Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою та її вихованні. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачкою з жовтня 2012 року по серпень 2015 року проживали однією сім'єю, мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. 05 липня 2016року Деснянським районним судом міста Києва винесено рішення про задоволення таких вимог: визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та зобов'язати відділ РАЦС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], а саме записати батьком дитини [PERSON], [INFO], змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», видати нове свідоцтво про народження дитини. Однак, з 01 серпня 2015 року відповідач [PERSON] не надає йому можливості спілкуватися з дочкою та приймати участь у її вихованні, що зумовило звернення до суду. Позивач просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні та у вихованні дитини та визначити способи участі у вихованні дочки. В судовому засіданні позивач надав уточнені позовні вимоги, визнавши графік спілкування батька з дитиною, якій зазначений у висновку від 29 березня 2017року №102/03/31 - 2611 встановлений комісією з питань захисту прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, а саме: першої та третьої неділі місяця з 10:00 годин до 13:00 годин у присутності матері дитини - [PERSON], [INFO]; другої та четвертої суботи місяця з 15:00 годин до 18:00 годин у присутності матері дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19 січня 2018року, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідач [PERSON] 19 січня 2018 року в судовому засіданні отримавши копію уточненої позовної заяви, яка містить зменшення позовних вимог визнав та не заперечував проти задоволення, але зазначив, що вважає за необхідним в рішенні суду прописати в частині графіку спілкування з дитиною у присутності матері або бабусі і дідуся, якщо мати відсутня у місті, обґрунтовуючи тим, що дитина проживає з ними в одній квартирі і вони приймають участь у вихованні дитини. Також зазначив, що необхідно встановити чітке побачення з дитиною, а саме, у вигляді прогулянок. Представник Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Харченко О.В. в судовому засіданні підтримали наданий висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини, зазначивши, що встановлюючи саме такий графік, який зазначений у висновку, керувалися чинним законодавством України та діяли в інтересах дитини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників по справі, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, але з жовтня 2012року по серпень 2015року спільно проживали та вели господарство, мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. 05 липня 2016року Деснянським районним судом міста Києва винесено рішення про задоволення таких вимог: визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та зобов'язати відділ РАЦС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], а саме записати батьком дитини [PERSON], [INFO], змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», видати нове свідоцтво про народження дитини. Як встановлено судом, після припинення відносин між сторонами, відповідач [PERSON] та дочка [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дочкою, і тому в листопаді 2016року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом. Службою у справах дітей Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією до суду наданий письмовий висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/03/31 - 2611 від 29.03.2017року щодо доцільності встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], відповідно до якого представник служби у справах дітей вважає за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, визначивши графік, а саме: першої та третьої неділі місяця з 10:00 годин до 13:00 годин у присутності матері дитини - [PERSON], [INFO]; другої та четвертої суботи місяця з 15:00 годин до 18:00 годин у присутності матері дитини - [PERSON], [INFO]. До вказаного висновку комісія прийшла з урахуванням віку дитини, пояснень батьків, а також прав дитини на спілкування з батьком. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до вимог статті 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з наведеного, суд дійшов про те, що немає підстав для усунення батька від спілкування з дитиною. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, тому в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO] буде правомірно встановити порядок спілкування дитини з батьком. Відповідно ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого обєднання сімї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Приймаючі рішення у справі, судом враховано, що позивач є фізично та психічно здоровою людиною, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має усі умови для спілкування з дитиною, працює, що підтверджується характеристиками з місця роботи та договором про співпрацю №3, в добровільному порядку готовий надавати матеріальну підтримку для дочки, тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з дочкою. Таким чином, визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року та прийняв до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Обставини, які б давали підстави сумніватись у такому висновку - судом не встановлені. Як і Висновок № 2/03-17 спеціаліста за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] від 30 березня 2017року, який наданий стороною відповідача, також не містить обґрунтувань щодо підстав для позбавлення батька права на спілкування з дочкою. Зокрема, суд зазначає, що не може бути взято до уваги, твердження представника відповідача, щодо встановлення в частині графіку спілкування з дитиною у присутності батьків відповідача: бабусі - [PERSON] або дідуся - [PERSON], якщо мати відсутня у місті, та зазначити чітке побачення, а саме, у вигляді прогулянок, оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Отже, в заявлених вимогах відсутня вимога щодо встановлення у графіку присутності бабусі або дідуся, якщо мати відсутня у місті, про що, також заперечував і позивач. Крім того, як вбачається з матеріалів справи бабуся або дідусь заяв про бажання бути присутніми під час зустрічей дитини з батьком не надавали, дослідженням питання їх присутності під час зустрічей батька з дитиною під час винесення висновку про участь батька у вихованні дитини комісією з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не було. Як зазначила в судовому засіданні представник Служби у справах дітей - Харченко О.В., а ні позивач, а ні відповідач з такими заявами до них не зверталися. Що стосується визначення чіткого графіку у вигляді прогулянок, суд ставиться критично, оскільки, згідно з ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку. Встановлення графіку лише у вигляді прогулянок, суд вважає, що це є обмеженням прав дитини і батька, що не може відповідати інтересам дитини. Крім того, кліматичні умови нашого регіону не дають впевненості в постійно гарній погоді для постійних прогулянок. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 150, 151 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відносно позивача, [PERSON] відсутня інформація щодо фізичних або психічних вад, або інших факторів, які б перешкоджали йому виховувати доньку, і тому суд,

Outcome: approved