Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача - КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» та просить визнати незаконним та скасувати наказ №23-к від 06.02.2020 «Про звільнення у зв`язку зі скороченням», яким позивача було звільнено з посади лікаря травматолога поліклініки з 06.02.2020 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та поновити його на посаді лікаря травматолога або на аналогічній посаді в КНП «Чуднівська центральна районна лікарня», зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки позивача щодо поновлення його на роботі, а також стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 06.02.2020 по 07.02.2020, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.02.2020 до дня ухвалення судового рішення та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами: Згідно з наказом Чуднівського ТМО Житомирської області від 15.08.1978 №152 позивач був зарахований на посаду лікаря-травматолога Чуднівської ЦРЛ в порядку переведення з Бердичівської міської поліклініки. Безперервний медичний стаж позивача розпочався 07.07.1966 та складає 53 роки 6 місяців. У Чуднівській ЦРЛ позивач працював на посаді лікаря-травматолога та наказом №25 від 15.03.2007 переведений на посаду лікаря-травматолога поліклініки цієї ж лікарні. 25.03.2019 Чуднівська ЦРЛ реорганізована в комунальне некомерційне підприємство «Чуднівська центральна районна лікарня». У листопаді 2019 року позивач отримав повідомлення про заплановане звільнення, яке не містило необхідних реквізитів, а саме року оформлення та дати запланованого звільнення. Крім того, попередження про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України обґрунтовувалось лише можливими змінами в організації виробництва і праці, в тому числі можливим скороченням чисельності або штату працівників КНП «Чуднівська ЦРЛ». Позивач стверджує, що скорочення чисельності або штату працівників як передумова звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України має мати місце реально, а не штучно та візуально створена. Крім того, в порушення ст.49-2 КЗпП України йому не було запропоновано іншу роботу в КНП «Чуднівська ЦРЛ» за відповідною професією чи спеціальністю, не підтверджено відсутності аналогічної посади або його відмови від переведення. Також адміністрацією КНП «Чуднівська ЦРЛ» при звільненні [PERSON] не було враховано його переважне право на залишення на роботі як працівника з безперервним медичним стажем понад 53 роки, його статусу учасника бойових дій та тієї обставини, що позивач є єдиним годувальником з самостійним доходом у сім`ї, де дружина пенсіонер. Крім того, при звільненні позивача відповідачем було допущено ряд інших порушень щодо підстав звільнення та маніпулювання процедурою скорочення у підприємстві. У зв`язку з незаконними діями відповідача позивачеві була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідачем було порушено його законне право на працю, зневажливе ставлення та дискримінація за віком призвели до морального потрясіння, погіршення самопочуття та душевних страждань, негативних змін у його життєвих стосунках, зниження авторитету як спеціаліста та необхідності вжиття значних зусиль для відновлення попереднього стану. Тому, з врахуванням характеру порушення його прав та глибини душевних страждань, свою моральну шкоду позивач оцінює у 5000 грн. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість, так як звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівників, оскільки в установі дійсно відбулися зміни в організації виробництва та скорочення штату, що призвели до вивільнення працівників, в тому числі і позивача. При цьому позивач був особисто ознайомлений під розпис з наказом №117-К від 01.11.2019, а також особисто підписав 06.11.2019 повідомлення №9 від 05.11.2019 про його наступне звільнення. Відповідачем було зроблено запит до первинної профспілкової організації КНП «Чуднівська ЦРЛ» про погодження скорочення лікарських посад лікаря офтальмолога та лікаря травматолога, на що отримано відповідь від 20.11.2019, що з 2005 року [PERSON] не являється членом профспілки і скорочення посади, яку від обіймає, не підлягає погодженню. Також адміністрацією КНП «Чуднівська ЦРЛ» повідомлено Чуднівську районну службу зайнятості про масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва, де в графі 10 передбачено звільнення одного лікаря травматолога серед інших посад. Також відповідач стверджує, що позивач не мав переважного права на залишення на роботі не зважаючи на наявні у нього обставини, оскільки не пройшов атестацію на підтвердження кваліфікаційної категорії та не мав права продовжувати зайняття лікарською діяльністю. Тому переважне право на залишення на роботі було надано лікарю першої категорії ортопеду-травматологу [PERSON] , який своєчасно пройшов атестацію та якому було присвоєно відповідну кваліфікаційну категорію. Позивачу не пропонувалася робота за відповідною професією чи спеціальністю та відповідно до його освіти та кваліфікації на даному підприємстві у зв`язку з відсутністю посад, роботу за якими позивач міг би виконувати як такий, що не пройшов атестацію на кваліфікаційну категорію та не має права займатися лікарською діяльністю. Відповідач стверджує, що ним не було допущено порушень закону при звільненні позивача, його звільнення не мало наслідком приниження авторитету позивача серед колег у лікарні, інших доказів заподіяння йому моральної шкоди позивач не надав, тому й вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена безпідставно. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви, з наведених у ній підстав, у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа проти задоволення позову заперечували, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши і дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тобто, під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти, зокрема, ліквідацію, реорганізацію, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга ст. 40 Кодексу законів про працю України). Згідно вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, крім іншого, пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації - ст. 43-1 КЗпП України) ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. В абзацах 1, 3 п. 19 постанови «Про практику розгляду судам трудових спорів» від 06.11.1992 №9 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ст.89 ЦПК України законодавець визначив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, згідно з наказом Чуднівського територіального медичного об`єднання Житомирської області від 15.08.1978 №152 позивач був зарахований на посаду лікаря-травматолога Чуднівської ЦРЛ в порядку переведення з Бердичівської міської лікарні. У Чуднівській ЦРЛ позивач працював на посаді лікаря-травматолога та наказом №25 від 15.03.2007 переведений на посаду лікаря-травматолога поліклініки цієї ж лікарні. 25.03.2019 Чуднівська ЦРЛ реорганізована в комунальне некомерційне підприємство «Чуднівська центральна районна лікарня». Згідно з наказом №23-к від 06.02.2019 звільнений із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 06.02.2020 (а.с. 7-10, 18). У зв`язку з перспективою зменшення фінансування та відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» і Статуту КНП «Чуднівська ЦРЛ» 01.11.2019 директором КНП «Чуднівська ЦРЛ» було видано наказ №117-К «Про зміни в організації виробництва і праці та можливе вивільнення працівників КНП «Чуднівська ЦРЛ» (а.с. 19, 65). Згідно з додатком №2 до наказу №117-К «Перелік посад та працівників КНП «Чуднівська ЦРЛ» до попередження про можливі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату» передбачалось скорочення 1,0 ставки лікаря-травматолога поліклініки (працівник [PERSON] ). З вказаним наказом позивач [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його підпис у пункті 9 Додатку №2 біля його прізвища (а.с. 22, 66). 06.11.2019 позивач [PERSON] отримав повідомлення про заплановане вивільнення, датоване 05.11., на якому присутній підпис позивача та дата його підписання працівником - 06.11.2019 (а.с. 17, 67). Враховуючи, що позивача було звільнено з 06.02.2020, відповідачем було дотримано вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці. Наказом директора КНП «Чуднівська ЦРЛ» №65 від 26.11.2019 було внесено зміни до штатного розпису підприємства та скорочено 0,5 ставки лікаря-травматолога поліклініки. У цьому наказі також зазначено, що штатний розпис у новій редакції вводиться в дію з 07.02.2020 (а.с. 21). Наказом директора КНП «Чуднівська ЦРЛ» №67 від 04.12.2019 було також внесено зміни до штатного розпису підприємства та скорочено вже 1,0 ставки лікаря-травматолога поліклініки. У цьому наказі також зазначено, що штатний розпис у новій редакції вводиться в дію з 07.02.2020, а штатний розпис, затверджений на 02.09.2019, з 07.02.2020 вважати таким, що втратив чинність (а.с. 20). Як встановлено з витягу із штатного розпису КНП «Чуднівська ЦРЛ», запровадженого з 01.10.2019, станом на дату видання наказу №117-К від 01.11.2019, а також станом на дату повідомлення позивача про наступне вивільнення (06.11.2019) у травматологічному кабінеті поліклініки КНП «Чуднівська ЦРЛ» було дві посади лікаря-ортопеда-травматолога (а.с. 25). Як встановлено з витягу з нової редакції штатного розпису КНП «Чуднівська ЦРЛ», запровадженого з 07.02.2020, після скорочення у травматологічному кабінеті поліклініки КНП «Чуднівська ЦРЛ» залишилась одна посада лікаря-травматолога (а.с. 35). Відповідно до наказу №117-К від 01.11.2019 та Додатку №2 до цього наказу працівники підприємства повідомлялись про наступне вивільнення 59 одиниць посад зі штату КНП «Чуднівська ЦРЛ». Зокрема, в поліклініці планувалось майбутнє скорочення 10 посад (а.с. 22, 66, 69). Разом з тим, копії штатних розписів, які вводилися в дію 01.10.2019 та 07.02.2020 підтверджують фактичне скорочення штату КНП «Чуднівська ЦРЛ» на 14,25 одиниць. Зокрема, в поліклініці з 07.02.2020 було скорочено 6 посад (а.с. 24-42). Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. На виконання вказаної норми відповідачем 08.11.2019 направлено лист №01-20/118 голові первинної профспілкової організації про надання згоди на скорочення посади лікаря офтальмолога, яку обіймає [PERSON] , та лікаря травматолога, яку обіймає [PERSON] , на який отримано відповідь, зокрема, щодо лікаря травматолога [PERSON] про те, що питання скорочення посади, яку обіймає [PERSON] , погодженню з ППО КНП «Чуднівська центральна лікарня» не підлягає, оскільки лікар травматолог [PERSON] з 2005 року не являється членом профспілки (а.с. 68). Відповідно до абз.6 ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. При оцінці переважного права на залишення на роботі суд враховує наступне. У ст.42 КЗпП України законодавець закріпив, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Перелік категорій працівників, яким надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, визначений у частині другій статті 42 КЗпП України, який не є вичерпним. Зокрема, така перевага може надаватися і особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (пункт 2 ч.2 ст.42 КЗпП України); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві (пункт 3 ч.2 ст.42 КЗпП України); учасникам бойових дій (пункт 5 ч.2 ст.42 КЗпП України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно належить до кола осіб, визначених пунктами 2, 3, 5 ч.2 ст.42 КЗпП України (а.с. 7-15). Також судом встановлено, що з двох посад лікаря травматолога поліклініки КНП «Чуднівська ЦРЛ» відповідачем було скорочено одну посаду та відповідно до штатного розпису, який вводився в дію з 07.02.2020 залишилась одна посада лікаря травматолога, яку обіймає [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] не мав переважного права на залишення на роботі перед лікарем [PERSON] , оскільки підстави для цього, надані позивачеві частиною другою статті 42 КЗпП України підлягали б застосуванню лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації цих двох лікарів - [PERSON] та [PERSON] . Адміністрацією КНП «Чуднівська ЦРЛ» дотримано вимог ч.1 ст.42 КЗпП України та надано переважне право на залишення на роботі лікарю травматологу [PERSON] , якому наказом Управління охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації від 24.10.2019 присвоєно першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Ортопедія і травматологія» (а.с. 81). Разом з тим, судом встановлено, що позивач у період з 01.01.2017 по 06.02.2020 не проходив атестацію на присвоєння чи підтвердження кваліфікаційної категорії. Відповідно до абз.1 п.1 розділу ІІ Порядку проведення атестації лікарів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №446 від 22.02.2019 особи, які не працювали більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю і бажають підтвердити звання лікаря-спеціаліста, та особи, які своєчасно не пройшли атестацію на кваліфікаційну категорію або яким відмовлено в атестації чи присвоєнні (підтвердженні) кваліфікаційної категорії, не можуть займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без попереднього проходження стажування відповідно до вимог Положення про порядок направлення на стажування лікарів, які не працювали за спеціальністю більше трьох років, і про порядок їх наступного допуску до лікарської діяльності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 1993 року № 48, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01 квітня 1993 року за №19. Матеріали справи не містять доказів того, що при такому масовому вивільненні працівників КНП «Чуднівська ЦРЛ» на підприємстві ще залишались вільні посади, які можливо було б запропонувати позивачеві відповідно до його спеціальності та кваліфікації. Однак, враховуючи, що позивач своєчасно не пройшов атестацію на підтвердження кваліфікаційної категорії та не міг займатися лікарською діяльністю без виконання зазначених вище умов, відповідачем правильно не було запропоновано йому переведення на іншу посаду. Таким чином, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, норми права, що їх регулюють, а також обставини, доведені при розгляді справи, суд вважає, що стороною позивача не надано доказів про те, що він мав переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, та приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оспорюваного наказу та поновлення його на роботі. Оскільки вимоги про зобов`язання внести зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди є похідними від первісної вимоги, то вони відповідно також не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed