Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, який у ході розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати за ним право власностi на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, при поданні уточненої позовної заяви просив суд розстрочити сплату другої половини судового збору. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких просив прийняти рішення на розсуд суду на підставі наявних у справі документів, справу просив розглядати без участі представника Харківської міської ради. Представник третьої особи надав заяву, в якій справу просив розглядати у відсутність представника Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, у рішенні покладається на розсуд суд. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази окремо та в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. В уточненій позовній заяві позивач просив визнати за ним право власностi на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що після смертi його батька [PERSON], який помер [INFO] вiдкрилася спадщина у виглядi домобудiвництва за адресою: [ADDRESS]. За заповітом, складеним 08.04.1996 року спадкоємцем одноособово став позивач, [PERSON], [INFO], оскiльки фактично прийняв спадщину, мешкаючи у цьому домогосподарствi розташованому по [ADDRESS], де він мешкав з 1955 року i на протязi 5 рокiв пiсля смертi батька продовжував мешкати у його будинку. При зверненні позивачем до 4 Харківської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, через що позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] згідно свідоцтва про народження доводився батьком позивачу - [PERSON] (а.с. 6) Згідно свідоцтва про смерть від 30.05.2008 року серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Згідно заповіту від 08.04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, усе належне йому майно [PERSON] заповів позивачу (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 9-13). Позивач прийняв спадщину шляхом постійного проживання iз спадкодавцем пiд час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги, наявної в матеріалах справах (а.с. 8). Вiдповiдно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести мiсяцiв з дня вiдкриття спадщини не заявив відмову від неї. Згідно ч. 5 цiєї статті незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцевi з часу вiдкриття спадщини. Згiдно вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складi якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотарiуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Тому суд приходе до висновку, що позивач відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Як вбачається з відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 16.06.2015 року № 2983/02-14: «12 листопада 2008 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син спадкодавця, [PERSON], [INFO]. 19 листопада 2008 року до нотаріальної контори звернулася дружина спадкодавця, [PERSON]. [INFO], з заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України, а також вона свідчить, що все майно є особистою власністю спадкодавця, зміст, ст. 60-65 СК України їй нотаріусом роз'яснено. Свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалося в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно.» (а.с. 49) Таким чином, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу після смерті його батька було відмовлено, через що позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину. За цих обставин, у відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюеться або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги достатність доказів для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS], надавши їм відповідну оцінку, суд вважає позов законним і обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про розстрочення сплати частини судового збору, що залишилася у розмірі 1500,00 грн., проте таке клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову згідно оцінки майна складає 308300,00 грн. (а.с. 57-60), тобто сума судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір» мала складати 1 % від ціни позову, а саме 3083,00 грн., проте позивачем при пред'явленні позову до суду було сплачено лише 1583,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Згідно п. 29 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. З огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, а також ту обставину, що на підставі ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» не передбачена можливість розстрочення сплати судового збору після ухвалення судового рішення у справі, суд відмовляє у клопотанні про розстрочення сплати судового збору. Згідно п. 28 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК України. Таким чином, з позивача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню сума несплаченого судового збору у розмірі 1500,00 грн.. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved