Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у вересні 2014 року до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10 вересня 2005 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO]. Позивач вказує, що шлюб розриває через подружню невірність відповідачки. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, проте на даний час вони проживають разом. Вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне сімейне життя суперечить їхнім інтересам та унеможливлює примирення з відповідачем. Просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, пояснив, що 10 вересня 2005 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO]. Подружня невірність відповідачки призвела до припинення шлюбних відносин. На даний час вони проживають разом, проте важає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, заперечує проти його задоволення. Пояснила, що вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам позивача, її інтересам, та інтересам дитини. Просила відмовити у задоволенні позову. Судом установлено: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 100 (а.с.20). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO] (а.с.16). Спільне життя між сторонами не склалось через непорозуміння одне одного, що призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя на даний час проживає разом. Підтримувати сімейні відносини позивач надалі категорично не бажає, відповідачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе. Міри, прийняті судом для примирення сторін, результатів не дали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягти на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved