Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути із відповідача на його користь борг за договором позики. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що 30 листопада 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачеві [PERSON] одну тисячу євро. При фактичному одержанні вказаної суми коштів позичальником було власноручно написано розписку в якій зазначалося про те, що повернути позику позичальник зобов'язується до 1 січня 2013 року та сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 5% місячних. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, не повернув позику та не сплатив відсотки за користування позикою. В позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики, що на час звернення до суду з позовною заявою за офіційним курсом НБУ становить 17170,00 гривень, 5% місячних, що становить 34340,00 гривень, 3% річних з простроченої суми в розмірі 1030,20 гривень та моральну шкоду, що заподіяна невиконанням відповідачем [PERSON] зобов'язань в розмірі 5000,00 гривень. Крім того, в позовній заяві позивач [PERSON] просить судові витрати покласти на відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що після його звернення до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики відповідач [PERSON] сплатив йому майже 4000,00 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неявки відповідач не повідомив, а тому, за наявною згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд розглядає справу в межах позовних вимог позивача. Згідно позовної заяви ціна позову становить 52540,20 гривень (а.с. 3-5). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається із розписки (а.с. 10) відповідач [PERSON] 30 листопада 2012 року отримав від позивача [PERSON] 1000 євро, які зобов'язувався повернути до 1 січня 2013 року та сплатити 5% місячних за користування позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено під час розгляду справи відповідач [PERSON] позику (грошові кошти) позивачеві [PERSON] не повернув. При цьому, посилання позивача [PERSON] про сплату [PERSON] грошових коштів, після його звернення до суду з позовною заявою, в розмірі майже чотири тисячі гривень, суд не вважає підставою для зменшення суми позики, оскільки позивачем [PERSON] в судовому засіданні вказано приблизну суми сплачених коштів, не надано документів, що підтверджували б дійсну суму сплачених коштів. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики (за розпискою) в розмірі 1000,00 євро. Разом з тим, згідно позовної заяви позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] позику в розмірі 1000 євро за курсом НБУ на час звернення до суду, при цьому вказує, що розмір позики за курсом НБУ станом на час звернення до суду з позовною заявою (12 серпня 2014 року) становить 17170,00 гривень. Вказаний позивачем [PERSON] розрахунок є помилковим. Згідно повідомлення НБУ станом на 12 серпня 2014 року НБУ був встановлений курс 1 євро, що дорівнював 17,58 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 17580,00 гривень (1000 євро за курсом НБУ станом на 12 серпня 2014 року - 17,58 гривень = 17580,00 гривень). При цьому, суд вважає за можливе задовольнити позов позивача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з розрахунку за курсом НБУ, що був встановлений на час звернення позивача до суду (12 серпня 2014 року), а не на час ухвалення рішення, оскільки таке стягнення не може вважатися несправедливим для будь-якої із сторін та відповідач не надавав до суду заперечень щодо такого стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено із розписки (а.с. 10) відповідач [PERSON] зобов'язувався сплатити позивачеві [PERSON] 5% в місяць за користування позикою (грошовими коштами). Згідно проведеного позивачем [PERSON] розрахунку, вказаного у позовній заяві, сума процентів за користування позикою становить 34340,00 гривень. Перевіривши вказаний розрахунок, судом встановлено, що такий розрахунок є помилковим, через неправильність проведених розрахунків. Суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 5% місячних за користування позикою, що за курсом НБУ становить 19338,00 гривень (Позика 1000 євро х 5%=50 євро (за місяць) х на 22 місяці (починаючи з 1 грудня 2012 року по 30 вересня 2014 року) = 1100 євро х 17,58 гривень (за курсом НБУ) = 19338,00 гривень). Як передбачає ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши наданий позивачем [PERSON] розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми позики, що становить 1030,20 гривень (а.с. 3-4), судом встановлено неправильність проведеного розрахунку. Суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 3% річних з простроченої суми заборгованості за договором позики від 30 листопада 2012 року в розмірі 2024,00 гривень (17580,00 гривень + 19338,00 гривень = 36918,00 гривень х 3 % річних = 1107,54 : 12 = 92 гривень х 22 місяці, протягом яких було прострочено заборгованість = 2024,00 гривень). При вирішенні спору в частині позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, завданої невиконанням договору позики (грошового зобов'язання), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з наступного. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Дослідженими доказами, встановлено, що між сторонами виник спір, що випливає із договірних зобов'язань - з договору позики. Таким договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди, у випадку невиконання грошового зобов'язання, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 17580,00 гривень позики, 19338,00 гривень п'яти процентів за користування позикою, та 2024,00 гривень трьох процентів річних за несвоєчасне повернення позики. В решті позовних вимог позивача слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог позивача [PERSON] та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 389,42 гривень, оскільки понесення таких витрат підтверджено документально (а.с. 1). На підставі викладеного та відповідно до ст. 625, 1046, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial