Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що його матері [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 15.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2041, належала земельна ділянка кадастровий номер 1412336300:01:006:0125, розташована по вул. Казанцева, 76 в м. Маріуполі Донецької області, площею 0,0594 га, з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та господарських забудов. Після смерті матері [PERSON], померлої 24.02.2013 року, відкрилася спадщина на земельну ділянку та домоволодіння, розташовані за вищевказаною адресою. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, у звязку з чим йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.10.2013 року, зареєстроване в реєстрі за № 1253, на житловий будинок № 76 по вул. Казанцева в м. Маріуполі Донецької області. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку йому було відмовлено через відсутність реєстрації прав на земельну ділянку в управлінні Держкомзему м. Маріуполя, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 24.02.2013 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, рішення просив прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 165085, зареєстрованого 07.05.2002 року за № 1747, [PERSON] належала земельна ділянка, розташована по вул. Казанцева, 76 в м. Маріуполі Донецької області, площею 0,0594 га /а.с. 11/. 15.07.2011 року [PERSON], на підставі договору дарування земельної ділянки від 15.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], за № 2041, стала власницею земельної ділянки кадастровий номер 1412336300:01:006:0125, розташованої по вул. Казанцева, 76 в м. Маріуполі Донецької області, площею 0,0594 га, з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та господарських забудов /а.с. 9-10/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 688312 від 25.02.2013 року [PERSON] померла 24.02.2013 року /а.с. 8/. Судом також встановлено, що позивач [PERSON], який, згідно зі свідоцтвом про народження серії VІІІ-НО № 285378 від 25.06.1990 року /а.с. 6/, є сином померлої [PERSON], є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті. Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.10.2013 року на житловий будинок № 76 по вул. Казанцева в м. Маріуполі Донецької області /а.с. 12/. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 348/02-31 від 28.10.2013 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку по вул. Казанцева, 76 в м. Маріуполі Донецької області, у звязку з відсутністю реєстрації прав на земельну ділянку в управлінні Держкомзему м. Маріуполя /а.с. 13/. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги, що право власності на спірну земельну ділянку не було зареєстровано в управлінні Держкомзему м. Маріуполя при житті спадкодавця, а також той факт, що позивач позбавлений іншим чином захистити свої права, суд вважає можливим у судовому порядку визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1412336300:01:006:0125, розташовану по вул. Казанцева, 76 в м. Маріуполі Донецької області, площею 0,0594 га, з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та господарських забудов, у порядку спадкуванням за законом після смерті матері [PERSON], померлої 24.02.2013 року, задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved