Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] , відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві і просить визнати його , [PERSON] батьком [PERSON], [NUMBER], зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження [PERSON], а саме в частині відомостей про батька, вказавши батьком дитини [PERSON], [INFO], та змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позовні вимоги позивачем обґрунтовані наступним. В період з січня 2007 по січень 2013 року позивач проживав разом із [PERSON], [INFO] без реєстрації шлюбу. 12.02.2009 року народилася спільна дитина, за взаємною згодою сина назвали [PERSON]. Позивач був присутнім на пологах у пологовому будинку у м. Києві, забирав дитину та [PERSON] із пологового будинку. При реєстрації [PERSON] зареєструвала дитину у відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, як дитину, народжену матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, а запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинила за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Таким чином, син [PERSON] був зареєстрований як [PERSON]. Інформація по батькові записана [PERSON] за справжнім ім'ям батька, тобто ім'ям позивача. Увесь час з січня 2007 року та після народження дитини, до січня 2013 року, сторони проживали разом. Спочатку - на [ADDRESS], на орендованій квартирі, а з 2008 року - у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка була придбана ними у кредит, кредитні зобов'язання було оформлено на [PERSON], а позивач виступив поручителем. Через декілька місяців після народження у 2009 році провели хрещення [PERSON] у Києво-Печерській Лаврі. Хрещеним батьком було обрано [PERSON]. Сторони разом приймали участь у вихованні [PERSON], вели спільне господарство. Разом їздили відпочивати за кордон та Крим. За спільною згодою між ними [PERSON] відвідував дитячий садок у м. Києві. Позивач забирав [PERSON] із дитячого садка та опікувався його вихованням, станом здоров'я. На родинні свята ними запрошувалися близькі люди. З січня 2013 року стосунки між позивачем та [PERSON] погіршилися через різне, уявлення про сімейне життя. Все це відбилося на спілкуванні із сином. Відповідач [PERSON] пред'явила зустрічні вимоги до [PERSON] і просила відібрати дитину, [PERSON], від [PERSON] та повернути його за попереднім місцем проживання, тобто до матері дитини. Відшкодувати [PERSON] моральну шкоду за наслідками незаконної зміни [PERSON] місця проживання дитини, у розмірі одного мільйона гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що задовго до подання позову, [PERSON] викрав дитину, за наслідком чого вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення . Станом на час звернення до суду дитина свавільно утримується [PERSON] Позивач [PERSON] під час судового розгляду підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені ним у позові та висновку судово-медичної генетичної ідентифікації, зустрічні вимоги відповідача не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на те, що дитина проживала з ним з травня 2015 року липень 2015 року з добровільної згоди відповідача [PERSON] та бажання дитини. Відповідач [PERSON] вимоги позивача визнала, пояснюючи те, що [PERSON] дійсно є батьком дитини [PERSON] Проте підтримала зустрічні вимоги, вказуючи на те, що на початку 2014 року [PERSON] забрав дитину, та їй не було відомо місце їх проживання.В подальшому [PERSON] визнав свою провину та повернув дитину. Відповідач відділ РАЦС Печерського районного управління юстиції в м. Києві направив заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Третя особа Печерська районна у м. Києва державна адміністрація як орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд вислухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, слід дійти наступного висновку. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Зазначені гарантії кореспондуються зі статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до статті 128 Сімейного кодексу України визнання батьківства може мати місце за рішенням суду. Частиною четвертою статті 128 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Встановлено, що запис про батька у свідоцтві про народження [PERSON] [NUMBER] проведено за заявою матері у відповідності до вимог частини першої ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно висновку судово-медичної експертизи проведеної методом ДНК №405 від 17.12.2015р. вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%, що свідчить про те, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. З огляду на зазначені обставини, суд находить повністю обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про встановлення батьківства відносно [PERSON] та необхідність внесення відповідних відомостей до свідоцтва про народження дитини. Згідно ст.162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Як було встановлено під час судового розгляду поясненнями сторін, спільна дитина сторін деякий проміжок часу дійсно проживала з позивачем [PERSON], після чого і в даний час проживає з відповідачем [PERSON] При цьому із пояснень позивача вбачається, що зміна місця проживання відбулась виключно за згоди відповідача та бажання дитини. Відповідачем доказів на підтвердження викладених нею обставин про самочинну зміну місця проживання надано не було. Отже, під час судового розгляду не було доведено вимог позивача про те, що місце проживання дитини було самочинно змінено [PERSON] без згоди на це [PERSON] За таких обставини вимоги [PERSON] про повернення дитини та відшкодування маральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: partial