Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, в якій просив: - шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 16 лютого 2013 року, розірвати. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 16 лютого 2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Шлюб між ними виявився не вдалим, подружні стосунки не склалися. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з липня 2019 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. На примирення не згоден. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.08.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 18.09.2020 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лисенко А.Ф., у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають. Відповідач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося та розгляд справи відбувся на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає приписам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, зроблено відповідний актовий запис за № 36, та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] .(а.с.5). Від шлюбу дітей не мають. Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають з липня 2019 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Суд приймає до уваги те, що позивач позов про розірвання шлюбу підтримав, а відповідач визнала позов і не заперечує проти розірвання шлюбу. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя. Таким чином, заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнала, то згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Разом з тим, позивач просив покласти судові витрати на відповідача, і, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору під час звернення з позовною заявою до суду, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та, у зв`язку з тим, що позов задоволено, покладає його сплату на відповідача. Відповідно, враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, половину судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 420,40 гривень, покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved