Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач-[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України, треті особи- Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод залізничної техніки», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 р. про поновлення на роботі у сумі 201 903 грн. 44 коп., моральної шкоди у розмірі 64000 грн. за період з 23.01.2009 р. по 11.06.2014 р. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути середній заробіток у розмірі 342 458 грн. 50 коп., з урахуванням збільшення коефіцієнту підвищення посадового окладу станом на 11.06.2014 р.( час звернення до суду). В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 р. його було поновлено з 13.08.2008 р. на посаді начальника ДП « 48 завод залізничної техніки ( далі-ДП « 48 ЗЗТ»), 04.02.2009 р. Жовтневим районним судом м.Харкова видано виконавчий лист, але йому відмовлено у поновленні на роботі через відсутність відповідного наказу Міністерства транспорту та зв'язку України. Постановою ст. державного виконавця відділу виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 09.07.2009 р. відкрито виконавче провадження, копія якої направлена до зазначеного Міністерства. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.07.2012 р. та ухвали суду від 14.01.2013 р. про виправлення описки, боржника Міністерство транспорту та зв'язку України замінено його правонаступником Міністерством інфраструктури України у виконавчому провадженні.До наступного часу, як посилається [PERSON], рішення суду про поновлення його на роботі не виконано і заробітна плата за час вимушеного прогулу не нараховується , а, до трудової книжки не внесені відповідні відомості. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтовує тим, що йому заподіяні тяжкі моральні страждання, він опинився у скрутному матеріальному становищі, значно знизився його соціальний статус, погіршився стан здоров'я, тому з урахуванням визначеної ним моральної шкоди у розмірі 1000 грн. на місяць , за 5 років і 4 місяці невиконання рішення суду просить стягнути з відповідача 64 тис. грн. Представник відповідача- Міністерства інфраструктури України позов не визнав та надав заперечення, в яких стверджує, що наказом Міністерства від 18.09.2012 р. № 566 єдиний майновий комплекс державного підприємства « 48 завод залізничної техніки» передано до сфери управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, 28.09.2012 р. підписано акт прийманя-передачі, отже це підприємство вибуло із управління Мінінфраструктури, що унеможливлює виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 р. Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.08.2010 р. задоволено клопотання голови комітету кредиторів про проведення санації боржника ДП « 48 ЗЗТ» та призначено керуючим санацією керівника боржника [PERSON], до якого перейшло право самостійно розпоряджатися майном боржника. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2013 р. припинено процедуру санації, затверджено мирову угоду, укладені між кредиторами ТОВ «Харківський завод залізничної техніки» в особі комітету кредиторів та боржником в особі керуючого санацією, директора ТОВ «Харківський завод залізничної техніки», тому у Мінінфраструктури були відсутні повноваження щодо призначення [PERSON] на посалу начальника ДП « 48 ЗЗТ». Представник відповідача посилається також на те, що 04.11.2008 р. Дзержинським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області відносно [PERSON] порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.04.2013 р. позивача визнано винним за ч.1 ст. 366 КК України з призначенням покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки. Представник 3 особи-Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області підтвердив в судовому засіданні, що за ініціативою Міністерства транспорту та зв'язку України , у відповідності до договору купівлі-продажу № 1313 від 12.04.2013 р., Державне підприємство № 48 ЗЗТ» в єдиному майновому комплексі відчужене в ході здійснення його приватизації на користь суб'єкта господарювання приватного сектору економіки. Представник 3 особа-ТОВ «Харківський завод залізничної техніки» в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином, надав клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника пдприємства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного. Рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 р. скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.11.2008 р., позовні вимоги [PERSON] задоволені, його поновлено на роботі на посаді начальника державного підприємства « № 48 завод залізничної техніки» з 13.08.2008 р. Ухвалою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.07.2009 р. рішення апеляційного суду Харківської області залишено без змін. На виконання вказаного рішення, Жовтневим районним судом м.Харкова видано 04.02.2009 р. виконавчий лист. Постановою ст. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.07.2009 р. відкрито виконавче провадження, про що повідомлено Міністерство транспорту та зв'язку України і запропоновано виконати судове рішення у добровільного порядку. Як зазначив позивач та не заперечує представник відповідача до цього часу рішення суду не виконано та будь-яка інформація про закінчення чи закриття виконавчого провадження відсутня, відповідних записів до трудової книжки не внесено. У 2011 р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Харкова з позовом до ДП « 48 завод залізничної техніки», третя особа-Міністерство інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.08.2011 р. позов задоволено, стягнуто з ДП « 48 завод залізничної техніки» на користь позивача середній заработок за час вимушеного прогулу з 13.08.2008 р. по 22.01.2009 р. та середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 23.01.2009 р. по 07.06.2011 р. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27.09.2011 р. рішення Жовтневого районного суду м.Харкова в частині стягнення середнього заробітку з 23.01.2009 р. по 07.06.2011 р. в зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновленні на роботі скасовано та у задоволенні позовних вимог відмовлено.При цьому, суд виходить з того, що ДП « 48 ЗЗТ» не може нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі , тому як обов'язок по виконанню покладено на іншу компетентну особу ( боржника). [PERSON] призначено на посаду та звільнено від виконання обов'язків начальника ДП « 48 завод залізничної техніки» наказом Міністерства транспорту та зв'язку України. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.07.2012 р. та ухвали від 14.01.2013 р. про виправлення описки замінено боржника Міністерство транспорту та зв'язку України його правонаступником Міністерством інфраструктури України у виконавчому провадження, про що винесена відповідна постанова державним виконавцем від 11.03.2013 р. Таким чином,обов'язок по виконанню рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді покладено на Міністерством інфраструктури України. Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Наказ Фонду державного майна України від 07.11.2011 р. № 1606 включено до переліку об'єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації , єдиний цілісний майновий комплекс ДП « 48 завод залізничної техніки» та наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області № 16650-П від 28.08.2012 р. вирішено приватизувати зазначений завод, як об'єкт малої приватизації шляхом продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону. У зв'язку з цими обставинами наказом Міністерства інфраструктури України № 566 від 18.09.2012 р. єдиний майновий комплекс ДП « 48 ЗЗТ» передано до сфери управління регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області. Після отримання акта приймання-передачі 28.09.2012 р., департаментом державної власності внесені відповідні зміни до переліку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мініфраструктури. З огляду на викладене, з 28.09.2012 р. державне підприємство « 48 ЗЗТ» не входить до складу підприємств, що належать до сфери управління Мінінфраструктури і перейшло до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області. В подальшому, за договором купівлі-продажу від 12.04.2013 р. №1313 єдиний майновий комплекс Державне підприємство « 48 ЗЗТ» був приватизований шляхом продажу ТОВ «Харківський завод залізничної техніки». Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області « 48 завод залізничної техніки» припинено державне підприємство внаслідок його реорганізації шляхом приєднання до ТОВ «Харківський завод залізничної техніки». Запис про припинення юридичної особи ДП « 48 ЗЗТ». внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 28.09.2012 р. Приймаючи до уваги, що відповідачем не було виконано рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі та ніяких наказів з приводу відсторонення від роботи, переводу, звільнення не видавалось , то до моменту вибуття ДП « 48 ЗЗТ» зі сфери управління Мінінфраструктури, тобто до 27.08.2012 р. включно, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі . На обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області 18.08.2008 р. було порушено провадження про визнання ДП « 48 ЗЗТ» банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів у відповідності до ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.03.2009 р. відносно боржника ДП « 48 ЗЗТ» застосована процедура розпорядження майном і ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.08.2010 р. керуючим санацією керівника боржника призначено [PERSON], тому у Мінінфраструктури були відсутні повноваження щодо призначення [PERSON] на посаду начальника ДП . Такі доводи відповідача не можуть бути визнані правильними, тому як ч. 4 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспровожності боржника або визнання його банкрутом» з моменту винесення ухвали про введення процедури санації керівник боржника звільняється з посади у порядку, визначеному законодавством; управління боржником переходить до керуючого санацією. Наказів про припинення трудового договору відповідачем не виносилось. Що стосується посилання представника відповідача на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.04.2013 р. , за яким [PERSON] визнано винним за ст. 366 ч.1 КК України, йому призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські посади строком на 2 роки, такі обставини виникли після виходу підприємства з сфери управління Мінінфраструктури. Крім того, вироком суду [PERSON] звільнено від призначеного покарання на підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що середньоденний заробіток, з якого нараховується заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 149,78 грн. ( 6440,38 грн.-загальна сума доходу за останні два місяця роботи позивача : 43- фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні). Відповідно до п. 10 « Порядку обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах ( угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Як випливає з копій штатних розкладів ДП « 48ЗЗТ» станом на 02.01.2007 р. посадовий оклад начальника заводу складав 3000 грн. В період часу з 01.01.2010 р. посадовий оклад підвищувався, а саме з 01.01.2010 р. до 4220 грн.; з 01.04.2010 р. до 4290 грн.; з 02.08.2010 р. до 4310 грн.; з 01.01.2012 р. до 5208 грн. , з 01.04.2012 р. до 5310 грн. Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу становить до 31.12.2009 р.-1, з 01.01.2010 р.-1,41; з 01.04.2010 р.-1,43; з 02.08.2010 р. -1,44; з 01.01.2012 р. -1,74, з 01.04.2012 р. -1,77. При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2009 - 2012 р.р. № 25.08.2009 р. № 9681/0/14-07/13 від 25.08.2009 р., от 25.08.2010 г. N 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010 р., №д 23.08.2011 р. № 8515/о/14-11/13 від 23.08. 2011 р., №9050/0/14-12/13 від 21 серпня 2012 р. відповідно. Таким чином, з 23.01.2009 р. по 31.12.2009 р. затримка виконання рішення суду складає 237 роб. дн., що становить 73092 грн. 64 коп. ( 149,78х 237), з 01.01.2010 р. по 31.03.2010 р. - 61 роб.день , що складає 12882,58 грн. ( 149,78х 1,41 х 61), з 01.04.2010 р. по 01.08.2010 р.- за 81 день- 17379,02 грн.( 149,78х1,43х 81), з 02.08.2010 р. по 31.12.2011 р.-359 днів-77430,27 грн. ( 149,78х 1.44х 359), з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 р. -62 дні-16158,27 грн. ( 149,78х1,74х62), з 01.04.2012 р. по 27.09.2012 р.-122 роб. днів-32343,49 грн. Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу при невиконанні рішення суду станом на 27.09.2012 р. складає 229256,27 грн. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 64000 грн. позивач обгрунтовує тим, що йому заподіяні тяжкі моральні страждання, які тривали більш ніж 5 років, 4 місяця, суттєво порушені нормальні життєві зв'язки, тому як [PERSON] знаходився в стані глибокої депресії, викликаної постійними душевними стражданнями, значно погіршилося здоров'я і позивач вимушений був докласти додаткових зусиль для свого матеріального забезпечення, а відсутність перспектив майбутнього благополуччя, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми постійно завдають тяжких душевних страждань. Згідно за ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що [PERSON] не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.З позовом позивач звернувся тільки у 2014 році, тривалий час не цікавиться станом виконання судового рішення і до теперішнього часу йому невідомо щодо дій державного виконавця або перебування виконавчого провадження, до відповідача не звертався. Суд також виходить з того, що Міністерство інфраструктури є бюджетною організацію, фінансування якої здійснюється виключно з Державного бюджету України, тому підстав для задоволення вимог [PERSON] про відшкодування йому моральних страждань за рахунок бюджету Укаїни суд не знаходить. Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial