Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Юрфактор сервіс», ПАТ «Комерційний банк «Надра», третя особа: [PERSON] про визнання договору недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.09.2019р. ПАТ «Комерційний банк» Надра» та ТОВ «Юрфактор сервіс» уклали договір №361п/12/2008-840 купівлі-продажу (відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до п.2.1 якого банк передав, а товариство прийнято у власність право вимоги за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р. з Додатковими угодами/договорами (за наявності), зазначеними у Додатку №1 до цього договору. За кредитним договором банк надав позичальнику [PERSON] кошти в сумі 35595 доларів США для купівлі квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.4.1 договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за вказаним кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну продажу 219664, 71грн. Як вбачається з вимоги-повідомлення про усунення порушень основного зобов`язання станом на 09.10.2019 року заборгованість за основним боргом складає 28116,80доларів США. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором є недійсним, оскільки ТОВ «Юрфактор сервіс» не було включено до державного реєстру фінансових установ та не мало відповідної ліцензії для здійснення відповідної фінансової послуги, а тому укладення угоди товариством «Юрфактор сервіс» є неправомірним. Крім того, позивач вказує, що правочини з відступлення права вимоги (цесії) та договори факторингу не є аналогічними та різняться за певними критеріями, за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів, за метою їх укладення. Оскільки вартість відступлення права вимоги за договором №361п/12/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги складає 219664,71грн., а розмір заборгованості за основним боргом складає 28116,80 доларів США (еквівалент 694682,37грн.), то договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги, укладений 16.09.2019р. є договором факторингу. Тобто, позивач вважає, що ТОВ «Юрфактор сервіс» не може бути фактором при укладання договору і не може бути стороною цього договору. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, позивач просить суд, - визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №361п/12/2008-840, що укладений 16.09.2019року. Ухвалою суду від 04.05.2020р. прийнято та відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем ТОВ «Юрфактор сервіс» подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову, який є необґрунтованим. Зазначено, що за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р ПАТ «Комерційний банк «Надра» надав позичальнику [PERSON] кошти в сумі 35595 доларів США для купівлі квартири [ADDRESS] . Крім того, 06.03.2008р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на нього зобов`язань, що витікають з вказаного кредитного договору. На підставі постанови НБУ від 05.02.2015р. №83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фону гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015р. №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015р. №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду ГВФО прийнято рішення від 05.06.2015р. №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». 21.08.2019р. відбувся електронний аукціон із продажу неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Надра», а саме: права вимоги за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р. із забезпеченням за початковою (стартовою) ціною лоту 1046022,42грн. та мінімальною ціною лоту - 219644,71грн. Відповідно до протоколу електронних торгів №UA-EA-2019-07-000178-b від 21.08.2019р. переможцем вказаних електронних торгів стало ТОВ «Юрфактор сервіс» за ціною продажу 219664,71грн. 16.09.2019р. за результатами проведеного електронного аукціону між ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО та ТОВ «Юрфактор сервіс» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р. Отже, за цим договором до ТОВ «Юрфактор сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором щодо боржника [PERSON] , а також право вимоги за договорами забезпечення. Також 16.09.2019р. між ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО та ТОВ «Юрфактор сервіс» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р., за яким [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чернєй В.В. Відповідач вказує, що договір від 16.09.2019р. не є договором факторингу, оскільки не відповідає ознакам договору факторингу (комбінований договір) і, навпаки волевиявлення сторін правочину були саме на відступлення права вимоги (цесії) внаслідок продажу активу неплатоспроможного банку, шляхом проведення прилюдних торгів. Також вказує, що позивач не довів факту порушення його прав у зв`язку із укладанням договору від 16.09.2019р., він не є стороною договору і його доводи направлені на ухилення від виконання своїх кредитних та іпотечних зобов`язань, що не є підставою для визнання договору недійсним. Відповідач ПАТ «КБ «Надра» відзив на позов не подав. Відповідь на відзив позивачем та письмові пояснення третьої особи на позов та відзив подані не були. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи Про поважність причин неявки не повідомив. В судовому засіданні представник позивача адвокат Заруба С.О. підтримала позов та просила його задовольнити, врахувавши доводи позову. Крім того, просила стягнути судовий збір в розмірі 840грн. 80коп. з обох відповідачів. Зазначила, що договором від 16.09.2019р. порушено право позивача, оскільки якби ТОВ «Юрфактор сервіс» вимагав від [PERSON] суму боргу ту, за яку придбав право вимоги за кредитним договором від 06.03.2008р., то це б був договір цесії, а так слід вважати договір договором факторингу. Укладеним договором порушено право позивача. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Юрфактор сервіс» адвокат Кірса В.В. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, що викладені у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову, який є безпідставним. Крім того, зазначив, що не наполягає на відшкодуванні позивачем відповідачеві судових витрат на правову допомогу в розмірі 8000грн. Відповідач ПАТ «КБ «Надра» та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р., укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , банк надав позичальнику [PERSON] кошти в сумі 35595 доларів США для купівлі квартири [ADDRESS] . Крім того, 06.03.2008р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на нього зобов`язань, що витікають з вказаного кредитного договору. Також, 06.03.2008р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки №361п/12/2008-840 з метою забезпечення виконання ним зобов`язань, що витікають з кредитного договору. На підставі постанови НБУ від 05.02.2015р. №83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фону гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015р. №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015р. №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду ГВФО прийнято рішення від 05.06.2015р. №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». Відповідно до довідки з ЄДРПОУ ТОВ «Юрфактор сервіс» (код 39880444), визначені види діяльності і не є фінансовою установою. Під час розгляду справи представником відповідача не заперечувався той факт, що ТОВ «Юрфактор сервіс» не є фінансовою установою. 21.08.2019р. відбувся електронний аукціон із продажу неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Надра», а саме: права вимоги за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р. із забезпеченням за початковою (стартовою) ціною лоту 1046022,42грн. та мінімальною ціною лоту - 219644,71грн. Відповідно до протоколу електронних торгів №UA-EA-2019-07-000178-b від 21.08.2019р. переможцем вказаних електронних торгів стало ТОВ «Юрфактор сервіс» за ціною продажу 219664,71грн. 16.09.2019р. за результатами проведеного електронного аукціону між ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО та ТОВ «Юрфактор сервіс» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р. Також, за цим договором до ТОВ «Юрфактор сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором щодо боржника [PERSON] , а також право вимоги за договорами забезпечення. Відповідно до п.1.1 договору, сторони цим погоджуються, що за своєю правовою природою цей договір є правочином з купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги, визначених у цьому договорі, первісним кредитором новому кредитору. Сторони цим визнають, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням новим кредитором первісного кредитора (п.1.2 договору). Також 16.09.2019р. між ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО та ТОВ «Юрфактор сервіс» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки №361п/12/2008-840 від 06.03.2008р., за яким [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чернєй В.В. за №1430. Відповідно до даних платіжного доручення №330 від 12.09.2019р. ТОВ «Юрфактор сервіс» сплатило 219664,71грн., як переможець проведеного електронного аукціону, тобто до укладення договору. Крім того, ТОВом «Юрфактор сервіс» 09.10.2019р. направлялася вимоги-повідомлення [PERSON] про усунення порушень основного зобов`язання, яка ним отримана, але не виконана. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Як передбачено частинами 1 та 2 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Як передбачено частинами 1 та 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до частини 1 статті 627ЦК, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості . Загальні положення про договір визначені розділом ІІ глави 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні положення про правочин, в т.ч. договори, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені главою 16 розділу 1У ЦК України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.ч. 1, 4 ст.202 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у статті 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК). Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону передбачені параграфом 2 глави 16 розділу ІУ книги першої ЦК України. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 7, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Крім того, у пунктах 7, 8 цієї постанови судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК). В силу п. 2 та п.6 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції на час виниклих правовідносин), з дня початку процедури ліквідації банку: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 48 цього Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1)здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком). Відповідно до ст. 50 цього Закону (в редакції на час виниклих правовідносин), З дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк (ч. 2 ст. 51 Закону). Відповідно до ч. 6 та ч.7 ст. 51 вказаного Закону, Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Майно (активи) банку, що залишилося на кінець процедури ліквідації банку, у разі незадоволення вимог усіх кредиторів банку реалізується шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) без обмеження мінімальної ціни продажу. Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури визначено рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №388 від 24.03.2016р., яким затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Так, відповідно до розділу 6 цього Положення (в редакції станом на час виниклих правовідносин) на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. Інші види активів (майна) можуть продаватися у спосіб, визначений законодавством. Продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС. Початкова ціна активів (майна) банку, що ліквідується, не повинна бути нижчою за оціночну вартість, визначену незалежним суб`єктом оціночної діяльності на дату формування ліквідаційної маси, або на останню дату оцінки активів (майна). Уповноважений структурний підрозділ Фонду може ініціювати проведення повторної оцінки активів (майна) банку, що ліквідується, у рамках передпродажної підготовки. Відповідно до розділу 7 Положення, проведення відкритих (торгів) аукціону здійснюється на підставі договору, укладеного між організатором відкритих торгів (аукціону) та Фондом. Для участі у відкритих торгах (аукціоні) потенційний покупець має внести організатора відкритих торгів (аукціону) грошові кошти, розмір яких встановлюється Фондом, та/або надати електронну банківську гарантію, яка передбачає строк для оплати вимоги не більше трьох робочих днів і бенефіціарами за якою є банк (кілька банків), майно (активи) якого (яких) виставляється для продажу, у розмірі грошового забезпечення (покриття) за мінусом винагороди організатора відкритих торгів (аукціону). Після виконання переможцем відкритих торгів (аукціону) зобов`язань з підписання протоколу відкритих торгів (аукціону), повного розрахунку за відповідні активи (майно) та укладання відповідного(их) договору(ів) у встановлені Фондом строки: у разі надання гарантійного внеску у вигляді грошових коштів, внесених на поточний рахунок організатора відкритих торгів (аукціону), - кошти повертаються організатором відкритих торгів (аукціону) переможцю за вирахуванням встановленої Фондом винагороди організатора відкритих торгів (аукціону), але не раніше отримання підтвердження від банку(ів), що ліквідується(ються), про укладення договору(ів) та повний розрахунок за відповідні активи (майно) з боку такого переможця; у разі надання електронної банківської гарантії - така гарантія припиняється. У разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Фонд отримує від організатора відкритих торгів (аукціону) протокол відкритих торгів (аукціону) із зазначенням ціни продажу лота. Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот (загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду. Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що оспорюваний договір від 16.09.2019р. був укладений після примусової реалізації майна (активів) ПАТ «КБ «Надра» в процесі його ліквідації. Доводи позивача про те, що ТОВ «Юрфактор сервіс» не є фінансовою установою і тому не може бути наділене правами кредитодавця за кредитним договором, є безпідставними, оскільки між ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Юрфактор сервіс» був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги, який за своєю правовою суттю є цивільно-правовим зобов`язанням сторін та не має відношення до спеціальних галузей права, а тому регулюється нормами цивільного законодавства. Під час укладання оспорюваного договору про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги від 16.09.2019р. сторонами були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача та його представника про визнання оспорюваного правочину недійсним, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Суд погоджується із доводами відповідача ТОВ «Юрфактор сервіс» про те, що з моменту ліквідаційної процедури, фінансова діяльність неплатоспроможного банку припиняється, а повноваження органів управління, в т.ч. щодо розпорядження активами банку переходить до уповноваженої особи ФГВФО, що унеможливлює отримання банком (як клієнтом факторингу) коштів з метою фінансування. Реалізація майна неплатоспроможного банку, в даному випадку ПАТ «КБ «Надра», щодо якого прийнято рішення про ліквідацію (в т.ч. права вимоги), здйснюється уповноваженою особою ФГВФО за встановленою спеціальною процедурою, що визначена Положенням №388 від 24.03.2016р. Отримані кошти від покупця спрямовуються до ліквідаційної маси неплатоспроможного банку. Крім того, суд зазначає про наступне: поняття відступлення права вимоги (цесії) є відмінним від поняття факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 16.09.2019р. №360п/12/2008-840 за кредитним договором від 06.03.2008р., що укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Юрфактор сервіс», по своїй суті є договором відступлення права вимоги (цесії). Відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це факт заміни особи у зобов`язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов`язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги, і чинний Цивільний кодекс України такого не забороняє. Нормами ЦК України не встановлено заборони щодо платності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення про договір купівлі-продажу, а якщо - безоплатний, то застосовуються положення про договір дарування. Аналізуючи вказані норми цивільного права, можливо зробити висновок, що не встановлено суб`єктних обмежень щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Що стосується факторингу, то відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу визначається законодавцем як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування. Тому договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторонни, шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Таким чином, якщо за договором факторингу за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути лише банк або інша фінансова установа. Якщо ж передається право вимоги грошового боргу без плати за послугу або передається за винагороду право вимоги не грошового боргу, то договір не вважається факторинговим, а є договором відступлення права вимоги, і новим кредитором за таким договором може бути будь-яка особа. Отже, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО та ТОВ «Юрфактор сервіс» договір від 16.09.2019р. купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення договору є отримання прибутку. Різниця між розміром боргу, який визначений за кредитним договором та зазначений в оспорюваному правочині, і в подальшому був заявлений новим кредитором у вимозі до [PERSON] не вказує на отримання винагороди ТОВ «Юрфактор сервіс», а може свідчити про спірність суми боргу, яка підлягає до стягнення з позивача. Таким чином, суд вважає, що відсутні, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, підстави для визнання такого договору недійсним. Під час укладання оспорюваного договору було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення, а позивач [PERSON] не довів факту порушення його прав, у зв`язку з укладенням вищезгаданого договору від 16.09.2019р., що є його процесуальним обов`язком. Відповідно, позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed