Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсною довіреності. 26.09.2017року під головуванням судді [PERSON] відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тодорович Ольга Леонідівна про визнання недійсною довіреності. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/11233/17-ц, номер провадження 2/754/1511/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON] Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним довіреності, мотивуючи свої вимоги тим що 12 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за номером № 546 довіреність на підставі якої позивач уповноважив відповідача [PERSON] на наступне: «бути представником в усіх організаціях, установах та підприємствах, органах державної влади та управління, незалежно від їх підпорядкування та форми власності, у томи числі будь-яких банківських установах України та у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Брокбізнесбанк» одержувати на рахунок гроші, отримувати відшкодування збитків від вкладів фізичних осіб, отримувати грошові перекази, в тому числі через систему банківських грошових переказів, що надійшли на ім'я позивача», вказану довіреність позивач [PERSON] не видавав, не підписував та не звертався до нотаріуса для її посвідчення. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання 20.04.2018року не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з викладених обставин у позові та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщена у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання та повідомлялась через офіційний веб-портал «Судова влада України». Відповідач [PERSON] не направила відзив на позовну заяву, та не надала заперечення щодо доказу своєї невинуватості. Представник третьої особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тодорович ОЛ. в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщена у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за місцем знаходження. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, та третьої особи виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 28 лютого 2017 року позивача [PERSON] було допитана в якості потерпілого у кримінальному провадженні №12013110050002060 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 2, ч. 4 ст. 190 КК України. Під час допиту стало відомо, що у позивача [PERSON] в Фонді гарантування вкладів фізичних осіб знаходилась гарантована законом сума відшкодування коштів за вкладами у розмірі 200 000гривень, позивачу про вказані кошти до 28.02.2017року нічого відомо не було, оскільки працівники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про їх наявність у Фонді та необхідність їх отримання не повідомили позивача. А у квітні 2015року працівники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направили гарантовану суму відшкодування відповідачу [PERSON], яка отримала вказані гроші в ПАТ КБ «Приват Банк». 12 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 546 довіреність на підставі якої позивач [PERSON] уповноважив [PERSON] на наступне: «бути представником в усіх організаціях, установах та підприємствах, органах державної влади та управління, незалежно від їх підпорядкування та форми власності, у тому числі будь-яких банківських установах України та у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Брокбізнесбанк» одержувати на рахунок гроші, отримувати відшкодування збитків від вкладів фізичних осіб, отримувати грошові перекази, в тому числі через систему банківських грошових переказів, що надійшли на ім'я позивача», вказану довіреність позивач [PERSON] не видавав, не підписував та не звертався до нотаріуса для її посвідчення. За приписами ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Надання довіреності є односторонньою угодою, яка адресується насамперед третім особам і має на меті довести до їх відома те, що між представником і тим, кого він представляє, є домовленість, згідно з якою виконання всіх правочинів, що буде вчиняти представник, у межах довіреності, бере на себе той, кого він представляє. Тобто це документ, що підтверджує право представника на вчинення певних дій від імені особи, яку представляє, з третіми особами. Довіреність може охоплювати як усі юридичні дії, так і їх частину. За змістом довіреність має містити певний перелік юридичних дій, з визначенням кола третіх осіб, щодо права представника вчиняти правочин в інтересах довірителя. Згідно ч.2 ст.54 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні довіреності нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. 14.06.2017року представником позивача було направлено адвокатський запит №2/3-17 до ГСУ Національної поліції України про надання інформації чи призначалась у кримінальному провадженні №12013110050002060 почеркознавча експертиза підпису позивача [PERSON] та підпис відповідача [PERSON] зробленого від імені позивача [PERSON] на довіреності від 12.03.2015року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. 20.06.2017року ГСУ Національна поліція України направила позивачу [PERSON] копію висновку судової почеркознавчої експертизи №19/8-4/76-СЕ/17 від 24.05.2015 року. Відповідно до висновку експерта № 19/8-4/76-СЕ/17 від 24.05.2015 року підпис та запис від імені [PERSON] в графі «Підпис» в другому оригіналі довіреності, посвідченої 12.03.2015року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], в графі «Підпис осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» під реєстровими номерами 546, 547 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2015рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л. - виконані не [PERSON], а іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач [PERSON] не мав волевиявлення на виконання [PERSON] повноважень на представництво своїх інтересів, не підписував довіреність та не жадав настання правових наслідків від такого представництва. Відповідно до ч. 3 ст. 215 якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640, 00грн.

Outcome: approved