Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням та виробничою травмою. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 06 листопада 2003 року по 14 лютого 2020 року перебував із відповідачем у трудових правовідносинах та протягом більше ніж 16 років працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» в якості гірника очисного забою у небезпечних та шкідливих умовах праці із повним робочим днем в шахті. Під час виконання виробничого завдання 21 лютого 2012 року позивачу було травмовано пальці правої руки. Підприємством було складно Акт Ф-1 за №13 від 24.02.2012, яким визнано, що травма пов`язана з виробництвом. Рішенням МСЕК від 18 квітня 2012 року позивачу було вперше встановлено стійку втрату працездатності на 15%. Після отриманої травми позивач продовжував працювати на підприємстві та починаючи з травня 2018 року фізичний стан [PERSON] значно погіршився у зв`язку із чим, він змушений був лікуватися. Після проведеного лікування позивачу було вперше встановлено професійне захворювання - хронічна радікулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та стійкими больовими синдромами, яке було визнано професійним. Відповідно до висновку МСЕК №090863 від 30 жовтня 2020 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання за сукупністю на 65% (50% - хронічна радікулопатія, 15% - травма) та встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач більше ніж на половину втратив можливість повністю реалізовувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, постійно відчувати наслідки професійного захворювання, стан здоров`я останнього став незадовільний, що обумовлює необхідність позивача пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь 32 500,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 02 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 24 березня 2021 року (а.с. 23). Від відповідача на адресу суду 18 лютого 2021 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 02 лютого 2021 року, надійшов відзив на позов із доказами направлення його позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах цієї цивільної справи. Відповідач заявив письмове клопотання про розгляд цієї цивільної справи без його участі, та зауважив у відзиві на позовну заяву про необхідність під час розгляду справи врахувати узагальнений аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, за яким розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає 3000,00 гривень. (а.с. 26-27). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 06 листопада 2003 року по 14 лютого 2020 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», був звільнений 14 лютого 2020 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я та підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 11-14). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №090863 від 30 жовтня 2020 року позивачу первинно-повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% у зв`язку з професійним захворюванням та виробничою травмою безстроково за сукупністю, у тому числі: -50% - у зв`язку із хронічною попереково-крижовою радикулопатією; -15% - у зв`язку із виробничою травмою. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №851721 від 30 жовтня 2020 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності (а.с. 5). Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 вересня 2020 року професійне захворювання [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу (а.с. 7-10). Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) №27/630 від 18 серпня 2020 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №49 та №614, [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та стійкими больовими синдромами (а.с. 6, 15, 16-17). Згідно з Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №13 від 24 лютого 2012 року, випискою з амбулаторної карти [PERSON] 21 лютого 2012 року отримав виробничу травму на підприємстві відповідача - відкритий оскольчатий перелам нігтьової фаланги 2 пальця правої руки. Причинами нещасного випадку було встановлено порушення Технологічного паспорту виїмкової дільниці 35 східної лави пл. С11 в частині стану кріплення верхньої ниші. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА від 18 квітня 2012року позивачу було встановлено первинно ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% у зв`язку із професійною травмою (а.с. 18-20). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 32 500 (тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved