Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею 220,9 кв.м., житловою площею 112,7 кв.м., вартістю 467 605,00 гривень, сходи «а», вартістю 509,00 гривень, сарай «Б», вартістю 33 175, 00 гривень, гараж «В», вартістю 26 813, 00 гривень, сарай «Г», вартістю 26 154, 00 гривні, підвал (г-пд) вартістю 11 478,00 гривень, сарай «Д», вартістю 51 054, 00 гривні, вбиральню «Е», вартістю 2 575,00 гривень, огорожу № 1 вартістю 5 214 гривні, огорожу № 2 вартістю 596,00 гривень на загальну вартість 625 713 гривень, який знаходиться за адресою вул. Гошівська, 38 с. В.Дідушичі, Стриського району, Львівської області та визнати за нею право власності на три земельні ділянки: 0,1676 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3075 га для обслуговування житлового будинку; 0,2924 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на території в с. Великі Дідушичі, Дідушівської сільської ради, Стриського району, Львівської області. В обґрунтування позовних вимог покладається на те, що вона разом із відповідачами по справі до 1991 року була членом колгоспного двору. Майно колишнього колгоспного двору складалося із житлового будинку «А-2», загальною площею 220,9 кв.м., житловою площею 112,7 кв.м., вартістю 467 605,00 гривень, сходів «а», вартістю 509,00 гривень, сараю «Б», вартістю 33 175, 00 гривень, гаражу «В», вартістю 26 813, 00 гривень, сараю «Г», вартістю 26 154, 00 гривні, підвалу (г-пд) вартістю 11 478,00 гривень, сараю «Д», вартістю 51 054, 00 гривні, вбиральні «Е», вартістю 2 575,00 гривень, огорожі № 1 вартістю 5 214 гривні, огорожі № 2 вартістю 596,00 гривень на загальну вартість 625 713 гривень. Вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходився за адресою вул.. Гошівська, 38 с. В.Дідушичі, Стриського району, Львівської області. Крім того до майна колгоспного двору належить і три земельні ділянки: 0,1676 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3075 га для обслуговування житлового будинку; 0,2924 га для ведення особистого підсобного господарства. На момент скасування даної суспільної категорії вона не поривала зв'язків із господарством та єдина з членів колгоспного двору залишилась проживати в вище вказаному житловому будинку, а відповідачі по справі, які також були членами колгоспного двору залишились проживати за адресою: [INFO] та відмовилися у її користь від належних їм часток у мані колгоспного двору про що написали відповідні заяви. Враховуючи вищевикладене, вона змушена була звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд задоволити їх у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні після роз'яснення їм положень ст. 174 ЦПК України позов визнали, не заперечували проти його задоволення у повному обсязі та просили прийняти їх відмову від належної кожному з них часток вказаного вище житлового будинку з господарськими спорудамита часток в земельних ділянках в користь [PERSON] та написали про це відповідні заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та відмовилась від належаної їй частки у житловому будинку з господарськими спорудами та часток в замельних ділянках на користь позивачки по справі [PERSON]та написала про це відповідну заяву. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб що зявилися у судове засідання, оцінивши належним чином докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту особою свого цивільного права є визнання права. Частина 2 ст. 16 ЦК України, окрім визначеного переліку, передбачає також право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З витягу з погосподарської книги виданого виконавчим комітетом Дідушицької сільської ради № 991 від 03.08.2015 року вбачається, що житловий будинок по вул. Гошівська, 38 в с. В.Дідушичі, Стрийського району, Львівської області рахується за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір станом на 04.07.1991 року. Та вищевказане будинковолодіння на балансі сільської ради не стоїть. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Як йдеться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до ст. ст. 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до ст. ст. 120-127 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. Судом встановлено та підтверджено даними згаданого вище витягу з погосподарської книги, що господарство, розташоване у с. В.Дідушичі Стрийського району Львівської області, відносилося до суспільної групи колгоспний двір, та станом на 15.04.1991 року збереглося, а члени його двору не втратили права на частку у його майні. Виходячи з рівного права усіх членів двору на їх спільне майно, розмір часток у вищевказаному колгоспному дворі кожного його члена, а сааме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]становив по 1/4 частині. Судом встановлено, що земельна ділянка під забудову площею 0,08 га видана [PERSON] з вільного присадибного фонду на підставі рішення загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Заповіт Ілліча» від 03 квітня 1983 року № 2. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Стрийської районної Ради народних депутатів від 19.07.1984 року № 215, що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. Судом зясовано, що [PERSON] на підставі рішення ІХ сесії ІІ скликання Дідушицької сільської Ради народних депутатів Стрийського району Львівської області від 28 травня 1996 року № 107 надалась у постійне користування земельна ділянка площею 0,17 га за адресою с. В. Дідушичі Дідушицької сільської ради для ведення особистого підсобного господарства. Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи державним актом на право постійного користування землею видано громадянину України. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] на підставі рішення ІХ сесії ІІ скликання Дідушицької сільської Ради народних депутатів Стрийського району Львівської області від 28 травня 1996 року № 195 передалась у приватну власність земельна ділянка площею 0,60 га за адресою с. В. Дідушичі Дідушицької сільської ради для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи державним актом на право приватної власності на землею видано громадянину України. Згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] Н.П.28.08.1998 року уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно паспорта, [PERSON] прописана в с. В. Дідушичі Стрийського району Львівської області. При цьому, суд враховує, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять прийняти їх відмови від належної кожному з них по 1/4 частці вказаного вище житлового будинку з господарськими спорудами та часток в замельних ділянках в користь [PERSON] Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ч. 3 цієї ж ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки. На підставі вище наведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, зокрема той факт, що позивачі по справі[PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовились від належних їм часток у колишньому колгоспному дворі в користь позивачки, а також відсутність інших членів колгоспного двору, які б претендували на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: вулиця Гошівська, 38 в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є підставними, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення, а саме слід визнати за позивачкою [PERSON] право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: вулиця Гошівська, 38в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області на три земельні ділянки: 0,1676 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3075 га для обслуговування житлового будинку; 0,2924 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на території в с. Великі Дідушичі, Дідушицької сільської ради, Стриського району, Львівської області.

Outcome: approved