Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Білоцерківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що 09.10.2015 року помер його батько [PERSON], який мешкав у [ADDRESS]. Після його смерті залишилося майно, яке складалося з частини квартири № 22, що знаходиться в м. Біла Церква по вул. Я.Мудрого, 9. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. На підставі поданої заяви було заведено спадкову справу № 12/2016. 05.05.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 142 були внесені доповнення до правовстановлюючого документу, згідно яких квартира № 22 в м. Біла Церква по вул. Я.Мудрого, 9 належить на праві спільної часткової власності: померлому [PERSON] 1/3 частина; померлій 28.09.2011 року матері позивача [PERSON] - 1/3 частина і позивачу [PERSON] 1/3 частина. Покійний батько позивача, після смерті дружини - матері позивача, спадщину фактично прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки йому не було відомо про внесення змін до правовстановлюючого документу. Він вважав, що є єдиним власником квартири. Оскільки ні матері ні батьку не було відомо про внесення змін, вони не вносили зміни в правовстановлюючий документ і не зареєстрували свої частки в МБТІ. Викладені обставини стали перешкодою на оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи зазначене, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку успадкування на 2/3 частини квартири під № 22 по вул. Я.Мудрого в будинку № 9 в м. Біла Церква. В відкрите судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду, через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду лист, в якому просять розглянути справу без участі їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 09.10.2015 року помер [PERSON] батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Померлий мешкав у [ADDRESS]. Після його смерті залишилося майно, яке складалося з 2/3 частини квартири № 22, що знаходиться в будинку № 9 в м. Біла Церква по вул. Я.Мудрого. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, яка міститься в копії спадкової справи № 12/2016, заведеної щодо майна померлого 09.10.2015 року [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 1224 від 26.01.1993 року позивач та його померлі батьки [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаної квартири. 05.05.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів № 142 були внесені доповнення до правовстановлюючого документу, згідно яких квартира № 22 в м. Біла Церква по вул. Я.Мудрого, 9 належить на праві спільної часткової власності: померлому [PERSON] 1/3 частина; померлій 28.09.2011 року матері позивача [PERSON] 1/3 частина і позивачу [PERSON] 1/3 частина. Зміни в правовстановлюючий документ внесено не було, як і не було зареєстровано відповідні частки в МБТІ. Родинні стосунки померлих батьків та позивача підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача. Вищезазначене підтверджується копіями матеріалів справи. Викладені обставини стали перешкодою на оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаною постановою від 08.06.2016 року № 285/02-31 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири за номером № 22, яка знаходиться в м. Біла Церква, Київської області по вулиці Ярослава Мудрого (бувша [PERSON]), в будинку за номером 9 (бувший «9-а»), з якої 1/3 частка у праві спільної часткової власності на квартиру належала померлому [PERSON], а 1/3 частка цієї квартири раніше належала його дружині [PERSON], яка померла 28 вересня 2011 року, спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, а державна реєстрація права власності на 1/3 частку квартири за номером № 22, яка знаходиться в м. Біла Церква, Київської області по вулиці Ярослава Мудрого (бувша вулиця [PERSON]), в будинку за номером 9 (бувший «9-а») не була проведена за життя спадкодавиці [PERSON]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. У відповідності до п. 2.3, 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року № 6/5 та офіційного листа МЮУ № 19-32/319 від 21.02.2005 року щодо переліку оформлення документів, в разі смерті власника нерухомого майна, якщо первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких, вирішується в судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкодавець [PERSON] за життя не здійснив державної реєстрації права на спадщину, після смерті своєї дружини [PERSON], як це передбачено нормами ст. 1299 ЦК України, хоча, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], оскільки проживав разом з нею, але не встиг оформити свої спадкові права за життя. За життя [PERSON], державна реєстрація права власності на його частку вказаної квартири, також, не була проведена. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та здійснити державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину (ст. 1299 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач по справі являється спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до копій матеріалів спадкової справи встановлено, що інші особи щодо прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що в звязку з відсутністю державної реєстрації на спадкове майно, оформити через органи нотаріату право на спадщину не вбачається можливим, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved