Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що їй належить квартира [ADDRESS]. Як власник квартири хоче визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі зареєстрований, але фактично в ній не проживає з 2010 р. З 08.04.2010 р. по 13.06.2014 р. відбував покарання, знаходячись у місцях позбавлення волі, після звільнення виїхав до м. Київ. Просила суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, а саме газетою Урядовий кур'єр № 172 від 18.09.2015 року. (а.с. 31). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, у зв'язку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В суді встановлено: Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності [NUMBER], договору про виділення часток нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, реєстр. № 1357, договору дарування 1/2 частки квартири, реєстр. № 1358, витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 23, 45-48/. З копії домової книги вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в квартирі за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8-11/. Те що, [PERSON] з 2009 р. не проживає за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька» від 12.05.2015 р. (а.с.7). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивача і їм відомо, що [PERSON] є сином позивачки [PERSON], який відбував покарання у місцях позбавлення волі, після звільнення до дому не повертався, де перебуває зараз їм невідомо. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частиною третьої і частиною четвертої ст. 71 цього кодексу. На підставі наданих доказів суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно з 2010 р. не проживає у спірній квартирі без поважних причин, втратив інтерес до спірного житла і може бути визнаний таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved