Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, посилаючись на те, що 31 травня 2015 року, приблизно о 19:55 годині, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Богдан ВАЗ-211040», д.н.з. [NUMBER], виконуючи маневр розвороту із виїздом на смугу зустрічного руху, що веде в напрямку м. Хотин, Чернівецької області, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, які перебували у русі по автомобільній дорозі сполученням «Житомир-Чернівці» на яку він виїжджав, та не надав перевагу у русі іншим учасникам дорожнього руху, не переконавшись у безпечності виконаного ним маневру, допустив зіткнення з мопедом «VIPER», яким керував [PERSON] Причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення [PERSON] п.п. 2.3 та 10.1 Правил дорожнього руху. Зазначає, що 26 лютого 2016 року вироком Хотинського районного суду Чернівецької області [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на момент предявлення позову вирок набрав законної сили. Вказує, що внаслідок скоєння злочину [PERSON] була завдана значна матеріальна шкода [PERSON], що полягає в пошкодженні особистого майна, зокрема, мопеду «VIPER», який йому належав на праві приватної власності та прийшов в повну технічну непридатність після зіткнення з автомобілем, вартість якого становить 21991,77 грн. Моральна шкода виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сімї, які також користувались вищевказаним транспортним засобом. Тому просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь відшкодування заподіяної йому майнової шкоди завданої злочином в сумі 21 991,77 гривень та моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд стягнути з відповідача заявлену суму матеріальної та моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, при цьому зазначив, що дійсно мало місце ДТП, винуватцем якого визнано [PERSON], проте не згідний із сумою заявленої позивачем матеріальної шкоди у розмірі 21991,77 грн., так як відповідач не був присутній при проведенні експертизи щодо визначення вартості заподіяної шкоди злочином. Крім того, просив суд відмовити в задоволенні моральної шкоди у звязку із необґрунтованістю та безпідставністю. Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Україна» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу: 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень (а.с. 3). Так, [PERSON] є власником мотоцикла «VIPER», який йому належить на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 866868 від 10 листопада 2014 року (а.с.4). Згідно копії декларації від 21.02.2014 року вартість мотоцикла «VIPER» складає 21 991,77 гривень (а.с.7-9) Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями), передбачено, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відповідно до ст. 1166 ч. 1 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на викладені обставини, враховуючи, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що внаслідок вчинення злочину відповідачем [PERSON], позивачу [PERSON] була завдана матеріальна шкода, яка полягла в пошкодженні особистого майна у розмірі 21 991,77 гривень, які в судовому засіданні були документально підтвердженні, крім того, враховуючи те, що не визнана сума матеріальної шкоди не була спростована відповідачем та його представником, клопотань про призначення відповідної експертизи, щодо визначення вартості заданої матеріальної шкоди ними не було заявлено, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення вищевказаної суми матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України постанова № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснив в п. 3, 5 вищевказаної постанови, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний звязок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано обєктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому втрат немайнового характеру у причинному звязку з діями відповідача, в зв'язку чим суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача. Крім цього, згідно п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь держави судових витрат по справі в сумі 551,20 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial