Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача - [PERSON], другого відповідача [PERSON], третього відповідача - [PERSON], четвертого відповідача - [PERSON] та п'ятого відповідача - Ужгородського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2015 року за вищевказаною позовною заявою було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. В подальшому згідно розпорядження № 217 по справі № 308/1478/15-ц дану справу було повторно перерозподілено у зв'язку тим, що суддя [PERSON] звільнений з посади судді Ужгородського міськрайонного суду постановою Верховної Ради України № 3580 від 03.12.2015 року. Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 11.03.2016 року справу було розподілено на суддю Дергачову Н.В. За ухвалою від 12.03.2016 року суддею головуючим Дергачовою Н.В. було прийнято цивільну справу № 308/1478/15-ц до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. З 25.01.1985 р. позивач прописана та є наймачем квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті. Разом із позивачем фактично проживали до 1998 року та формально залишаються зареєстрованими на сьогоднішній день відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою МКП ЖКГ «Тиса» від 02.02.2015 р. Однак з 1998 року відповідачі за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживають, що підтверджуються показами свідків зафіксованими в Акті обстеження від 06.02.2015 р., складеному комісією МКП ЖКГ «Тиса». Крім того, відповідачі не здійснюють жодної оплати комунальних послуг (утримання прибудинкової території, вивезення сміття, водопостачання та водовідведення) вартість яких вираховується пропорційно кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Оплату комунальних послуг здійснює позивач, що підтверджується абонентськими книжками по оплаті комунальних послуг за період з 2003 по 2014 роки. Збереження за відповідачами права користування квартирою, на думку позивача, порушує його права, оскільки збільшує витрати на утримання будинку, зокрема сплату за надані житлово-комунальні послуги, що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином шляхом публікації оголошення у газеті «Новини Закарпаття» від 26.07.2016 року № 82(4547). Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON] з 25.01.1985 р. зареєстрований за адресою: Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об'єкт нерухомості за адресою [ADDRESS] на праві власності нікому не належить. Разом із позивачем за зазначеною адресою зареєстровані також відповідачі: [PERSON], 1966 року народження, [PERSON], 1967 року народження, [PERSON], 1991 року народження, [PERSON], 1989 року народження, що підтверджується довідкою МКП ЖКГ «Тиса» від 02.02.2015 року. Як вбачається з Акту обстеження житлового будинку від 06.02.2015 р., складеного комісією МКП ЖКГ «Тиса», громадяни: [PERSON], 1966 року народження, [PERSON], 1967 року народження, [PERSON], 1991 року народження, [PERSON], 1989 року народження, з 1998 року фактично не проживають у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Оплату за комунальні послуги не здійснюють, що підтверджується абонентськими книжками по оплаті комунальних послуг. Збереження за відповідачами права користування квартирою, на думку позивача, порушує його права, оскільки збільшує витрати на утримання будинку, зокрема сплату за надані житлово-комунальні послуги, що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, прямо передбачених пунктами 1-7 частини 3 зазначеної статті. Як зазначено у ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, та те що відповідачі: [PERSON], 1966 року народження, [PERSON], 1967 року народження, [PERSON], 1991 року народження, [PERSON], 1989 року народження, з 1998 року фактично не проживають у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], вони вважаються такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відтак позов підлягає задоволенню в цій частині. Що ж стосується позовної вимоги про зобов'язання п'ятого відповідача - Ужгородського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, зняти вищезазначених осіб з реєстрації, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не існувало, відтак позивач не звертався із відповідним рішенням суду до цього державного органу із заявою про зняття відповідачів з реєстрації і не отримував відмову у проведенні таких дій, відтак на цей час фактично відсутній предмет спору в цій частині. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 60,90 грн. з кожного сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial