Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати трудовий договір укладений між [PERSON] та приватним підприємцем «[PERSON] від 11.11.2008, який зареєстрований Одеським міським центром зайнятості від 17.11.2008 № 15300806532 дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що 11.11.2008 р. між ним та відповідачем був укладений трудовий договір, згідно якого позивач виконував обов'язки водія вантажного автомобіля. Даний договір був зареєстрований 17.11.2008 року за № 15300806532 та про те, що він був розірваний 19.03.2009 року позивач не знав, вважаючи, що він був весь час чинний та ніяких дій щодо його розірвання ним не проводилось, оскільки до 29.12.2009 року він здійснював перевезення вантажу за дорученням ПП «[PERSON]». Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили суд задовольнити їх з наведених підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував в проти позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не заявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надавав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника третьої особи до суду не надходило. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін та їх доводи прийшов до наступного. У судовому засіданні було встановлено, що 11.11.2008 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір № 15300806532, та 17.11.2008 р. зареєстрований в Одеському міському центрі зайнятості. 17.03.2009 р. вказаний договір був розірваний між сторонами на підставі ст. 38 КЗпП України та 19.03.2009 р. було знято з реєстрації в Одеському міському центрі зайнятості. 29.12.2009 року [PERSON] керуючи вантажний а/м «Рено», державний номерний знак [NUMBER] із напівпричепом «Рендере» державний номер [NUMBER] , власником якого був ФОП [PERSON], не вибравши безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, у наслідок чого допустив зіткнення з вантажним а/м МАН 19-403 державний номерний знак ВН8652ВН з напівпричепом «Крона», що належить ТОВ «Дунайєвротранс». На момент скоєного ДТП [PERSON] керував вантажним а/м «Рено» державний номерний знак [NUMBER] із напівпричепом «Рендере» державний номер [NUMBER] на підставі довіреності, що була надана ФОП [PERSON] При оформленні ДТП, [PERSON] було надано копію нотаріально засвідченої довіреності від 05 лютого 2008 року на право експлуатації а/м «Рено» державний номерний знак [NUMBER], а також копію нотаріально засвідченої довіреності на експлуатацію напівпричепа «Деннісон» державний номерний знак [NUMBER]. У 2010 році ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 грудня 2008 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011 року були задоволені позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього суму понесених збитків. Рішення суду обґрунтовувалось на недоведеності обставин, на які посилався [PERSON] Крім того в рішенні відсутні будь-які посилання на те, що [PERSON] під час вчинення ДТП здійснював свою діяльність на підставі трудового договору укладеного з ФОП [PERSON], що на думку суду є важливим доказом при вирішенні справи та встановлення всіх істотних обставин справи Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2011 року було встановлено, що судом першої та апеляційної інстанції, суди правильно застосували ст. 1187 ЦК України, звільнивши ФОП [PERSON] від відповідальності та поклавши вину у вичинені ДТП на [PERSON] З матеріалів наданих до суду вбачається, що відповідно ухваленого рішення Вищим спеціалізованим судом України була встановлена відсутність перебування позивача [PERSON] у трудових відносинах з ФОП [PERSON] Крім того оригінал свого примірника трудового договору [PERSON] до суду не надавав. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями у цивільній. Господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Для повного та всебічного розгляду справи за клопотанням позивача [PERSON] судом була призначена судово-почеркознавча експертизи за результатами якої вирішити питання про виконання підпису від імені [PERSON] не виявилось можливим з причин вказаних у п. 1а,б де визначено при оцінці збіжних та розбіжних ознак, було встановлено, що ні ті, ні інші надані на експертизу зразки не утворюють сукупності, достатньої для прийняття якого-небудь рішення. Крім того суд вважає, що у спірних відносинах проведення експертизи є важливим заходом, оскільки він потребує спеціальних знань у сфері почеркознавства. На підставі проведених заходів уд погоджується з висновками Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз та вважає, що розбіжність ознаки не можна покласти в основу негативного висновку про справжність досліджуваних підписів, оскільки їх неможливо оцінити однозначно. Відповідно до пунктів 6-8 «Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю», затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. № 260, в редакції, що діяла станом на час фактичного звільнення [PERSON] у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору відповідний запис. Судом була встановлена повна достовірність та законність таких дій з боку відповідача та третьої особи міського центру зайнятості, оскільки розірвання спірного договору на думку суду відбулося без порушення законодавства України. Суд вважає за доцільне зазначити, що оригінал свого примірника позивачем так і не було надано до суду, через його відсутністю. В матеріалах справи знаходиться лише незавірена копія примірника позивача, що не може бути визнано судом, як доказ на підтвердження незаконних дії відповідача та виникнення муж сторонами трудових зобов'язань. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, те що позивачем не було доведено обставин на які він посилається, а ґрунтуються вони лише на припущеннях не підтверджених жодним доказом, суд вважає, що у виниклому цивільно-правовому спорі відсутні будь-які підстави для задоволення вимог позивача, у зв'язку з чим в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити з наведених підстав.

Outcome: dismissed