Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та в обґрунтування заявлених вимог вказала, що згідно договору купівлі продажу від 18.09.2015 року, вона з чоловіком [PERSON] придбала у приватну власність житловий будинок з відповідними службовими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстровані - колишня власниця [PERSON] та члени її родини - чоловік [PERSON] та син [PERSON], які фактично більше двох років не проживають за вказаною адресою, їх особисті речі у будинку відсутні, витрати по сплаті комунальних послуг вони не несуть. Як власник будинку вона позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація відповідачів обмежує її право власності, у зв'язку з чим вважає, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні участі не брала та завчасно надала заяву про розгляд справи за її відсутності та наполяганні на позовних вимогах. Відповідачі повідомлені у встановленому законом порядку у судове засідання не пибули та жодних заяв не надавали. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні участі не брав та надав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Сватівської міської ради, в судове засідання уповноваженого представника не направили, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. У відповідності з ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, беручи до уваги заяви позивача, третьої особи, представника третьої особи, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що уклавши договір купівлі-продажу від 18.09.2015 року, [PERSON] та її чоловік [PERSON] придбали у приватну власність житловий будинок з відповідними службовими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 13-14). Вищевказаний договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 2019 державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори Власовим О.В. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] власником вказана окрім дійсних [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] (а.с. 15-17). Відповідно до довідки складеної сусідами позивача станом на 16 серпня 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] протягом двох років не проживають (а.с. 22). Витрати по сплаті комунальних послуг несе сім'я позивача на підтвердження чого надані квитанції (а.с. 19-21). Нині місце проживання відповідачів зареєстроване у встановленому законом порядку за адресою [ADDRESS], що підтверджується записами в домовій книзі (а.с. 23-24). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідачі не є членами родини позивача, будучи раніше власниками будинку залишились в ньому зареєстровані, але в ньому не проживають, обов'язки щодо утримання житла і сплати комунальних послуг не несуть, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved