Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права на земельну частку (пай), площею 6,89 умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та призначалась позивачу внаслідок паювання земель КСП «Власівське». Учасники справи у підготовче засідання не з'явились. Представник позивача [PERSON] подала заяву про підтримання позову в повному обсязі, розгляд справи без її та позивача участі. Також просила судові витрати залишити за позивачем та їх не відшкодовувати. Відповідач Кегичівська районна державна адміністрація, подала заяву про те, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просить розглядати справи без участі їх представника за наявними у справі матеріалами. Третя особа Власівська сільська рада подала заяву, згідно з якою не заперечує проти позову та просить справу розглянути без участі їх представника. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, [PERSON], на підставі розпорядження Кегичівської РДА Харківської області за №244 від 18 липня 1996 року, отримав право на земельну частку (пай), підтверджену сертифікатом серії [NUMBER], площею 6,98 умовних кадастрових гектарів, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області по КСП «Власівське» за №238 від 08 жовтня 1996 року. Восени 2017 року [PERSON] вирішив замовити технічну документацію на вказану земельну ділянку, щоб оформити на неї своє право власності. Під час підготовки документів, необхідних для замовлення технічної документації, позивач ніде не зміг знайти отриманий ним сертифікат на земельну частку (пай) і зрозумів, що цей сертифікат ним втрачено. Позивач написав оголошення в місцеву газету «Наш край» про те, що втрачений сертифікат вважати недійсним (оголошення опубліковане у випуску №6 від 28 жовтня 2017 року) і звернувся до Кегичівської РДА з заявою про видачу йому дубліката сертифікату. У відповідь йому було повідомлено, що Кегичівська РДА не видає дублікати сертифікатів на земельну частку (пай), тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду для врегулювання цього питання. У зв'язку з неможливістю відновити втрачений сертифікат позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. У судовому засіданні досліджені: копія паспорту та ІПН [PERSON] (а.с.3,4); копії довіреності та паспорта представника позивача [PERSON] (а.с.5,6-7); копія листа відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 вересня 2017 року №336/113-17 про те, що [PERSON] на підставі розпорядження Кегичівської РДА за №244 від 18 липня 1996 року отримав право на земельну частку (пай) підтверджену сертифікатом серії [NUMBER] площею 6,89 умовних кадастрових гектарів, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Кегичівською РДА по КСП «Власівка» за №238 від 08 жовтня 1996 року (а.с.9); копія листа Кегичівської районної державної адміністрації адресованого [PERSON] про те, що адміністрація не видає дублікати сертифікатів на право на земельну частку (пай), з метою врегулювання земельних питань рекомендує звернутися до суду (а.с.10). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельні частки (паї), одержані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З'ясовані у підготовчому засіданні обставини щодо визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дають підстави для висновку про врегулювання спору до судового розгляду та ухвалення судового рішення про його задоволення у підготовчому засіданні підставі ч.3, ч.4 ст. 200 ЦПК України та в порядку ч.4 ст. 206 ЦПК України. Підстав для відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову суд не вбачає. Відповідно до п.24 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у рішенні посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи заяву представника позивача, підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає.

Outcome: approved