Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ПАТ «Харківський інструментальний завод», третя особа [PERSON] , яким він просить визнати за [PERSON] право на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно ордеру на заселення житлового приміщення від 27.12.1957 його батька [PERSON] було вселено в будинок [ADDRESS] разом з дідом позивача [PERSON] . В цьому будинку позивач постійно проживав до призову його на військову службу у 1987 році. Після демобілізації позивач проживав зі своєю дружиною в селищі Пісочині Харківської області. В березні 2014 року у зв`язку з тяжкою хворобою батька позивач вселився до батька у квартиру [ADDRESS] , з тих пір проживає за вказаною адресою та доглядає за батьком. Коли позивач звернувся у грудні 2018 року до центру надання адміністративних послуг з метою реєстрації його місця проживання за вищезгаданою адресою йому було роз`яснено, що реєстрація його місця проживання за відповідною адресою можлива лише на підставі судового рішення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.03.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви були усунені позивачем. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі та третя особа належним чином повідомлялися про хід судової справи. Відзиву на позовну заяву, будь-яких інших заяв або клопотань від відповідачів до суду не надходило. Пояснень третьої особи до суду також не надано. Суд, дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ордеру на заселення житлового приміщення б/н, виданого на підставі рішення заводського комітету Харківського заводу швейних машин від 27.12.1957 року [PERSON] та членам його сім`ї, зокрема, сину [PERSON] , було надано право на зайняття житлового приміщення в будинку [ADDRESS] . [INFO] , тобто після видачі ордеру, у якому було першочергово визначено склад сім`ї наймача, у [PERSON] народився син, [PERSON] - позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №46 від 28.05.1969. У зв`язку зі смертю 18.05.2000 головного наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] на підставі заяви його сина [PERSON] , останній став головним наймачем житлового приміщення за відповідною адресою. На підтвердження зміни основного наймача житлового приміщення, [PERSON] 19.09.2000 було видано довідку з місця проживання про склад сім`ї та місце реєстрації, де він зазначений як новий основний наймач, а наказом Акціонерного товариства закритого типу «Харківський інструментальний завод» від 30.10.2000 №102 на його ім`я було відкрито особовий рахунок за вищевказаною адресою. [PERSON] постійно проживав та зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою, що підтверджується копією його паспорта. З 01.10.1997 [PERSON] було встановлено другу групу інвалідності відповідно до висновку медико-соціальної (експертної) комісії - довідка сер. МСЕ № 316070. Медичним висновком № 1950 від 19.12.2018 було встановлено, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування. З пояснень позивача по справі та наявної в матеріалах справи заяви [PERSON] третя особа по справі, від 07.01.2019 року на ім`я директора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дробота О. І. вбачається, що у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я [PERSON] , його син, позивач по справі [PERSON] , вселився до свого батька та з 2014 року постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . Вказані обставини не заперечувалися та не спростовані відповідачами. У січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою щодо реєстрації його місця проживання за вищевказаною адресою. Листом Департаменту реєстрації Харківської міської від 23.01.2019 №401/0/50-19 позивачу було роз`яснено, що реєстрація його місяця проживання за відповідною адресою можлива в судовому порядку, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Таким чином, [PERSON] (батько позивача) вселився в квартиру [ADDRESS] у 1957 році на законних підставах на підставі ордеру на заселення жилого приміщення як член сім`ї наймача [PERSON] (дід позивача). А після смерті наймача [PERSON] у 2000 році [PERSON] став основним наймачем відповідного жилого приміщення та на його ім`я було відкрито відповідний особовий рахунок за вказаною адресою. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, позивач [PERSON] як член сім`ї наймача (його батька) на підставі закону користується усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення нарівні з наймачем. Вимогою ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначені наступні терміни: свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Вказані норми зумовлюють право позивача самостійно визначати місце свого проживання за місцем адреси квартири, до якої він вселений та користуються на законних підставах та має наслідком також і реєстрацію його місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до пп.4 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено наявність у позивача права на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] як члена сім`ї наймача. Право реєстрації місця проживання є похідним від прав на житлове приміщення, зокрема, права користування. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. В даному випадку має місце невизнання права позивача на реєстрацію свого місця проживання. У позивача відсутні визначені чинним законодавством документи, на підставі яких може бути зареєстроване місце проживання особи. Тому, до компетенції суду входить усунення перешкод у здійсненні невизнаного права особи. Враховуючи вищевказане, а також те, що позивач є членом сім`ї наймача житла, фактично проживає за відповідною адресою, спору щодо користування позивачем житлом немає, заперечень щодо проживання та реєстрації позивача за відповідною адресою від наймача та інших членів сім`ї до суду не надходило, сама реєстрація місця проживання не пов`язана з набуттям права власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved