Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із цивільним позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Шаравара О.Р. про визнання частково недійсним договору дарування будинку та частково недійсної державної реєстрації права власності на будинок. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належала 1 / 3 частка будинку, а [PERSON] 2 / 3 частки цього ж будинку. Не зважаючи на вказану обставину, без належної на те правової підстави [PERSON] подарувала весь будинок [PERSON], а остання здійснила державну реєстрацію права власності на спірний будинок. Оскільки позивач вважає, що його право порушено змушений звернутись із позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак з'явилась його представник [PERSON], яка надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак з'явилась відповідач [PERSON], яка є представником за довіреністю [PERSON], а також з'явився представник [PERSON] [PERSON], які у судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю та у позові просили відмовити. Третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Шаравара О.Р. у судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення учасників процесу, які з'явились у судове засідання, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.08.2011 року у справі № 2-1316/574/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яка не оскаржувались та набрала законної сили, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 житлового будинку [ADDRESS] а також визнано за [PERSON] право власності на 2/3 житлового будинку [ADDRESS]. Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №258 від 30.08.2012 року вказаному вище будинку було присвоєно наступну адресу: [ADDRESS]. З договору дарування житлового будинку серії НАВ 037831 від 24.07.2014 року зареєстрованого у реєстрі за №474, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравара О.Р. вбачається, що [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] будинковолодіння [ADDRESS]. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24692744 від 24.07.2014 року наданого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравара О.Р. вбачається, що на підставі зазначеного вище договору дарування [PERSON] зареєструвала право власності на спірне будинковолодіння. Однак, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32942576 від 30.01.2015 року вбачається, що на підставі вказаної вище ухвали суду від 09.08.2011 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1 / 3 частка будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. У статтях 15,16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) встановлених вимог. Зокрема ч.1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах 1 та 2 ст.13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У ч.2 ст.718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ч.3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі наведеного, беручи до уваги те, що на момент укладення договору дарування [PERSON] не повністю належало спірне будинковолодіння, а лише 2 / 3 його частки, суд прийшов до переконання, що позовна вимога про визнання частково недійсним спірного договору підставна та підлягає задоволенню, оскільки описаними діями позивачів порушено конституційне право позивача на власність. Згідно ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином до даних правовідносин слід застосувати норми вказаного вище Закону, згідно якого, державна реєстрації скасовується, а не визнається недійсною. Оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту позовна вимога про визнання частково недійсною державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірне будинковолодіння задоволенню не підлягає, так як законодавством не передбачено такого способу захисту цивільного права та інтересу. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial