Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 01 грудня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . В шлюбі у них дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя, внаслідок чого виникали конфлікти. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено з квітня 2019 року, з цього часу вони проживають окремо. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб, судові витрати залишає за собою. В судове засідання 28.08.2020 сторони по справі не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить їй залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, просив надати термін для примирення. Ухвалою суду від 24.06.2020 у зв`язку з задоволенням клопотання відповідача [PERSON] сторонам по справі було надано строк для примирення тривалістю 1 (один) місяць. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, поданих до суду, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 01 грудня 2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, про що було складено актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.12.2006 (а.с. 4). Спільних дітей сторони по справі не мають. Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів, різні погляди на сімейні відносини та втрата взаєморозуміння, в зв`язку з чим сторони не підтримують подружні стосунки протягом тривалого часу. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, а також те, що за наданий судом строк для примирення відповідно до ухвали від 24 червня 2020 року сторони по справі не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб сторін необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. За клопотанням позивача [PERSON] суд вважає судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved