Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є спадкоємцем за заповітом після померлої 07 листопада 1995 року баби [PERSON], яка до дня смерті проживала разом з позивачем у Сагайдак Шишацького району Полтавської області. Спадкове майно померлої складається із будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул. Леніна, 39 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області. Прийнявши спадщину померлої [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, спадкоємець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] для одержання відповідного свідоцтва на спадковий будинок, але у видачі свідоцтва йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК УРСР, ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на спірний житловий будинок. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, до суду надали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 07 листопада 1995 року в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], актовий запис № 33 від 12.11.1995, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КЕ № 286969, виданим Сагайдацькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 12 листопада 1995 року (а.с.7). Померла залишила заповіт, посвідчений 03 лютого 1992 року секретарем виконавчого комітету Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.8). Спадкоємець [PERSON] відповідно до п.1. ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно довідки Сагайдацької сільської ради від 05.11.2015 № 3854 проживав з померлою разом однією сімєю до дня її смерті (а.с. 14). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на неї відсутні, що встановлено судом при вивченні спадкової справи №10/2016 щодо майна померлої [PERSON]. яка перебуває на обліку та зберіганні у приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.27). Спадковий будинок на який претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» (інвентарний № 4218) від 25.11.2015 розташований по вул. Леніна, 39 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1980 року побудови загальною площею 37,9 кв.м., жилою площею 14,2 кв.м. (літ. А-1,а), погребу (літ. Б), гаражу (літ. В), сараю (літ. Г), вбиральні (літ. Д), сараю з погребом (літ. Е), літньої кухні (літ. Ж), альтанки (№1), колодязя (№2), огорожі (№3) (а.с. 16-19). Згідно довідки виконкому Сагайдацької сільської ради Полтавської області від 05.11.2015 № 3855 домоволодіння, яке розташовано по вул. Леніна, 39 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області згідно погосподарської книги № 6, особовий рахунок № 561, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору є: голова двору [PERSON]. Проживала одна. (а.с.11). Згідно ст. 5 ЦК України [PERSON] цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцем до набрання чинності ЦК України, а також те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1980 року по 1990 рік, при цьому сам будинок побудований в 1980 році, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 6, особовий рахунок № 561 Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 11 ) є належним документом, що підтверджує право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Леніна, 39 у с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору - [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1980 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю ніким не оспорюєтся. Постановою приватного нотаріуса Шишацької районного нотаріального округу [PERSON] від 01 березня 2016 року № 88/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, Шишацький район, с. Сагайдак, вул. Леніна, 39 через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця [PERSON] (а.с.9). Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Успадкувавши після смерті [PERSON] належний їй на день смерті житловий будинок, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про спадщину та зареєструвати за собою право власності на будинок через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця, що є перешкодою для реалізації позивачем права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved