Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м із надвірними будівлями та спорудами сараями літ. «Б», літ. «Г», літ. «Е», літ. «Ж», літ. «К», гаражем літ. «Д», душем літ. «Л», вбиральнею літ. «М», льохом літ. «Н», хвірткою №3, огорожею №4,№5,№8, зливною ямою №6, колодязем №7, вимощенням №1, - розташований у місті Харкові за адресою: вулиця Шаумяна №61-А, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], що помер у місті Харкові 01 серпня 2014 року, який успадкував зазначений будинок у ? його частини за заповітом після смерті 30.01.1995 р. його бабусі [PERSON], у ? його частини за законом після смерті 02.01.2014 р. його батька [PERSON]. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він, як спадкоємець першої черги за законом свого батька [PERSON], прийняв спадщину після смерті останнього 01.08.2014 р. шляхом звернення з відповідною заявою до Першої ХДНК, але у видачі свідоцтва про спадщину йому відмовлено Постановою державного нотаріуса [PERSON] від14.03.2015 р., у звязку з відсутністю необхідних для видачі свідоцтва документів. Позивач зазначає, що до складу спадщини після [PERSON] надходить житловий будинок, розташований за адресою: м .Харків, вул.Шаумяна №61-А, який фактично належить батькові у якості спадщини за заповітом після його бабусі [PERSON] - у ? частині та у якості спадщини за законом після його батька [PERSON] - у ? частині. На спадщину після бабусі [PERSON] отримав відповідне Свідоцтво, видане Першою ХДНК 09.08.1995 р., але своєчасно не зареєстрував своє право власності на цю частину у КП «ХМБТІ». Спадщину після свого батька [PERSON] на ? частину будинку, батько позивача [PERSON] прийняв нотаріально, але отримати свідоцтво про право на цю спадщину не встиг, бо помер 01.08.2014 р. Позивач вважає, що відсутність правовстановлюючих документів, складених та зареєстрованих належним чином його спадкоємцем, не позбавляє його права на спадкове майно. Виконавши свій обовязок про звернення до нотаріуса за свідоцтвом на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, але не отримавши зазначеного свідоцтва, позивач вимушений звернутись до суду із відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення відповідні вищенаведеному, у межах позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. У своїй заяві на адресу суду від 19.10.2015 р. просила слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги [PERSON] відповідач визнає повністю, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, вимог до спірного спадкового майна не має. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріли справи, належним чином дослідивши кожен доказ окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року, у віці 56 років у місті Харкові помер [PERSON], про що Відділом ДРАЦС по місту Харкову реєстраційної служби ХМУЮ 01.08.2014 р. зроблений актовий запис за № 10903 ( а.с. 10 ). Заповіту [PERSON] не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина: житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у місті Харкові по вулиці Шаумяна, 61-А, який фактично належить спадкодавцеві за обставинами, встановленими судовим дослідженням Згідно з довідкою КП «ХМБТІ» від 09.09.2015 р. за №1871155, житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у місті Харкові по вулиці Шаумяна №61-а за станом на 31.12.2012 р. зареєстрований за: [PERSON] ? частка на підставі свідоцтва про право власності, виданого 1-ю ХДНК 20.08.1981 р., р. №2-ДН-835 та ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю ХДНК 20.08.1981 р., р. №2-ДН-837 та [PERSON] ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю ХДНК 20.08.1981 р., р. №2-ДН-837 ( а.с. 52). Зазначений житловий будинок літ. «А-1», 1974 р. забудови, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м із надвірними будівлями, розташований на нормативній земельній ділянці площею 600 кв.м, наданій під забудову рішенням Червонозаводського РВК м.Харкова за №108 від 12.05.1960 р. Вартість садиби в цілому складає 169\~177 грн., що вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого станом на 03.09.2015 р. 30 січня 1995 року у місті Харкові, у віці 85 років померла [PERSON] ( актовий запис за № 2001, зроблений Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 31.01.1995 р. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Першою ХДНК 08.01.1986 р., р. №5-312, яким все своє майно заповіла своєму онукові [PERSON], [INFO], що проживав із нею у будинку №61-а по вул. Шаумяна у м.Харкові. [PERSON] прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою ХДНК 09.08.1995 р., р.№2-5090., згідно якому він став власником спадкового майна, яке складається з ? частини житлового будинку за №61-а по вул.Шаумяна у місті Харкові ( а.с. 14 ). Своє право власності на зазначену частину будинку [PERSON] у КП «ХМБТІ» своєчасно не зареєстрував. 02 січня 2014 р. у місті Харкові, у віці 87 років помер [PERSON] (актовий запис за №111, зроблений Відділом ДРАЦС по місту Харкову реєстраційною службою ХМУЮ 03.01.2014 р. ( а.с. 56 ), заповіту він не залишив. Його спадкоємцями за законом першої черги є: його син [PERSON], [INFO] та його дочка [PERSON] ( уроджена [PERSON]) [PERSON]. Обидва спадкоємці спадщину після батька прийняли належним чином. У рамках спадкової справи за №431/2014, відкритої Першою ХДНК після смерті [PERSON], вони, вважаючи себе власниками по ? частині спадкового майна, склали договір про поділ спадщини ( а.с.13). За цим договором у власність сина спадкодавця [PERSON] перейшла ? частина у праві спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований за адресою: м.Харків, вул.Шаумяна 61-А. У власність дочки спадкодавця [PERSON] перейшли сума недоодержаної спадкодавцем пенсії та належний йому житловий будинок, що розташований за адресою: м.Харків, вул.Шаумяна, 61. Зазначений договір про поділ спадщини є підставою для видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом. Судом встановлено, що [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку зі смертю. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкування після його смерті відбувається за законом. Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги є його син позивач [PERSON], 21.10.1979 р.н.( актовий запис про народження за №12, зроблений Лебедінським відділом РАГС Сумської області 11.01.1980 р.,( а.с. 9 ). На час смерті спадкодавець у шлюбі не знаходився, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON]А.( а.с.20 ). З повідомлення Першої ХДНК від 03.11.2015 року за № 5394 , вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 11.11.2014 року звернувся його син позивач за дійсним позовом [PERSON], на підставі чого нотаріусом заведена спадкова справа за №804/2014 ( а.с. 51 ). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті батька належним чином. Але державний нотаріус Першої ХДНК [PERSON] своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2015 р. відмовила спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON],посилаючись на відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів (а.с.11 ). У теперішній час позивач не має можливості зробити реєстрацію права власності ? частин житлового будинку по вул.Шаумяна, 61-А, які отримані його спадкодавцем батьком [PERSON] ще у 1995 році. Діюче на той час законодавство не вимагало спадкодавця реєструвати своє право власності під загрозою його недійсності. [PERSON] прийняв спадщину після бабусі [PERSON] (3/4 частини будинку), вступив у володіння спадковим майном, постійно проживав у спадковому будинку, був у ньому зареєстрований та помер за адресою будинку ( будинкова книга, а.с. 16-19). Спадкодавець [PERSON] прийняв спадщину після свого батька [PERSON] (1/4 частину будинку), визначився по її розділу, але не отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкодавця [PERSON] на ? частини спадкового майна та ? частину цього майна виникло на підставі діючого на час виникнення права законодавства, але не було оформлено належним чином, що є перепоною для оформлення спадкових прав позивача. Він не може зробити якісь юридично значущі дії заміть свого батька, відповідно до вимог ст.25 ЦК України. У звязку із такими обставинами позивач вимушений звернутись до суду із дійсними позовними вимогами. Відповідно до\~ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.\~11,\~15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно із Узагальненням ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р., якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку ( п.3.1). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Нормативні акти, що регулювали реєстрацію права власності на житлові будинки, передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01.07.2004 р. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно до набрання чинності цих Законів, спадкоємці можуть у встановленому порядку оформити своє право на спадщину у нотаріальному або в судовому порядку. Тільки у судовому порядку позивач може просити суд визнати за ним право власності на спадщину після батька на ? частину будинку по вул. Шауміна,61-а, бо він при житті не встиг отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину після свого спадкодавця. Все вищевикладене свідчить про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, а тому суд вважає позов обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.3,10,57,58,60,63,64,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222,1223, 1258, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ПВС України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у правах про спадкування», Інформації Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., районний суд,

Outcome: approved