Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 02 вересня 1991 року по 26 лютого 2020 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом №39-к від 27 лютого 2020 року його було звільнено за станом здоров`я в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. В умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату позивач відпрацював понад 29 років, але змушений був припинити свою трудову діяльність у віці 46 років. При звільненні роботодавцем не було проведено розрахунок всіх належних [PERSON] сум. Так, загальна сума, що підлягала до сплати на день звільнення позивача становила 81762,52 гривень. Середньоденна заробітна плата на день звільнення становила 538,42 гривень. Остаточним днем погашення підприємством заборгованості перед [PERSON] вважає 19 серпня 2020 року, отже період затримки розрахунку при звільненні становить 118 робочих днів. Компенсація за затримку розрахунку при звільненні за період з 27 лютого 2020 року по 19 серпня 2020 року, включно, складає 63533,56 гривень. Окрім того, дії відповідача щодо невиплати всіх сум, що належали позивачу при звільненні з підприємства, поставили [PERSON] у скрутне матеріальне становище, яке унеможливило забезпечення нормального існування позивача та членів його сім`ї, що вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел для забезпечення свого життя та його сім`ї, що вплинуло на його фізичний та психологічний стан здоров`я. Внаслідок тривалої хвороби позивач не має можливості працювати та потребує додаткових витрат на лікування через хворобу, у продовж лютого серпня 2020 року, [PERSON] неодноразово проходив лікування та різноманітні обстеження в медичних закладах України, в той час, коли підприємство порушило терміни розрахунку при звільненні та не виплатило всіх сум, що належали позивачу в день звільнення. На підставі викладеного, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав [PERSON] внаслідок затримки розрахунку при звільненні при цьому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивач оцінив у розмірі 5000,00 гривень. Тому, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його корить середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63533,56 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 01 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи, яке відкладалось та було призначене на 10 листопада 2020 року (а.с. 27). Від позивача [PERSON] та його представника [PERSON] на адресу суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити (а.с. 21, 38). Від відповідача на адресу суду 16 вересня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 01 вересня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що [PERSON] було звільнено з підприємства наказом №39-к від 27 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 81762,52 гривень. Підприємством було виплачено кошти позивачу у повному обсязі: 03.04.2020 року сплачено 11991,63 гривень та 2,26 гривень; 07.04.2020 року сплачено 6,60 гривень згідно платіжного доручення №116, останній розрахунок було здійснено 19 серпня 2020 року в сумі 69762,03 гривень. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності понесених моральних страждань та причин їх виникнення. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 30-31). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02 вересня 1991 року по 26 лютого 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 26 лютого 2020 року наказом № 39-к від 27 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с. 8-10). Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1181 від 28 квітня 2020 року [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та згідно наказу №39-к від 27 лютого 2020 року його було звільнено з підприємства 26 лютого 2020 року. Нараховані грошові кошти на момент звільнення склали 101568,36 гривень. Сума до сплати у лютому 2020 року складає 81762,52 гривень, з них: - 03 квітня 2020 року сплачено 11991,63гривень допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок Фонду соціального страхування; - 07 квітня 2020 року виплачено 6,60 гривень, згідно з платіжним дорученням№116 від 07.04.2020 року (а.с. 12). Станом на 27 квітня 2020 року невиплачена сума склала 69764,29 гривень. Середньоденна заробітна плата на день звільнення [PERSON] складає 538,42 (а.с. 11). Відповідно до виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 27 лютого 2020 року по 20 серпня 2020 року остаточний розрахунок з [PERSON] з всіх належних йому сум було здійснено 19 серпня 2020 року (а.с. 14-17). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №337 та №112 [PERSON] у періоди з 12 лютого 2020 року по 26 лютого 2020 року та з 11 серпня 2020 року по 21 серпня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з діагнозом: хронічна поперекова-крижова радикулопатія в стадії тривалого загострення з вираженим больовим м`язово-тонічним правобічним корінцевим синдромом. Вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта (а.с. 18-19, 20). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 34-37). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління\~«Південнодонбаське №1»\~та був\~звільнений з\~підприємства 26\~лютого 2020\~року на\~підставі п.\~2\~ст.\~40\~КЗпП України.\~В день\~звільнення з\~останнім не\~було проведено\~повного розрахунку\~всіх належних\~йому сум,\~остаточний розрахунок\~з позивачем\~було здійснено\~19\~серпня 2020\~року.\~Середньоденна заробітна\~плата [PERSON] становить 538,42 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становить 538,42 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1181 від 28 квітня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи за період з дня звільнення до 19 серпня 2020 року, включно, у розмірі 63533,56 гривень, яку останній вираховував виходячи з 118 робочих днів за які має бути оплачений середній заробіток та середньоденного заробітку 538,42 гривень, однак з зазначений розрахунок здійснено з арифметичними помилками, а тому суд не може погодити з даним розрахунком позивача. Так,\~розмір компенсації\~середнього заробітку\~за період,\~коли з\~вини відповідача\~з позивачем\~не було\~здійснено розрахунок\~при звільненні,\~а саме,\~за період\~з 27\~лютого 2020\~року по\~день здійснення\~повного розрахунку\~з позивачем,\~а саме\~по 19\~серпня 2020\~року,\~включно,\~становить 64071,98 гривень (119 робочих дні х 538,42 гривень = 64071,98 гривень). Однак, зважаючи, що позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 63533,56 гривень, суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених, приходить до висновку про доцільність задоволення зазначеної вимоги позову. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності. Так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що вина підприємства у несвоєчасній виплаті належних позивачеві на день звільнення сум відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки [PERSON] виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені. Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати. Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення [PERSON] сума нарахованих останньому грошових коштів складала 101568,36 гривень, що підтверджується листом відповідача №1181 від 28 квітня 2020 року, а остаточний розрахунок з позивачем з усіх належних йому сум було здійснено лише 19 серпня 2020 року, тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63533,56 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який майже 29 років працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», був вимушений звільнитись у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища [PERSON] , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанцій №0.0.1814125474.1 від 25 серпня 2020 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень. Виходячи з\~вищевикладеного,\~приймаючи до\~уваги,\~що суд\~дійшов висновку\~про доцільність\~задоволення вимог\~позову [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди в повному обсязі, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору розмірі 840,80 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved