Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суду із вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] У ній просить визначити частку у майні, належну померлому на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що [INFO] року померла її баба - [PERSON]. Бажаючи успадкувати належну їй частку земельної ділянки площею 0,2475 га, кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області, вона звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку із тим, що за життя спадкодавця між ним та іншими співвласниками даної нерухомості не були визначені у встановленому законодавством порядку належні їм частки. Окрім баби [PERSON], власниками зазначеної земельної ділянки є вона сама та відповідач. Вважаючи, що кожен із вказаних осіб має рівну частку у праві спільної сумісної власності вказаної земельної ділянки позивач просить суд визначити, що частка померлої у її власності становила 1/3. 19 листопада 2018 року [PERSON] подала до [PERSON] зустрічний позов у якому просить визначити, що її частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2475 га, кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області становить 1/3. Такі свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана земельна ділянка належить їй, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] року [PERSON] померла. Водночас [PERSON] має намір подарувати належну їй частку вказаної земельної ділянки [PERSON], однак зроби цього вона не може у зв'язку з тим, що її частка у зазначеному майні не визначена. Це і змусило її звернутись до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Зустрічний позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідач також у судове засідання не з'явилась. ЇЇ представник - адвокат [PERSON] подала заяви про розгляд справи за їх відсутності, у якій також зазначає, що позов [PERSON] визнає, проти його задоволення не заперечує. Водночас свій зустрічний позов підтримує та просить його задовольнити. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке: частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 грудня 2005 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка 0,25 га (згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 0,2475 га), кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області . Розмір часток співвласників у даному майні не зазначено. 14 лютого 2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 28 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області; актовий запис № 02, здійснений у Чернелево-Руській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області. [INFO] року [PERSON] померла, що стверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 лютого 2018 року, актовий запис № 07, здійснений у Виконавчому комітеті Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. За життя вона склала заповідальне розпорядження у згідно якого усе належне їй майно заповіла [PERSON], [INFO]. Позивач звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину зазначеної вище земельної ділянки, що залишилась після смерті [PERSON] Розглянувши подані документи державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у зв'язку з невизначеністю розміру часток кожного з співвласників у майні про що винесено відповідну постанову від 20 вересня 2018 року № 2604/02-14. Згідно з частиною 1 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (частина 2 ст. 370 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, між співвласниками зазначеної земельної ділянки, як до часу смерті так і після неї, не укладалось угод щодо поділу майна, належного їм на праві спільної сумісної власності та не існує жодного рішення про такий поділ, а тому при визначенні часток слід виходити із засад рівності часток кожного із них. Таку юридично процедуру у даному випадку застосувати неможливо з огляду на смерть одного із співвласників у зв'язку з чим втрачена його правосуб'єктність. Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, суд приходить до переконання, що частка померлої [PERSON]у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становила 1/3 частину. У даному випадку судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити. Щодо зустрічного позову то у його задоволенні слід відмовити з огляду на наступне: як уже встановлено судом вище [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить частка земельної ділянка 0,25 га (згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 0,2475 га), кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області. Іншими її співвласниками зазначені [PERSON] та [PERSON] Також суд прийшов до переконання, про необхідність встановлення частики [PERSON] у власності на вказану земельну ділянку, оскільки вона померла і не може висловити совою волю на розподіл вказаного майна в порядку, визначеному законом, тобто шляхом укладення відповідного правочину. ЇЇ спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] Таким чином після прийняття [PERSON] спадщини за заповітом, власниками зазначеної ділянки стануть вона та [PERSON] Також суд повторно звертає увагу на норми частини 4 ст. 206 ЦПК України, якою визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання [PERSON] зустрічного позову суперечить вимогам закону, а тому воно залишено судом поза увагою. Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Дефініція вказаної норми права дає чітке та очевидне усвідомлення того, що наявність порушеного права, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави є обов'язковою умовою для їх судового захисту. Підміна судом інших інституцій та державних органів де суб'єкт може реалізувати свої права в поряду, визначеному законом, є неприпустимим, оскільки нівелює завдання цивільного судочинства. Саме така ситуація має місце у даному випадку. Заявляючи зустрічний позов [PERSON] не довела, що має місце порушення відповідачем чи будь-ким іншим її права, свобод чи інтересів, їх невизнанання або оспорювання. Нею залишено поза увагою, що законом визначено порядок виділу часток із майна, яке є у спільній сумісній власності, яким вона може безперешкодно скористатись після чого розпорядитись своєю власність на власний розсуд. Зокрема, частиною 3 ст. 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. В свою чергу, відповідно до частин 1, 3 та 4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Обставин, котрі б не допускали виділ належної [PERSON] частки у власності зазначеної земельної ділянки немає. Дане майно не є неподільним з точки зору частини 2 ст. 183 ЦК України, адже його можна поділити без втрати цільового призначення. Таким чином позов [PERSON] є безпідставним та передчасним, а тому до задоволення не підлягає.

Outcome: approved