської міської ради [PERSON]В.(а.с.51-52). Представник відповідача [PERSON] пояснив в суді, що в серпні 2015 року його довіритель [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] боргу за оспорюваною розпискою. Дана обставина не оспорювалася та визнана позивачем [PERSON] Позивач [PERSON], крім іншого, в своїх поясненнях зазначав, що коли перебував в домоволодінні [PERSON], міг вільно покидати його. Чому цього не зробив, а продовжував там працювати, пояснити не зміг. Також не зміг пояснити, чому не звернувся до правоохоронних органів відразу після написання розписки, а лише у березні 2016 року. Таким чином, оцінивши вищезазначені подані позивачем докази з приводу їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що вони не підтверджують посилання позивача про написання розписки під тиском. Крім того, суд звертає увагу, що всі заяви позивача написані після звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення із [PERSON] боргу за оспорюваною розпискою, при тому, що особисто [PERSON] не зміг пояснити в суді, чому не звертався до правоохоронних органів відразу після написання розписки у березні 2014 року. 01 червня 2016 року за клопотанням позивача [PERSON] по справі призначено комплексну судову психолого-почеркознавчу експертизу. З висновку експерта за №102/49ПС від 08.09.2016 вбачається, що питання «У якому емоційному психофізіологічному стані перебував [PERSON] під час написання розписки від 04.03.2014?» - не вирішувалось. Питання «Чи виконаний текст розписки від 04.03.2014 та підпис на ній [PERSON] під диктовку інших осіб?» - не вирішувалось. Рукописні записи, що починаються словами «Розписка [PERSON] …» та закінчується словами «---4.03.2014р. [PERSON]» у розписці від імені [PERSON] від 04.03.2014 виконані [PERSON]. Вирішити питання, чи виконані рукопис записи, що починаються словами «Розписки [PERSON]» та закінчуються словами «…4.03.2014р. [PERSON]» та підпис у розписці від імені [PERSON] від 04.03.2014 під незначним впливом тимчасових будь-яких збиваючих факторів ( до яких, зокрема, можуть відноситись хвилювання, збудження виконавця, фізичний чи психічний тиск тощо), не виявилося можливим.(а.с.130-138). 27.10.2016 ухвалою суду за клопотанням позивача призначено додаткову судову психолого-почеркознавчу експертизу. 09.08.2018 до суду повернулася справа та ухвала суду про призначення судової психолого-почеркознавчої експертизи без виконання, в звязку з відсутністю оплати за проведення зазначеної вище експертизи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов, зокрема, для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно положень чинної ст.102 ЦПК України для дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань, на підставі відповідної ухвали суду може бути призначене проведення відповідної судової експертизи. З аналізу наведеної норми вбачається, що експертиза може бути призначена за умови необхідності отримання висновку з питань, які потребують спеціальних знань, відсутніх у суду, за умови, що дане питання входить до предмета доказування по даній справі. Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд розцінює поведінку позивача, як ухилення від участі в експертизі, яка була призначена для підтвердження обставин написання та підписання позивачем розписки про отримання від відповідача у борг 12000,00 доларів США, оскільки позивач не оплатив її проведення. Належних та допустимих доказів неможливості такої оплати в силу відсутності коштів чи з інших поважних причин позивачем не надано. Будь-яких інших доказів позивачем надано не було, ніяких клопотань з цього приводу не заявлено. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів. Пункт 2 частини 2 статті 16 передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Волевиявлення в цьому разі відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. У п. 21 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~6\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» міститься правова позиція відповідно до якої при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. В силу\~вимог ст.ст.\~4,\~5\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів.\~Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором.\~ Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт написання ним 04.03.2014 розписки під впливом насильства чи погроз, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 202, 203, 207, 215, 231 ЦК України та

Outcome: dismissed