Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 26.10.2013 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя подружжя не склалося по причині того, що вони люди різних поглядів на життя та сім'ю, на підставі чого між сторонами відбуваються постійні сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми один одному. Позивач вважає, що можливості зберегти сім'ю немає, а тому збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. За три роки спільного життя сторін відповідач [PERSON] за основним позовом декілька разів поверталася проживати за місцем своєї реєстрації разом з дитиною по причині несумісної з сімейним життям поведінки позивача [PERSON], але поверталась, сподіваючись все ж таки побудувати повноцінну сім'ю. Однак, 15.12.2016 року позивач за основним позовом фактично вигнав відповідача зі спільною дитиною з квартири його батьків, в якій вони разом проживали, у зв'язку з чим відповідач вимушена була зібрати власні речі та переїхати до місця своєї реєстрації разом з дитиною. З того часу позивач жодного разу не відвідував ні відповідача, ні спільну дитину, матеріально в повній мірі не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини, окрім перерахування 1500 грн., починаючи з лютого 2017 року, яких не вистачає для забезпечення дитини. З огляду на викладене, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не зявились, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких [PERSON] підтримав вимоги про розірвання шлюбу та просив їх задовольнити, позовні вимоги про стягнення аліментів визнав, а [PERSON], в свою чергу, позовні вимоги основного позову визнала, вимоги зустрічного позову підтримала та просила їх задовольнити. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2013 року, про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1523 (а.с. 5). Судом встановлено, що сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть з грудня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6), який проживає разом з матір'ю, відповідачем за основним позовом. З копій квитанцій, наявних в матеріалах справи, вбачається, що за період січень-травень 2017 року позивачем [PERSON] було перераховано на користь відповідача [PERSON] грошові кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі по 1500 грн. щомісячно. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України (СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищевикладене, судом приймається визнання основних позовних вимог та зустрічних позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про стягнення аліментів 17.01.2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 88, 110-112, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved