Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив, та в якому вказав, що у березні 2009 року він домовився з відповідачем [PERSON] про придбання у неї автомобіля ЗАЗ Daewoo «Sens», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. З метою розрахунку позивач передав відповідачу гроші в сумі 5000 доларів США, а та видала йому розписку в отриманні цих грошей та оформила на позивача довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем. 17.11.2013р. позивач, керуючи вказаним автомобілем, був зупинений інспектором ДАІ, який повідомив, що автомобіль арештований. Пізніше позивач довідався, що арешт на вказаний автомобіль був накладений державним виконавцем Бердянського МРУЮ Годіною А.Ю., як на майно відповідача. Позивач вважає, що насправді саме він є власником вказаного автомобіля, тому звернувся до суду, в своєму позові, посилаючись на ст.ст.392, 638, 655 ЦК України, просив визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та виключити його з арештованого майна [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові а також додала, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, вся умови цього договору сторонами були виконані - покупець передав продавцю відповідні грошові кошти, а продавець передала покупцю автомобіль. Укладання генеральної довіреності на право користування та розпорядження цим автомобілем було застосовано як тимчасовий захід до офіційного оформлення автомобіля у відповідному органі. Позивач винен у тому, що своєчасно не переоформив автомобіль на себе, але це не є підставою для позбавлення його фактичного права власності на цей автомобіль. Просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, підтвердив викладені у позові та поясненнях представника позивача факти, те, що письмовий договір купівлі-продажу автомобіля своєчасно не був наданий до суду пояснив відсутністю такої можливості у відповідача до перегляду заочного рішення. Просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області - [PERSON] пояснила, що в провадженні ВДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області дійсно знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] певної грошової суми. В ході виконавчого провадження ВДВС було накладено арешт на автомобілі, що належать [PERSON], в тому числі на спірний автомобіль. Про затримання цього автомобіля ВДВС стало відомо лише з позовної заяви. Потім ця інформація була перевірена та знайшла своє підтвердження. Вирішення справи віддала на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.10.2013р., накладено арешт на автомобіль ЗАЗ Daewoo Т13110 реєстраційний номер [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] Згідно договору від 12.03.2009р., [PERSON] продала, а [PERSON] придбав автомобіль ЗАЗ Daewoo Т13110 реєстраційний номер [NUMBER] за 5000 доларів США. Згідно розписки від 13.03.2009р. відповідач [PERSON] продала [PERSON] автомобіль ЗАЗ Daewoo Т13110 реєстраційний номер [NUMBER] та отримала від нього за це 5000 доларів США . Згідно довідки АКІБ «Укрсиббанк» від 11.03.2009р., заборона на відчуження вказаного автомобіля на час видачі довідки була знята. Згідно нотаріально завіреної довіреності від 12.03.2009р., [PERSON] довірила [PERSON] користуватись та розпоряджатись автомобілем ЗАЗ Daewoo «Sens» реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником вказаного автомобіля. Згідно протоколу огляду та затримання від 17.11.2013р., вказаний автомобіль було затримано. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що між [PERSON] та [PERSON] 12.03.2009р. дійсно був укладений договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ Daewoo Т13110 реєстраційний номер [NUMBER], а 13.03.2009р. всі умови цього договору були виконані, тобто продавець отримала передбачені договором грошові кошти, а покупець - придбаний товар. Будь-яких доказів того, що ці факти не відповідають дійсності, до суду надано не було. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. При цьому діюче законодавство не передбачає обов'язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля. Також законодавство не пов'язує виникнення права власності на автомобіль з моментом його державної реєстрації. При таких обставинах, за умови відсутності оскарження договору купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ Daewoo модель Т13110 реєстраційний номер [NUMBER] та доказів його недійсності, вказаний договір є дійсним і тому право власності на цей автомобіль належить позивачу [PERSON], позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тому позовні вимоги і в цій частині також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved