Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання за позивачем права забудовника на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, будинок № 29 по вул. Татарська в с. Підгороднє, Тернопільського району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що в період шлюбу вона із відповідачем розпочали за спільні кошти будівництво житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці, яка виділена відповідачу під будівництво житлового будинку рішенням № 7 від 20.02.1989 року Драганівською сільською радою. Згідно генерального плану забудови земельної ділянки станом на 1991 рік вони вкладаючи спільно зароблені кошти та будуючи власними силами завершували будівництво житлового будинку та господарських будівель по вул. Тернопільська, 29 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, що є обєктом права спільної сумісної власності сторін у справі. Рішення на забудову було надано на імя відповідача, який відмовляється добровільно здійснити поділ вказаного домоволодіння та перешкоджає у здійсненні прав щодо користуванням вказаним майном. Зважаючи на те, що відповідач відмовляється здавати будинок в експлуатацію, а тому позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 25.04.2016 року, просить визнати за нею право забудовника на 1/2 частину будинку, що знаходиться по вул. Тернопільська, 29 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області та право на здачу вказаного будинку в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що спірний житловий будинок є самовільно збудований, в той час, як права на самочинно збудовані житлові будинки не набувають особи, які здійснили самочинне будівництво. Таке майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування тощо. Вказав, що рішенням Підгороднянської сільської ради № 60 від 19 лютого 2016 року відмінено рішення № 150 6 сесії 5 скликання від 26.10.2006 року в частині передачі у власність земельної ділянки гр. [PERSON] площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Визначення поняття забудовника у чинному законодавстві України наведене у постанові КМ України від 29 травня 2001 р. N 584 «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла». У вказаній постанові зазначено, що забудовник це особа, яка у встановленому законодавством порядку отримала право на використання земельної ділянки для спорудження об'єктів житлового будівництва або згідно з укладеними договорами має право розпоряджатися житловою площею у будинках, які будуються. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не подано документів в підтвердження того факту, що будівництво спірного будинковолодіння ведеться законно, зважаючи на те, що Підгороднянською сільськю радою Тернопільського району відмінено рішення № 150 від 26 жовтня 2006 року, яким передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно наведеного визначення забудовником є особа, яка у встановленому законодавством порядку отримала право на використання земельної ділянки для спорудження об'єктів житлового будівництва, однак таких доказів, на час ухвалення рішення у справі, позивачем не надано, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed