Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 03.04.2015р. близько о 16.40 годині [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер [NUMBER] на 30 км+500м. автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, порушив вимоги п. 13.1 ПДР України,- недотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Renault Tafik, державний реєстраційний номер АХ 6291СР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 26 травня 2015 року Харківським районним судом Харківської області була винесена Постанова, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП у вигляді накладення адміністративного штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час виникнення ДТП не була застрахована. Відповідно до звіту № 18/15 від 22.06.2015р. матеріальний збиток, що був завданий власникові Renault Tafik, державний реєстраційний номер АХ 6291СР, в результаті його пошкодження при ДТП складає 26535,50 грн. Крім матеріальної шкоди позивачу у результаті ДТП заподіяна моральна шкода у вигляді душевних страждань, у порушенні життєвого укладу та суспільних звязків. Моральну шкоду позивач оцінює в 3000 грн. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 26535,50 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн. У судове засідання сторони не зявилися, до суду надали заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зв'язана з використанням, збереженням і утриманням транспортних засобів. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, заподіяна унаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з подальшими змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Судом встановлено, що 03.04.2015р. близько о 16.40 годині [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер [NUMBER] на 30 км+500м. автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, порушив вимоги п. 13.1 ПДР України,- недотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Renault Tafik, державний реєстраційний номер АХ 6291СР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № САО 032305 власником автомобіля Renault Tafik, державний реєстраційний номер АХ 6291СР є [PERSON]. 26 травня 2015 року Харківським районним судом Харківської області була винесена Постанова, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП у вигляді накладення адміністративного штрафу. 03 квітня 2015 року близько о 16.40 годині [PERSON]В на 30 км автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, керував автомобілем ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер [NUMBER], в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 ПДР України. 14 травня 2015 року Харківським районним судом Харківської області була винесена Постанова, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вказані обставини встановлені судовими рішенням по адміністративних справах, які набрали законної сили, тому через ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені самою цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час виникнення ДТП не була застрахована. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в результаті порушення [PERSON] вимог п. 13.1, 2.9 Правил дорожнього руху виникло зіткнення з автомобілем Renault Tafik, державний реєстраційний номер АХ 6291СР. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження № 18/15 від 22 червня 2015 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля Renault Tafik, державний реєстраційний номер АХ 6291СР, становить 26535,50 грн. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON], який володів джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем марки ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер [NUMBER], на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, необхідно стягнути матеріальний збиток, заподіяний позивачу [PERSON]. у розмірі 26535,50 грн., оскільки настання матеріальної шкоди знаходиться в причинному зв'язку з порушенням [PERSON], який керував автомобілем марки ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер [NUMBER], вимог Правил дорожнього руху України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз'ясненнями \~Пленуму \~Верховного \~Суду \~України, даними у п.9,10 постанови від 31 березня 1995 року\~№ 4 «Про судову практику в справах \~про відшкодування \~моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Судом встановлено, що у звязку з тим, що відповідач [PERSON] відмовився у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, [PERSON] вимушений тривалий час збирати докази для захисту своїх прав у суді: звертатися до державної автомобільної інспекції за отриманням відповідних відомостей про дорожньо-транспортну пригоду, до спеціалістів для проведення оцінки завданої йому матеріальної шкоди, а також до адвокатів за наданням правової допомоги. Замість того, щоб займатися своїми звичними справами, позивач витрачав свій вільний та робочий час на здійснення зазначених вище дій, що порушило його життєвий уклад. Він зазнав сильні душевні хвилювання. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер і об'єм заподіяних позивачу страждань, сутність зміни його способу життя, ділових звязків, враховуючи істоту позовних вимог, допущені порушення прав позивача [PERSON], настання негативних наслідків суд вважає, що розмір моральної шкоди, обчислений [PERSON] відповідний з наслідками, що наступили, пов'язаними з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 03.04.2015 р., а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 3000 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за вимоги майнового характеру у сумі 487,20 гривні. Також, суд стягує з відповідача судовий збір за вимоги немайнового характеру у сумі 487, 20 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved