Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики , вказуючи ,що 01 грудня 2010 року він уклав договір позики з відповідачем [PERSON] і передав 25 тисяч гривень. 19 вересня 2011 року він вдруге уклав договір позики з відповідачем [PERSON] і передав 50 тисяч гривень. За умовами договору відповідач зобов»язаний повернути їй вищевказану суму боргу по першій вимозі ,однак досі повністю не виконав взятих на себе зобов»язань .Зазначені обставини підтверджуються розписками , виданими відповідачем. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)передає у власність другій стороні(позичальникові)грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів з (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 75000,00грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка позов не визнала та суду пояснила ,що вона взяла у відповідача у 2006 році 500 доларів США,позивач сказав що повернеш коли будуть кошти,через 2 роки у 2008 році в грудні-січні місяці вона відповідачу принесла 500 доларів США ,він сказав що оскільки вона довгий час не повертала кошти повинна написати йому розписку на 25000,00грн та з цих грошей буде йому віддавати щомісячно по 2000,00грн. та заставив написати розписку на 50000,00грн.,вона начала віддавати йому проценти, сказав що на проценти розписки не пишуться.,торгівля була непогана ,тому вона платила йому по 2000,00грн, були випадки що вона йому платила по 500,00грн. або 1000,00грн, різницю приписував в борг і кошти по підрахункам позивача набралося до 25 тисяч,він знову заставив відповідачку написати розписку на 25 тисяч та коли в травні 2012 року вона захворіла він потребував віддати йому всі кошти, вона поїхала до брата і Луганськ за коштами але брат їй відмовив. Після приїзду з Луганська у неї з позивачем була зустріч, він агресивно на неї кричав,але вона сказала ,що з 2008 року по 2012 рік щоб підрахував скільки вона віддала йому грошей, він сказав не знаю. Ці дві розписки вона переписувала,оскільки позивач заставив та по її підрахункам вона йому віддала приблизно 144 тис. грн. В судовому засіданні представник відповідачки адвокат [PERSON], позов не визнав, заперечив фактичне отримання коштів в розмірі 75000 грн. та не погодились з часом складання письмових розписок,кошти були отримані 500 дол. США в 2006 році. Крім того відповідачка надала суду письмову довідку Державної прикордонної служби України, відповідно до якої відповідачка [PERSON] з період часу з 15.09.2011 року по 23.09.2011 перебувала за кордоном в Російській Федерації,тому це документально підтверджує неможливість укладення розписки на суму 50000 грн. ,оскільки відповідачка була відсутня за межами м. Черкаси та не могла складати таку розписку. Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] заробляє гроші з метою дисципліни , стимулював повернення коштів, під примусом, тиском. Користуючись ст.63 Конституції України відповідач відмовився давати пояснення на його запитання по розписках які надала свідок [PERSON], що на думку відповідача підтверджує істинність показів [PERSON] та спростовує позицію позивача. Просить в позові відмовити. Заслухавши позивача , відповідачку, представника відповідача адвоката [PERSON], вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи ,суд приходить до висновку ,що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Судом встановлено , що 01 грудня 2010 року позивач уклав договір позики з відповідачкою [PERSON] та передав їй 25 тисяч гривень. Також 19 вересня 2011 року він вдруге уклав договір позики з відповідачкою [PERSON] і передав їй 50 тисяч гривень. За умовами договору відповідачка зобов»язана повернути йому вищевказану суму боргу по першій вимозі ,однак досі повністю не виконала взятих на себе зобов»язань. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)передає у власність другій стороні(позичальникові)грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів з (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. В обґрунтування своєї позиції сторона відповідача надала суду довідку Державної прикордонної служби України №254/П-7962 відповідно до якої відповідачка по справі [PERSON] з період часу з 15.09.2011 року по 23.09.2011 перебувала за кордоном в Російській Федерації. Тому на думку суду цей факт документально підтверджує неможливість укладення розписки на суму 50000 грн. саме 19 вересня 2011 року,оскільки в цей період відповідачка була відсутня за межами м. Черкаси та не могла складати таку розписку. Крім того, в ході судового розгляду була допитана в якості свідка [PERSON], яка повідомила суду, що позивач [PERSON] зайняв їй особисто 2000 грн., на її думку, з метою особистого та незаконного збагачення, а також можливості подальшого шантажування примусив її написати розписку на суму, яка в 15 раз перевищує фактично позичену суму коштів, тобто 2000 грн. х 15 = 30000 грн. Вказані пояснення документально підтверджені письмовою розпискою (арк.спр.45 )на суму, яка дорівнює 30000 грн. В подальшому, під час повернення [PERSON] частини позиченої суми, останній помножував фактично повернуту частину коштів на коефіцієнт 15 та писав розписку на відповідну суму. Так, 24.11.2011року свідок пояснила, що повернула позивачу [PERSON] 500 грн., однак останній написав розписку про те, що він отримав від неї 7500 грн. (арк.спр.46), повертає 1000грн. позивач пише 15000,00грн.(арк.спр.47/, віддала вона позивачу 22500грн. та винна ще йому була 500 грн. ,він пише що вона йому нічого не винна(арк.спр.48).Примірники всіх вищевказаних розписок судом долучені до матеріалів цивільної справи . Позивач під час засідання взагалі відмовився давати пояснення та відповідати на запитання представника відповідача адвоката [PERSON] та суду, користуючись положенням ст.63 Конституції України, при цьому таку позицію суд розцінює як спробу ухилення від з'ясування об'єктивної істини та ставить під сумнів факт укладення договорів позики . Повернення коштів [PERSON] що підтверджує відповідачка письмовими доказами у вигляді витягів з блокноту [PERSON], в якому містяться суми грошових коштів та ім'я [PERSON] за 2008 рік, суд не може взяти до уваги, оскільки підрахунки велись в доларах,розписок від [PERSON] про повернення позики відповідачка не надала. Крім того розписка яка була написана 19 вересня 2011 року на думку суду доводить факт неможливості укладання договору позики на дату, вказану в письмовій розписці, оскільки відповідачка відповідно до довідки Державної прикордонної служби України №254/П-7962 в період часу з 15.09.2011 року по 23.09.2011 перебувала за кордоном в Російській Федерації. Враховуючи що відповідачем не надано доказів тиску [PERSON] на [PERSON], що відповідачка виплатила приблизно вже 144 тисячі гривень відповідачу , також що остання зверталася до правоохоронних органів з даного приводу ,а тому суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509,1046 ЦК України, ст.ст.10,11, 57-60, 214, 215, 223 ЦПК України , суд-,

Outcome: partial