Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Будьоннівської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла рідна бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у виді квартири [ADDRESS]. Батько позивача [PERSON], як спадкоємець першої черги помер [INFO], тобто за пів року до смерті бабусі. Оскільки після померлої [PERSON] інших спадкоємців не було, документи і ключі від будинку бабуся залишила позивачу [PERSON] На протязі усіх цих років він здійснював догляд та ремонт будинку, користувався речами домашнього побуту, тобто вступив фактично в управління та володіння спадковим майном. Просить суд визнати за ним право власності на одноквартирний будинок за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та свідоцтва, не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Будьоннівської районної у м. Донецьку ради, не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. До матеріалів справи долучена копія спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] № 44, надана Дев'ятою донецькою державною нотаріальною конторою. Дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Із копії свідоцтва про право власності № 1543 від 02 серпня 1995 року вбачається, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS], загальна площа 31,2 кв.м., що становить 12/100 ідеальної частки домоволодіння. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що Будьоннівським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька зроблений відповідний актовий запис № 90. Із копії відповіді КП «БТІ м. Донецька» № 260936 від 15.11.2013 року вбачається, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. [INFO] помер син [PERSON] та батько позивача - [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Як вбачається з копії технічного паспорту виготовленому за ухвалою суду, [PERSON] належить квартира [ADDRESS], яка розташована на 1-му поверсі 1 поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати житловою площею 15,6 кв.м., кухні площею 9,6 кв.м., коридору № 6,1 кв.м., загальною площею - 31,3 кв.м. Згідно з довідками КП «Керуюча компанія Будьоннівського району м. Донецька» та ТОВ «Громада» вбачається, що заборгованості за комунальні послуги станом на 01.10.2013 року за адресою: квартира [ADDRESS] не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду письмові пояснення, де зазначили, що [PERSON] постійно проживав зі своєю бабусею [PERSON], померлою [INFO]. Після її смерті [PERSON] продовжив проживати у [ADDRESS]. Крім того, проводив поточний ремонт у будинку, користувався побутовими речами, тобто фактично прийняв спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Враховуючи, що спадщина відкрилася до вступу в силу нового ЦК України (в редакції від 2004 року) з врахуванням п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції від 2004 року) до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР (в редакції від 1963 року). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкодавцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 цього Кодексу передбачено, діями, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та інших спадкоємців не має. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до вимог ст.ст. 100, 101 ЦК Української РСР (від 1963 року), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, в особистій власності громадян могли бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Однак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, суд встановив, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] є позивач [PERSON], інших спадкоємців першої черги, які б бажали прийняти спадщину немає. Позивач [PERSON] фактично вступив в управління та володіння майном. Це володіння та управління виразилось у постійному проживанні позивача за адресою: квартира [ADDRESS], тому, вважає позов [PERSON] до Будьоннівської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності в порядку спадкування обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved