Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Кролевецької житлово-експлуатаційної контори від 26 червня 2006 року №47, вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Квартира належить їй на праві приватної спільної власності в рівних долях між нею, [PERSON] та її чоловіком [PERSON] 11 грудня 2009 року за вказаною адресою зареєструвала своє місце проживання [PERSON]. Вона, позивачка, надала згоду на реєстрацію місця проживання, погодивши дане питання зі своїм чоловіком. На даний час згідно довідки про склад сім'ї виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 29 травня 2018 року №2361 у даній квартирі зареєстровані: вона, [PERSON], її чоловік [PERSON], та їх онука [PERSON]. [PERSON] фактично в квартирі за місцем реєстрації не проживає, її особисті речі в квартирі відсутні, вона не допомагає сплачувати комунальні послуги. Понад дев'ять років відповідач проживає за іншою адресою, в житлі за зареєстрованим місцем проживання за вказаний період вона жодного разу не з'являлася. Добровільно знятись з місця реєстрації в квартирі [ADDRESS] [PERSON] відмовляється, чим порушує її (позивача) права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.20). Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 18), в судове засідання не з'явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу в її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26 червня 2006 року Кролевецькою житлово-експлуатаційною конторою згідно з розпорядженням від 26 червня 2006 року №47 (а.с.8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 29 травня 2018 року №2361 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.10). Зазначені обставини також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS], згідно яких [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER] зареєстрована за вказаною адресою з 11.12.2009 року (а.с.6-7). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON], з дозволу позивача [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS], однак протягом останніх дев'яти років у вказаному житловому приміщенні не проживає та не з'являється, її особисті речі в будинку відсутні, житлово-комунальні послуги вона не сплачує. Факт тривалого не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою за підписом [PERSON], [PERSON], [PERSON], засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області від 23 листопада 2018 року, згідно якої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає понад рік (а.с.19). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], яка є онукою позивача [PERSON], фактично за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні квартири не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON], та не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved