Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1999 року по 19.03.2012 року. Під час шлюбу подружжям нажито майно, а саме квартира [ADDRESS]. Посилаючись на положення ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 65, 70 СК України, просить визнати вказану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності, поділити його, визнавши за кожним зі сторін право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини. Позивачу за зустрічним позовом стало відомо про те, що протягом 2005-2007 років відповідач [PERSON] став співзасновником господарських товариств та вніс грошові кошти до їх статутного фонду, а саме: 07.05.2007 року до ТОВ «Агро-Ханф» у розмірі 190 000,05 грн., 01.03.2005 року до ТОВ «Миргородський дослідний-експериментальний коноплезавод» у розмірі 32 000 грн., 05.12.2006 року до ТОВ «Чернігівветсервіс» у розмірі 4 800 грн., 26.10.2006 року до ТОВ «Нові технології «Юніверсал» у розмірі 165 000 грн., 01.11.2006 року до ТОВ «Науково-технічний центр «Прогрес» у розмірі 6 225 грн. Всього відповідачем за зустрічним позовом внесено грошових коштів, які є спільним майном подружжя у розмірі 398 025,05 грн. Частка позивача за зустрічним позовом складає 199 012,53 грн., внесена до статутного фонду товариств без відома дружини. Цю суму в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просить стягнути з відповідача. Представник позивача за первісним позовом, підтримала первісні вимоги, що заявлені у справі, проти задоволення зустрічних заперечила. Відповідач за первісним позовом, заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, зазначивши, що спірна квартира придбана під час шлюбу, однак має належати їй та спільним дітям подружжя. Просила задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає правильним первісні позовні вимоги задовольнити, у задоволенні зустрічних вимог відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1999 року по 19.03.2012 року. Згідно Договору купівлі-продажу від 28.04.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання придбала у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 87,20 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 36,90 грн. Продаж здійснено за 496 000 грн. (а.с.9-10) Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1,2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Відповідач за первісним позовом, заперечуючи проти його задоволення, будь-яких доказів щодо неможливості віднесення спірної квартири до складу спільної сумісної власності подружжя не надала. З огляду на викладене, те, що спірна квартира придбана під час шлюбу, домовленості між сторонами щодо її поділу не досягнуто, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованими вимоги про визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за кожним із них права власності на ідеальні частки у даному майні в порядку поділу майна. Таким чином, заявлені у справі первісні позовні вимоги є обґрунтованими в повному обсязі. Вирішуючи питання про обґрунтованість зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного. Під час перебування сторін у шлюбі, [PERSON] зробив внески до статутних капіталів ряду господарських товариств, ставши їх учасником. Так, 07.05.2007 року до ТОВ «Агро-Ханф» внесено частку у розмірі у розмірі 190 000,05 грн., 01.03.2005 року до ТОВ «Миргородський дослідний-експериментальний коноплезавод» у розмірі 32 000 грн., 05.12.2006 року до ТОВ «Чернігівветсервіс» у розмірі 4 800 грн., 26.10.2006 року до ТОВ «Нові технології «Юніверсал» у розмірі 165 000 грн., 01.11.2006 року до ТОВ «Науково-технічний центр «Прогрес» у розмірі 6 225 грн. Всього відповідачем за зустрічним позовом внесено грошових коштів на суму 398 025,05 грн. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Предмет зустрічного позову пов'язаний з набутими відповідачем у справі корпоративними правами у вказаних вище товариствах. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами (ст. 50 Закону України «Про господарські товариства»). Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника та засновника у статутному фонді товариства (ст.86 ГК України). Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Згідно ч.1,2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що спільні кошти були внесені до статутних капіталів товариств її чоловіком без отримання її згоди на це. В порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження даних доводів нею не надано. Таким чином, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо використання спільних коштів подружжя відповідачем за зустрічним позовом всупереч вимогам ст.65 ЦК України, суд вважає позовні вимоги щодо компенсацію частки [PERSON] шляхом її стягнення з відповідача необґрунтованими. У зв'язку з викладеним, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved