Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить 1/3 частина кв. [ADDRESS] . 29.06.2021 року йому стало відомо, що постановою виконавця ВДВС у Ватутінському районі м.Києва № 6-204/10 від 09.04.2001 року на його частку квартири було накладено арешт. Відповідно до відомостей АСВП станом на дату звернення відкриті виконавчі провадження відносно нього на виконанні не перебувають, а тому зняти арешт з належної йому частки квартири та вилучити відповідний запис про обтяження неможливо, оскільки відсутня інформація щодо постанови, якою накладено арешт на 1/3 частину квартири, а матеріали виконавчого провадження знищено. Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду надано листа, в якому він просить ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 04.07.2000 року, позивачу на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 06.10.2004 року за № 1356631 реєстратором П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт 1/3 частини кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі постанови № 6-204/10 від 09.04.2001 року ВДВС у Ватутінському районі. Листом від 07.07.2021 року відповідач повідомив позивача про те, що згідно даних АСВП станом на 07.07.2021 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконання до відділу не надходили та на виконанні не перебувають. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на належне позивачу майно було накладено органом виконавчої служби у 2001 році. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на належне йому майно. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved