Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований 24.11.1990 року Відділом ЗАГС Мстиставского райвиконкому Могильовської області, запис № 69, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склались, відсутнє взаємопорозуміння, сторони припинили спільне проживання з лютого 2010 року, подружніх стосунків не підтримують; від шлюбу неповнолітніх дітей немає, однак відповідач через органи ЗАГС розірвати шлюб не погоджується; примирюватись з відповідачем позивач не бажає, а тому вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо, має твердий намір розірвати шлюб. Ухвалою суду від 11.12.2014 року було доручено компетентному суду Республіки Білорусь, за місцем проживання відповідача ([ADDRESS]) вручити [PERSON], [INFO], копію позовної заяви, повідомлення (повістку) про день розгляду справи 16.04.2015 року та допитати з ряду питань; провадження у справі зупинено до надходження відповіді з іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою суду від 04.02.2015 року провадження у справі відновлено, у зв'язку з надходженням до Овруцького райсуду супровідним листом Головного управління юстиції України у Житомирській області від 30.01.2014 року № 13418/16/2.8-06/2.8 від суду Мстиславського району Могильовської області Республіки Білорусь відповіді на судове доручення про надання правової допомоги, а саме: протоколу судового засідання від 09.01.2015 року та інших документів, в тому числі підтвердження про вручення відповідачу матеріалів позовної заяви та судової повістки, копії паспорта відповідача, заяви відповідача про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Із протоколу судового засідання Мстиславського району Могильовської області Республіки Білорусь від 09.01.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] із позовними вимогами позивача [PERSON] погодився, позов визнав, пояснив, що дійсно їх сім'я розпалась, позивач забрала всі свої речі і поїхала проживати до себе на батьківщину в Україну; ніяких відносин сторони не підтримують і претензій один до одного не мають; добровільно розірвати шлюб в органах ЗАГС позивач відповідачу не пропонувала; відповідач погоджується на розгляд судової справи у його відсутність, про що подав суду письмову заяву. Позивач також подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши при цьому, що на примирення з відповідачем не згідна, позовні вимоги підтримує. Відтак, з огляду на норми ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Позивач є громадянкою України і має зареєстроване постійне місце проживання в Україні, що стверджується копією паспорта [NUMBER]. Відповідач є громадянином Республіки Білорусь і має зареєстроване постійне місце проживання в Білорусії, що стверджується копією паспорта [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], Відділом ЗАГС Мстиставского райвиконкому Могильовської області Республіки Білорусь 24.11.1990 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 69. Позивач звернулась до Овруцького районного суду Житомирської області за місцем свого постійного проживання в Україні з позовом про розірвання укладеного з відповідачем шлюбу. Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституціії України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як випливає із змісту п.4 ст.1, п.12 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», виходячи із припципу вибору права сторонами, який полягає в тому, що учасники правовідносин вправі самостійно визначати право якої держави підлягає застосуванню до цих правовідносин з іноземним елементом, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Згідно з ч.2 ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної Україною та Російською Федерацією 22.01.1993 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї договірної сторони, а другий - іншої договірної сторони, застосовується законодавство договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, у справах про розірвання шлюбу у випадках, передбачених пунктом 2 статті 28 цієї Конвенції, якщо один з подружжя проживає на території однієї договірної сторони, а другий - на території іншої договірної сторони, у справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох договірних сторін, на територіях яких проживають подруги. Відтак, Овруцький районний суд Житомирської області є компетентним судом у розгляді цієї справи про розірвання шлюбу між сторонами і до правовідносин сторін може застосовуватись законодавство України. У відповідності до ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної Україною та Російською Федерацією 22.01.1993 року, документи, які на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені закладом чи спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції і за встановленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на території інших договірних сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на території договірних сторін доказовою силою офіційних документів. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо - кожен з них на території тієї держави, громадянином якої він є, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 121,80 грн. Тому

Outcome: approved