Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми середнього заробітку, які в остаточній редакції зводяться до наступного: він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25.08.2016р. по 02.09.2019р., працював такелажником судновим 2 розряду. 02.09.2019р. його було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач з ним не провів повний розрахунок по заробітній платі, і згідно з розрахунковим листом за вересень 2019 року, він не отримав заробітну плату у сумі 17349,84 грн. На його неодноразові звернення до відповідача йому поясняли, що грошей не має, тому по теперішній час йому заборгованість з заробітної плати не виплачена. Відповідач, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, має сплатити йому середній заробіток під час затримки розрахунку при звільненні з 03 вересня 2019 року по 23 січня 2020 року, що становить 142 дня. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, на підставі розрахункових листів, його заробітна плата за липень 2019р. 7660,79грн., за серпень 2019р. 8069,84грн., таким чином його середньоденна заробітна плата становить 357,51грн. У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 17349,84 грн. та середній заробіток за період з 03 вересня 2019 року по 23 січня 2020 р., у сумі 50766,42 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Азовський судноремонтний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. 09.01.2020 позивачем до суду надано уточнену позовну заяву, у якій він просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 17349,84грн., а також середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 03.09.2019р. по 23.01.2020р. в розмірі 50766,42грн. Представник відповідача, генеральний директор ТОВ «СРЗ» Турський О.В., надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підприємстві ТОВ «СРЗ» виникли труднощі із дотриманням строків виплати заробітної плати з початку 2019 року з різних причин. [PERSON] станом на 09.01.2020 була частково погашена заборгованість по заробітній платі, розмір заборгованості складає 17349,84 грн. Виконаний відповідачем розрахунок не відповідає вимогам, що пред`являється до розрахунку, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Азовський судноремонтний завод» в частині стягнення середнього заробітку за час затримки, залишено без руху. 20.01.2020р. позивачем надано заяву про усунення недоліків та сплату судового збору. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 січня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від ТОВ «СРЗ» довідку про середній заробіток [PERSON] , [INFO] , за період липень-серпень 2019р., з розрахунком середньоденного заробітку та табель виходу на роботу [PERSON] , [INFO] , за період липень-серпень 2019р. 10.02.2020р. відповідачем на виконання ухвали суду надані витребувані документи. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. ст.\~115,\~116 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.08.2016р. по 02.09.2019р. працював такелажником судновим 2 розряду Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ». 02.09.2019р. був звільнений з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 3). Позивач звертаючись до суду вказав помилково відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовський судноремонтний завод», 87510, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, буд. 2, ЄДРПОУ 32183383, як вбачається з трудової книжки позивача та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач працював на підприємстві, вірна назва якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СРЗ». Згідно з розрахунковим листом Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» за вересень 2019 року [PERSON] не отримав заробітну плату у сумі 18149,84грн., 27.12.2019р. відповідач перерахував позивачу 800,00грн., про що сторони не заперечували. Таким чином заборгованість по заробітній платі перед позивачем склала 17349,84грн. (а.с. 4). Належних та допустимих доказів, щодо поважності причин несвоєчасної виплати позивачу належних сум при звільненні у встановлений законом строк, відповідачем суду не надано. Суд приходить до висновку, що у позивача з ТОВ «СРЗ» виникли трудові відносини, що підтверджується, зокрема, записами у трудовій книжці позивача,\~\~тому з урахуванням визнання відповідачем заборгованості по заробітній платі перед відповідачем в сумі 17349,84грн., зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. У пункті 32\~постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що у\~відповідача утворилися\~трудові зобов`язання\~\~по виплаті\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненніза період з 03.09.2019р. по 23.01.2020р., в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до табелю обліку використання робочого часу ТОВ «СРЗ» за липень 2019р., позивач відпрацював за липень 2019р. - 13 днів, 4 дні простої, 3 дні тимчасова непрацездатність, працював за графіком п`ять днів на тиждень. З урахування листа № 78/0/206/18 від 08.08.2018 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році», листа № 1133/0/206/19 від 29.07.2019 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік»\~, кількість днів затримки розрахунку позивача в 2019 році за період з 03.09.2019р. по 23.01.2020 року склала 99 днів, а саме: вересень 2019 року 20 днів, жовтень 2019 року - 22 дні, листопад 2019 року -21 день; грудень -21 день; січень 2020 року - 15 днів. Згідно з довідкою ТОВ «СРЗ» розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 629,23 грн., розмір якої суд до уваги не бере, оскільки розмір середньоденної заробітної плати відповідачем розрахований не вірно, у зв`язку з чим наводить власний розрахунок. Розмір середньої заробітної плати [PERSON] становить 357,51 грн. (23 робочих дні за липень 2019р.+ 21 робочий день за серпень 2019р.= 44дні, заробіток за останні два календарні місяці роботи = 15730,63грн./44дні). Розмір середньої заробітної плати [PERSON] за весь час затримки заробітної плати, тобто з 03.09.2019р. по 23.01.2020 року становить 35393,49 грн. (99 робочих днів х 357,51 (середньоденна заробітна плата). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 35393,49 грн. Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов`язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум, належить утримати з них передбачені законом податки і обов`язкові платежі. Згідно п.2 ч.1ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір за вимогу про стягнення суми середнього заробітку, в сумі 840,80грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial