Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради, який ухилявся та ухиляється від виплати заробітної плати після звільнення. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 21.09.2017 року по 12.10.2017 року включно. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму недоотриманої заробітної плати за період з 01.01.2017 року по 20.09.2017 року включно. Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.03.2019 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року - залишено без змін. Оскільки стягнута заборгованість відповідачем не погашена, на час подання позову заборгованість становить 19966,12 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 21.09.2017 року по 13.03.2019 року у сумі 179415, 14 грн. та судовий збір у розмірі 1794,15 гривень. Ухвалою судді від 23.04.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 30.05.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що вина відповідача в затримці розрахунку з позивачем відсутня у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, також не погоджується з сумою позову, оскільки загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає 53909,00 грн., оскільки середньоденна заробітна плата за несвоєчасну виплату заробітної плати, вирахувана із фактичного заробітку за два місяці в розмірі 357,60 грн., компенсована за дні затримки розрахунку Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2017 року. 13.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, посилаючись на положення ст. 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП Україні, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з розрахунку 500,37 грн. середньоденної заробітної плати. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов в повному обсязі, наполягали на його задоволенні, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, оскільки не згоден з розрахунком позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , працював у КП «Облводоканал» ЗОР та на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України був звільнений, що підтверджується записом до трудової книжки (наказом №55-к від 20.09.2017 року). В день звільнення відповідач не виплатив всю належну позивачу заробітну плату та прирівняні до ней виплати і компенсації. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 21.09.2017 року по 12.10.2017 року включно. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму недоотриманої заробітної плати за період з 01.01.2017 року по 20.09.2017 року включно, в розмірі 19966,12 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.03.2019 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року - залишено без змін. Однак заборгованість відповідачем не погашена, тому позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Викладені обставини відповідачем не оспорюються, тому з урахуванням положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що даний спір виник у сфері трудових відносин, відповідачем порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Трудові правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України (КЗпП України). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Крім цього, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто в розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. З огляду на наведене, законом визначено право позивача на виплату йому заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, а доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов`язань споживачами послуг товариства не можуть бути підставою для позбавлення права особи на зазначені виплати, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. При звільнені позивачеві невчасно виплачено належні йому платежі, тому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2017 року за період затримки з відповідача стягнуто середній заробіток з розрахунку середньоденної заробітної плати, що на той час становила 357,60 грн. Проте 25.09.2018 року на користь позивача також рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя стягнуто з відповідача 19966,20 грн. недовиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2017 р. по 20.09.2017 р. В зв`язку з встановленням цим рішенням обставин недонарахування належного розміру заробітної плати середньоденний заробіток позивача склав 500,37 грн. При вирішенні спору суд враховує ту обставину, що на час звільнення та винесення рішення суду від 31.10.2017 року спір про неналежний розмір нарахованої заробітної плати ще не існував, тому позивачеві присуджувалися та виплачувалися суми середнього заробітку за існуючими тоді розрахунками, про що просив сам позивач. Тобто відповідач вже поніс матеріальну відповідальність перед позивачем в правовідносинах, що існували на той момент. І лише 25.09.2018 року судовим рішенням встановлено факт недорахування сум заробітної плати з 01.01.2017 р. по 20.09.2017 р. в загальному на суму 19966,20 грн., тому в зв`язку з зазначеним суд прийшов до висновку, що стягнення середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені повинен бути пропорційний саме цій сумі недоплати. Враховуючи те, що середньоденна заробітна плата складала 500,37 грн., а недоплачена з них сума лише 142,76 грн, враховуючи пропорційність цієї суми відносно розміру заробітку та відповідно до постанови Верховного Суду України від 27.04.2016 року №6-113цс16, суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку до 53909,00 грн. У відповідності до абз. 3 п. 3 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, а винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Враховуючи положення даної Постанови КМУ, суд прийшов до висновку, що середньоденна заробітна плата, з якої виходив позивач при проведенні розрахунків сум, що підлягають стягненню, визначена без попередніх відрахувань податків, зборів та внесків, сплата яких є обов`язковою і такий обов`язок у відповідності до Податкового кодексу України покладено на роботодавця. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат між сторонами, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 540 гривень 40 копійок.

Outcome: partial