Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом, який 08.11.2016 року уточнив, до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою та відшкодування збитків. Позовні вимоги представники позивача обґрунтували тим, що 22 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець - позивач по справі передав позичальнику - відповідачу по справі, грошові кошти у сумі 35 000,00 доларів США, що еквівалентно 913 500,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути їх в строк до 22.03.2015 року. До теперішнього часу відповідач свої зобов'язання щодо повернення боргу позивачу не виконав, гроші не повернув, а відтак позивачем у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані суми інфляційних витрат у розмірі 244 017,38 грн., та 3 % річних у розмірі 44 235,72 грн. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримаі у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві. Відповідач та його представник, кожен окремо, проти задоволення позову заперечували, суду пояснили, що розписка була дійсно складена відповідачем, але гроші за розпискою отримані не були. Суд, вислухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог за таких підстав. Відповідно до розписки від 22 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець - позивач по справі передав позичальнику - відповідачу по справі, грошові кошти у сумі 35 000,00 доларів США, що еквівалентно 913 500,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути їх в строк до 22.03.2015 року. До теперішнього часу відповідач свої зобов'язання щодо повернення боргу позивачу не виконав, гроші не повернув, а відтак позивачем у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані суми інфляційних витрат у розмірі 244 017,38 грн. за період з 23.03.2015 року по 01.11.2016 року з сукупним індексом інфляції 1,268, та 3 % річних у розмірі 44 235,72 грн. за 590 днів прострочення. Суд, перевіривши розрахунки представника позивача, погоджується з розрахунком штрафних санкцій представлених в уточненій позовній заяві, таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням штрафних санкцій на 17.06.2013р. складає 8 394 401,25 грн. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він особисто був присутній 22 грудня 2014 року, в [PERSON] при складанні розписки [PERSON], крім того він був одним із свідків, що підписувались у розписці. [PERSON] був присутній, передавав гроші [PERSON], який особисто їх перераховував. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він є товаришем відповідача, і у серпні 2014 року був присутній при складанні розписки, момент передачі та рахування грошей не бачив. Однак суд критично відноситься до його пояснень, оскільки свідок [PERSON] не вірно зазначає дату складання розписки. Позивач, відповідно до доказів представлених суду, намагався до звернення до суду з позовом, урегулювати з відповідачами питання щодо повернення коштів за вище зазначеним договором, але вимоги позивача залишились без відповіді. Дані правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами ст. 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму займу, він зобов'язаний сплатити грошові кошти відповідно до статі 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути предявлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, є підстави вважати, що боргові розписки, складені між сторонами є формою вираження договору позики, згідно якого позикодавець фактично передає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та відсотки відповідно до умов договору. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляци за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право. Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов'язків, свобод чи інтересів конкретної особи. З врахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою та відшкодування збитків підлягає задоволенню. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат суд приходить до висновку що судові витрати в розмірі 7 250 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved