Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 14.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського районного управління юстиції у Сумській області, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сімї явилось те, що під час перебування у шлюбі подружні відносини не склалися,останні роки між ними постійно виникають сварки, суперечки, непорозуміння, що негативно вливає на стан їх малолітніх дітей, відсутні почуття взаєморозуміння, спільні інтереси, повага та довіра. Примирення з відповідачем стало не можливим, а тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Окрім того позивачка просить стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 з усіх видів його доходу, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до повноліття дітей, посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, а тому може сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського районного управління юстиції у Сумській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 187, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-БП №066616. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, про що позивач зазначив у своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У звязку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У судовому засіданні також встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БП №128844, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області 28.02.2012, а також доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БП №172186, виданого Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції 21.08.2014. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, так як є особою працездатного віку та не має на утриманні інших осіб, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved