Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, процентів, моральної шкоди за договором позики, посилаючись на те, що 22 грудня 2015 року він та відповідач [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого він надав йому грошову позику у сумі 6000 доларів США та 60000 (шістдесят тисяч) гривень строком на один місяць. Вказує, що у разі неповернення йому вказаних у даному договорі коштів, відповідач [PERSON] зобовязався їх повернути. На підтвердження чого, він поручився й завірив своїм підписом договір позики та надав розписку, відповідно до якої зобовязався повернути йому кошти на умовах договору позики. Зазначає, що по даний час, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не повернули йому вказані кошти, незважаючи на те, що він неодноразово телефонував до них та намагався вирішити вказаний спір у добровільному порядку. Крім того, позивач вказує, що п. 6 укладеного договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 60 % річних від простроченої суми боргу, а також моральну шкоду в розмірі суми позики. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість станом на 22.09.2016 року у загальному розмірі 508468,59 (пятсот вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 59 копійок, яка складається з: суми боргу за договором позики від 22.12.2015 року з урахуванням 60 % річних від простроченої суми боргу 308122,79 грн.; моральної шкоди в розмірі позики 220345,80 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати за виклик відповідачів у судове засідання шляхом оголошення в газети «Буковина» та «Урядовий кур'єр» в загальній сумі 486,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, в разі неявки в судове засідання відповідачів, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, причину своєї неявки суду не вказали, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надали, доводів позивача не спростували. Тому суд зі згоди позивача ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Судом встановлено, що 22 грудня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав позичальнику грошову позику у сумі 6000 доларів США та 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень строком на один місяць. Позичальник в свою чергу зобовязався повернути суму позики у встановлений договором строк, який вираховується з дня передачі йому грошей (а.с. 9). Крім того, відповідно до п. 6 даного договору, у випадку несвоєчасного повернення позики, позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 60 % річних від простроченої суми боргу, а також моральну шкоду у розмірі позики. Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення зазначеного договору позики відповідач [PERSON], 22.12.2015 року написав власноручно розписку, якою підтвердив факт отримання від позивача [PERSON] грошових сум у розмірі 6000,00 доларів США та 60000,00 гривень (а.с. 8). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, жодних дій, щодо виконання свого зобов'язання за вищевказаним договором позики у добровільному порядку, відповідачем [PERSON] до дня звернення позивача до суду не було вчинено. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом ст.ст. 15,16 ч.2 ст. 23, п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Зі змісту розписки відповідача [PERSON] вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою ст. 1050 ЦК України. Таким чином, в частині стягнення моральної шкоди у розмірі позики, позов задоволенню не підлягає. Також, як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 22 грудня 2015 року, [PERSON] поручився перед позивачем [PERSON] за виконання відповідачем [PERSON] обовязку щодо повернення сум позики, що підтверджується оригіналом його розписки від 23 грудня 2015 року (а.с. 10). Згідно ст. 553 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому же обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] невиконані зобовязання за вищевказаним договором до позики, а тому з них необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача [PERSON] заборгованість станом на 22 вересня 2016 року в загальній сумі 345356,16 (триста сорок пять тисяч триста пятдесят шість) гривень 16 копійок, яка складається із: заборгованості за сумою позики 6000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.09.2016 року складає 155847,60 грн. та 60000,00 грн., разом 215847,60 грн.; 60 % річних від простроченої суми 129508,56 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у розмірі 336,00 грн. за розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» та 150,00 грн. за розміщення оголошення в газеті «Буковина», а всього разом 486,00 грн. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 2481,83 гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial