Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 09 вересня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у сумі 63000 гривень, які зобов'язався повернути до 29 грудня 2013 року. Відповідно п.4 договору позики у випадку коли позичальник не поверне суму боргу у строк, він зобов'язаний сплатити суму боргу відповідно до вимог ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Станом на 20.05.2014 року борг не повернуто, на усні звернення відповідач не реагує. Окрім того, 04 квітня 2014 року на адресу відповідача була направлена письмова вимога про повернення боргу, яка також проігнорована. У зв'язку із порушенням зобов'язання він змушений звернутися до суду із даним позовом і просити суд винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на його користь 63000 гривень основного боргу, три відсотки річних у сумі 735 гривень 30 копійок, суму інфляційних витрат у розмірі 4032 гривні, а також судові витрати по оплаті судового збору у сумі 677 гривень 70 копійок. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 26 вересня 2014 року, заявлені позовні вимоги підтримав у повному об'ємі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням вих..№2450004025566 від 10.09.2014 року, яке повернулося із відміткою «за закінченням терміну зберігання», а також судовою повісткою із рекомендованим повідомленням вих..№2450004075466 від 24.09.2014 року, яке повернулося із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Тому, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Із договору позики від 09 вересня 2013 року судом встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у сумі 63000 гривень, які зобов'язався повернути до 29 грудня 2013 року. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), або на першу вимогу позикодавця, тобто [PERSON] повинен був повернути [PERSON] грошові кошти до 29 грудня 2013 року, однак цього не зробив, про що свідчить наявність договору позики у [PERSON] Відповідно ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто [PERSON] порушив зобов'язання взяте перед [PERSON] Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, оскільки відповідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а оскільки у договорі позики не зазначені проценти, тому [PERSON] повинен повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 63000 гривень основного боргу, 735 гривень 30 копійок проценти, а також 4032 гривні суму інфляційних втрат. Відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наявність договору позики від 09 вересня 2013 року у [PERSON] підтверджує те, що між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, [PERSON] повинен був повернути [PERSON] грошові кошти до 29 грудня 2013 року, так як зазначено у договорі. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд приходить до висновку, що із [PERSON] потрібно стягнути на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 63000 гривень основного боргу, три процента річних, що становить 735 гривень 30 копійок, а також індекс інфляції у сумі 4032 гривні. По-скільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, тому суд відповідно ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по оплаті судового збору згідно квитанції №12232268 від 10.07.2014 року у сумі 677 гривень 70 копійок.

Outcome: approved