Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя та просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін; визнати право власності на ? частину спірної квартири за [PERSON], посилаючись на таке. З 17 липня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2014 року по справі № 521/21266/13-ц, яке набрало законної сили 17 лютого 2014 року. Від шлюбу є донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. У період шлюбу 27 серпня 2010 року подружжям за сімейні кошти була придбана двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS], відповідно до Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2010 року. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони згоди щодо поділу спільного майна не дійшли. Тому, позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів, та в інтересах дитини. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати його особистою приватною власністю 86/100 частин квартири [ADDRESS]; визнати спільною сумісною власністю сторін 14/100 частин спірної квартири; поділити спільне майно шляхом визнання права власності за [PERSON] 7/100 частини спірної квартири, та визнання права власності за [PERSON] 7/100 частин спірної квартири. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] продав власну квартиру, отриману у дар від своєї бабусі за 50000,0 доларів США та через 11 днів придбав нову квартиру для себе та своєї родини, додавши до особистих коштів кошти своєї родини, отримані ним у якості заробітку у розмірі 8000,0 доларів США, що у свою чергу є вартісною складовою частини квартири [ADDRESS], яка підлягає поділу як спільне майно подружжя. Відтак, 86/100 частин спірної квартири належить позивачу як особиста приватна власність, що не підлягає поділу, й відповідно поділу підлягає 14/100 частин спірної квартири, що була придбана саме за спільні грошові кошти подружжя. Зважаючи на вимоги ст. ст. 60, 69-71 Сімейного кодексу України, під час поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] належить по 7/100 частин спірної квартири кожному. У наступному судовому засіданні [PERSON] були уточнені позовні вимоги, вона просила суд поділити спільне майно таким чином: визнати право власності на ? частину двокімнатної квартири загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; визнати право власності на ? частину двокімнатної квартири загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; визнати право власності на ? частину двокімнатної квартири загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. [PERSON] надав до суду заяву про визнання уточненого позову про поділ подружнього майна у повному обсязі та заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя залишено без розгляду та продовжено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 17 липня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2014 року по справі №521/21266/13-ц, яке набрало законної сили 17 лютого 2014 року. Від цього шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07 жовтня 2011 року, запис № 980, яка проживає з матір'ю. 27 серпня 2010 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м., відповідно до договору купівлі-продажу від 27 серпня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3-843. Право власності в КП «ОМБТІ та РОН» на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] 08 вересня 2010 року за №332 в книзі: 743пр-92, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» за №27249244 від 08 вересня 2010 року. Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлене законом чи договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, за час перебування у шлюбних відносинах сторони набули право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. За п. 30 цієї Постанови при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непра цездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають іс тотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спіль ного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, части майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони по-іншому домовилися про поділ квартири, а саме з врахуванням інтересів малолітньої дочки. Відповідно до ст. 3 СК України мати, батько, дитина становлять сім'ю. Згідно ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України кожен має право на житло та достатній життєвий рівень. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим, поділити квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м., шляхом визнання права власності на неї в таких частках: - визнати за [PERSON] право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м.; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м.; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: approved