Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, просив суд визнати відповідачів [PERSON] колишню дружину та сина [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку № 1«а» по вул.Тімірязєва в м.Маріуполі, з тих підстав, що останні з 2014 року перестали проживати в будинку, покинули жиле приміщення добровільно, їх майна в будинку не має, ними не сплачуються комунальні послуги. Позивач [PERSON] та його представник належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про підтримку позовних вимог, та розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суду не повідомили. Неявка вказаних осіб у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2007 року, посвідченого нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №1974 та рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.11.2008 року у справі №2-6918/08 є власником будинку № 1«а» по вул.Тімірязєва в м.Маріуполі. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольським бюро технічної інвентаризації 9.12.2008 року за [PERSON] зареєстроване право власності на вказаний будинок за реєстровим номером 16990720. З ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 4.12.2014 року про затвердження мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна подружжя вбачається, що [PERSON] визнала за [PERSON] право власності на будинок №1«а» по вул.Тімірязєва в м.Маріуполі, також в ухвалі зазначено, що вказані особи перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.04.1997 року по 19.12.2011 року. Згідно акту КСН «Новоселівка» від 16.06.2016 року в будинку №1«а» по вул.Тімірязєва в м.Маріуполі значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON], [PERSON], але фактично вони в будинку не проживають з 2014 року по теперішній час. За ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що [PERSON], [PERSON], будучи колишніми членами сімї власника будинку [PERSON] більше року не проживають в спірному будинку без поважних причин, їх майна в будинку не має, будинок ними покинутий добровільно. З урахуванням викладеного та положень матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON], [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням у будинку №1«а» по вул.Тімірязєва в м.Маріуполі, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку. Оскільки позивач не наполягав на стягненні з відповідачів судових витрат, суд пришов до висновку про недоцільність їх стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved