Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 18.09.1999 року вона з відповідачем [PERSON] уклала шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №66. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO], яка до 24.10.2014 року проживала разом з позивачем. З 24.10.2014 року донька проживає разом з відповідачем, який забрав її до себе, здійснює на неї психологічний вплив, внаслідок цього у неї погіршились розумові здібності, дитина покинула навчання у музичній школі, не відвідує додаткові заняття з англійської мови та кружок з малювання. Сумісне проживання з відповідачем надалі позивач вважає неможливим, оскільки відповідач застосовує до неї фізичне насилля. 01.09.2014 року нею було подано заяву до МВ УМВС в м.Докучаєвськ щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності по факту нанесення їй тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Докучаєвській міській лікарні. Фактичні шлюбні стосунки з відповідачем припинені, спільне господарство вони не ведуть, разом не проживають з травня 2014 року. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить правам позивача, її інтересам та внутрішній волі. В їхній родині були незносні для позивача та дитини умови життя, які негативно впливали на її емоційний та фізичний стан, пригнічували її як жінку та погіршували її здоров'я. Можливості продовжувати подружнє життя, як і примиритись, позивач не бачить, оскільки у неї не має бажання перебувати у шлюбі з відповідачем, а вимушене перебування у шлюбі з відповідачем ще певний час проти її волі буде суперечити нормам суспільної моралі та її правам, тому позивач просить не застосовувати до них заходи примирення. Позивачем вже подавався позов як до Докучаєвського міського суду Донецької області, так і до Пологівського районного суду Запорізької області, однак згідно ухвали Пологівського районного суду Запорізької області від 05.12.2014 року її позов був залишений без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України, оскільки в Докучаєвському міському суді Донецької області відкрито провадження за позовом між тими самими сторонами з того ж предмету та з тих самих підстав. В цих позовах позивач зверталась до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу зовсім з інших підстав. На даний час Докучаєвський міський суд Донецької області, де знаходиться на розгляді її первісний позов, не функціонує у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції. Позивач наполягає на розгляді даного позову по суті, оскільки на даний час нею істотно змінено підстави та мотиви розірвання шлюбу з відповідачем. У зв'язку з цим, позивач просить шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції, актовий запис №66 від 18.09.1999 року, між [PERSON] та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 243,6грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак безпосередньо в позові виклала клопотання про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду письмові заперечення проти позову з додатками, в яких просить залишити позовну заяву без розгляду та розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який було укладено 18.09.1999 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 30.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Докучаєвського міського управління юстиції. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В письмових запереченнях проти позову відповідач [PERSON] стверджує, що викладені позивачем [PERSON] в позовній заяві факти не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що їхня донька [PERSON] [INFO] до теперішнього часу проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується наданими до суду копією акту перевірки умов життя родини від 14.08.2014 року та копією акту соціального інспектування №214 від 14.11.2014 року. Відповідач стверджує, що заява позивача про погіршення розумових здібностей доньки є необґрунтованою та безпідставною, донька навчається у школі, а музична школа на теперішній час не працює. Відповідач не приймає участі у вихованні і утриманні доньки, з червня 2014 року і до теперішнього часу вона проживає окремо. Відповідач також вказує на те, що відомості про фізичне насилля з його боку щодо позивача є безпідставним, необґрунтованим і надуманим. Таким чином, з досліджених матеріалів справи вбачається, що у сім'ї позивача та відповідача склалися не нормальні відносини, сторони не розуміють одна одну по більшості питань сімейного життя, відсутня спільна ціль у шлюбі, взаємоповага та любов, шлюбні відносини припинено і подружжя більше ніж пів року проживає окремо, спільного господарства не веде. Відповідач застосовує до позивача фізичне насильство, що об'єктивно підтверджується копією виписки 2330-877 з медичної карти [PERSON], з якої вбачається що вона з 03.09.2014 року по 08.09.2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Докучаєвської міської лікарні через побиття її 31.08.2014 року чоловіком. З огляду на це, твердження відповідача про надуманість факту застосування ним фізичного насильства до позивача є його лише голослівною заявою, ніяких доказів на його спростування він не надав. Позивач [PERSON] прямо вказує на те, що вимушене перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] суперечить її волі та порушує її права, незносні для неї та дитини умови життя, негативно впливали на її емоційний та фізичний стан, пригнічували її як жінку та погіршували її здоров'я, тому продовжувати подружнє життя і зберегти шлюб вона не бажає і просить не застосовувати до них заходи примирення. Про застосування заходів примирення також не просить і відповідач [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача [PERSON] та її малолітньої доньки, що має істотне значення. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 05.02.2015 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] у даній справі про залишення позову без розгляду було відмовлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше сімейне життя неможливе і шлюб необхідно розірвати. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають відшкодуванню понесені нею судові витрати в сумі 243,6грн., які складаються із судового збору, оскільки на її користь ухвалено рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved