Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , та покласти в рівних частках на нього з відповідачем виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів у розмірі 40 000 дол. США за договором позики, укладеним між ним та третьою особою [PERSON] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2016 р. На початку грудня 2017 року з метою придбання спільної квартири ним та відповідачем [PERSON] було позичено у батька дружини [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 дол. США. У подальшому в грудні 2017 року за спільні кошти подружжя в загальному розмірі 79 000 дол. США було придбано квартиру [ADDRESS] . Позивач стверджує, що 01.01.2018 року на вимогу [PERSON] ним було складено письмову розписку про повернення позичених раніше 40 000 дол. США в строк до 31.12.2032 шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 235 дол. США. Позивач зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2019 у справі № 755/9596/19 шлюб з відповідачем розірвано. Вищевказана квартира була придбана за отримані грошові кошти від [PERSON] за договором позики, тобто використаних в інтересах сім`ї, є спільною сумісною власністю подружжя, а боргове зобов`язання в розмірі 40 000 дол. США за даним договором є солідарною відповідальністю обох з подружжя та має враховуватись при поділі спільного майна. Однак, відповідач свої боргові зобов`язання за договором позики не визнає. В той же час [PERSON] було подано позовну заяву до нього про стягнення боргу за договором позики в розмірі 40 000 дол. США до Обухівського районного суду Київської області. З посиланням на норми ст. ст. 60, 61, 65 СК України позивач просить задовольнити позов (т. 1 а.с. 43-47). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви (т. 1 а.с. 36, 37). На виконання вимог ухвали суду позивачем 28.07.2020 року подане клопотання з квитанцією про сплату судового збору (т. 1 а.с. 40-42). Ухвалою суду від 03.08.2020 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 48-50). 31.08.2020 до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням на їх безпідставність. Зазначає, що спірна квартира була придбана за грошові кошти, які були її особистою власністю, зокрема за кошти, що надала її матір [PERSON] . Жодних коштів для купівлі квартири від позивача не надходило. Позивач [PERSON] власноручно написав заяву про те, що він не претендує на квартиру [ADDRESS] . Придбання квартири відбулося 07.12.2017, при цьому кошти в позику за наданою розпискою позивач отримав 01.01.2018, про що він особисто зазначив у розписці. Вона не була обізнана про взяття в борг позивачем грошових коштів у третьої особи та не давала жодної згоди на написання такої розписки. Отримані [PERSON] грошові кошти не використовувались в інтересах сім`ї (т. 1 а.с. 89-97). 31.08.2020 до суду надійшли пояснення на позовну заяву від третьої особи [PERSON] з проханням відмовити в позові. Третя особа вказує, що квартира, яка є предметом спору, була придбана його донькою [PERSON] за особисті кошти, які належали їй та які напередодні купівлі квартири [PERSON] надала його дружина [PERSON] . Будучи подружжям [PERSON] та [PERSON] не мали спільних грошових коштів для придбання квартири та таких коштів позивач не надавав. 01.01.2018 позивач [PERSON] взяв у нього в борг 40 000 дол. США, на підтвердження чого надав розписку. Ці гроші позивач брав для власних потреб та для потреб своєї матері. Відповідач не була обізнана про надання ним 01 січня 2018 грошових коштів позивачу. Вже з часом він повідомив [PERSON] про позику [PERSON] грошових коштів (т. 1 а.с. 77-80). 09.09.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] на відзив на позов з проханням відмовити в позові (т. 1 а.с. 121, 122). 04.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначено, що відзив є необґрунтованим, відповідач у період шлюбу та на день придбання квартири ніде не працювала. Правочин щодо передачі відповідачу грошових коштів від [PERSON] належним чином оформлений не був, тобто будь якого зв`язку між грошима матері та доньки не має. Відповідно до попереднього висновку спеціаліста фактична вартість спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу квартири в грудні 2017 складала від 75 000 до 80 000 дол. США без ПДВ. З метою придбання вказаної квартири для сім`ї позивачем під час шлюбу з відповідачем 16.11.2017 було продано іншу квартиру, що належала йому на праві спільної власності, вартість якої орієнтовно складала 30 000 дол. США. Ці грошові кошти позивачем були витрачені саме придбання квартири по [ADDRESS] . На виданій позивачем розписці третій особі у період шлюбу сторін по справі відсутня відмова дружини [PERSON] на отримання позивачем коштів в сумі 40 000 дол. США. Тому відповідач була обізнана про факт отримання коштів в борг та використання їх в інтересах сім`ї (т. 1 а.с. 133-135). 31.08.2020 відповідачем поданий зустрічний позов до [PERSON] про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що наприкінці 2017 вона з відповідачем, перебуваючи у шлюбі, бажали купити квартиру та жити окремо від батьків. Однак, на купівлю квартири спільних коштів не мали, тому у листопаді 2017 року звертались до ПАТ «ВіЕс Банк» для отримання кредитних коштів, які через відсоткову ставку 21% відмовились від надання кредиту. У грудні 2017 вона перебувала на дев`ятому місяці вагітності та після пологів мала на меті заїхати з дитиною у нову квартиру. Тому попросила кошти для придбання квартири у своїх батьків, які є забезпеченими та мають власний бізнес. Для цього її мати [PERSON] напередодні укладення угоди з метою надання їй грошових коштів на купівлю квартири знімала з власної картки ПриватБанку 30.11.2017 готівку в сумі: 7 000 грн., 8 000 грн., 5 000 грн. 01.12.2017 знімала 50 000 грн. 06.12.2017 знімала 5 000 грн. 07.12.2017 [PERSON] , як засновник на той момент ТОВ «Лакі Натс» отримала поворотну фінансову допомогу в сумі 100 800 грн. та 50 400 грн. Всі ці гроші були надані на купівлю спірної квартири. Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] було укладено 07.12.2017 між нею та [PERSON] за ціною 217 400 грн. В день укладення угоди вона перебувала у пологовому будинку, тому нотаріус виїжджав до лікарні для підписання з її сторони договору купівлі-продажу. Оскільки вона знаходилася у пологовому будинку, грошові кошти які раніше їй надала її матір вона передала своїй матері для розрахунку з продавцем [PERSON] . Жодних коштів для придбання квартири від позивача [PERSON] не надходило. При цьому останній написав власноручно заяву, якою підтверджує, що він не претендує на квартиру. З посиланням на ст. ст. 57, 60 СК України [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов (т. 1 а.с. 152-153). Ухвалою суду від 22.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про прийняття зустрічного позову, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про поділ майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т. 1 а.с. 209, 210). 28.01.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] з проханням задовольнити зустрічний позов [PERSON] (т. 1 а.с. 216-218). 17.02.2021 до суду надійшов відзив на зустрічний позов у якому представник відповідача за зустрічним позовом просить задовільнити позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Зазначено, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 07.12.2017 є дійсним. Зі змісту цього договору купівля квартири здійснювалась за спільні кошти подружжя, а не за власні кошти [PERSON] , правочин укладено згідно з письмової заяви про згоду чоловіка покупця - [PERSON] . Матеріали справи не містять нотаріально посвідченої письмової відмови [PERSON] від права власності на спірну квартиру (т. 1 а.с. 229-232). 24.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник [PERSON] [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову (т. 1 а.с. 235-243). Ухвалою суду від 12.03.2021 клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] про виклик свідків задоволено частково, клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] про виклик свідків задоволено (т. 2 а.с. 23-25). Ухвалою суду від 12.03.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначена справа до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 19). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] , який є відповідачем за зустрічним позовом, та його представник [PERSON] підтримали основний позов з викладених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав, викладених у відповіді на відзив та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представники відповідача - позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, підтримали зустрічний позов з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, у відзиві на первісний позов та у відповіді на відзив на зустрічний позов. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на його безпідставність і недоведеність, та задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених у письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення позивача (відповідача за зустрічним позовом), його представника, представників відповідача (позивача за зустрічним позовом), третю особу за первісним позовом, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 15). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2019 року ухваленим у цивільній справі № 755/9596/19 шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 16, 17). Згідно свідоцтва про зміну імені, 06 березня 2020 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 99). 07 грудня 2017 року за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., зареєстрованого у реєстрі за № 1641, відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (далі - договір купівлі-продажу квартири, т. 1 а.с. 98). Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.06.2020, спірна квартира [ADDRESS] на праві власності 07.12.2017 зареєстрована за [PERSON] (т. 1 а.с. 19, 20). Отже, вищевказане спірне нерухоме майно придбане у період перебування сторін по справі в шлюбі. Відповідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач за первісним позовом просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позивач - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду пояснення у якості свідка, при цьому засвідчив, що з сім`єю відповідача [PERSON] була домовленість про те, що половину коштів на квартиру дає він, а половину - батьки його колишньої дружини. Перед народженням доньки він у грудні 2017 продав свою квартиру в м. Українка, гроші віддав [PERSON] , зокрема віддав 27 000 дол. США отриманих від продажу належної йому квартири та 13 000 дол. США, які йому дали його родичі. Перед призначеною датою купівлі спірної квартири вартістю 80 000 дол. США у відповідача трапився ризик припинення вагітності, тому вона була госпіталізована у клініку. Угоду вони не хотіли відміняти, тому прийняли рішення, що батьки [PERSON] поїдуть до нотаріуса в офіс, щоб розрахуватися за квартиру з продавцем, та для підписання договору нотаріус приїде в клініку, при цьому він весь час був біля відповідача. Розписку про позику 40 000 дол. США видав на вимогу батька відповідача [PERSON] , щоб вся квартира була майном лише його з відповідачем сім`ї. Після купівлі квартири на нього почали чинити тиск, відповідач влаштовувала скандали, шантажувала дитиною, він не хотів розлучатися з відповідачем, мав на меті зберегти свою сім`ю, тому написав, що не претендує на квартиру. За виданою ним розпискою від 01.01.2018 гроші він не брав. У договорі написали занижену ціну на квартиру. У період шлюбу він працював неофіційно. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в даному випадку на відповідача - позивача за зустрічним позовом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , посилаючись на те, що квартира була куплена за кошти її матері [PERSON] . Третя особа на стороні відповідача за первісним позовом [PERSON] надав пояснення у якості свідка, засвідчив, що спірна квартира по [ADDRESS] була придбана виключно за кошти його сім`ї. За ремонт у квартирі також сплачували вони. Відповідач [PERSON] працювала постійно. Позивач [PERSON] вчиняв фізичне насилля по відношенню до відповідача. Спірну квартиру вони купили за ціною, яка вказана в договорі. Від [PERSON] гроші для купівлі квартири він не отримував. Він особисто давав в борг позивачу 40 000 дол. США для його власних потреб - для бізнесу його матері. Куди витратив [PERSON] гроші його не відомо. Погроз позивачу він не робив. Свідок [PERSON] зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) засвідчила, що свою квартиру [ADDRESS] вона продала 07.12.2017 року [PERSON] , проте фактично купувала у неї квартиру [PERSON] , яка в день підписання договору передала їй гроші в сумі 217 400 грн., як вказано в договорі, в нотаріальній конторі в присутності нотаріуса. З [PERSON] вона не знайома. Свідок [PERSON] зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) засвідчила, що в грудні 2017 року вона працювала бухгалтером в ТОВ «Лакі Натс». Тоді вона оформлювала та перевіряла безпроцентний договір зворотної фінансової допомоги для надання коштів [PERSON] , як співзасновнику товариства, для купівлі квартири. Гроші виплачувались через банк готівкою. Свідок [PERSON] зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) засвідчила, що вона є матір`ю [PERSON] . Для придбання квартири гроші у неї просила [PERSON] . Мати [PERSON] вигнала [PERSON] вагітну з квартири де вона попередньо жила, після чого у [PERSON] був зрив. Тому вони вирішили допомогти доньці у придбанні житла. В листопаді 2017 вона (свідок) знімала кошти зі свого рахунку в ПриватБанку які отримувала за здачу квартир в оренду та віддавала [PERSON] , останню суму 150 000 грн. вона зняла зранку 07.12.2017 за замовленням через бухгалтерію. 06.12.2017 вночі [PERSON] забрали в лікарню де остання знаходилася з [PERSON] . Тоді [PERSON] віддала їй всі гроші та попросила купити квартиру за яку домовилась з продавцем. При купівлі спірної квартири в нотаріуса гроші продавцю за квартиру передавала вона особисто в сумі 217 400 грн. Тоді ж [PERSON] приїхав з лікарні, взяв помічника нотаріуса якого возив до [PERSON] у лікарню для підписання договору купівлі-продажу квартири. За все життя у них [PERSON] гроші ніколи їм не приносив, продавцю за квартиру також грошей не давав. Судом безспірно встановлено, що в день укладення договору купівлі-продажу квартири відповідач - позивач за зустрічним позовом знаходилась в акушерському відділенні лікарні, що підтверджується випискою із історії пологів № 1705 [PERSON] (т. 2 а.с. 29), кошти за оплату вартості квартири продавцю [PERSON] від імені покупця [PERSON] сплачувала матір останньої [PERSON] в нотаріальній конторі, де підписувала договір сторона продавця. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] договір відписувала в лікарні. Відповідно пункту 3 договору купівлі-продажу квартири, продаж квартири вчинено за 217 400 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Позивач заперечує факт зазначеної у договорі вартості квартири, стверджуючи, що спірна квартира коштувала 80 000 дол. США. Однак, такі доводи [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки належних та достовірних доказів щодо вказаних обставин суду не надано, договір купівлі-продажу є дійсним, зміни до нього не вносились, до того ж свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вартість квартири у розмірі 217 400 грн. Свідки [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що квартира [ADDRESS] придбана за кошти їхньої сім`ї, зокрема за кошти які надавала [PERSON] [PERSON] . При цьому суду надано виписки по рахунку видані АТ КБ «ПриватБанк», відповідно яких 30.11.2017 було знято готівкові кошти у розмірі 8 000 грн., 7 000 грн., 5 000 грн.; 01.12.2017 було знято 50 000 грн.; 06.12.2017 було знято 5 000 грн., що загалом становить суму 75 000 грн. (т. 1 а.с. 164-166). Також надано виписку по рахунку ТОВ «Лакі Натс», відповідно якої 07.12.2017 [PERSON] отримала кошти у розмірі 50 400 грн. та 100 800 грн. за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 07/12-17 від 07.12.2017 року (т. 1 а.с. 167). З пояснень позивача [PERSON] , як свідка, на купівлю квартири він надав 40 000 дол. США [PERSON] , що включали 27 000 дол. США від продажу належної йому квартири та 13 000 дол. США, які йому дали його рідні. При цьому позивачем за первісним позовом надано договір купівлі-продажу квартири від 16.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідковською Ю.В., зареєстрований у реєстрі за № 1302, відповідно якого [PERSON] та [PERSON] продали квартиру в [ADDRESS] , за яку отримали кошти у розмірі 130 000 грн. (т. 1 а.с. 137-140). Відповідно цього договору, позивач за первісним позовом відчужив належну йому Ѕ частку квартири. Отже, спірна квартира, яка придбана 07.12.2017 року, коштувала 217 400 грн. Суд приймає до уваги покази свідка [PERSON] , яка засвідчила, що кошти за договором зворотної фінансової допомоги у грудні 2017 [PERSON] отримувала з цільовим використанням - для купівлі квартири, оскільки такі кошти у розмірі 151 200 грн. були отримані саме 07.12.2017 року, тобто в день укладення договору купівлі-продажу квартири. Продавець квартири свідок [PERSON] підтвердила отримання оплати вартості квартири від [PERSON] . Решта коштів на загальну суму 75 000 грн., на які посилається відповідач (позивач за зустрічним позовом), були зняті з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» 30.11.2017, 01.12.2017 та 06.12.2017, що не підтверджує їх цільового використання для купівлі спірного нерухомого майна, до того ж сума таких коштів з урахуванням отриманих коштів за договором зворотної фінансової допомоги перевищує вартість квартири, що свідчить про використання знятих 30.11.2017, 06.12.2017 у банкоматі грошових коштів та отриманих 01.12.2017 готівкових у відділенні банку коштів на інші цілі. За викладених обставин суд вважає, що при купівлі спірної квартири позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було внесено 151 200 грн. особистих коштів. До того ж сам позивач [PERSON] пояснював про те, що він надавав гроші на половину вартості квартири. Суд також враховує ті обставини, що [PERSON] до купівлі спірної квартири відчужив квартиру у м. Українка, Ѕ частка якої належала на праві власності позивачу за первісним позовом, від реалізації якої було отримано 130 000 грн., з яких [PERSON] належало 65 000 грн. За повідомленням позивача за первісним позовом [PERSON] він офіційно не працював, влітку 2018 року зареєстрував приватне підприємство, проте діяльності не здійснював. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , відповідно довідки від 30.03.2018 № 01/03, працювала в ТОВ «Лакі Натс» на посаді менеджера з продажу з 02.10.2014 року по 13.03.2018 р. де отримувала заробітну плату (т. 1 а.с. 244). Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 100). Свідок [PERSON] - позивач (відповідач за зустрічним позовом) та свідки [PERSON] і [PERSON] , як батьки відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , є зацікавленими особами у справі, тому суд не приймає їх покази в частині пояснень, що [PERSON] сплатив половину вартості спірної квартири належними йому особистими коштами 40 000 дол. США та пояснення, що [PERSON] не надавав будь яких коштів для купівлі квартири. Суд також критично відноситься до наданої [PERSON] розписки від 30.12.2018 про те, що він не претендує на спірну квартиру, оскільки будь яких нотаріально посвідчених угод щодо нерухомого майна, у тому числі розподілу майна подружжя між сторонами не укладалось, з пояснень [PERSON] таку розписку він писав через сварки в сім`ї та погрози відповідача розірвати шлюб і забрати дитину, при цьому він хотів зберегти сім`ю (т. 1 а.с. 112). З урахуванням наданих суду вищевказаних доказів суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право особистої приватної власності на 7/10 частки квартири [ADDRESS] , виходячи з того, що при купівлі цієї квартири вартість якої 217 400 грн. було внесено особисті кошти матері позивача за зустрічним позовом [PERSON] в сумі 151 200 грн., що становить 69,55%, тобто 7/10 частки. Решта 3/10 частки квартири є спільним майном сторін по справі, як подружжя, у зв`язку з чим кожному з них належить по 3/20 частки квартири [ADDRESS] . Отже, частка [PERSON] у спірному нерухомому майні становить 3/20, частка [PERSON] складає 17/20, що включає: 7/10 частку особистої приватної власності та 3/20 частку майна подружжя. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також позивач [PERSON] просить в порядку поділу спільного майна подружжя покласти в рівних частках на нього з відповідачем виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів у розмірі 40 000 дол. США за договором позики, укладеним між ним та третьою особою [PERSON] . В цій частині позову суд враховує наступне. За приписами ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Встановлено, що 01 січня 2018 року [PERSON] надав розписку за змістом якої позивач за первісним позовом отримав від третьої особи [PERSON] у борг при підписанні розписки грошові кошти в сумі 40000 доларів США зі строком повернення до 31.12.2032 року (т. 1 а.с. 18). В обґрунтування вимог [PERSON] вказує, що таку розписку він надавав на вимогу [PERSON] та з метою подальшої виплати вказаних коштів, які були внесені для купівлі квартири, щоб вся квартира була його з відповідачем власністю. Проте, факт використання коштів за позикою в інтересах сім`ї, у тому числі для оплати вартості спірної квартири, позивачем за первісним позовом [PERSON] суду не доведено. Попередньо [PERSON] звертався до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою від 01.01.2018 року. За результатами розгляду спору рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.09.2020 року у справі 372/4452/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2020 року, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1 122 688,92 грн. (т. 1 а.с. 187-191). Зі змісту вищевказаної мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 02.12.2020 року убачається, що судами першої та апеляційної інстанції надавалась оцінка укладеному між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 01.01.2018 року, що є предметом цього спору, при цьому було встановлено, що позичені кошти не використовувались [PERSON] в інтересах його сім`ї для купівлі квартири [ADDRESS] . За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 28 липня 2021 року у справі № 755/10979/19, преюдиційність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. З урахуванням викладеного, основний та зустрічний позов слід задовольнити частково. Позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 10 510 грн. в частині майнових вимог та у розмірі 840,80 грн. в частині немайнових вимог (т. 1 а.с. 6, 42). Позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 10 510 грн. (т. 1 а.с. 160). Відповідно частин 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що основний позов задоволено частково в частині майнових вимог (задоволено 3/20 від заявленої Ѕ, тобто спільною частковою власністю визнано 30% спірної квартири) та частково задоволено зустрічний позов, у зв`язку з чим у порядку розподілу між сторонами судових витрат по сплаті судового збору з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3 153 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 7 357 грн. Отже, шляхом взаємозарахування зобов`язання кожної із сторін сплати іншій стороні судовий збір, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у сплаті судового збору у розмірі 4 204 грн. (7 357 - 3 153).

Outcome: partial