Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний реєстратор - приватний нотаріус [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини права власності на житловий будинок [ADDRESS]. 30 серпня 2014 року позивачу стало відомо, що на підставі договору дарування від 02.07.2014 року відповідачем [PERSON] набута у власність інша 1/2 частини права власності житлового будинку [ADDRESS]. Позивач вважає, що даний договір є недійсним у зв'язку з його невідповідністю вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, оскільки згідно з вимогами ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зімни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При цьому розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирного). Оспорюваний договір дарування не містить зазначені істотні умови, оскільки в ньому не зазначено, а ні розміру, ні кадастрового номеру земельної ділянки, а тому на думку позивача договір не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України. Просить позивач, визнати недійним договір дарування 1/2 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS], укладеного 02.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частку права власності на будинок [ADDRESS] В судовому засіданні 07.11.2014 року представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити та визнати недійсним договір дарування та застосувати наслідки недійсності правочину. Відповідач [PERSON] та в його інтересах [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог, у зв'язку з їх безпідставністю, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа без самостійних вимог, державний реєстратор - приватний нотаріус [PERSON] подала суду свої заперечення проти позовних вимог і просила суд розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області суду від 09.03.2010 року позивачка [PERSON], є власником 1/2 ідеальної часки будинковолодіння [ADDRESS], а також згідно з цим рішенням позивачка визнана власником 1/2 ідеальної частки земельної ділянки кадастровий №7321084800:01:003:0256, площею 0,1902га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована у [ADDRESS] Право власності на іншу 1/2 ідеальну частку будинковолодіння [ADDRESS] належала відповідачу [PERSON], що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Згідно договору дарування від 02.07.2014 року, який зареєстрований в реєстрі за №3470, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], [PERSON] (дарувальник) передала у власність [PERSON] (обдарованого) майно, а саме 1/2 ідеальну частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Договір дарування 1/2 ідеальної частки будинковолодіння між [PERSON] та [PERSON] від 02 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], укладений в письмовій формі, посвідчений нотаріально, тобто укладений згідно вимогам чинного законодавства України. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до змісту ч.3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена однією зі сторін правочину, або заінтересованою стороною, при цьому права даної особи мають були порушені на момент звернення до суду. Право звернення до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, закріплений також у ст. 15 ЦК України. Аналогічне вбачається із норм ст.3 ЦПК України, яка передбачає, що кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому згідно з вимогами вищевказаних норм закону, захисту підлягають саме порушені, невизнані або оспорюванні права особи на момент звернення до суду. Позивач в своїй позовній заяві, а також представники позивача в судовому засіданні, не надали суду належних та допустимих доказів, про те, які права позивача при укладанні вищевказаного договору дарування були порушені. Крім цього, відповідно до вимог ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 ЦК України визначено перелік об'єктів нерухомого майна, а саме житлові будинки (крім багатоквартирних), будівлі і споруди, у випадку відчуження яких істотною умовою договору є розмір та кадастровий номер земельної ділянки, при цьому, до зазначеного переліку не віднесено ідеальну частку у домоволодінні. Слід зазначити, що спірним договором дарування була подарована саме 1/2 ідеальна частка домоволодіння, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Враховуючи, що позивач не подав суду належних та допустимих доказів про те, що його право порушено внаслідок укладеного договору дарування 1/2 ідеальної частки домоволодіння, а тому на думку суду не може бути підставою для задоволення його позовних вимог і те, що при укладення договору дарування, в ньому не було зазначено розмір та кадастровий номер земельної ділянки. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус [PERSON] про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 3, 11, 15, 215, 377 ЦК України, ст.ст.3-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed