Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 28.02.2013р. до 30.04.2013р. робітником ритуальних послуг 3-го розряду й був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін,що підтверджується копією його трудової книжки,копією наказу №19-к про прийняття на роботу в порядку переводу від 28.02.2013р.,копією наказу №58-к про звільнення з роботи від 30.04.2013р. Порушуючи ст.163,165 КЗпП України,Закон України «Про охорону праці»,п.8.1 колективного договору відповідач, не видавав позивачу спеціального одягу для роботи та інших засобів індивідуального захисту, мила й знешкоджувальних засобів. Так,у перший день його роботи у відповідача 28.02.2013р. [PERSON] направили копати могилу на цвинтарі неподалік Первомайської багатопрофільної міської лікарні. Не маючи спеціального одягу й взуття, він змушений був при роботі користуватися черевиками, які знайшов на цвинтарі. Після цього, а також внаслідок відсутності у підприємства відповідача приміщення для миття й засобів для миття, позивач став відчувати свербіння на стопах ніг. Згодом, коли ноги у нього почали боліти, він змушений був звернутися 26.03.2013р. до кожно-венерологічного кабінету поліклінічного відділення Первомайської багатопрофільної міської лікарні, що підтверджується копією його медичної картки. На лікуванні позивач знаходився до 08.04.2013р.,що може бути підтверджено листком непрацездатності №735222, який він здав відповідачу до його бухгалтерії. Але відповідач не надав його ні позивачу для додання до позовної заяви, ні на ухвалу Первомайського міського суду, надавши пояснювальну на ім'я начальника підприємства відповідача Скляра А.І. від 19.06.2013р., що ніби то [PERSON] не надав цей листок непрацездатності на підприємство. Вищевказана пояснювальна не відповідає ст. 141 КЗпП України, п.5.8 додатку до колективного договору-запису про повідомлення про реєстрацію колективного договору (що підтверджується копією цього запису), де вказано, що підприємство зобов'язане організувати облік явки на роботу й уходу з роботи шляхом ведення табелю обліку використання робочого часу. Ця пояснювальна не відповідає також табелю виходу робітників підприємства відповідача в березні 2013р., де з 26.03.2013р. стоїть російська літера «Б», що можна розуміти, як «болеет», тобто «хворіє». Цей факт підтверджується копією табелю виходу робітників підприємства відповідача в березні 2013р. Таким чином, викладене свідчить, про те, що позивач надав відповідачу листок непрацездатності кожно-венерологічного кабінету поліклінічного відділення Первомайської багатопрофільної міської лікарні. Якщо він був втрачений, то тільки з вини відповідача. Тому однією з позовних вимог буде поновлення відповідачем цього листка непрацездатності і оплата цього листка непрацездатності. Згідно Постанови КМУ від 26.09.2001р. №1266 «Про Порядок обчислення середнього заробітку для оплати листка непрацездатності» береться середній заробіток робітника й період за останні 6 місяців,що передували місяцю в якому настав страховий випадок, або інший період, якщо робітник не працював 6 місяців. Оскільки страховий випадок позивач настав у березні 2013р., то треба взяти для обчислення лютий 2013р. В лютому позивач відробив тільки один день 28.02.2013р., що підтверджується календарем та копією його трудової книжки. Заробітна плата позивача за лютий 2013р. (що підтверджується довідкою про середню зарплату й розрахунком невикористаної відпустки за підписом головного бухгалтера підприємства відповідача) складає 130,16 грн. Згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами пов'язаними з похованням», оплата листка непрацездатності в разі придбання застрахованою особою страхового стажу до 5 років робиться в розмірі 60% від заробітної плати. Страховий стаж позивача складає 4 роки й 11 місяців, що підтверджується довідкою про його страховий стаж, яка надана до суду підприємством відповідача. Тому оплата вищевказаного листка непрацездатності тільки за рахунок відповідача (перші 5 днів згідно чинного законодавства) складає: 130,16 грн.:100х60=78,096 грн. за один день. 78,096x5=390,48 грн. Інших відповідачів до справи позивач не просить залучити. Внаслідок вищевказаних порушень відповідачем законодавства про працю й охорону праці позивач отримав захворювання з діагнозом міноз стоп, гіпергідроз, оніхомікоз, що підтверджується копією його медичної картки № 68. Цим відповідач наніс позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000(двадцять тисяч) грн. Доказом порушення законодавства про працю, законодавства про охорону праці, яке виявилося в невидачі позивачу спецодягу й взуття, мила й знешкоджувальних засобів є відсутність у відповідача відомостей про видачу йому всього вищевказаного, які він просив у відповідача надати йому для оскарження його вищевказаних порушень та для подання позовної заяви неодноразово в усних і письмових формах. Згідно ст.116 КЗпП України відповідач повинен був йому при звільнені виплатити всі належні суми, але не зробив цього. Тільки 17.05.2013р., внаслідок того, що позивач подав відповідачу заяву з проханням видати документи для подання позовної заяви до суду, відповідач виплатив йому заробітну плату за квітень 2013р. в сумі 759 грн. 48 коп., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 17.05.2013р. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати йому відповідачем належних сум, він повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Днем фактичного розрахунку можна було б вважати 17.05.2013р. і згідно Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», береться заробітна плата за останні 2 місяці фактичної роботи. Позивач працював у відповідача з лютого по квітень 2013р., останні 2 місяці - це березень і квітень. Його заробітна плата за березень складає 1208,32 грн.,за квітень-432,84 грн.,що підтверджується довідками про нарахування зарплат відрядникам за ці місяці й довідкою про розрахунок його невикористаної відпустки. У березні 2013р. позивач відпрацював 17 виходів(днів), у квітні - 8, це підтверджується табелями виходів робітників «РС» СКП за ці місяці. Всього - 17+8=25 виходів. Тому, (1208,32+432,84):25=65,6464=65,65 грн. - розрахунок середньоденної заробітної плати позивача за один день для обчислення сум, які винен йому відповідач за ст.117 КЗпП України. Оскільки відповідач розрахувався з позивачем 17.05.2013р., а звільнений він був 30.04.2013р. то весь час затримки мав би складати 17 днів, а сума мала би складати 65,65 грн.х17=1116,05 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не оплатив позивачу, втрачений ним листок непрацездатності №735222 кожно-венерологічного кабінету поліклінічного відділення Первомайської багатопрофільної міської лікарні, він винен позивачу до дня фактичного розрахунку, який ще не наступив, його середній заробіток у сумі 65грн. 65коп. за кожний день затримки. Не виплата своєчасно належних позивачу сум, згідно ст.116 КЗпП України, призвала до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які виявилися в неможливості їздити в пошуках нової роботи, неможливості нормально харчуватись й підтримувати нормальний вигляд внаслідок невиплати відповідачем і без того малої заробітної плати. В цій частині позивач оцінює моральну шкоду в 10 000(десять тисяч)грн. 00 коп. Загальна моральна шкода нанесена позивачу відповідачем складає 30 000(тридцять тисяч)грн. 00 коп. [PERSON] просить суд продовжити йому пропущенні строки для подання позовної заяви, оскільки він, по-перше, чекав від відповідача документів для подання позовної заяви, по-друге, вже подавав позовну заяву з подібними позовними вимогами на початку червня 2013р., але ця позовна заява була залишена без руху, що підтверджується листом Первомайського міського суду Луганської області на його ім'я від 18.06.2013р., копією ухвали Первомайського міського суду від 12.06.2013р., по-третє, він є юридично неграмотним, тривалий час шукав юридичну допомогу, не мав на консультації грошей та позичив їх нещодавно. Позивач [PERSON] просить суд визнати порушення щодо нього відповідачем законодавства про працю, законодавства про охорону праці, колективного договору в частині незабезпечення його спеціальним одягом,взуттям,засобами для миття. Зобов'язати відповідача поновити дублікат його листка непрацездатності кожно-венерологічного кабінету поліклінічного відділення Первомайської багатопрофільної міської лікарні, оригінал якого №735222 був втрачений відповідачем з його вини. Стягнути з Відповідача на його користь кошти на оплату листка непрацездатності №735222 кожно-венерологічного кабінету поліклінічного відділення Первомайської багатопрофільної міської лікарні за перші п'ять днів непрацездатності в сумі 390 (триста дев'яносто) грн. 48 коп. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки належних сум до дня фактичного розрахунку в сумі 65(шістдесят п'ять)грн. 65 коп. за кожен день затримки. Стягнути з відповідача на його користь кошти на відшкодування заподіяної йому відповідачем моральної шкоди в сумі 30 000(тридцять тисяч)грн. 00 коп. Продовжити пропущені строки для подання позовної заяви. Позивач [PERSON] та його представник Панков в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити їх та надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача СКП «Ритуальна служба» Склярова О.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем та не заперечувала проти виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 1116,05 грн., також, в разі надання [PERSON] дублікату лікарняного № 735222, підприємство не проти його оплатити. В інший частині позовних вимог просила суд відмовити та пояснила, що керівником підприємства не порушувались вимоги ст.ст. 163, 165 КЗпП України, ЗУ «Про охорону праці», п. 8.1 колективного договору, оскільки позивачу 28.02.2013р. було видано брюки, куртку та мило. 17.04.2013р. він отримав літні брюки, куртку і мило, за отримані речі розписався у карточці складського обліку. У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем у підприємства не було можливості придбати спеціальне взуття та забезпечити їм позивача. Лікарняний лист з 26.03.2013р. до 08.04.2013 р. відповідачем до бухгалтерії підприємства не пред'являвся, що підтверджується журналом реєстрації лікарняних листів. Відповідно до пояснень головного бухгалтера [PERSON] 30.04.2013р. забрав трудову книжку, а розрахунку чекати не забажав. З 01.05.2013р. по 06.05.2013р. працівники «РС» СКП не працювали згідно наказу по підприємству № 20 від 26.04. 2013р. у зв'язку з чим не було можливості провести розрахунок з [PERSON], 07.05.2013р. позивач був внесений до відомості №23 з метою виплати належної йому суми. Майстер [PERSON] зателефонувала [PERSON], щоб він прийшов за розрахунком , але він проігнорував і не прийшов. Відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України відповідач повинен довести причинно - слідчий зв'язок між його хворобою та виконанням робочих обов'язків. У справі відсутній медичний висновок, в результаті чого наступила хвороба, а лікарняний лист не є належним доказом. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, яки приймають участь у справі, пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно працював у СКП «Ритуальна служба» робітником ритуальних послуг 3-го розряду про, що також свідчить копія трудової книжки на ім'я [PERSON] (а.с. 6-7) та копія наказу підприємства про прийняття на роботу № 19 - к від 28.02.2013 року (а.с.8). Відповідно до копії наказу № 58 - к від 30.04.2013 року [PERSON] було звільнено в порядку ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін (а.с. 10). Згідно до вимог посадової інструкції (копальників) робочих ритуальних послуг від 15.04.2013 року та інструкції по охороні праці для працівника ритуальних послуг № 4 (а.с. 19 -23) до обов'язків позивача входило оформлення могил та проведення інших робіт, пов'язаних з похованням. Пунктом 2 інструкції передбачено, що перед початком роботи працівник повинен одягнути спеціальний одяг (а.с. 21). Відповідно до вимог ст. 163 КЗпП України на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або здійснюваних у несприятливих температурних умовах, працівникам видаються безплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний організувати комплектування та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативних актів про охорону праці. Статтею 8 ЗУ «Про охорону праці» передбачено, що на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту. Роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативно - правових актів з охорони праці та колективного договору. Згідно до п. 8.1. Колективного договору від 14.04.2011 року адміністрація зобов'язана забезпечити небезпечні умови праці на кожному робочому місці, гігієну праці, наявність засобів захисту та спеціального одягу (а.с. 27). В судовому засіданні встановлено, що в порушення вимог ст. 163КЗпП України, ст.. 8 ЗУ «Про охорону праці» та положень п. 8.1. Колективного договору від 14.04.2011 року адміністрацією відповідача не було забезпечено [PERSON] спеціальним взуттям. Твердження представника відповідача про те, що у зв'язку з скрутним матеріальним положенням на підприємстві не було можливості придбати спеціальне взуття для працівників на увагу не заслуговують, оскільки це обов'язок підприємства забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці робітнику. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання порушення відповідачем вимог законодавства про працю та колективного договору в частині не забезпечення спеціальним взуттям [PERSON] підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача поновити дублікат листка непрацездатності № 735222 та стягнути на його користь кошти на оплату листка непрацездатності за перші п'ять днів у розмірі 390,48 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. З відповіді Головного лікаря Первомайської багатопрофільної міської лікарні від 20.12.2013 року № 700 вбачається, що [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Первомайськ, вул. Красноярська, 5 дійсно видавався лист непрацездатності № 735222 з 26 березня 2013 року по 08 квітня 2013 року (а.с. 82). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] його знайомий. У квітні 2013 року вона зустрілись на вулиці та [PERSON] пояснив йому, що прямує до «Ритуальної служби» та несе лікарняний, однак самого лікарняного він не бачив. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працювала у відповідача у якості бухгалтера, а також займалась питаннями по відділу кадрів. 08.04.2013 року вона приймала справи від працівника, який звільнявся з підприємства та їй не передавалося ніякого лікарняного [PERSON] Взагалі, всі листи непрацездатності реєструються в спеціальному журналі, а потім передаються головному бухгалтеру для нарахування коштів. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює у відповідача на посаді головного бухгалтера та проводить розрахунок по лікарняним листам. Спочатку лікарняний лист від працівника приймає відділ кадрів, потім передає до неї, про що вона ставить свій підпис у журналі реєстрації листів непрацездатності. Лікарняний [PERSON] особисто їй ні [PERSON] ні працівник підприємства не надавав та за нього вона ніде свій підпис не ставила. В судовому засіданні було досліджено журнал реєстрації лікарняних СКП «Ритуальна услуга» та запис щодо лікарняного № 735222 з 26 березня 2013 року по 08 квітня 2013 року в ньому відсутній. В судовому засіданні встановлено, що на час звільнення [PERSON] лист непрацездатності № 735222 на підприємстві був відсутній, тому бухгалтер підприємства не мала можливості нарахувати [PERSON] грошові кошти за листом непрацездатності та позивачем не надано суду доказів, що він своєчасно здавав лікарняний на підприємство. Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки належних сум до дня фактичного розрахунку в сумі 65,65 грн. за кожен день затримки підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії наказу № 58 - к від 30.04.2013 року [PERSON] було звільнено в порядку ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін (а.с. 10). Відповідно до копії видаткового касового ордеру позивач отримав повний розрахунок 17.05.2013 року у розмірі 759, 48 грн. (а.с. 17), тобто через 17 днів з моменту звільнення, що не заперечується представником відповідача. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодекс, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд приходить до висновку, що при звільненні позивача, підприємством були порушені вимоги ст. 116 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що сума середнього заробітку [PERSON] за час затримки склала 1116, 05 грн., що відповідає вимогам Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, про що також не заперечує представник відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30000 грн. підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При призначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд приходить до висновку, що дійсно відповідачем було порушено право позивача на своєчасне отримання грошових коштів з боку відповідача та з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 200 грн. Щодо вимог позивача про поновлення строку для звернення до суду з позовом про захист своїх прав, то звертає увагу на те, що позивачем не пропущенно строку для звернення до суду. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі вимог Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір у розмірі 229,40 грн. підлягає стягненню з відповідача у дохід Держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial