Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила: -розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19.03.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва; -відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], у батька - [PERSON], та повернути його матері - [PERSON]; -визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], із матір'ю [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги, зазначила про те, що з 19.03.2010 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON]. З лютого 2014 року відносини між подружжям стали поступово погіршуватись, а 06.10.2014 року відповідач вигнав позивача з помешкання, де проживала родина, за адресою: [ADDRESS], при цьому без згоди позивача відповідач залишив за місцем свого проживання спільного сина - [PERSON]. З жовтня 2014 року позивач не має змоги бачитись та спілкуватись із дитиною, оскільки позивач забороняє та не допускає позивача до спілкування з сином. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] справляє на малолітнього [PERSON] негативний вплив, оскільки страждає від наркотичної залежності. Під час спільного проживання відповідач поводив себе агресивно по відношенню до позивача, влаштовував сварки, свідком яких була малолітня дитина, допускав побиття. Станом на час подання позову, місцеперебування відповідача з малолітньою дитиною невідоме. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 373. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого повторно 17.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 20.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між подружжям та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх сина. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). У судовому засіданні встановлено, що більше шести місяців сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і їх сина, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо вид дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач всупереч закону та волі позивача позбавив її спілкування з сином, забрав дитину та на даний час місцезнаходження відповідача з малолітньою дитиною невідоме. Досліджені у справі докази, а саме: висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 10982/41/3/103 від 26.11.2015 року, протокол бесіди від 21.12.2015 року, акти обстеження умов проживання, а також дані, що характеризують сторін у справі, дають суду підстави для висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, виходячи з наступного. Так, згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 10982/41/3/103 від 26.11.2015 року комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON]. Малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, адреса проживання та місцезнаходження дитини невідома. Мати дитини [PERSON] проживає у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], в квартирі створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини. [PERSON] має постійне місце роботи, стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. На обліках у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває. До кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чине погашеної судимостей не має, в розшуку не перебуває. Батько дитини [PERSON] на засідання комісії не з'явився, у 2014 році відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за придбання та зберігання наркотичних засобів. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] року, з матір'ю [PERSON] Відповідно до протоколу бесіди, складеного 21.12.2015 року головним спеціалістом Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за результатами бесіди, проведеної з [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою відповідача [PERSON], остання пояснила, що у квартирі [ADDRESS] до травня 2015 року проживали [PERSON], його мати та син [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Вказану квартиру сім'я [PERSON] винаймала. З травня 2015 року у вказаній квартирі [PERSON] не проживають, місце їх перебування [PERSON] невідоме. Комісією Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації обстежено житлово-побутові умови проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За результатами обстеження встановлено, що умови проживання у вказаній квартирі добрі, в квартирі чисто, охайно, прибрано, є всі необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини створено окремий куточок, де наявне ліжко, шафа, стіл для навчання, книжки та іграшки. Обстеження житлово-побутових умов проживання батька [PERSON], комісією не було проведено, оскільки двері квартири [ADDRESS] ніхто не відчинив. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом положень ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону чи рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. З характеристики, наданої 17.10.2014 року Дошкільним навчальним закладом № 296 Управління освіти Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, вбачається, що мати малолітнього [PERSON], [INFO], - [PERSON] характеризується позитивно. Також, [PERSON] позитивно характеризується і за місцем роботи у ТОВ «Наша правда», де працює з 01.10.2014 року, суму щомісячного доходу [PERSON] складає 1378 гривень. Відповідно до даних сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого 06.08.2015 року КМНКЛ «Соціотерапія», у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено. На обліку у лікаря-психіатра у психіатричних закладах [PERSON] не перебуває, що підтверджується медичною довідкою про проходження попереднього та періодичного психіатричного оглядів, виданою 05.08.2015 року Психоневрологічним диспансером № 1. Згідно довідки, наданої 05.08.2015 року Департаментом інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, станом на дату видачі довідки [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Натомість, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2014 року відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що [PERSON] проходив курс лікуванні від наркотичної залежності з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Наведене, на думку суду, негативно характеризує відповідача у справі та є обставиною, яка має істотне значення та повинна враховуватись судом при вирішенні питання з ким із батьків має проживати малолітня дитина. Також, суд враховує поведінку відповідача [PERSON], який самочинно, без згоди матері дитини [PERSON] забрав малолітнього [PERSON], [INFO], змінив місце проживання, та станом на час розгляду справи місцезнаходження ні відповідача, ні малолітньої дитини, невідоме. Такими діями, відповідач [PERSON] чинить перешкоди матері дитини у спілкуванні, вихованні, утриманні та участі у житті малолітнього [PERSON]. Суд приймає до уваги маленький вік [PERSON], якому станом на час розгляду справи виповнилося лише п'ять років. Суд зазначає, що малолітній [PERSON] потребує материнського піклування та виховання, і не може бути розлучений з матір'ю [PERSON] з огляду на відсутність для цього будь-яких виняткових обставин. Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до категоричного висновку про необхідність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] у батька [PERSON] та повернення його матері - [PERSON], а також визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про відібрання дитини. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved