Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення надмірно стягнутих коштів (безпідставно набутого майна). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12.03.20212 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.05.2011 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вказаного рішення суду 30.01.2015 року було видано виконавчий лист. 17.02.2015 року було відкрито виконавче провадження № 46553299 з виконання вищевказаного виконавчого листа. 13.06.2018 року органом ДВС було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, тому стягнення аліментів відбувається за місцем його працевлаштування шляхом вирахування відповідної суми з його заробітку. Як зазначає позивач, [INFO] його син [PERSON] досяг повноліття. 24.05.2019 року він (позивач) через свого представника звернувся до органу примусового виконання судових рішень із заявою про стягнення аліментів за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. 17.06.2019 року Дніпровський РВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві в особі головного державного виконавця Фещенко І.І. зазначив про відсутність правових підстав для задоволення заяви та зміни стягуваних з нього аліментів. Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 13.02.2020 року визнано неправомірними дії державного виконавця Фещенко І.І. щодо стягнення з нього після досягнення старшою дитиною [PERSON] [INFO] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та зобов`язано державного виконавця, у якого перебуває у провадженні виконавче провадження № 46553299, здійснити перерахунок його заборгованості та здійснювати їх стягнення за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на старшу дитину [PERSON] до його повноліття. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18.12.2019 року виконавчий лист в частині стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13.05.2011 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визнано таким, що не підлягає виконанню з 17.01.2019 року. 17.01.2020 року він через свого представника звернувся до органу примусового виконання судових рішень із заявою про доручення до матеріалів справи та виконання вищевказаної ухвали. Дана заява була розглянута та задоволена, згідно вимоги виконавця від 06.02.2020 року в рамках виконавчого провадження його роботодавця, СБУ, зобов`язано змінити суму щомісячних відрахувань з 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Також, на виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.02.2020 року було складено розрахунок заборгованості від 01.09.2020 року станом на 01.02.2020 року, відповідно до якого заборгованість складає -18 653,63 грн. Тобто, на думку позивача, внаслідок вищезазначених обставин з нього за період з 01.03.2019 року по 01.02.2020 року було надмірно стягнуто грошові кошти в розмірі 18 653,63 грн. на користь відповідача у вигляді аліментів на утримання спільної дитини сторін, як неповнолітньої, яка на вказаний період вже набула повноліття. 16.09.2020 року він через свого представника звернувся до відповідача із претензією щодо повернення безпідставно набутого майна, яка була йому повернута за закінченням терміну зберігання. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що вказана сума була набута відповідачем без належної правової підстави, а підстава набуття аліменти на утримання сина [PERSON] фактично відпала 17.01.2019 року, а тому є необхідність повернення йому цієї суми. Відповідачем не вчинено жодних дій з метою повернення йому безпідставно отриманих коштів, які стягувались на її користь на утримання неповнолітньої дитини, яка вже набула повноліття. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 18 653,63 грн., а також здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти вимог позивача, вказуючи на положення ч.1 ст.1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідач стверджує, що позивачем не доведено належним чином обставини, на які він посилається як на підставу позову, а також не доведено належним чином і наявність переплати по аліментам. Аліменти стягувались з позивача у встановленому законом порядку та на підставі виконавчого листа у присудженому судом розмірі, усі отримані від позивача в якості аліментів кошти нею витрачались на утримання дітей. Відповідач вважає, що за змістом доводів позивача, він не згоден із порядком стягнення з нього аліментів органом примусового виконання судових рішень, а тому йому належить адресувати свої претензії до державного виконавця. А не до неї, оскільки нею права позивача не порушувались. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позову. 09.02.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив. У даній відповіді представник позивача зазначає про те, що грошові кошти в розмірі 18 653,63 грн. у вигляді аліментів, які були надмірно стягнуті на користь відповідача за період з 01.02.2019 року по 01.02.2020 року не були сплачені позивачем добровільно, а були стягнуті в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження № 46553299. Наявність таких обставин виключає можливість застосування ст.1215 ЦК України, а надмірне стягнення аліментів відбулось внаслідок неправомірних дій та бездіяльності з боку органу примусового виконання рішень. Вказана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2020 року. Представник позивача вважає, що з боку відповідача мала місце недобросовісна та суперечлива поведінка, оскільки відповідач отримувала грошові кошти в рамках виконавчого провадження № 46553299 як на неповнолітнього сина [PERSON] , який набув повноліття, та відповідно нарощувалась заборгованість в рамках вже ухваленого рішення про стягнення аліментів на повнолітнього [PERSON] , який продовжує навчання у виконавчому провадженні № 60165373 від 27.09.2019 року. На думку представника позивача, такі обставини дають підстави вважати, що відповідачем одночасно безпідставно отримувались грошові кошти у рамках виконавчого провадження № 46553299, а з позивача фактично в період з 18.01.2019 року по 06.02.2020 року здійснювалось подвійне стягнення. Представник позивача вважає, що відповідач знала про наявність подвійного стягнення, оскільки скарги позивача на дії та бездіяльність державного виконавця, що полягали у надмірному стягненні грошових коштів, розглядались за умови обов`язкового повідомлення про такий розгляд відповідача, як заінтересованої особи (стягувача). Представник позивача також не погоджується з твердженнями відповідача про те, що порушення прав позивача вона не вчиняла, зазначаючи про те, що саме відповідач є набувачем грошових коштів, а орган примусового виконання рішення не є набувачем коштів і здійснює повноваження у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження». Відтак, [PERSON] є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме нею було отримано майно, грошові кошти у розмірі 18 653,63 грн. за період з 01.02.2019 року по 01.02.2020 року без належної правової підстави, за умови визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині, відповідним судовим рішенням та набуттям повноліття особою, на утримання кого стягувались кошти. Посилаючись на викладене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. 24.02.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. У даних запереченнях відповідач наполягає на тому, що за змістом ст.1215 ЦК України аліменти можуть підлягати поверненню виключно за наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача. Також, з її боку було відсутнє недобросовісне ставлення, оскільки у державного виконавця були дані про вік дітей, а чинним законодавством не покладено обов`язку на особу, на користь якої сплачуються аліменти, повідомляти державного виконавця про досягнення дітьми відповідного віку чи роз`яснювати виконавцеві необхідність вчинення тих чи інших дій у виконавчому провадженні. Крім того, їй не було відомо про те, що після досягнення сином повноліття з позивача продовжують стягуватись аліменти на його утримання. Оскільки аліменти стягувались з позивача у частці від усіх видів заробітку, вона не знала і не могла знати, що після досягнення сином повноліття вона можливо й надалі отримує аліменти на утримання двох дітей. Оскільки вона не володіє і не володіла інформацією про доходи позивача, то не мала. Змоги визначити отримувану суму аліментів в частці від його доходів та встановити, що аліменти можливо стягнуто на утримання і сина і дочки, вона не знала, з якого розрахунку вона отримує аліменти і як він проводився. Відповідач звертає увагу на те, що позивач через свого представника звернувся до органу примусового виконання судових рішень із заявою про стягнення аліментів з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, лише 24.05.2019 року, тобто більше ніж через 4 місяці після досягнення сином повноліття, хоча міг зробити це раніше. Відтак, він, розуміючи, що розмір відрахувань з його доходів після досягнення сином повноліття не змінився, погодився з цим і не мав претензій до 24.05.2019 року. Також, відповідач вважає безпідставними посилання представника позивача щодо наявності подвійного стягнення. Крім того, постановою Київського апеляційного суду визнано виключно неправомірність дій державного виконавця та зобов`язано здійснити перерахунок заборгованості боржника по аліментам, однак не визнано факту переплати аліментів. З урахуванням наведеного, відповідач наполягає на тому, що оскільки аліменти стягувались з позивача державним виконавцем у законний спосіб на підставі виконавчого документа, виданого судом, зважаючи на те, що їй не було відомо про те, що після досягнення сином повноліття стягнення аліментів на його утримання не припинилось, доказів чого позивачем не надано, як і не надано доказів її будь-якої винної поведінки, то доводи про наявність недобросовісної поведінки з її боку є голослівними, нічим не підтвердженими і такими, що знайшли своє спростування. Відповідач зауважила і на те, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів проведено без урахування всіх доходів позивача. Крім того, з довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 46553299 вбачається, що розрахунок проведено лише щодо сплати аліментів на утримання дочки, відтак, цей документ не є доказом переплати позивачем аліментів на утримання сина, прямих доказів надмірної сплати аліментів позивачем не надано взагалі. Відповідач вважає, що в разі належного проведення розрахунку заборгованості з урахуванням всіх доходів позивача від`ємної заборгованості не буде, а буде існувати позитивна заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх дочки. Також, відповідач зазначила, що вона дійсно є стягувачем за процесуальним статусом у виконавчому провадженні, проте аліменти є власністю дитини в силу припису ст.179 СК України і стягувані аліменти витрачаються нею виключно за цільовим призначенні в інтересах дітей. Відповідач наголошує на тому, що позивач повинен адресувати свої претензії до органу примусового виконання судових рішень як органу державної влади та його посадових осіб, якщо він вбачає порушення своїх прав у стягненні аліментів на своїх рідних дітей, а не до неї, як їх матері. Вона не порушувала права позивача, жодних протиправних дій щодо нього не вчиняла, жодних належних та допустимих доказів її винної поведінки матеріали позовної заяви не містять, а приведені аргументи знайшли своє спростування. Посилаючись на викладені обставини, відповідач вважає, що правових підстав для задоволення позову немає, а тому вона просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed