Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано 07.12.2007 року КП «ВОБТІ» на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2007 року. У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач, її зять [PERSON] та онуки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідачі, будучи зареєстрованими за зазначеною адресою, фактично багато років постійно проживають в Італійській республіці, де також зареєстроване їхнє місце проживання. Водночас копією особового рахунку від 09.10.2018 року та Актом ТОВ «ЖЕО» від 16.03.2019 року підтверджується факт не проживання відповідачів за адресою реєстрації в Україні. При цьому, у особовому рахунку зазначається, що нарахування вартості комунальних послуг здійснюється на одну особу. Відтак, витрати на комунальні послуги несе лише позивач, а відповідачі у цих витратах участі не приймають, оскільки ані житлом, ані комунальними послугами не користуються. Позивач має право на субсидію на відшкодування вартості житлово-комунальних послуг, яку раніше оформлювала, надаючи органам соціального захисту населення копії особового рахунку із зазначенням факту не проживання усіх зареєстрованих в квартирі осіб та довідки про фактичне місце їхньої реєстрації. Однак, у зв`язку із зміною правил надання субсидій для населення, такі довідки та акти житлово-експлуатаційних органів відтепер не підтверджують права на надання субсидії особам, які зареєстровані та фактично проживають у житлових приміщеннях, а факт реєстрації проживання у житловому приміщенні інших осіб є перешкодою для надання субсидії. Таким чином реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає позивачу повною мірою користуватися, володіти і розпоряджатись належним на праві власності майном, зокрема отримувати соціальну допомогу на оплату комунальних послуг - субсидію. Відповідачі не заперечують проти зняття їх з реєстрації, у зв`язку з чим уповноважили позивача на цю дію від їхнього імені довіреностями, посвідченими консульством України в Італійській республіці. На підставі цих довіреностей з реєстрації місця проживання в Україні було знято дочку позивача - [PERSON] та старшу онуку - [PERSON] . Проте у Департаменті адмінпослуг BMP було відмовлено у знятті з реєстрації зятя та трьох онуків, які є відповідачами за цим позовом та роз`яснено, що для цього потрібно звернутися до суду із позовом про захист права власності та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання судом втрати права на користування квартирою відповідачами. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились. [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви в яких зазначено, що вони не заперечують проти зняття з реєстрації місця проживання їх доньки [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи наявні копії відзивів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з яких вбачається, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять позов задовольнити. Суд неодноразово викликав відповідачів до судового засідання, однак останні не не з`явились та суд не зміг пересвідчитись в добросовісному визнанн іпозову.. На підставі ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також висновок органу опіки та піклування ВМР про недоцільність визнання малолітньої [PERSON] втратившою право користування квартирою. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКА № 581135 від 19.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В., є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , право власності зареєстроване в КП «ВООБТІ» 07.12.2007 року, реєстр № 679/9645 в книзі № 173. Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Також, в даній квартирі зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Місце реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг ВМР про реєстрацію місця проживання особи від 23.03.2019 року. Факт не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом від 16.03.2019 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі проживають та зареєстровані в [ADDRESS] республіці [ADDRESS] ск. Д, перший поверх, згідно довідки про склад сім`ї від 13.08.2018 року та довідки про місце проживання від 03.08.2006 року. На виконання вимог ухвали суду від 14.05.2019 року органом опіки та піклування ВМР надано висновок про недоцільність визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , втратившою право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки і піклування має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про втрату ними права користування жилим приміщенням підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved