Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Липовецького районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи підставність позову таким. Вони із відповідачем від сумісного проживання у зареєстрованому шлюбі мають доньку [PERSON], яка народилась 11.12.2010 року. Після припинення шлюбних відносин, відповідач залишив сімю, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча офіційно працевлаштований, має заробіток, який витрачає на власні потреби, інших аліментних зобов'язань не має. Добровільної згоди щодо утримання дитини між ними як батьками не досягнуто. Ураховуючи те, що дитина проживає разом з нею, [PERSON], позивач вважає, що вона має право на присудження аліментів із відповідача на її користь на утримання їх дитини, а тому просила суд присудити на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на її думку є доцільним, оскільки відповідач має мінливий дохід. В судове засідання позивач не зявилась, однак надала суду заяву, в якій при вирішенні спору поклалась на розсуд суду, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився в заяві, яку він надав суду зазначив, що позов не визнає у предявленому обсязі, просив суд призначити аліменти, виходячи із його заробітної плати, так як він працює офіційно. Додав до заяви довідку про доходи видану за місцем його працевлаштування. Просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким надав належну оцінку, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, батьками дитини [PERSON], [INFO] є сторони даного спору, на що вказує свідоцтво про народження серія І - АМ № 183330. Обставини щодо проживання дитини разом із матірю та відсутності добровільної згоди щодо утримання дитини сторонами визнавались, а тому доказуванню не підлягають в силу положень ст.61 ЦПК України. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її добровільно утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Статтею 141 СК України, передбачено рівність прав та обовязків батьків щодо їх дитини. Розірвання шлюбу\~між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вілар» на посаді старшого торгового представника та отримує регулярно заробітну плату, отже є фінансово спроможним. Із заяви, яка відповідачем подана до суду, судом не встановлено про наявність у відповідача інших аліментних зобовязань. Суд, вирішуючи питання щодо виду та розміру аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини, враховує обставини, що визначені ст.182 ЦПК України та перевірені зібраними у справі доказами, яким дав оцінку щодо їх належності та допустимості, рівність прав та обовязків батьків щодо їх дитини, наявність у відповідача регулярного доходу, що є підставою для стягнення із нього аліментів у частці від його заробітку (доходу), вважає за доцільне присудити із відповідача на користь позивача на утримання їх дитини по ? частці заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім гривень) 20 копійок, від сплати яких була звільнена позивач при предявленні позову . На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial