Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Посилається на те, що 28.09.2015 року померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку №99, розташованого по вул. Першотравневій в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. Заповіту померла не залишила, спадкоємцями її майна за законом є він, а також її чоловік [PERSON] Останній протягом встановленого законом строку від спадщини відмовився, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв, звернувшись протягом встановленого строку із відповідною заявою до нотаріуса, користується всім спадковим майном, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за спадкодавцем. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.09.2015 року в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №153973 від 01.10.2015 року (а.с. 10). Внаслідок смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Першотравневій, 99 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіт померла [PERSON] не вчиняла. Спадкоємцями першої черги її майна за законом є позивач [PERSON] (син), а також [PERSON] (чоловік). Вказане вбачається із копії свідоцтва про народження серії 1-МИ № 109044 від 01.07.2002 року (а.с. 26) та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-МИ №346455 (а.с. 27). Згідно ч. 1 ст. 1268, ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1273 ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON], який є спадкоємцем майна померлої [PERSON] першої черги у встановлений законом строк відмовився від спадщини, подавши до державного нотаріуса Заставнівського районного нотаріального округу відповідну заяву. Позивач [PERSON] після смерті матері спадщину вчасно прийняв, що вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.03.2016 року №327/7-31 (а.с. 29), довідки виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №563 від 17.03.2016 року (а.с. 11), витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №00016313181 від 12.11.2016 року (а.с. 19) та змісту вищезгаданої постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №00016313181 від 12.11.2016 року (а.с. 19), однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 29). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Першотравневій, 99 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області [PERSON] (батько спадкодавця [PERSON]І.), який помер 25.03.2005 року, збудував в 1954 році на земельній ділянці, яка йому була відведена для вказаної мети. Згідно довідки Репужинецької сільської ради №565 від 17.03.2016 року спірний житловий будинок належав [PERSON], але документи на право власності на житловий будинок сільська рада не видавала. Дане господарство збудоване на власні кошти, колгоспним двором не рахується (а.с. 21). Згідно копії погосподарської книги (а.с. 23) головою домогосподарства був [PERSON] Після смерті останнього єдиним спадкоємцем майна була нині покійна [PERSON], яка відповідно до закону успадкувала все належне йому майно. Дані факти відображені в довідках Репужинецької сільської ради №564 від 17.03.2016 року та №595 від 25.03.2016 року відповідно (а.с. 17, 18). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На виконання вказаних норм закону, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], а в подальшому і [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформили належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 12-15). Згідно зведеного акту (а.с. 12) згаданий житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями побудований у 1954-1960 роках, їх вартість становить 89632 гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved