Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , згідно якої прохає суд визнати за ним право власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 27.09.1997 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. 13.09.2017 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука даний шлюб розірвано. В період шлюбу, а саме 14.09.2004 року, ним спільно з відповідачем [PERSON] , за спільні кошти, було придбано 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було придбано згідно договору-купівлі продажу, бланк ВВМ№329387, посвідченому Ганночкою О.В, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, реєстровий № 15412, та оформлено на відповідача. Оскільки, майно було придбане ними спільно в період шлюбу та належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вважає, що має право на половину зазначеної частки, тобто 1/12 частину вказаного будинку. 23.09.2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків. 29.09.2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 11.01.2021 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, передано судді Крюківського районного суду м. Кременчука Фадєєвій С.О., для вирішення питання про об`єднання з цивільною справою № 537/321/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 01.02.2021 року ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Фадєєвої С.О. відмовлено в об`єднання в одне провадження даних цивільних справ, справу повернуто в провадження судді Хіневича В.І.. В судове засідання позивач не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідач та її представники до суду не з`явилися, проте від представника [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позову заперечують у повному обсязі. Враховуючи, наявність клопотань сторін, суд вирішив на підставі ст. 247 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 27 вересня 1997 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, актовий запис №332. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.09.2017 року, яке набрало законної сили 13.11.2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. 14.09.2004 року, тобто під час перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] , відповідачем - [PERSON] придбано 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору-купівлі продажу від 14.09.2004 року, бланк ВВМ №329387, посвідченому Ганночкою О.В, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, реєстровий № 15412, та зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.10.2004 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 220263328 від 14.08.2020 року, наявного в матеріалах справи. Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, вказаної частини житлового будинку. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву, будь-яких письмових заяв по суті справи також не подано, усних пояснень від сторони відповідача також не надходило, а тому підстав з яких сторона відповідача заперечувала проти задоволення позову судом не встановлено. Тож, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що спірне майно набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, тобто спірна частина будинку є спільною сумісною власністю (колишнього) подружжя - сторін по справі, що підтверджується доказами з матеріалів справи. При цьому, як наголошувалося вище, відповідачем на спростування презумпції належності набутого за час шлюбу майна до майна подружжя не надано жодних доказів та не зазначено жодних обставин. Суд вправі ухвалювати рішення лише в межах позовних вимог, а тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. При цьому, вимога позивача про стягнення з відповідача витат на професійну правничу допомогу, не підлягає до задоволення з огляду на її необґрунтованість та недоведеність за відсутності будь-яких доказів.

Outcome: partial