Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, що був зареєстрований 19.12.2009 року Відділом реєстрацї актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 148. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Будь яке налагодження сімейних стосунків та збереження шлюбу на думку позивача неможливе. Позивач у судовому засіданні зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та просила строк для примирення не надавати, оскільки налагодження будь яких стосунків з відповідачем не можливе. Представник відповідача зазначив, що [PERSON], інтереси якого він представляє за довіреністю, визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення просив не надавати. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2009 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, про що Відділом реєстрацї актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області зроблено відповідний актовий запис № 148 та видане свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 130643 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 198350, виданого Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області 22.06.2010 року (а.с. 8). Судом було встановлено, що подружжя, проживають окремо, сімейно шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. На поступки примирення сторони не згодні, від можливості надання судом строку на примирення сторони відмовились. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, можливість припинення браку на підставі волевиявлення кожного з подружжя являється проявом принципу свободи браку і рівності подружжя. Оскільки вступ до браку здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за необхідне позов [PERSON] - задовольнити. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Калюжна». Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., що підтверджено квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 0.0.647920166.1 від 09.11.2016 року. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 51, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved