Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.01.2009 року та про визнання недійсною довіреності від імені [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідчену 15.01.2009 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вищевказана квартира належить йому та [PERSON] на праві власності в річних частках і в якій він фактично сам проживав. Однак, коли в 2008 році він виписався із лікарні, то побачив, що вхідні двері в квартиру змінені, з цього приводу позивач [PERSON] звернувся до міліції яка, отримавши відповідь на запит, встановила, що квартира [ADDRESS] продана відповідачам [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.01.2009., при цьому, в договорі зазначено, що від імені власника частки квартири - [PERSON], діяв [PERSON] згідно довіреності від 15.01.2009, - про які насправді позивачу [PERSON] нічого відомо не було, адже ніякого договору про продаж квартири він не укладав і 1/2 частиною квартири, що належить [PERSON] також не розпоряджався. Наполягає на тому, що договір купівлі-продажу від 17.01.2009 він не підписував, а його укладено невідомою особою з використанням фальшивої довіреності від імені [PERSON], посвідченої 15.01.2009, а несправжність його підпису на договорі купівлі-продажу підтверджується висновком експерта від 26.04.2010 в межах кримінальної справи, де позивач являється потерпілою особою, і в якому зазначено, що підписи і в попередньому договорі купівлі-продажу від 10.01.2009 та на самому договорі від 17.01.2009 виконаний не [PERSON] Крім цього, [PERSON] у січні 2009 р. і наразі перебуває за кордоном і не підписував ніяких довіреностей від свого імені на ім»я [PERSON] В судовому засіданні позивач і його представник підтримали викладені позовні вимоги із зазначених підстав, при цьому посилались на вимоги ч.3 ст.203, ст. 215 ЦК України щодо відсутності у позивача вільного волевиявлення при укладанні договору, оскільки [PERSON] договір не підписував, а [PERSON] не підписував довіреність. З цих підстав, посилаючись на ст.ст. 202, 203, 207, ст.215, ст.658 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, відповідною ухвалою суду від 13.03.2014 було задоволено клопотання відповідача [PERSON] та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу щодо справжності підпису [PERSON] на спірному договору купівлі-продажу [ADDRESS]. Однак, провадження було відновлено через неможливість проведення експертизи у зв»язку із невиконанням клопотань експертів та, зокрема несплати проведення експертизи [PERSON] (а.с.172,178). З часу відновлення провадження у вказаній цивільній справі відповідачі жодного разу не з»явились в судові засідання. Суд, з урахуванням думки позивача та його представника, які не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідачів, вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.01.2009 [PERSON], якій діяв в своїх інтересах та інтересах співвласника квартири [PERSON] згідно довіреності від 15.01.2009р., передав у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у рівних частках [ADDRESS]. Продавці своїм підписом під цим договором підтвердили факт повного розрахунку за продану однокімнатну квартиру та одержання від покупців грошей в сумі 246400,00 грн., та відсутність будь яких претензій фінансового характеру (а.с.6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно постанови слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції [PERSON], в межах кримінальної справи №54-2752, порушеної за ознаками злочинів передбачених ч.4 ст.190 та ч.3 ст.358 КК України було проведено у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] виїмку оригіналу попереднього договору купівлі-продажу [ADDRESS], а також оригіналу договору купівлі-продажу вказаної квартири від 17.01.2009, довіреності від 51.01.2009 від імені [PERSON] на ім»я [PERSON] від 15.01.2009р. Під час проведення досудового слідства по вказаній кримінальній справі та на підставі постанови слідчого групи СУ ГУ МВС України в м.Києві [PERSON] за матеріалами кримінальної справи№54-2752 проведено почеркознавчу експертизу згідно висновків якої від 26.04.2010р №57/тдд на підставі досліджень оригіналів вищевказаних договорів зроблено експертний висновок, що підпис на попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 10.01.2009 в графі підписи: продавець, виконаний не [PERSON], а іншою особою, а також підписи та рукописні записи у наданому на дослідженні договорі купівлі-продажу квартири від 17.01.2009 в графі: «Підписи сторін: продавці 1.___2.___», підписи в графах «Підпис:_____ [PERSON].» виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.123, 124-133). Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаний висновок експерта являється належним і допустимим доказом в розумінні вимог ст.ст.58-59 ЦПК України, а тому в судовому засіданні знайшло своє підтвердження посилання позивача на те, що він особисто ні від свого імені, ні від імені іншого співвласника вищевказаної квартири не підписував договір від 17.01.2009 року купівлі-продажу [ADDRESS]. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17 січня 2009 року, оскільки судом достовірно встановлено і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що позивач [PERSON] не укладав і не підписував договір купівлі-продажу квартири від 17.01.2009 р. Натомість, позовні вимоги щодо визнання недійсною довіреності від імені [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідчену 15.01.2009 року (а.с.13), оскільки в обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачі або їх представник не надали суду належні та допустимі докази, не довели суду їх переконливість, а також не довели обставини, на які посилались як на підстави своїх вимог. Крім того, заявлені в позові як сторони - відповідачі приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] не являються належними відповідачами у вказаній справі, оскільки вони не являються стороною оспорюваних правочинів, а в п.26 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, зокрема, що нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Однак, жодних посилань та обґрунтувань неправомірності дій нотаріусів позовна заява не містить, а виключити із суб»єктного складу сторін вказаних нотаріусів, як відповідачів, позивач під час розгляду справи не погодився. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрат розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial