Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, збільшивши позовні вимоги в лютому 2016 року, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та договору довічного утримання до відповідачів [PERSON], [PERSON], де третьою особою на стороні відповідачів виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], посилаючись на те, що 01.02.2016 року йому зателефонували та повідомили, що 30.01.2016 року помер його батько [PERSON] Вказує, що [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO] м Чернівці, а також був власником цієї квартири. Позивач зазначає, що для здійснення поховання свого батька він приїхав з м.Київ в м.Чернівці. Прийшовши в квартиру для того, щоб взяти батькові одяг, невідомі особи, які представились як [PERSON] та [PERSON], самостійно винесли одяг для поховання та повідомили, що [PERSON] вже не є власником квартири, оскільки здійснив її продаж 28.01.2016 року, тобто за два дні до смерті. Зі слів сусідів йому стало відомо, що його батько впродовж останнього часу дуже хворів та з квартири не виходив. Також йому повідомили, що [PERSON] працює листоношею і впродовж останніх півтора місяці перед смертю почала періодично його відвідувати, а згодом в квартиру почав приходити і її син [PERSON] Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №111 від 01.02.2016 року [PERSON] помер 30.01.2016 року в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Безпосередньою причиною смерті є набряк та набухання речовини головного мозку, а також алкогольна енцефалопатія, синдром Гайе-Верніке. Наслідком синдрому Гайе-Верніке є часткова втрата памяті, атрофія діяльності мозку, психічні захворювання. Позивач вказує, що в тексті договору купівлі-продажу квартири, який йому надано відповідачами, зазначено, що 13.01.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено довіреність (реєстровий №165), якою [PERSON] уповноважив [PERSON] на здійснення повноважень від його імені та в його інтересах на продаж квартири. В подальшому відповідно до довіреності, 28.01.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу (реєстровий №395) квартири [ADDRESS], згідно з яким [PERSON] від імені [PERSON] здійснив продаж належної [PERSON] на праві власності квартири на користь своєї матері [PERSON] Зазначає, що відповідно до п.3 договору продаж здійснено за 15000 грн., а в п.4 договору вказано, що продавець в особі представника ([PERSON]С.) вважає зазначену в договорі ціну продажу вигідною і її розмір його задовольняє. Позивач стверджує, що [PERSON], скориставшись безпорадним станом [PERSON], здійснив продаж двохкімнатної квартири загальною площею 58,7 кв.м. за ціною 15000 грн., що еквівалентно 700 доларів США, яка є значно заниженою порівняно з цінами, що склалися на ринку нерухомого майна. Вказує, що [PERSON] розумів на момент фактичного продажу квартири, що [PERSON] перебуває в безпорадному стані внаслідок зловживання алкоголем та синдрому Гайе-Верніке, а також те, що потреби дійсного власника у продажу квартири не було, тим більше за ціною, яка є заниженою від фактичної вартості квартири. Стверджує, що відповідач [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу, діяв фактично у своїх інтересах та всупереч інтересам довірителя (власника квартири), оскільки квартиру відчував на користь своєї матері [PERSON], яка входить до кола близьких родичів. Позивач вважає, що довіреність від 13.01.2016 року підлягає визнанню недійсною, оскільки дійсного наміру відчужувати своє єдине житло [PERSON] не мав, а тому свідомо не міг підписати такий документ. Зазначає, що після подачі позову до суду, йому стало відомо, що відповідачі 01.02.2016 року уклали між собою договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким [PERSON] передала у власність своєму сину спірну квартиру. Стверджує, що укладенням договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відповідачі фактично позбавили його спадщини, чим порушили його права, так як він є спадкоємцем після смерті свого батька за законом та належить до першої черги спадкоємців. На основі викладеного, позивач просить суд визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 13.01.2016 року (реєстровий №165), якою [PERSON] уповноважив [PERSON] на здійснення повноважень від його імені; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 28.01.2016 року (реєстровий №395); визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), згідно з яким [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 01.02.2016 року (реєстровий №482),\~а також\~стягнути з\~відповідачів на\~його користь\~понесені судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору. Ухвалою судді від 16 лютого 2016 року\~ провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], де третьою особою на стороні відповідачів виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та договору довічного утримання відкрито. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судовому засіданні вказав суду, що [PERSON] це його батько. Батьки перебували в розлученні, а тому він вперше познайомився з власним батьком в 13 років. В 15 років він прожив у батька один рік. На той час його батько вже почав зловживати алкоголем. Сам [PERSON] на той час проживав з якоюсь жінкою на імя [PERSON], яка в подальшому його покинула через зловживання алкоголем. Потім у 2009 році з Америки до батька приїхала бабуся позивача, мати його батька, яка проживала разом з ним впродовж 2009-2010 років. У 2011 році у віці 78 років бабуся позивача померла, позивач був присутній на її похоронах. Його батько на той момент, перебуваючи в запої, був неадекватний. А тому похороном бабусі займався він, йому допомагав ще друг батька. Коли померла його бабуся, то [PERSON] був настільки пяний, що не розумів що саме відбувається, а тому позивач ставив йому капельниці та викликав медсестер. Сам [PERSON] жив за рахунок коштів, які висилала бабуся з Америки та йому відомо, що [PERSON] з цих коштів придбав 2 контейнера на ринку. Також бабуся позивача мала на рахунку кошти в сумі 8000 доларів США, які після смерті бабусі залишились в розпорядженні [PERSON] Зв'язок з [PERSON] позивач підтримував по телефону. Також позивач просив своїх друзів щоб ті наглядали за батьком. Останні казали що ситуація стає все гірше та батько постійно вживає алкоголь. У 2016 році до позивача зателефонували з моргу та сказали, що помер його батько. Хоронив батька також сам позивач. В цей же час, коли позивач зайшов у квартиру його батька, то [PERSON] передав йому пакет з речами та фотографіями і сказав, що квартира вже не належить позивачу. Сусідка позивачу сказала, що останні два місяці у квартиру ходила [PERSON]. Півтора місяця до смерті батька, з ним не було звязку та телефон був виключений. Підтвердив, що після смерті бабусі він сам забрав документи з квартири та сказав про це батьку, враховуючи те, що в квартирі почали з'являтися якісь підозрілі люди, щоб їх ніхто не вкрав. Через пару тижнів після цього до нього зателефонував його батько та вони через це посварились. Друзі батька сказали, що той пізніше відновив документи. Зі слів знайомих йому відомо, що перед смертю [PERSON] уже не міг ходити. Відповідачів позивач у квартирі ніколи не бачив та батько ніколи не казав йому, що хоче продати квартиру, а також ніколи не висловлював бажання піти в пансіонат. Сам позивач не знав що існує заборгованість за квартиру, він знав, що після смерті бабусі у батька залишились кошти, на які він жив, окрім пенсії. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та в письмових поясненнях, просила суд задовольнити позовні вимоги. Доповнила, що позивач не бачився з батьком з 31.12.2011 року, тобто з моменту смерті його бабусі (матері покійного батька). У позивача з батьком виникали суперечки із-за зловживання алкоголем. Вважала, що нотаріусом порушено порядок вчинення нотаріальної дії, оскільки навіть по обличчю [PERSON] було видно, що він зловживав алкоголем. Позивач дійсно в 2011 році взяв оригінали документів на спірну квартиру, тому що батько сильно випивав. На похорони прабабусі в 1999 році позивач взагалі не приїжджав. Позивач навіть протягом одного року проживав з батьком в м.Чернівці, однак [PERSON] вживав алкогольні напої, тому він вимушений був повернутися в [PERSON]. Крім того, з метою встановлення дійсності звіту та перевірки достовірності інформації зі звіту про оцінку майна від 29.10.2015 року, вона звернулась із запитом до Фонду Державного майна України, який є розпорядником Єдиної бази звітів про оцінку. Відповідно до відповіді від 16.08.2016 року, субєктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут оціночних експертиз і права» оцінка житлової квартири [ADDRESS] (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці не виконувалася. Відомості про оцінку житлової квартири у Єдиній базі даних звітів про оцінку відсутні, а тому звіт є недійсним. Допитана в якості свідка відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву. Пояснила, що вона протягом 27 років працює листоношею на пошті, доставляла пенсію і бабусі, і матері [PERSON] Коли мати [PERSON] була в США, то вона приносила та платила [PERSON] пенсію по дорученню. Починаючи з серпня 2015 року [PERSON] приходили листи про те, що його контейнери та квартира арештовані. Були рішення суду, оскільки [PERSON] протягом 4 років ні за що не платив, навіть за комунальні послуги, через це виникла значна заборгованість, в тому числі за електроенергію. [PERSON] просив її купити йому щось поїсти та купити ліки. В грудні 2015 року та в січні 2016 року вона ходила до нього по 4-5 разів на день, бо він не мав що їсти. Він передзвонив усім своїм друзям, однак всі від нього відмовилися. Позивач трубку не брав. В 2011 році позивач приїхав на похорони до бабусі, забрав всі гроші і поїхав. Позивач приїхав на другий день після смерті [PERSON] Крім цього, вона пояснила, що вона сказала [PERSON], що більше не прийде до нього, якщо він буде просити спиртне, однак він стояв на колінах і плакав, обіцяв, що не буде просити випити. Після Нового року [PERSON] обдзвонив всіх своїх друзів і просив допомоги, щоб оплатити борги, навіть якомусь другові телефонував в США, але всі відмовилися. Вона з сином заплатили 32000 грн. за контейнера, допомагала також дочка з Італії. 11-12 січня 2016 року [PERSON] сказав, що він через місяць опиниться на вулиці і попросив її, щоб її син прийшов до нього. [PERSON] попросив дати йому 20000 грн., оскільки він збирається іти до пансіонату у Садгору, щоб ні для кого не бути тягарем. Вона його відмовляла від цього. З серпня 2015 року [PERSON] на вулицю не виходив. Після підписання спірної довіреності, вона йому дала 20000 грн., щоб він розрахувався з боргами. Також [PERSON] пропонував їй розписатися, однак він все одно збирався іти до пансіонату, навіть якісь гроші заплатив наперед. В день підписання довіреності, а саме: 13.01.2016 року, вона принесла [PERSON] поїсти, він був тверезий, адекватний, попросив [PERSON] привезти нотаріуса. Нотаріус довго з ним розмовляла. [PERSON] написав довіреність через те, що сам не міг нікуди ходити і не міг займатися цим. Він добровільно все підписував. На той час його борги ще не були погашені. Заборгованість по оплаті за комунальні послуги оплачував [PERSON], а також донька з Італії допомагала. Позивача не було чотири роки після смерті бабусі. [PERSON] познайомився з [PERSON] в січні 2016 року. Вона [PERSON] не давала алкогольних напоїв. [PERSON] сам назвав ціну за квартиру в сумі 15000 грн. Станом на 28.01.2016 року [PERSON] був у нормальному стані, навіть 30.01.2016 року о пів на другу він теж був нормальний, адекватно говорив і сміявся. У нього був артрит, тому він не виходив і категорично не хотів звертатися до лікарів, навіть розписку написав, що він відмовляється від лікарів. На похоронах була мати позивача, тому вона і не пішла на похорони. Просила відмовити в задоволенні позову. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в грудні 2015 року він почав допомагати матері по догляду за [PERSON] Він фізично сам не міг ходити, ходив тільки по квартирі, а на вулицю не виходив. [PERSON] був адекватним, з ним можна було нормально розмовляти. [PERSON] мав значний борг за контейнери на ринку і попросив його цим зайнятися. Він та [PERSON]В все оплатили. [PERSON] попросив його привезти нотаріуса додому. В день видачі довіреності від 13.01.2016 року [PERSON] був тверезий, адекватний, усе перечитав, ставив питання нотаріусу. Крім того, він чув, як [PERSON] з кимось розмовляв по телефону та домовлявся з приводу влаштування у Садгору, що там буде і житло, і харчування, і якась робота. Вони йому на давали алкогольні напої. Сума заборгованості у [PERSON] була більше 30000 грн. [PERSON] просив його продати контейнери і зробити його батькам памятник. Зі слів [PERSON], вона давала [PERSON] кошти в сумі 15000 20000 грн. за купівлю квартири, однак він при передачі грошей не був. Доручення було оформлено на двох на нього і на [PERSON] Продали квартиру за 15000 грн. як вказано в договорі купівлі-продажу. 28.01.2016 року [PERSON] був в нормальному стані. В останній день йому стало погано. Він їхав за швидкою медичною допомогою на своєму автомобілі, також їхала і [PERSON] Вони враховували, що [PERSON] ходила до [PERSON] та допомагала йому, все оплачувала, в тому числі і контейнери, тому вважав, що 15000 грн. це адекватна ціна за квартиру, тим більше, що [PERSON] сам назвав цю ціну. В [PERSON] були всі умови для проживання і харчування. [PERSON] говорив, що зробить довіреність на них і вони будуть обслуговувати квартиру, а в подальшому продадуть її за скільки зможуть. [PERSON] хотів кошти від продажу квартири передати в геріатричний пансіонат. Привести нотаріуса додому це була воля [PERSON] Приватний нотаріус [PERSON] зі своїм помічником 05.01.2016 року чи 06.01.2016 року приходили до [PERSON] в спірну квартиру, вони розмовляли, він задавав питання, він не був в стані алкогольного спяніння та був адекватний. 13.01.2016 року приватний нотаріус [PERSON] прийшла в спірну квартиру, дала [PERSON] чистий аркуш паперу та запропонувала йому написати власноручно заяву про те, що він просить посвідчити довіреність. Вказану заяву [PERSON] особисто написав і підписав, він був свідомий. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву. Доповнив, що його довірителі знали [PERSON] більше 30 років. [PERSON] товаришувала з покійною бабусею позивача. В 1986 році [PERSON] розлучився з дружиною і переїхав проживати в м.Чернівці до своєї матері. В 1998 році [PERSON] (мати покійного [PERSON]Б.) виїхала на роботу в США, а [PERSON] залишився проживати зі своєю бабусею [PERSON]. З того часу [PERSON] часто приходила в спірну квартиру. [PERSON] навіть намагався створити сімю з [PERSON] В 1999 році померла [PERSON], на похорони до якої позивач не приїздив. Коли померла бабуся позивача, то він приїжджав в м.Чернівці. В ніч після похорону позивач обікрав свого батька, забрав коштовності зі шкатулки, а також правовстановлюючі документи на квартиру. [PERSON] телефонував до позивача з цього приводу і вони сильно посварилися. З того часу покійний з сином не спілкувалися. Протягом 2013-2014 років [PERSON] звертався до [PERSON] для того, щоб вона знайшла пансіонат для хворих, однак Чернівецький геріатричний центр [PERSON] знайшов сам. Він хотів, щоб його там обслуговували та доглядали. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважала необґрунтованими з підстав, зазначених в заяві-поясненні. Доповнила, що 13.01.2016 року до нотаріуса звернувся [PERSON] Він попросив оформити довіреність з викликом нотаріуса додому. Нотаріус з помічником виїхали на місце проживання до [PERSON] Вони зясували його особу, його волевиявлення та розяснили йому все. [PERSON] власноручно написав заяву про те, що бажає посвідчити довіреність на розпорядження належною йому квартирою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON] і добре його знає. Спочатку він був гарною дитиною, ходив до музичної школи, але на випускний вечір дуже напився, і з тих пір його життя стало не на ту дорогу. Поступив в інститут у м.Києві, але не закінчив його, бо влаштував бійку у ресторані і йому дали умовний термін. Почав працювати співаком, музикантом, грав у ресторані «Буковина». Він був постійно у цьому колі, і це зіпсувало його як людину через постійні пиятики. Останній час він взагалі «зїхав з котушки». [PERSON] їй говорив, щоб вона його не сварила, оскільки він алкоголік зі стажем і його не змінити. Мати [PERSON] працювала на роботі в США, висилала йому гроші, за які він практично жив, перестав працювати. Розлучився із першою дружиною, потім в нього була цивільна дружина [PERSON], але через його загули і бійки вона пішла від нього. Приблизно 10 років тому, [PERSON] телефонував їй і казав, що помирає, що його вдарили по голові і треба промити рану, він лежав на дивані, голова була у крові. [PERSON] був неадекватний, особливо в останній час: міг взяти 200 грн., а наступного дня приходив сильно пяний і просив іще грошей. Потім він продав гараж і почав пити нескінченно. Товариші приносили йому продукти та ліки, а він це кидав у стелю і кричав, щоб йому дали горілку. Навіть вночі просив принести йому горілку. Вимагав пенсію у матері, що вона навіть тікала з дому. Після смерті матері взагалі суцільно запив, йому вдома ставили внутрішньовенні системи, але не могли привести його до тями, і на похоронах матері він не був присутній. Позивач приїхав на похорони до бабусі та займався похоронами саме він. Позивач не крав цінності з квартири, а забрав їх, щоб [PERSON] не пропив. Якщо він був пяний, то нічого взагалі не тямив. [PERSON] працює листоношею. Вона з сімєю [PERSON] не товаришувала. [PERSON] говорив, що всім від нього потрібна тільки квартира. [PERSON], за півтори місяці до смерті [PERSON], почала до нього ходити. Коли [PERSON] був в стані алкогольного спяніння, то він нічого не розумів. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] це її сусід. [PERSON] був хорошою людиною, але любив випити. [PERSON] телефонував своєму сину, оскільки хворів, однак зі слів [PERSON] позивач дійсно сказав, що приїде тоді, коли [PERSON] помре. [PERSON] звертався до неї з проханням його доглядати, однак вона відмовилась. З жовтня 2015 року [PERSON] доглядала за [PERSON], годувала його, прала. Син [PERSON] також приходив. До жовтня 2015 року [PERSON] висловлював наміри продати квартиру і влаштуватися в якийсь центр, щоб його доглядали, скаржився, що не може сам себе обслуговувати. [PERSON] все розумів, однак останній місяць не вставав, в нього боліли ноги. [PERSON] мав контейнер, а тому мав гроші. З 1992 року позивача вона не бачила. [PERSON] говорив, що син вкрав у нього золото. [PERSON] не був пяницею, хоча любив випити. Позивач був на похоронах батька. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона з [PERSON] були сусідами. [PERSON] часто бачила в стані алкогольного спяніння. Вона знайома з [PERSON], яка працює листоношею. [PERSON] порядна жінка, вона погодилась доглядати за [PERSON], носила йому їжу, сумки. [PERSON] погано ходив, [PERSON] його мила, оскільки він був безпорадний. З пізньої осені 2015 року вона не бачила [PERSON] в дворі. В квартиру до [PERSON] ходили питущі компанії з пляшками. Свідок [PERSON] пояснив суду, що всю сімю [PERSON] він добре знав. [PERSON] був непоганою людиною, він працював музикантом, а потім став вживати алкогольні напої. Після розлучення з першою дружиною, [PERSON] проживав з [PERSON], яка 10 років назад від нього пішла. В жовтні 2015 року він [PERSON] останній раз бачив живим. [PERSON] схватив його за руку та кричав, що він дав йому випити. Він часто [PERSON] приносив ліки, а останній кидав їх в стіну, тому що хотів алкоголь. Вони посварилися, оскільки [PERSON] поводив себе неадекватно. Після смерті матері [PERSON] почав дуже сильно випивати. Мати [PERSON] працювала в США і зробила на нього довіреність, після чого [PERSON] періодично знімав кошти. Коли померла мати [PERSON], увесь клопіт взяв на себе позивач, тому що [PERSON] був у стані дуже тяжкого алкогольного спяніння, протягом 3-4 днів був дуже тяжкий запій, і він навіть з квартири не вийшов на похорони. Позивач тоді забрав документи на квартиру та цінності, щоб [PERSON] їх не пропив. Вважав, що внаслідок такого стану в останній час [PERSON] міг попадати під вплив других людей. Йому відомо, що в жовтні 2015 року [PERSON] продав контейнер. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знав [PERSON] з 1972 року, він був музикантом. За два місяці до смерті [PERSON] він з ним спілкувався. Він завжди був неадекватним, вживав спиртне, шукав забуття у спиртному. У нього все зводилося до того, щоб випити. [PERSON] зловживав спиртним приблизно 15 останніх років. Він ніколи не висловлював думки про те, щоб піти жити в будинок престарілих або про те, щоб продати квартиру. Заради 100 грамів міг зробити усе, що завгодно. Він заходив до [PERSON] постійно та ховав від нього спиртне. Йому відомо, що у [PERSON] були контейнера на МТК «Калинівський ринок». У період з листопада 2015 року по січень 2016 року [PERSON] телефонував йому та говорив, що помирає, по розмові було чути, що він був напідпитку. Він не знає, хто така [PERSON] Позивач був на похоронах батька. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знав [PERSON] протягом 13 років, вони мали спільний інтерес до музики, разом випивали, відпочивали. [PERSON] сильно зловживав алкоголем. Він мав під диваном тазик, в який і блював, і мочився. Якщо в нього не було хоча б однієї пляшки коньяку, він себе почував дискомфортно, тому що не мав чим похмелитися. Він перестав з [PERSON] спілкуватися, тому що він дуже пив, і коли випивав, то був неадекватним, йому треба було тільки випити, і більше нічого. Востаннє він бачив [PERSON] влітку 2015 року. Наприкінці жовтня 2015 року [PERSON] спілкувався із його донькою та розповідав про сина в м.Києві, також розповідав, що до нього приходить жінка, яка приносить поїсти та випити. Після Нового року, приблизно 07 січня 2016 року, [PERSON] телефонував йому та дав свій новий номер телефону. Після цього вони ще спілкувалися по телефону. Про наміри продати квартиру чи піти в будинок престарілих [PERSON] нічого не говорив. Він [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] був музикантом. Останніх пять років перед смертю він серйозно зловживав спиртними напоями. Він міг підпадати під вплив других людей, оскільки постійно знаходився в стані ейфорії. У [PERSON] були напружені відносини з сином, оскільки син забрав золото та документи, щоб [PERSON] не пропив. Він не чув, щоб за [PERSON] хтось доглядав. [PERSON] перебував у дуже сильних запоях, він навіть міг передзвонити в третій годині ночі і просити випити. Він один раз бачив, як [PERSON] захлинався блювотними масами. [PERSON] ніколи не говорив, що хоче в будинок престарілих. Він бачив [PERSON] наприкінці листопада 2015 року, він ледве ходив. Він був на похоронах, позивач також був. Позивач рідко приїздив в м.Чернівці, останній раз він його бачив на похоронах у бабусі. Йому відомо, що в [PERSON] були контейнери на МТК «Калинівський ринок». Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, представника третьої особи, свідків, експерта, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.01.2016 року помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ №158315 (т.1 а.с.9). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] №05/02-14-01/2016 від 04.02.2016 року (т.1 а.с.15), 04.02.2016 року заведена спадкова справа за №01/2016 після смерті [PERSON], спадкоємцем усього майна померлого за законом є позивач [PERSON] Згідно довідки КЖРЕП №5 від 04.02.2016 року №530 (т.1 а.с.16) [PERSON] постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання в [INFO] з 23.08.2005 року по 30.01.2016 року, тобто по день його смерті. [PERSON] знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання у звязку з його смертю. Як вбачається з копії дублікату свідоцтва про право власності, виданого 03.01.1995 року Управлінням власності Чернівецької міської Ради народних депутатів (т.1 а.с.107), квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.05.2008 року (а.с.108) визначено, що частки кожного із співвласників спірної квартири є рівними і становлять по 1/3 частині. Вказане також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації (т.1 а.с.109). 17.05.1999 року померла бабуся [PERSON] та прабабуся позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть №051333 (т.1 а.с.70). 31.12.2011 року померла мати [PERSON] та бабуся позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ №107505 (т.1 а.с.69). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2012 року (т.1 а.с.110) та копії витягу про державну реєстрацію прав (т.1 а.с.112), [PERSON] успадкував 2/3 частини спірної квартири після смерті [PERSON] та зареєстрував своє право власності. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.113), [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 32,30 кв.м. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє,\~ користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до довіреності від 13 січня 2016 року, яка у звязку з хворобою ніг довірителя [PERSON] посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] на дому за адресою: м. Чернівці, вулиця Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська)[ADDRESS] (т.1 а.с.97), [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] бути його представниками, в тому числі з питань управління та розпорядження всім належним йому рухомим та нерухомим майном, продати, купити, прийняти в дар, обміняти, здати в оренду (найм), передати в іпотеку, заставу, вчиняти будь-які дії щодо будь-якого належного йому рухомого та/або нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд, розписуватися за нього на будь-яких документах, а також одержувати належні йому документи. В довіреності зазначено, що особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. 13.01.2016 року [PERSON] написав заяву (т.1 а.с.101), в якій просив приватного нотаріуса [PERSON] посвідчити довіреність на розпорядження всім його рухомим та нерухомим майном. Довіреність ним прочитана, зрозуміла та відповідає його волі. Претензій до нотаріуса немає, довідку про розмір плати отримав. Суд вважає, що пояснення відповідача [PERSON], допитаного в якості свідка в судовому засіданні, про те, що 05.01.2016 року чи 06.01.2016 року до [PERSON] приходила приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] з помічником не відповідають дійсності і спростовуються показами відповідачки [PERSON], допитаної в якості свідка, яка повідомила, що [PERSON] 11-12 січня 2016 року попросив її, щоб до нього прийшов [PERSON], а також спростовуються заявою-поясненням приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (т.1 а.с.58-60), в яких вона зазначила, що до неї в нотаріальну контору звернувся [PERSON] 13.01.2016 року з приводу посвідчення довіреності, а також аналогічними поясненнями представника третьої особи в судовому засіданні. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з п.1 договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2016 року (т.1 а.с.103-104), укладеного між [PERSON] (продавець), від імені якого по довіреності, посвідченій 13.01.2016 року, діє [PERSON], та [PERSON] (покупець), продавець (в особі представника) передає у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру №154, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернівецька області, місто Чернівці, вулиця Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська) в будинку №172, за що покупець сплачує певну грошову суму, яка зазначена в п.3 цього договору. Відповідно до п.3 зазначеного договору продаж за домовленістю сторін вчинено за 15000 грн., які повністю отримані продавцем (в особі представника) від покупця до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором та відсутність будь-яких претензій фінансового характеру. Правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна сторонам договору, нотаріусом розяснено. Суд вважає, що посилання відповідача [PERSON], допитаного в якості свідка, про те, що зі слів [PERSON], вона давала [PERSON] кошти в сумі 15000 20000 грн. за купівлю квартири, однак він при передачі грошей не був та те, що при укладенні договору купівлі-продажу кошти в сумі 15000 грн. були передані особисто покійному [PERSON] є безпідставними та спростовуються п.3 договору купівлі-продажу, в якому зазначено, що кошти в сумі 15000 грн. повністю отримані продавцем (в особі представника) від покупця, тобто кошти отримав представник [PERSON] Крім того, відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 30.01.2016 року (т.1 а.с.226) та [PERSON] (т.1 а.с.227) зазначено, що [PERSON] останній тиждень до смерті навіть не вставав з ліжка. Таким чином, суд вважає, що факт отримання [PERSON] коштів за продаж квартири не підтверджено належними та допустимими доказами, договір купівлі-продажу вчинено за два дні до смерті [PERSON], в той час, коли він не вставав з ліжка та не міг розпоряджатися своїми коштами. В пункті 5 договору купівлі-продажу зазначено, що згідно звіту про оцінку майна, виданого 29.12.2015 року Субєктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права», вартість квартири, яка відчужується, становить 15000 грн. За згодою сторін оригінал вищезазначеного Звіту про оцінку майна залишається на зберіганні у продавця, у справах нотаріуса залишається висновок про експертну оцінку майна. \~ \~ \~ \~Як вбачається з титульної сторінки звіту про незалежну оцінку майна, замовником вказаного звіту був відповідач [PERSON] (т.1 а.с.115), датою оцінки та складання звіту є 29.12.2015 року, тобто вказані дії вчинялися відповідачем [PERSON] до посвідчення довіреності [PERSON] на імя [PERSON] (13.01.2016 року). Крім того, згідно з поясненнями відповідачки [PERSON] та відповідача [PERSON], які допитані в якості свідків, [PERSON] в січні 2016 року після Нового року просив відповідача [PERSON] привезти нотаріуса для оформлення довіреності. Аналізуючи пояснення відповідачів, які допитані в якості свідків, суд приходить до висновку, що розмови про оформлення довіреності чи договору купівлі-продажу квартири в грудні 2015 року між [PERSON] та відповідачами не було, тим більше, що допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка [PERSON] зазначила, що [PERSON] познайомився з [PERSON] в січні 2016 року, а тому у відповідача [PERSON] станом на 29.12.2015 року були відсутні правові підстави для замовлення звіту про незалежну оцінку спірної квартири. Відповідно до висновку про вартість обєкта (т.1 а.с.115зв.), ринкова вартість двохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 58,70 кв.м. (без ПДВ) становить 15000 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2014 року №358 «Деякі питання реалізації положень Податкового кодексу України щодо оцінки майна» передбачено, що інформація із звіту про оцінку майна, що складений для цілей оподаткування, вноситься безперешкодно та безоплатно до єдиної бази даних звітів про оцінку. Зазначена інформація складається за встановленою Фондом формою та є додатком до звіту. Згідно з листом Фонду державного майна України №10-36-15683 від 16.08.2016 року (т.1 а.с.233), Фондом в особі розпорядника та адміністратора Єдиної бази надано інформацію про те, що субєктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права» оцінка житлової квартири, розташованої за адресою: м. Чернівці, вулиця Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська)[ADDRESS], не виконувалася. Відомості про оцінку вказаної житлової квартири у Єдиній базі відсутні. Відповідно до вимог підпункту 2 пункту 1 Постанови звіт про оцінку майна є дійсним за умови включення інформації з нього до Єдиної бази. Суд вважає, що оскільки відомості про оцінку спірної квартири у Єдиній базі даних звітів про оцінку відсутні, тому звіт про незалежну оцінку майна від 29.12.2015 року, замовником якого був відповідач [PERSON], не є дійсним. Крім того, суд вважає, що посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що [PERSON] збирався іти до пансіонату у Садгору, щоб ні для кого не бути тягарем, а також те, що [PERSON] хотів кошти від продажу квартири передати в геріатричний пансіонат та те, що вже навіть якісь кошти передав в пансіонат, є безпідставними та спростовуються листом Чернівецького геріатричного пансіонату №466 від 10.08.2016 року (т.1 а.с.235), відповідно до якого [PERSON], [INFO], житель [INFO], в пансіонат не звертався. Зазначений факт підтвердили в судовому засіданні також свідки [PERSON] та [PERSON] 01.02.2016 року між відповідачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким [PERSON] передала у власність своєму сину відповідачу [PERSON] спірну квартиру, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.47-48). Відповідно до повідомлення КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №132 від 31.03.2016 року (т.1 а.с.170), [PERSON] був зареєстрований в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з 12.08.1996 року з діагнозом: «Біла гарячка. Хронічний алкоголізм ІІ ст. у формі запійного пияцтва» у звязку з тим, що лікувався в стаціонарному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні з 06.07.1996 року по 12.08.1996 року. З 2004 року в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» не звертався. Згідно з листом КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» №1586 від 21.03.2016 року (т.1 а.с.167а), [PERSON] був госпіталізований черговою бригадою Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Чернівці 30.01.2016 року з важким психічним розладом інтоксикаційного ґенезу у відділення інтенсивної терапії та реанімації лікарні і, незважаючи на розпочату інтенсивну терапію і заходи реанімації, помер через 1 годину 20 хвилин після госпіталізації. Тіло померлого було направлено на судово-медичний розтин. Судово-медичний діагноз: «Гостре отруєння етиловим спиртом». Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №111 від 01.02.2016 року (т.1 а.с.10) [PERSON] помер 30.01.2016 року в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Причиною смерті є набряк та набухання речовини головного мозку, алкогольна енцефалопатія, синдром Гайе-Верніке. Як вбачається з висновку експерта №97 від 15.02.2016 року (т.1 а.с.199-201) смерть [PERSON] настала від гострого отруєння етанолом, про що свідчить гіпертоксична концентрація етилового спирту в крові (4,80 проміле); дані автопсії: запах алкоголю від внутрішніх органів; підплевральні крововиливи; набряк тканини легень; набряк ложа жовчного міхура; поодинокі крапкові крововиливи в слизову шлунка; дистрофічні зміни тканини нирок, міокарда, головного мозку; застійне повнокровя внутрішніх органів; рідка темно-червона кров в серці та порожнинах великих кровоносних судин; дані судово-гістологічної експертизи; вогнищевий нефронекроз, набряк мяких мозкових оболонок, набряк речовини головного мозку, повнокровя, емфізема, ателектази легень, крововиливи в стінці шлунку, дистрофічні зміни печінки; а також дані медичних документів: анамнез захворювання: зі слів дружини пиячить багато тижнів підряд. Вживає різні алкогольні напої. Категорично відмовлявся (письмово) від будь-якої медичної допомоги. Забороняв викликати до нього лікарів і швидку медичну допомогу. Тиждень тому була блювота з кровю. Перестав ходити, нервувався, не спав, постійно похмелявся. У важкому стані доставлений у відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні. Психічний статус: ослаблений, блідий, на запитання відповідає мляво. Жовтий колір. Аутопсихічно млявий. Свідомість дещо сплутана. Наявність розмов, сприйняття та інших психоневрологічних симптомів неможливо виразити у звязку з важким соматичним станом. Соматичний статус: загальний стан важкий, блідий, на запитання відповідає односкладно. АТ 75-80/50 мм. рт.ст. Пульс 80 уд/хв. Дихання в легенях аускультативно ослаблене. Живіт пальпаторно мякий. С-м Пастернацького не визначається. Фізіологічні відправлення неохайні. Пастозність гомілок. Алкогольна інтоксикація, гіпотонічний криз, коматозний стан невизначеного походження. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупу [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості 4,80 проміле, що стосовно до живих осіб відповідає важкому отруєнню з можливим смертельним наслідком. Суд вважає, що посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON], допитаних в якості свідків, на те, що [PERSON] останнім часом не вживав алкоголь є безпідставними та спростовуються висновком експерта №97 від 15.02.2016 року, згідно з яким смерть настала від гострого отруєння етанолом, та поясненнями [PERSON], які зазначено у висновку, а саме: зі слів дружини пиячить багато тижнів підряд. Крім того, факт вживання [PERSON] спиртних напоїв підтверджується і показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні, які підтвердили те, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями та поводився неадекватно. Ухвалою суду від 14.07.2016 року по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Комунальній медичній установі «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (т.1 а.с.189-190). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року (т.1 а.с.203-207), [PERSON] за життя станом на 13.01.2016 року виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, активна залежність по МКХ-10 (хронічний алкоголізм ІІІ, виражені зміни особистості внаслідок вживання алкоголю, стан хронічної алкогольної інтоксикації по МКХ-9). За своїм психічним станом за життя станом на 13.01.2016 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними. [PERSON] за життя станом на 28.01.2016 року виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан алкогольної інтоксикації з гострою енцефалопатією Гайе-Верніке по МКХ-10 (психічний розлад у формі енцефалопатії Гайе-Верніке внаслідок алкогольної інтоксикації у особи з хронічним алкоголізмом ІІІ по МКХ-9). За своїм психічним станом за життя станом на 28.01.2016 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними. Експерт [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала висновок судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року та пояснила, що енцефалопатія Гайе-Верніке є психічним розладом, який виникає у осіб з хронічним алкоголізмом ІІІ, тобто, на пізніх стадіях хвороби з постійним вживанням алкоголю. ІІ стадія хронічного алкоголізму це синдром психічної та фізичної залежності. Алкоголь змінює процес обміну речовин в організмі і структурно перестроюється. ІІІ стадія хронічного алкоголізму це кінцева стадія, це відчуття голоду та відчуття спраги. Це вже розлад та деградація особистості. В таких осіб мотивація тільки одна випити. Тканини мозку та печінки руйнуються, спочатку настає функціональне руйнування, а потім і органічне. Руйнуються нервові клітини і тканини мозку. Наступає відмирання клітин мозку. Для проведення експертизи вони брали історію хвороби [PERSON] за 1996 рік, за 2016 рік, лист-відповідь КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» та судово-медичну експертизу трупа. У [PERSON] була ІІІ стадія, в нього був коматозний стан. Зі слів особи, яка представилась дружиною [PERSON] (відповідачка [PERSON]В.), [PERSON] пиячить щоденно, заговорюється, не спить, було блювання з кровю. Те, що [PERSON] не лікувався в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» та з 2004 року не звертався в диспансер за лікуванням, ніяк на висновок експертизи не впливає, оскільки у алкоголіків страдає критика і ніхто добровільно не хоче іти лікуватися. У [PERSON] була порушена критика і воля, відсутній самоконтроль. За своїм психічним станом за життя станом на 13.01.2016 року та станом на 28.01.2016 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними. Ухвалою суду від 20.10.2017 року по справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України (т.2 а.с.44-46). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №53 від 07.12.2017 року (т.2 а.с.49-59), [PERSON] на момент складання довіреності 13.01.2016 року виявляв психічний розлад у формі синдрому залежності від алкоголю та за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дати відповідь на питання про психічний стан [PERSON] та його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на 28.01.2016 року не є можливим, оскільки в матеріалах справи немає даних про те, що цього дня [PERSON] особисто вчиняв будь-які юридично значимі дії. Суд не приймає як доказ висновок судово-психіатричного експерта №53 від 07.12.2017 року (т.2 а.с.49-59), оскільки в даному висновку не дані відповіді на всі запитання, які поставлені судом перед експертами, а також не в повній мірі надано оцінку медичній документації, не враховані протиріччя та розбіжності в поясненнях свідків, дослідницька частина та підсумкові висновки експертизи є суперечливими, не вказано причини розбіжностей з висновком первинної експертизи. Крім того, вказаний висновок суперечить висновку судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року та фактичним обставинам, які встановлені в судовому засіданні. Також, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] з приводу того, що [PERSON] не був пяницею та був адекватним, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, висновком судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року, а також письмовими поясненнями цього ж свідка, які надані оперуповноваженому Шевченківського відділення поліції Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області 30.01.2016 року (т.1 а.с.228), які оглядалися судом, та в яких зазначено, що [PERSON] постійно вів себе неадекватно. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Статтею 239 ЦК України також передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Також відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Суд вважає, що оскільки за своїм\~психічним станом\~за життя\~станом на\~13.01.2016\~року [PERSON]\~не міг\~усвідомлювати значення\~своїх дій,\~надавати їм\~оцінку та\~керувати ними,\~а тому довіреність, яка посвідчена 13 січня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 165), якою [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] в тому числі і на здійснення повноважень на продаж квартири, необхідно визнати недійсною, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст.215, 216 ЦК України. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що при укладенні договору купівлі-продажу, волевиявлення продавця повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Згідно з розяснень п.п. 7, 19, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд вважає, що оскільки довіреність, яка посвідчена 13 січня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 165), якою [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] в тому числі і на здійснення повноважень на відчуження спірної квартири, визнається недійсною, тому необхідно визнати недійсним і договір купівлі-продажу квартири від 28.01.2016 року, укладений між [PERSON] (продавець), від імені якого по довіреності, посвідченій 13.01.2016 року, діє [PERSON], та [PERSON] (покупець), та договір довічного утримання (догляду) від 01.02.2016 року, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] спірну квартиру, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Визнаючи недійсним договір довічного утримання, суд виходить з того, що були відсутні правові підстави для його укладення, оскільки угода, на підставі якої було набуто право власностиі на цю квартиру (договір купівлі-продажу від 28.01.2016 року) визнається судом недійсним (з моменту його вчинення). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідачами [PERSON], [PERSON] та їх представником не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалися заявлені заперечення. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути\~\~на користь позивача [PERSON] судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі по 3996,20 грн. з кожного (загальна сума 7992,40 грн. (551,20*3)+6338,80 грн.), що підтверджується квитанціями (т.1 а.с.2, т.1 а.с.26, т.1 а.с.46, т.2 а.с.115). \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved