Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову й до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб розірвано, сторони припинили спільне проживання, їх син [PERSON], 2018 року народження проживає з позивачем, повністю знаходиться на її утриманні. Домовленості про добровільну виплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. На теперішній час позивач відчуває матеріальні труднощі, відповідач на своєму утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, отже, на думку [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обов'язок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, шляхом надіслання в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК відповідної заяви з наявним клопотанням розгляду справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Сторони по справі перебували в шлюбних відносинах. Вперше шлюб зареєстровано 3 липня 2009 року. В шлюбі [INFO] народжена [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва про народження [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області - а.с. 7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2011 року шлюб сторін розірвано (а.с. 17-18). 14 лютого 2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вдруге зареєстрували шлюб (підтверджено копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], видане Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - а.с. 9). В шлюбі [INFO] народжений син сторін [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва про народження [NUMBER], видане Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - а.с. 6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2018 року шлюб сторін розірвано, шлюб припинено у день набрання чинності рішенням суду - 19.06.2018 року (а.с. 8). Після розірвання шлюбу спільне життя сторін по справі припинено. Позивач [PERSON] проживає разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за місцем реєстрації: [ADDRESS] (підтверджено довідкою про забезпеченість громадян житловою площею, виданою Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку - а.с. 11). Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] Розглядуваний позов подано [PERSON] з підстав порушення батьком [PERSON] обов'язку по утриманню дитини [PERSON], 2018 року народження. Суд зазначає, що спірні відносини сторін врегульовано такими правовими нормами. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений у ч. 2 ст. 51 Конституції України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття та за ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття та за ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При розгляді справи, враховуючи роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітньою дитиною та відповідачем [PERSON], до якого пред'явлено вимогу про стягнення аліментів (відповідно до записів в свідоцтві про народження дитини [PERSON], 2018 року народження батьком останнього є саме відповідач); - знаходження неповнолітньої дитини на утриманні позивача [PERSON], яка пред'явила позов про стягнення аліментів (після фактичного припинення шлюбних відносин дитина мешкає спільно зі своєю матір'ю); - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дитину відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітньої дитини, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобов'язань відповідачу є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, приписами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на вказане, суд враховує: - стан здоров'я платника аліментів та дитини (будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача та дитини не надано); - матеріальне становище платника аліментів (відповідач на час розгляду справи працевлаштований, відомостями перебуває в трудових відносинах з ФОП Сосков, за наданими позивачем відомостями, тому отримує стабільних дохід); - відсутність у відповідача грошових зобов'язань (згідно довідки № 1419/44318, виданої 19.09.2018 року Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Покровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконавчі документи відносно [PERSON] відсутні). Суд, з урахуванням того, що дохід відповідача є стабільним, приходить до висновку щодо стягнення аліментів з [PERSON] щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу останнього, що найкращим чином захистить інтереси неповнолітнього сина щодо потреби [PERSON] в матеріальних коштах в зв'язку з вихованням дитини, та не призведе відповідача до скрутного матеріального становища. Окрім того, суд звертає увагу, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При прийнятті рішення по справі, суд вважає здійснити посилання на ч. 4 ст. 206 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачем адресовано суду заяву про повне визнання пред'явлених до нього вимог. Доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, - суду не надано. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину, дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша - компенсується за рахунок держав. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved