Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання причин пропущення позовної давності поважними, виконання зобовязань та повернення боргу, посилаючись на наступні обставини. Протягом 2009-2010 року він позичив відповідачу гроші на загальну суму 107576 гривень на термін від трьох місяців до півроку, що підтверджується розписками. Про встановлені законодавством строки позовної давності він не знав і не міг знати, оскільки відповідач аж до серпня 2016 року обіцяла віддати борг у повному обсязі, а також у звязку зі своєю неосвіченістю, в силу віку, освіти. Просив суд визнати причини пропущення позовної давності щодо порушеного права на виконання зобовязань та повернення боргу поважними та стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 107576 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позові, наполягав на його задоволенні в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату таі місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї відсутності не повідомила. Суд, зі згоди позивача, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, щопротягом 2009-2010 років між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, відповідно до яких [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти на загальну суму 70\~000 гривень та 1400 доларів США, які остання зобовязалась повернути через три місяці та шість місяців. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт передачі грошових коштів підтверджується розписками. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачеві суму позики. Відповідно до ч.1 cт.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань по своєчасному поверненню суми позики є порушенням умов договору і наведених норм Цивільного кодексу України. Відповідно до розрахунку, загальна сума заборгованості за договорами позики становить 70\~000 гривень та 1400 доларів США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 36\~666 гривень (1400 х 26,19), тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 106\~666 гривень. Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, позовна вимога про визнання причин пропущення позовної давності поважними є безпідставною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 1066 грн. 66 коп. На підставі ст.ст. 267, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial