Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі за текстом ПАТ «ШУ «Покровське») про стягнення одноразової допомоги у звязку з виходом на пенсію та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з 05.11.1997 року він працював на ДВАТ «Красноармійська-Західна № 1», після реорганізації та зміни найменування на ПАТ «ШУ «Покровське», у якості гроз пятого розряду з повним робочим днем у шахті. 18.08.2016 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно наказу № 75/ку від 26.08.2016 року. В останній робочий лень 18.08.2916 року, тобто в день звільнення, відповідач не провів з ним повний розрахунок. 30.08.2016 року він письмово звернувся до відповідача щодо проведення з ним розрахунку та надання довідок про його середньоденний заробіток, розмір заборгованості. Відповідач відмовив йому у наданні вказаних довідок, проте 19.09.2016 року сплатив йому частину сум, які належали йому при звільненні. Однак відповідач відмовився виплачувати йому одноразову допомогу у звязку з виходом на пенсію, посилаючись на відсутність фінансових можливостей. Ця допомога передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками і виплачується незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки, її розмір залежить від стажу роботу у галузі та середнього заробітку. Відповідно до п.3.1 Галузевої угоди остання поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в об'єднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості, що належать до сфери управління Міненерговугілля України та перелічених вище підприємствах інших власників, незалежно від форм власності та господарювання. Згідно за п.3.2 Галузевої угоди її положення є обовязковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів, а також під час розгляду трудових спорів. При звільненні з шахти 18.08.2016 року його стаж на вугільних підприємствах складав понад 20 років, тому він має право на виплату одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. За його підрахунками його середня заробітна плата становить 15409,54 грн, а середньоденна заробітна плата 716,72 грн. Виходячи з цих сум, він має право на отримання одноразової допомоги у розмірі 46228,62 грн (15409,54 грн х 3) та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2016 року по 07.10.2016 року (час звернення до суду) у розмірі 25085,20 грн (716,72 грн х 35 роб.дн.). Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказані суми разом з понесеними ним судовими витратами по сплаті судового збору. Під час розгляду справи позивачем [PERSON] збільшувалися та зменшувалися позовні вимоги. Так, згідно заяві від 07.11.2016 року позивач після отримання довідки відповідача про його середньоденну та середньомісячну заробітну плату, які дорівнюють відповідно 821,90 грн та 16438 грн, звернувся до суду з вимогою про стягнення з ПАТ «ШУ «Покровське» одноразової допомоги у розмірі 49314 грн (16438 грн х 3) та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2016 року по 07.11.2016 року у розмірі 45204,50 грн (821,90 грн х 55 роб.дн.). При цьому позивач додав, що згідно за п.3.3 Галузевої угоди у разі реорганізації Сторін і Підприємств, що знаходяться у сфері їх управління, включаючи зміну їх форми власності або власника, виконання обов'язків переходить до правонаступника. Згідно за ст.ст.5, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та ст.16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Згідно за ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами норми. Тому відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Відповідно до заяви від 24.11.2016 року позивач у звязку з виплатою йому відповідачем 09.11.2016 року одноразової допомоги просить суд стягнути з ПАТ «ШУ «Покровське» на свою користь середний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2016 року по 09.11.2016 року у розмірі 46026,40 грн (821,90 грн х 56 роб.дн.) та суму сплаченого ним судового збору. Дані вимоги є остаточними. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та про наполяганні на своїх позовних вимогах. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя, викладені в остаточній редакції 24.11.2016 року, обґрунтовуючи їх обставинами і нормами законодавства, вказаними у заявах позивача. Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивча не визнала, вказала, що позивач помилково застосовує до спірних відносин ст.ст.116 та 117 КЗпП України, окільки одноразова допомога при звільненні у звязку з виходом на пенсію не є оплатою праці, а є додатковою соціальною гарантією. Ця виплата відповідно до Інструкції із статистики заробітної плати та Закону України «Про оплату праці» не підпадає під визначення «заробітна плата», бо остання за ст.1 цього закону визначається як винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з п.8.2 Колективного договору підприємства працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію, виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи але не менш: для чоловіків 10 років роботи - одного середнього заробітку, 15 років - двох середніх заробітків, 20 років та більш - трьох середніх заробітків. Допомога виплачується у продовж 4-х місяців після звільнення, а не при звільненні. Вказаний пункт Колективного договору міститься у розділі «Соціально-трудові пільги, гарантії та компенсації», які передбачають багато різних видів виплат, пільг та гарантій, не відносних до оплати праці. Згідно з Податковим кодексом спірна допомоги підлягає оподаткуванню по загальній ставці, а не по ставці 10%, встановленої для заробітної плати шахтарів Законом України «Про престижність шахтарської праці». Єдиною нормою, яка передбачає виплату одноразової допомоги є Галузева угода, але на ПАТ «ШУ «Покровське» ця Угода не розповсюджується, оскільки підприємство не відноситься до сфери управління Міністерства вугільної промисловості та не являється учасником Угоди. ПАТ «ШУ «Покровське» (раніш ВАТ «ВК Шахта «Красноармійська-Західна №1») є акціонерним товариством приватної форми власності, в якому видобуток вугілля є лише однією із багатьох здійснюваних видів діяльності. Вищим органом управління на підприємстві є не держава в особі міністерства, а збір акціонерів. Будь-яка частка акцій держави (міністерства) в установчому фонді акціонерного товариства відсутня. У Міністерства вугільної промисловості відсутні будь-які повноваження управління ПАТ «ШУ «Покровське». У Галузевій угоді вказаний перелік субєктів зі сторони власників, учасників угоди. Підприємство відповідач у даному переліку відсутнє. Підприємство не приймало участі у переговорах по укладенню Галузевої угоди, не підписувала його, а тобто не приймало на себе ті обовязки, які вказані в Угоді. Крім того, позивач 26.08.2016 року надав до відділу кадрів підприємства заяву про звільнення за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, до заяви він додав лист тимчасової непрацездатності, згідно якого останній день непрацездатності 18.08.2016 року. Разом з цим позивач надав у відділ кадрів письмову заяву, у якій зазначив, що з 18.08.2016 року не зявлявся на роботі, документів, які підтверджують поважність причин його неявки, він не має та просить адміністрацію підприємства видати наказ про його звільнення 26.08.2016 року, тобто коли він надав заяву про звільнення. Згідно Інструкції про ведення трудових книжок на підприємствах адміністрація звільнила його останнім днем листа непрацездатності, а наказ датувала днем, коли працівник зявився на підприємство. Підприємством 19.09.2016 року перераховано на рахунок позивача допомогу по тимчасовій втраті працездатності, яка виплачуються за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі листів непрацездатності. Вказана сума допомоги була перерахована на спеціальний рахунок підприємства Фондом 16.09.2016 року. Тому просить у задоволені позивних вимог відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 05.11.1997 року по 18.08.2016 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у ПАТ «ШУ «Покровське» гірничим робочим очисного вибою підземним з повним робочим днем у шахті, і був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що підтверджено записами з трудової книжки позивача, заявою про звільнення та відповідним наказом підприємства від 26.08.2016 року № 751ку (а.с.4-6, 21). Позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області та отримує пенсію за віком, що встановлено на підставі пенсійного посвідчення серії ААЗ № 911711, виданого 05.03.2015 року (а.с.44). Відповідно до довідки МСЕК від 03.08.2016 року позивачу [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням, з датою чергового переогляду 03.08.2017 року, з протипоказаннями до важкої фізичної праці, підземних умов праці тощо. На звернення [PERSON] від 30.08.2016 року ПАТ «ШУ «Покровське» своїм листом від 19.09.2016 року відмовило у наданні позивачу довідки про його середньоденний заробіток та зазначило, що на дату надання відповіді заборгованість перед позивачем відсутня, щодо одноразової допомоги у звязку з виходом на пенсію вказало, що згідно Колективного договору підприємства дана допомога виплачується протягом 4-х місяців після звільнення за наявності фінансових можливостей у підприємства (а.с.11, 12). Згідно з випискою ПАТ «[PERSON] Аваль» за особовим рахунком позивача від 23.09.2016 року останньому на його заробітну картку 31.08.2016 року було нарахована заробітна плата у розмірі 13000 грн, 02.09.2016 року 36000 грн, 06.09.2016 року 7981,75 грн та 09.09.2016 року 0,01 грн. 19.09.2016 року позивачу на заробітну картку були перераховані інші платежі в сумі 23902,46 грн (а.с.10). Відповідно до довідки відповідача від 09.12.2016 року [PERSON] при звільненні були перераховані наступні суми: 31.08.2016 року 13000 грн, 02.09.2016 року 36000 грн, 06.09.2016 року 7981,75 грн та 19.09.2016 року 26278,74 грн у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності. Також, в довідці зазначено, що згідно Колективного договору 09.11.2016 року була здійснена виплата одноразової допомоги при звільненні на пенсію у розмірі 41307,77 грн. Заборгованість підприємства перед [PERSON] на дату надання довідки відсутня. Зазначене також підтверджується копією платіжного доручення від 06.09.2016 року № 49662, відповідно до якого ПАТ «ШУ «Покровське» 06.09.2016 року було перераховано до АТ «[PERSON] Аваль» грошову суму в розмірі 290297,75 грн. Призначення платежу розрахункові за вересень 2016 року. Відповідно до відомостей нарахування коштів № 416 (заробітна плата та аванси) ПАТ «ШУ «Покровське» 06.09.2016 року [PERSON] було перераховано на картковий рахунок 7981,75 грн. Відповідно до виписки ПАТ «[PERSON] Аваль» по рахунку відповідача за період з 01.09.2016 року до 30.09.2016 року на рахунок ПАТ «ШУ «Покровське» 16.09.2016 року від Красноармійської міської виконавчої дирекції ДОВ ФС була зарахована грошова сума у розмірі 1418036,36 грн за призначенням фінансування для надання застрахованим особам матеріального забезпечення з тимчасової непрацездатності, яку 19.09.2016 року у розмірі 1161602,73 грн за винятком податку та військового збору підприємством перераховано до АТ «[PERSON] Аваль», що також підтверджується платіжним дорученням від 19.09.2016 року № 2840. Відповідно до відомостей нарахування коштів № 433 (інші платежі на зарплатні картки) ПАТ «ШУ «Покровське» 19.09.2016 року [PERSON] було перераховано на картковий рахунок 23902,46 грн. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.\~Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше\~наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно за ч.1\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~є порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. \~\~\~\~\~\~\~\~ За приписами п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено повного\~\~розрахунку відповідно до положень\~ст.116 КЗпП України. Згідно заяві від 18.08.2016 року позивач [PERSON] просить його звільнити за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, не вказуючи дату звільнення (а.с.21). З пояснювальної [PERSON] на імя директора ПАТ «ШУ «Покровське» від 26.08.2016 року вбачається, що позивач не приступив до роботи 19.08.2016 року без поважної причини, виправдувальних документів не має, просить звільнити його останнім днем лікарняного листа 18.08.2016 року, при цьому просить наказ про його звільнення видати 26.08.2016 року, претензій з приводу його звільнення не має (а.с.22). Роботодавець задовольнив прохання позивача і наказом від 26.08.2016 року звільнив його з роботи з 18.08.2016 року. Суд приходить до висновку про те, що належні позивачеві суми при звільненні повинні бути йому виплачені в день звернення 26.08.2016 року, оскільки він з 19.08.2016 року по 26.08.2014 року фактично не працював. З огляду на викладене, доводи позивача і його представника з приводу того, що позивачем у порушення Інструкції про ведення трудових книжок було виготовлено наказ не в день звернення з заявою про звільнення, судом до уваги не беруться, оскільки доказів на спростування встановлених обставин позивачем не надано. Отже, початок затримки розрахунку з позивачем слід відраховувати з 26.08.2016 року. Відповідно до ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року № 3356-ХП положення генеральної, галузевої, територіальної угод діють безпосередньо і є обовязковими для всіх субєктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. \~За змістом п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року (далі Галузева угода) при виході працівника на пенсію сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менш, зокрема, 20 років та більше 3-х місячний заробіток. Відповідно до п.3.1, 3.3 Галузевої угоди остання поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в об'єднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості, що належать до сфери управління Міненерговугілля України та перелічених вище підприємствах інших власників, незалежно від форм власності та господарювання. У разі реорганізації Сторін і Підприємств, що знаходяться у сфері їх управління, включаючи зміну їх форми власності або власника, виконання обов'язків переходить до правонаступника. Встановлено, що відповідно до п.1.1 Статуту у редакції 2000 року Відкрите акціонерне товариство «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» є правонаступником державного відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1», яке засновано відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 27.04.2000 року № 46, постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 року № 1310 «Про створення державного відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» шляхом злиття ДВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» і ДВАТ ЦЗФ «Чумаківська» (а.с.83-84). Відповідно до п.1.1, п.1.5 Статуту у новій редакції 2016 року Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» створено відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 27.04.2000 року № 46, постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 року № 1310 «Про створення державного відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» шляхом злиття ДВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» і ДВАТ ЦЗФ «Чумаківська». Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1». Товариство є правонаступником майнових прав та обовязків державного відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» (а.с.45-78). Відповідно до інформаційної довідки ПАТ «Національний депозитарій України» від 09.09.2016 року згідно за даними реєстру (-ів) власників іменних цінних паперів ПАТ «ШУ «Покровське», сформованого (-их) станом на 06.09.2016 року, державна частка в статутному капіталі емітента відсутня (а.с.43). Отже, з огляду на приведене, позивач\~\~має право на отримання одноразової допомоги у розмірі у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат з урахуванням стажу його роботи. Таке право позивача закріплено у п.8.2 Колективного договору ПАТ «ШУ «Покровське» на 2015-2017 роки, відповідно до якого при першому звільненні працівника за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи у галузі. Зокрема, при стажу понад 20 років для чоловіків розмір одноразової допомоги становить три середньомісячних заробітка (а.с.24-25). Згідно за ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обовязковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до п.8.2 Колективного договору відповідача виплата вказаної одноразової допомоги не передбачена в день звільнення, вона проводиться протягом 4-х місяців після звільнення працівника. Оскільки одноразова допомога при звільненні у звязку з виходом на пенсію була виплачена позивачу 09.11.2016 року, тобто у строки, передбачені колективним договором, відповідальність підприємства, передбачена\~ст.117 КЗпП України,\~на неї не розповсюджується. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнюючи його, позивач ставить питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не лише з приводу невиплати йому на час звільнення одноразової допомоги, передбаченої колективним договором, а й інших розрахункових сум, які не були йому сплачені в день звільнення. Згідно з випискою банку за особовим рахунком позивача встановлено, що остання сума заробітної плати була йому перерахована 09.09.2016 року в сумі 0,01 грн. 19.09.2016 року позивачу на заробітну картку були перераховані інші платежі в сумі 23902,46 грн (а.с.10). Як свідчить довідка відповідача від 09.12.2016 року 19.09.2016 року позивачу була виплачена сума по допомозі з тимчасовій непрацездатності, яка була перерахована на рахунок підприємства відповідним Фондом 16.09.2016 року. Суд вважає, що вини підприємства у затримці виплати вказаної суми немає, оскільки її виплата була здійснена 19.09.2016 року\~(у понеділок), тобто у наступний робочий банківський день після отримання коштів із Фонду соціального страхування, про що свідчать надані відповідачем документи. Таким чином, затримака розрахунку при звільненні позивача з вини відповідача сталася у період з 26.08.2016 року по 09.09.2016 року, що становить 9 робочих днів. Згідно з довідкою відповідача від 13.10.2016 року у червні та липні 2016 року позивач перебував на лікарняному, у квітні 2016 року його заробіток за 21 робочий день склав 17975,52 грн, у травні 2016 року за 19 робочих днів 9147,24 грн, отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнюєє 821,90 грн ((17975,52 грн. + 9147,24 грн.) : (21 день + 19 день)) (а.с.23). Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Отже, середній заробіток позивача за період з 26.08.2016 року по 09.09.2016 року складе 9041 грн 00 коп., із розрахунку: 9 робочих днів х 821 грн 90 коп. Тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача в силу ч.1 ст.88 ЦПК України необхідно присудити позивачеві понесені останнім витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 108,25 грн. На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, Закону України «Про колективні договори і угоди», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року,

Outcome: partial