Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 30 в житловому будинку № 3 по вул. Майорівка у м. Львові, а також зняти її з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS], де проживає з дружиною та двома синами. Окрім нього з 2007 року в квартирі зареєстрована відповідач, яка є його донькою. Однак жодного дня вона в квартирі не проживала, не сплачувала за житлово-комунальні послуги, тому втратила право користування цим приміщенням. В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася повторно, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.5). Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 16.05.2015р. за № 297 (а.с.6), крім позивача в квартирі зареєстровані інші члени його сімї, а також донька відповідач в справі [PERSON]. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому,\~відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З долучених до матеріалів справи документів, звернень позивача до [PERSON], ВГІРФО Личаківського РВ (а.с.9,10) вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі жодного дня не проживала з часу її реєстрації з 22.06.2007 року, тобто понад один рік. Відповідно, участі в утриманні цієї квартири не приймає. Беручи до уваги наведені вище обставини, оскільки протилежного в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до висновку, що вимога про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки обовязкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сімї власника без поважних причин понад один рік встановлені та доведені зібраними в справі доказами. При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. З наведених вище підстав, суд приходить до висновку що позов є підставним та підлягає до задоволення про що ухвалює рішення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує позивачеві понесені нею судові витрати з відповідача (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved