Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», уточненим під час розгляду справи, про стягнення моральної шкоди у розмірі 1797,67 грн., зазначивши, що ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 4.12.2015 року скасований судовий наказ від 6.03.2014 року про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 1797,67 грн., не зясувавши хто повинен здійснювати оплату за спожиту електричну енергію, проте за вказаним судовим наказом з його пенсії фактично була стягнута сума понад 1500 грн. Оскільки він є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС та не має іншого грошового доходу, окрім пенсії, вказана сума є для нього значною. Через неправомірне стягнення з нього грошових коштів він перебував у пригніченому душевному стані, хвилювався, був змушений їздити у різні інстанції пенсійний фонд, виконавчу службу, суд, по родичах та знайомим, які могли б допомогти йому у скрутній ситуації. Відповідач в свою чергу навіть не вибачився за свої ганебні дії щодо нього, у звязку з чим він був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та компенсацією своїх моральних страждань. Позивач, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, його представник [PERSON] надав суду заяву про підтримку позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволені позову з урахуванням наданих заперечень, з яких вбачається, що правовідносини між енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року, які не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязання з постачання електричної енергії. Окрім того, п. 6 ПКЕЕН визначено, що у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Проте позивач не повідомив енергопостачальника про продаж будинку, до теперішнього часу особовий рахунок №922-70 за адресою: м.Маріуполь, вул. Приазовська, 7 у абонентській дільниці Маріупольського ЦОК оформлено на його імя, тобто він за зазначеною адресою облікується як споживач електричної енергії. Підтвердження факту повідомлення енергопостачальника суду не надав. Таким чином, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» мало всі підстави звернутися до суду за захистом порушеного права, зокрема з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 5.03.2014 року у справі №264/2035/14-ц з [PERSON] стягнута на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1797,67 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 4.12.2015 року за заявою [PERSON] скасований вказаний судовий наказ від 5.03.2014 року з тієї підстави, що він не міг споживати електричну енергію, за адресою: м.Маріуполь, вул.Приазовська, 7, оскільки вказане домоволодіння його мати продала у 2004 році. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, поміж інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Таким чином, право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів гарантується кожному законом, а тому не може вважатися неправомірною дією.\~ Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З урахуванням наведених норм суд приходить до висновку, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» мало підстави звернутися до суду за захистом свої порушених прав як енергопостачальника, в даному випадку з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію. Скасування ж в подальшому судового наказу не свідчить про наявність неправомірних дій з боку працівників відповідача стосовно позивача [PERSON], якими останньому, на його думку, була спричинена моральна шкода. Факт завдання моральної шкоди ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» позивачем не доведено. Його посилання на завдання моральної шкоди, пов`язаної з лікуванням, суд вважає безпідставним, оскільки про наявність судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 1797,67 грн. позивач дізнався 25.11.2015 року, а відповідно до медичної карти амбулаторного хворого до лікаря з приводу головного болю, слабкості, загального нездужання, він звертався 26.02.2016 року, 6.03.2013 року та 9.03.2016 року, після значного проміжку часу, отже позивачем не доведена наявність моральних страждань повязаних з захворюванням, що було наслідком саме судового наказу, а не інших обставин, враховуючи наявність у позивача інвалідності 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС. Тому суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed