Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до СТОВ «Росія» про відшкодування моральної шкоди від профзахворювання, свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2001 р. по 2012 р. працював у відповідача на посаді механізатора-тракториста на різних видах тракторів, в 2011 р. захворів і був змушений залишити роботу тракториста. В листопаді 2011 р. обласний профпатолог надав запит Головному санітарному лікареві Новоукраїнського району на обстеження санітарно-гігієнічних умов праці СТОВ «Росія», на запит Новоукраїнської районної санепідемстанції про створення комісії для дослідження санітарно-гігієнічних умов праці тракториста СТОВ «Росія» тривалий час не проводило ряд необхідних для складання акту досліджень. За відсутності необхідних для складання акту документів представник ВД ФС НВВ у Новоукраїнському районі не підписував акт санітарно-гігієнічних умов праці, а тому позивач не міг протягом тривалого часу пройти комісію СЕК. з питань встановлення відсотку втрати професійної працездатності й не міг отримувати грошову компенсацію від втрати працездатності від профзахворювання, у зв'язку з чим змушений був звертатися до суду про примусове складання акту санітарно-гігієнічного дослідження своїх умов праці як механізатора СТОВ «Росія». Лише 17.01.2013 р. йому було надано усі документи, необхідні для встановлення причинного зв'язку захворювання із його професійною діяльністю, й 29.03.2013 р. йому було встановлено 3-тю групу профзахворювання та 40%; стійкої втрати професійної працездатності. Внаслідок стійкого захворювання позивач втратив роботу за фахом, й в даний час не працює, відчуває себе непотрібною людиною, через хворобу змушений був змінити звичайний спосіб життя та обмежити спілкування зі своїми товаришами та співробітниками. Також у зв'язку із необрунтовано тривалим оформленням необхідних документів для пенсії з інвалідністі по профзахворюванню переніс нервовий струс, багато часу витрачав на оформлення документів. 28.08.2013 р. він звернувся до СТОВ «Росія» із претензійним листом про виплату йому моральної шкоди, яка до даного часу залишена без відповіді. Просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, послався на обставини, викладені у позовній заяві, пояснив, що відповідач зобов'язаний був забезпечити йому належні та безпечні умови праці, чого не було зроблено, внаслідок чого він отримав профзахворювання із-за негативних виробничих факторів, що підтверджується відповідними документами, переніс душевні страждання у зв'язку із усвідомленням ушкодження свого здоров'я, витратив чимало зусиль і часу для налагодження своїх життєвих зв'язків і встановлення факту профзахворювання, просить задовольнити позов у повному обсязі. [PERSON], як представник позивача [PERSON], позовні вимоги свого довірителя підтримала, послалась на обставини, викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача СТОВ «Росія» Доценко П.Ю. позов не визнав, подав до суду письмове заперечення, в якому зазначив, що позивач [PERSON] міг отримати профзахворювання під час роботи на попередніх місцях праці, оскільки розпочав свою трудову діяльність в 1994 р., й до моменту влаштування на роботу до відповідача працював трактористом на інших підприємствах, а тому не погоджується з тим, що виключно фактори робочої зони СТОВ «Росія» негативно впливали на здоров'я позивача. Заперечив висновок УНДІПМ, в якому на його думку, неправильно зазначено найменування підприємства, на якому позивач отримав профзахворювання. Оскільки позивач [PERSON] звільнився 27.11.2012 р. з підприємства відповідача, й на той час йому не було визначено ступеня стійкої втрати працездатності, а тому відповідач не має відношення до настання профзахворювання позивача. Вважає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження факту тривалого оформлення з вини відповідача документів на призначення пенсії з інвалідності та доказів ігнорування СТОВ «Росія» його претензійного листа. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за недоведеністю. З оглянутої копії трудової книжки вбачається, що позивач [PERSON] працював трактористом у відповідача СТОВ «Росія» з 02.01.2001 р. до моменту звільнення 27.11.2012 р. за власним бажанням. Згідно медичного висновку ЛЕК від 17.01.2013 р., протокол № 142, у позивача [PERSON], встановлено професійне захворювання, пов'язані із шкідливими факторами тракториста на підприємстві відповідача, а саме вібрація загальна (транспортна), нераціональна робоча поза, охолоджуючий мікроклімат в холодний період року. Згідно акту санітарно-епідеміологічного обстеження умов праці тракториста на підприємстві СТОВ «Росія» від 08.08.2012 р. виявлено шкідливі умови праці, а саме вібрація загальна (транспортна), нераціональна робоча поза, охолоджуючий мікроклімат в холодний період року. Згідно виписки-епікризу № 87/67 від 18.01.2013 р. у позивача [PERSON] встановлений діагноз - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій синдром вегетативної сенсорної полі невропатії верхніх та нижніх кінцівок в поєднанні із синдроом полірадикулоневропатії, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФС першого ступеня периферичним ангіодистонічним синдромом та порушенням трофіки кистей. Ці захворювання визнані професійними. Зі змісту оглянутого листа СТОВ «Росія» на адресу позивача [PERSON] вбачається, що керівництво відповідача фактично частково погодилось із наявністю у позивача профзахворювання, у зв'язку з чим наказом від 25.09.2013 р. призначило йому одноразову компенсаційну виплату у розмірі 2000 грн., дану обставину суд оцінює як визнання відповідачем причинного зв'язку профзахворювання позивача із негативними трудовими факторами праці тракториста на своєму підприємстві. Згідно акту № 15 від 16.02.2011 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Новоукраїнської райдержадміністрації та висновку № 46-11 від 23.05.2011 р. Головного управління праці та соцзахисту населення Кіровоградської облдержадіміністарції на СТОВ «Росія» не виявлено відхилень від діючих норм і нормативів та порушень чинного законодавства. Даний акт та висновок УПСЗН суд не приймає як доказ відсутності вини відповідача СТОВ «Росія» в настанні у позивача [PERSON] профзахворювання, так як функціональні обов'язки Управління праці та соцзахисту населення не поширюються на встановлення негативних робочих (трудових) факторів, й ними перевіряється лише відповідність нормам тривалості робочого часу та наявність на СТОВ «Росія» для працівників додаткових щорічних відпусток і доплат до тарифних ставок за шкідливі умови праці. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного профзахворювання від 11.02.13 р. Маловисківського міжрайонного управління ГУ ДЕС у Кіровоградській області за результатами перевірки умов праці тракториста на СТОВ «Росія», профзахворювання позивача [PERSON] виникло із-за конструктивної недосконалості механізму, недосконалості проведення медичних оглядів, причинами профзахворювання є виробничі фактори - рівень загальної вібрації 3-го ступеню, нераціональна робоча поза 2-го ступеню, рівень фізичного перенавантаження 1-го ступеню, рівень напруженості трудового процесу 2-го ступеню. Згідно медичної довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 26.03.2013 р. у позивача [PERSON] виявлено 40% ступеня втрати професійної працездатності та встановлено 3-тю групу інвалідності. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, у зв'язку із наступним. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] працював трактористом на СТОВ «Росія» з 2001 по 2012 рр. безперервно, ця обставина визнана сторонами та окремому доведенню не підлягає. Після звільнення з роботи у позивач [PERSON] встановлено профзахворювання та стійку втрату професійної працездатності 40%, дана обставина також визнана сторонами, зокрема листом відповідача СТОВ «Росія» щодо призначення позивачеві одноразової компенсації виплати в розмірі 2000 грн. Як встановлено медичними документами на підставі комплексних досліджень умов праці тракториста на підприємстві СТОВ «Росія», у позивача виявлено профзахворювання, пов'язане із шкідливим (негативними) робочими факторами. Оскільки такі дослідження проводились компетентними органами, висновки у медичних документах є повними та послідовними й такими, що не викликають у суду будь-яких доказів щодо причинного зв'язку між негативними робочими факторами на СТОВ «Росія» й профзахворюванням у позивача, тол суд погоджується із ними та кладе їх в основу своїх висновків. Правомірність такого висновку підтверджується також тією обставиною, що керівництво СТОВ «Росія» було повідомлено про такі дослідження, й маючи можливість оскаржити їх або ініціювати повторні (додаткові) дослідження, не скористалось своїм правом, а отже фактично погодилось з ними. Правовою підставою для задоволення позову є конституційне право позивача на працю і на належні, безпечні та здорові умови праці, гарантоване ст.43 Конституції України, принцип ст.3 Конституції України, згідно якого людина, її життя і здоров'я визнається найвищою соціальною цінністю, право позивача на охорону здоров'я, підтверджене ст.283 ЦК України. Так як відповідач, використовуючи найману працю позивача, в порушення вимог ЗУ «Про охорону праці», не забезпечив йому належні, безпечні та здорові умови праці, що призвело до настання у нього профзахворювання та 40-відсоткової стійкої втрати працездатності, заподіяло шкоду здоров'ю позивача, що зумовило встановлення йому третьої групи інвалідності, то згідно ст.1168 ЦК України, позивач має право вимагати відшкодування йому моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я, розмір якої визначається судом у відповідності із положеннями ст.23 ЦК України і ст.237-1 КЗпП України. Суд погоджується із твердженнями позивача про те, що профзахворювання, яке настало внаслідок неправомірних дій відповідача, викликало у нього порушення звичних життєвих умов та вимагає додаткових зусиль для налагодження свого життя, суттєво обмежило його право на працю, стало причиною його душевних страждань у зв'язку із усвідомленням факту своєї неповноцінності як інваліда та значної стійкої втрати працездатності, а тому розмір моральної шкоди, з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу страждань позивача, характеру його немайнових втрат, погіршення його стану здоров'я і труднощів для його відновлення, ступеня вини заподіювача шкоди, визначається у розмірі 20 000 грн., яка має бути виплачена відповідачем позивачу одноразово, що буде достатнім для компенсації втрат позивача. У відповідності із ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial