Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Красноармійськвугілля» про стягнення одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що у період з 8 серпня 1962 року по 7 липня 2003 року він працював на підприємстві відповідача на різних посадах, апісля чого був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. При звільненні відповідачем йому не була сплачена одноразова допомога відповідно до положень пункту 12.15 Галузевої угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12 лютого 1992 року (із змінами від 3 липня 2001 року). Оскільки допомога при звільненні не сплачена йому і до цього часу, вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за час невиплати належних йому сум при звільненні за період з 8 липня 2003 року по 28 лютого 2017 року. Просив суд, з урахуванням стажу його роботи у вугільній галузі, стягнути з відповідача на його користь одноразову допомогу при звільненні у звязку з виходом на пенсію у сумі 2134,65 гривень та середній заробіток за затримку розрахунку у розмірі 128453,50 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності і за участі його представника [PERSON] На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позову, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Просив суд задовольнити вимоги позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що колективним договором, який діяв на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» на час звільнення позивача з цього підприємства, було передбачено виплату одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію із фонду матеріального забезпечення при наявності останнього. Враховуючи, що в 2003 році підприємство, на якому працював позивач, мало збитки, прибуток був відсутнім, виплата соціальної гарантії, до якої відноситься допомога у звязку із звільненням на пенсію, була неможливою. Тому допомога у той час позивачу не була нарахована і відповідно не сплачена. Вважають, що за таких обставин будь-яка заборгованість перед позивачем відсутня і його позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] працював робітником маркшейдерського бюро, електрослюсарем підземним, прохідником, гірничим майстром на шахті № 3-3біс тресту «Красноармійськвугілля» у період з 14 вересня 1954 року до 2 серпня 1962 року; гірничим майстром підземним, помічником начальника дільниці, заступником начальника дільниці на шахті «Центральна» тресту «Красноармійськвугілля», Шахтоуправління «Центральне», на ДП шахта «Центральна» ВО «Красноармійськвугілля», правонаступником яких став відокремлений підрозділ «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» у період з 8 серпня 1962 року до 7 липня 2003 року, після чого був звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію (а.с. 3-7, 14). [PERSON] має статус пенсіонера і отримує пенсію з 8 жовтня 1986 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № 00894 та свідоцтвом про загальнообовязкове державне соціальне страхування № [NUMBER] (а.с. 12). Згідно з довідкою ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» від 2 лютого 2017 року, при розрахунку 7 липня 2003 року допомоги при переході на пенсію [PERSON] не отримував (а.с. 21). За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з підпунктом 8.1 Колективного договору по шахті «Центральна» в/о «Красноармійськвугілля» на 2001 рік, зареєстрованого 6 червня 2001 року, але який був чинним на час звільнення позивача [PERSON] з підприємства відповідача, зафіксоване право працівників при звільненні у звязку з переходом на пенсію на отримання одноразової допомоги, розмір якої залежить від стажу роботи на підприємстві і середнього заробітку: 10-15 років середньомісячного заробітку, 15-20 років двомісячного заробітку, понад 20 років тримісячного заробітку. Визначено, що допомога виплачується із фонду матеріального заохочення при наявності останнього (а.с. 26-27). Дана норма Колективного договору суперечить та звужує права робітників, закладені у підпункті 12.15 Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 12 лютого 1992 року (в редакції чинній на час звільнення позивача 7 липня 2003 року), згідно з якою працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше: для чоловіків: 10 років одного середньомісячного заробітку, 15 років двох середньомісячних заробітків, 20 років трьох середньомісячних заробітків. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки… Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати Підприємства (а.с. 44-45). Враховуючи, що за змістом пунктів 3.1, 3.2, 4.5, 4.6 зазначеної Галузевої угоди її норми поширюються і на підприємства відповідача, прийняті до цієї Угоди нормативні та підзаконні нормативні акти не мають їй суперечити і зменшувати обсяг прав працівників, закладений в Угоду, суд вважає, що при звільненні позивача [PERSON] з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля», відповідач повинен був виплатити позивачу одноразову допомогу, з урахуванням наявності у нього стажу у вугільній галузі понад 40 років, у розмірі його трьох середньомісячних заробітків, оскільки позивач мав право на пенсію за віком, після чого вперше звільнявся з підприємства відповідача з підстав не повязаних з порушенням законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки. За умовами статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутись до суду із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, як визначено в абзаці третьому підпункту 2.42 пункту 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 11 грудня 1995 року N 323, яка діяла на час звільнення позивача з підприємства відповідача, належала до фонду оплати праці, тому суд, у даному випадку, застосовує положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України про право необмеженого часом на звернення до суду за захистом порушеного права і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача одноразову допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 2134 гривні 65 копійок (711,55грн. х 3міс. = 2134 гривні 65 копійок). При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до розгляду справи судом по суті. Суд, при цьому, не вважає виходом за межі заявлених позовних вимог, стягнення таких сум по день розгляду судом справи, оскільки, як встановлено з наданих суду даних і пояснень представника відповідача, виплата одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію позивачу не здійснювалась, за наявності висновку суду про порушення відповідачем законодавства про працю в цій частині і правомірність вимог позивача у повному обсязі, суд повинен застосовувати положення статті 117 Кодексу законів про працю України. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обовязок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і повязує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого зі сторони позивача не надходило (а.с. 21), становить 37,45 гривень. Кількість робочих днів з дати звільнення позивача 7 липня 2003 року до розгляду судом справи по суті становить 3440 днів, у тому числі в 2003 році 125 днів, в 2004 році 252 дні, в 2005 році 251 день, в 2006 році 250 днів, в 2007 році 251 день, в 2008 році 252 дня, в 2009 році 251 день, в 2010 році 251 день, в 2011 році 250 днів, в 2012 році 251 день, в 2013 році 251 день, в 2014 році 251 день, в 2015 році 251 день, в 2016 році 251 день, в 2017 році 52 дні. Підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 128828 гривень з розрахунку: 3440дн.х37,45=128828 грн. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1305 гривень 89 копійок, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 1305 гривень 89 копійок, а на користь держави - 3 гривні 74 копійки судового збору, тобто різниця між сплаченою сумою судового збору позивачем і сумою судового збору, яку належало сплатити при подачі позову до суду ((128828грн.+2134,65грн.)/100-1305,89). На підставі ст.ст. 38, 116, 117 КЗпП України, Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості,

Outcome: approved