Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № 28 в будинку № 7, загальною площею 47,7 кв. м., житловою площею 29,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Лесі Українки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.1993 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням суду від 04.04.2017 р. шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі, 09.09.2002 р. ними набуто спільне майно, а саме[ADDRESS] в будинку № 7, загальною площею 47,7 кв. м., житловою площею 29,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Лесі Українки. Оскільки між сторонами виник спір щодо належності кожному майна, просить поділити майно вищевказаним чином. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення. За даних обставин, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2017 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України 29.10.1993 р., актовий запис 6. За час перебування у шлюбі сторонами по справі набуто спільне майно, а саме: квартира № 28 в будинку № 7, загальною площею 47,7 кв. м., житловою площею 29,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Лесі Українки, що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.09.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 9193. Згідно довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 336/072 від 10.04.2017 р. вбачається, що згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29.12.2012 р. власник квартири № 28 за адресою: вул. Лесі Українки, 7 в м. Тернополі є [PERSON]. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 Сімейного кодексу України, у якій йдеться про способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, також передбачає домовленість сторін про порядок поділу майна. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири № 28 в будинку № 7, загальною площею 47,7 кв. м., житловою площею 29,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Лесі Українки.

Outcome: approved