Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «АТП 11406», згідно якого просить визнати протиправними дії ТОВ «Автотранспортне підприємство 11406» щодо відмови в наданні йому пільгового проїзду в пасажирському транспорті за маршрутом «Часів Яр - Бахмут» та «Бахмут Часів Яр» з кінцевої зупинки «Автовокзал» м.Часів Яр до кінцевої зупинки «Автовокзал» м. Бахмут та в зворотному напрямку 18.10.2017 року о 7 год. 00 хв. Часів Яр Бахмут, 18.10.2017 року о 18 год. 30 хв. Бахмут Часів Яр, 25.10.2017 року о 9 год. 00 хв. Часів Яр Бахмут; стягнути з ТОВ «Автотранспортне підприємство 11406» на його користь 51 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що він має статус інваліда війни 3 групи та відповідно до п.7 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» йому надаються пільги на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньорайонних, внутрішньо та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. 18.10.2017 року йому було відмовлено відповідачем в наданні пільгового проїзду згідно його посвідчення інваліда війни в приміському автобусному маршруті «Часів Яр - Бахмут» рейсом 7-00 год. з міста Часів-Яр (кінцева зупинка автобусу), та зворотнім маршрутом о 18-30 год. «Бахмут Часів Яр» з кінцевої зупинки м. Бахмут. А також в подальшому 25.10.2017 року о 9-00 год. позивачу також було відмовлено в наданні пільгового проїзду в рейсовому автобусі «Часів Яр - Бахмут», коли йому необхідно було їхати до м. Бахмут. Водій вказаних рейсів автобусу, а це був один й той самий водій (марка автобусу ПАЗ державний номер: АН 06-16 АА), мотивував свої дії щодо відмови в наданні пільгового проїзду тим, що на теперішній час згідно вказівки керівництва підприємства перевізника, працівником якого він є, вони не надають пільгового проїзду нікому, окрім учасникам АТО. Позивач був вимушений оплатити проїзд за 17 грн. в одну сторону, та на його прохання водій надавав квитки. Після чого він робив виклики поліції за телефоном 102, на які виїжджали наряди поліції, надавав пояснення з цього приводу та писав відповідні заяви. 25.10.2017 року наряд поліції, який виїжджав на виклик, складав в його присутності адміністративний протокол на водія за порушення ч. 7 статті 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян). Вказує, що відповідач повинен сплатити йому моральну шкоду, завдану протиправними діями, адже йому як інваліду війни прийшлося принижуватися та відчувати душевні страждання, які були викликані протиправними діями та бездіяльність відповідача, забороною користуватися своїм правом на пільговий проїзд. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - ТОВ «АТП 11406» [PERSON], яка діє на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 9.06.2017 та ордеру від 31.01.2018 (а.с.46-47) в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься він неї заява (вх. № 13157 від 7.05.2018, а.с.64) про розгляд справи за її відсутності. Вказує, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що на протязі листопада 2017 року відповідач в повній мірі забезпечував пільговий проїзд в пасажирському транспорті за маршрутом «Часів Яр - Бахмут». Позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди взагалі нічим не підтверджені та не аргументовані, вважає, що позивач має наметі «заробити гроші» за рахунок підприємства. Ухвалою від 29.03.2018 року до участі у справі було залучене Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник третьої особи - Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та додатково представлені документи в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступних висновків. Стаття 13 ЦПК України\~вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом війни 3-ї групи, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 034550, виданого 31.10.2017 року Управліннями праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради (а.с.16). Відповідно до п.7 ч.1\~ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~позивач має право на безоплатний проїзд автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньорайонних, внутрішньо- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Даний статус позивача та поширення на нього відповідних положень законодавства України про гарантії соціального захисту ветеранів війни, які регламентують безкоштовний проїзд всіма видами міського та приміського транспорту не оспорюються сторонами, та у відповідності до ч.1\~ст.82 ЦПК України\~не підлягають доказуванню. Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ\~передбачено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. В даному випадку перевезення населення м. Часів Яр на маршруті сполученням «Бахмут - Часів Яр» здійснює ТОВ «АТП 11406», тобто відповідач. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання транспортних послуг. Згідно із\~ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення. За змістом п. 2\~ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Так, 18.10.2017 року та 25.10.2017 року позивач скористався послугами відповідача з перевезення на маршруті № 120 сполученням «Бахмут - Часів Яр», однак йому було відмовлено у безкоштовному проїзді. В підтвердження цієї обставини позивач надав суду оригінали квитків на суму 51 грн. (а.с.33). Окрім того, позивачем долучено до справи відповіді Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, з яких вбачається, що за зверненнями [PERSON] від 18.10.2017, 25.10.2017 за фактом того, що водій автобуса № 120 державний номер [NUMBER], який їхав за маршрутом м. Бахмут - Часів Яр, Часів Яр Бахмут відмовився перевозити його за пенсійним посвідченням інваліда війни 3-ї групи, та узяв гроші за проїзд, зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Бахмутського відділу поліції за № 20896, 20943, 21437. Проведеною перевіркою, факту вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення не встановлено, звернення розглянуті згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян» та направлено за належністю до Управління «Укртрансбезпеки» в Донецькій області, для прийняття рішення по суті. Крім того, громадянин [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 133-1 ч.7 КУпАП (а.с.30-32). На запит суду Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області були надіслані матеріали перевірки відносно заяв [PERSON] (№ 1272/22-18 від 6.06.2018). Так, 6.11.2017 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про те, що 6 листопада 2017 року о 9.40 год. при посадці в рейсовий автобус з кінцевої зупинки м. Бахмут (Вокзальна площа) водій автобуса ПАЗ державний номер [NUMBER], відмовив йому у наданні пільгового проїзду на підставі посвідченням інваліда війни 3-ї групи, та вимагав заплатити за квиток (а.с.80). За фактом вказаного порушення, 6.11.2017 року головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті був складений протокол про адміністративне правопорушення ІІ № 0000934 відносно водія ТОВ «Артемівське АТП 11406» [PERSON] за безпідставну відмову у пільговому проїзді позивачу, який є інвалідом 3 групи, за ч.7 ст. 133-1 КУпАП (а.с.79). Згідно листа Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області (№ 3037/22-17 від 30.10.2017) (а.с.83) з початку року Управлінням було складено 16 матеріалів на перевізників та протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 133-1 КУпАП на водіїв транспортних засобів, які порушили права громадян на пільговий проїзд. З вищеперерахованого 6 матеріалів було складено на ТОВ «АТП 11406» та 1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 133-1 КУпАП на водія зазначеного підприємства за безпідставну відмову у перевезенні пасажирів пільгової категорії. Даними документами підтверджується факт неодноразового порушення законодавства України щодо перевезення пільгової категорії громадян з боку водії ТОВ «АТП 11406». За змістом\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача в судовому засіданні не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про відмову у наданні пільгового перевезення, а його пояснення про те, що на протязі листопада 2017 року відповідач в повній мірі забезпечував пільговий проїзд в пасажирському транспорті за маршрутом «Часів Яр - Бахмут», спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом № 0000934 про притягнення водія ТОВ «Артемівське АТП 11406» [PERSON] до адміністративної відповідальності за безпідставну відмову у пільговому проїзді позивачу та повідомленнями Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Закон забороняє автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Стаття 4 ЦПК України\~надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договорами (ст. 5 ЦПК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що ТОВ «АТП 11406» порушило вимоги закону, оскільки відмовило позивачу у безкоштовному перевезенні, тому його дії є неправомірними. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] вартість квитків на проїзд у сумі 51 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача (заборона користуватися своїм правом на пільговий проїзд) завдали йому як інваліду війни душевні страждання, йому прийшлося принижуватися та відчувати моральні переживання. Між тим, вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли правовідносини, обумовлені договором надання послуг безкоштовного проїзду, за яким відшкодування моральної шкоди не передбачено. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався (є інвалідом війни), суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гр. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial