Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та її дочка [PERSON]»я Денисівна проживають у [INFO], мають документи на постійне проживання в Італійській Республіці, з огляду на те, що батько дитини добровільно не надає згоди на виїзд дитини в Італійську Республіку, просить суд надати такий дозвіл без згоди батька до досягнення дитиною 16 років, тобто до 13.03.2028 року. Представник позивача в судове засідання не з»явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Про час і місце розгляду справи та виклик до суду відповідача повідомлено в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом публікування оголошення в газеті «Свобода» №12(3152) від 15.02.2017 року, однак відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 13 березня 2012 року у позивача народилася дитина [PERSON]»я Денисівна, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 154360, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 28.03.2012 року, актовий запис №687. У зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] не перебували. При реєстрації дитини батьком було записано [PERSON]. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір»ю та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.4 ЗУ „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21.01.1994р., за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відсутність згоди батька - відповідача по справі у наданні згоди на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини та порушує її права як людини і громадянина України, а тому позов слід задовольнити частково, дозволити виїзд за кордон неповнолітньої громадянки України [PERSON]»ї Денисівни, [INFO], до Італійської Республіки без згоди батька [PERSON]до 01.09.2018 року. Встановивши саме такий період, тобто до початку відвідування [PERSON] школи, суд вважає, що він буде достатнім для відновлення порушеного права позивача, в подальшому позивач може повторно звернутися для надання такого дозволу. В силу вимог статті 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 551.20 грн. сплаченого судового збору На підставі наведеного,

Outcome: partial