Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не повязаних з позбавленням володіння, в обґрунтування якого вказав, що на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21.07.2010 йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Мирноград, вул.Луначарського, б.23. У 2012 році він дозволив відповідачу тимчасово проживати за вказаною адресою. Близько року тому стосунки між ним та відповідачем погіршилися через зловживання останньою алкогольними напоями. Під час конфліктів відповідач погрожувала йому фізичною розправою, що стало викликати в нього побоювання за своє життя, оскільки через похилий вік він не може надати їй відсіч. Він запропонував відповідачу звільнити приміщення, забравши свої особисті речі, оскільки спільного майна в них немає. Проте, відповідач відмовляється добровільно звільнити помешкання, що змусило його звернутися до правоохоронних органів, але це не мало на відповідача жодного впливу. На теперішній час остання створює йому перешкоди в користуванні його власністю, займаючи житлове приміщення особисто, при цьому розпоряджається належним йому майном побутового призначення на свій розсуд та залишає свої особисті речі, не розповсюджуючись про їх зміст. Втручання до майна та особистих речей відповідача може бути підставою для подальшого звернення останньої до правоохоронних органів з метою наклепу та притягнення його до кримінальної відповідальності, оскільки інших зареєстрованих та мешканців у будинку не перебуває, що становить його у складне становище. Крім того, відповідач має вільний доступ до його особистих речей, грошей, документів, а також не має перешкод у зміні технічного стану замків. Проживаючи з ним протягом останніх пяти років, відповідач участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, при цьому користуючись вказаними послугами. Він є пенсіонером, і така поведінка відповідача впливає на його матеріальний стан та створює для нього додаткове фінансове навантаження. Жодних майнових відносин між ними немає. Він є єдиною зареєстрованою особою у вказаному житловому приміщенні. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю шляхом виселення відповідача з належного йому жилого приміщення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та вказав, що відповідач після того, як продала квартиру в м.Покровську Донецької області, перевезла до нього свої речі, щоб тимчасово у нього пожити. При цьому відповідач після продажу квартири в м.Покровську придбала у м.Мирнограді однокімнатну квартиру на першому поверсі, за адресою якої зареєстрована. Він неодноразово пропонував [PERSON] через конфлікти з нею покинути його житлове приміщення, але вона з будинку не виїжджає, постійно правокує його. З відповідачем він знайомий приблизно 30 років. Раніше вони підтримували стосунки як співмешканці, одружені одне з одним ніколи не були. Працюючи в м.Покровську, він деякий час проживав у відповідача, оскільки йому було так зручно їздити на роботу. На тепер їх нічого не звязує, у кожного свій бюджет. [PERSON] не дозволяє йому нічого робити по дому, ані будувати, ані копати, відразу викликає поліцію. За відповідачем доглядають соціальні працівники, дітей у неї нема. Він же одружений, має дорослих дітей, які проживають у Росії. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, наведеними у позові, звернувши увагу суду на те, що відповідач вселилася до будинку позивача ще до того, як [PERSON] став його власником. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що їй зручно проживати у будинку позивача, оскільки вона дихає повітрям, а у її квартирі, розташованій за адресою: м.Мирногра, м-н «Західний», 66/17, яку вона придбала у 2008 році, їй заважають сторонні звуки. Вказала, що між нею та позивачем весь час виникають конфлікти, оскільки [PERSON] руйнує її речі, забрав в неї здоровя, весь час кричить на неї, кидається на неї з вилами та сокирою. Її квартира розташована на першому поверсі, в ній ніхто не мешкає, вона зареєстрована в ній. Її постійно супроводжують працівники соціальної служби. З позивачем вона співмешкала багато років, понад 30 років вони проживали по двом жилим приміщенням: взимку - у неї в м.Покровську до продажу квартири, а влітку у позивача у будинку його батьків, які давно померли, по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. З листопада 2008 року вона з речами переїхала до вказаного будинку і стала в ньому проживати безвиїзно. Бюджети у них роздільні. Вона взагалі не вживає спиртних напоїв. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров (нині м.Мирноград), вул.Луначарського (нині вул.Бикова), б.23, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21.07.2010, що підтверджується відповідним рішенням суду, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бюро технічної інвентаризації м.Димитров від 09.09.2010 (а.с.8-9, 10). За адресою вказаного будинку позивач [PERSON] зареєстрований з 08.01.2008 року, що встановлено на підставі домової книги (а.с.11). З наведеного судового рішення вбачається, що дане жиле приміщення [PERSON] отримав у спадок після смерті своїх батьків. До позивача власником будинку № 23 по вул.Луначарського в м.Димитрові був його батько [PERSON] (а.с.8 зворот). Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 10.08.2016 [PERSON] зверталася до відділення із заявою про те, що у відношенні [PERSON], яка мешкає за адресою: м.Мирноград, вул.Луначарського, 23, її співмешканець висловлює наміри вбити її. Проведеною перевіркою було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка, під час якої тілесні ушкодження завдані не були (а.с.45). Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 24.02.2017 відповдач [PERSON] зверталася до відділення із заявою про те, що її співмешканець [PERSON] бє її та виносить речі. Спричинення відповідачу побоїв або тілесних ушкоджень перевіркою не було встановлено (а.с.46). Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 15.05.2017 відповідач [PERSON] зверталася до відділення із заявою про те, що [PERSON] її бє. З тексту даного висновку вбачається, що опитаний [PERSON] пояснив, що на протязі останнього року між ним та [PERSON] кожного дня відбуваються сварки та конфлікти, під час останнього з них він ніяких тілесних ушкоджень [PERSON] не наносив, але виштовхував її за двір будинку на вулицю, оскільки за даною адресою остання не прописана і в неї є своє місце мешкання (а.с.44). Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 22.05.2017 позивач [PERSON] звертався до відділення із заявою щодо вжиття заходів до його співмешканки [PERSON], яка відмовляється покидати належний йому будинок. За дним фактом [PERSON] написала розписку, в якій зобовязалася покинути домоволодіння [PERSON] до 29.05.2017 (а.с.13). Відповідно до квитанцій на оплату за електроенергію за період з травня 2014 року по березень 2017 року та за водопостачання за вересень, грудень 2015 року, квітень, червень 2016 року, січень 2017 року вказані платіжні документи виписані на імя позивача і є оплачуваними (а.с.14-19). За даними виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 18.10.2017 [PERSON] з 18.06.2008 зареєстрована за адресою: [INFO], у якості власника даного приміщення. Інші особи за вказаною адресою зареєстрованими не значаться (а.с.43). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона, як соціальний працівник територіального центру соціального обслуговування м.Мирнограда, третій рік здійснює соціальний супровід [PERSON], яка мешкає у будинку [PERSON] по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. У [PERSON] є своя квартира за адресою: м.Мирноград, м-н «Західний, 66/17, де та зареєстрована. Вона двічі на тиждень приходить до жінки, яка вважається одинокою, оскільки шлюб з позивачем у неї не зареєстрований, приносить їй продукти, ліки, допомагає в оформленні документів, по господарству, прибиранню приміщення. На прохання [PERSON] вона періодично перевіряє стан її квартири, де ніхто не проживає. Кожного місяця вона на прохання відповідача заповнює квітанції і оплачує комунальні послуги по її квартирі грошима останньої, яка та їй надає. [PERSON] ніколи її не просила сплатити за комунальні послуги у будинку позивача. Квартира [PERSON] розташована на першому поверсі, умови проживання в ній задовільні, є ліжко, меблі. Сторони мешкають кожний сам по собі, ніяких стосунків не підтримують, готують їжу окремо на своїх пічках, постійно сваряться одне з одним. При ній ніхто нікого не бив і нікого не викидав з дому. [PERSON] провакує на сварки, симулює свій стан, безпідставно викликає працівників поліції. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона останні шість років підтримує дружні стосунки з [PERSON], яка мешкає разом з [PERSON] по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. У сторін все окремо, бюджет різний, вони постійно конфліктують, спиртні напої не вживають. [PERSON] не влаштовує як [PERSON] господарює у своєму будинку, як поводить себе. У її присутності сторони одне одному тілесних ушкоджень не наносили, тільки ругалися. У [PERSON] на м-ні «Західний» є квартира, до якї та не переїжджає, оскільки [PERSON] не бажає їй оплатити машину, щоб перевезти її речі. Крім того, відповідач не хоче уходити з будинку, иак як позивач все самостійно робить по господарству, прибирає будинок. Вона не бачила, щоб позивач пошкоджував речі відповідача або викидав їх. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її двоюрідний дядько, який мешкає у власному будинку по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. Позивач перебуває у шлюбі зі своєю дружино Ніною, яка мешкає в Росії і з якою вони не проживють понад 30 років. Дядько всі ці роки співмешкав з [PERSON] Коли років 5-6 тому вона прийшла до позивача додому, [PERSON] відразу вчинила сварку. Відповідач чинить перепони [PERSON] у здійсненні будь-яких робіт по господарству, ремонту будинку, весь час на нього скаржиться, що той її добиває, вбиває тощо, безкінця викликає поліцію, її нервують сторонні звуки, навіть від миття посоду. Батьки позивача повмирали понад тридцять років тому, вони і збудували будинок, де мешкають сторони. Останні шість років сторони живуть як чужі люди, у них окремі бюджети. [PERSON] не один раз уходив до неї на декілька днів, так як не міг знаходитися разом з [PERSON] Сторони спиртні напої не вживають, тілесних ушкоджень вона на них не бачила. [PERSON] провакує на конфлікт, хапає за одяг, кричить, обвинувачує у крадіжках. У позивача повинно бути залізне терпіння. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по одній вулиці з позивачем і знає його з дитинства. [PERSON] понад 30 років підтримує стосунки з [PERSON], яка дружиною для позивача не була, не прибирала, не готувала. Відповідач то уїжджала до м.Покровська, то поверталася у будинок позивача по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. [PERSON] постійно симулює, провакує [PERSON] на конфлікт, скаржиться на позивача, що той її бє, проте вона її ніколи не бачила з синяками. Жінка не дає [PERSON] зробити щось по господарству, весь час викликає поліцію. Коли той білив хату, відповідач виликала поліцію, оскільки той смерділо. Позивач самостійно сплачує комунальні послуги, без кінця просить [PERSON], щоб та пішла жити до своєї квартири, де та прописана. Спільного господарства сторони не ведуть, вони просто мешкають в одному будинку. [PERSON] інколи мешкає у своєї племінниці через те, що [PERSON] його вигоняє. Відповідно до ч.3\~ст.47 Конституції України\~позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст.109 ЖК\~УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені\~ЖК УРСР\~підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до вимог ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно за ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР, а саме: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. В ході розгляду справи на підставі наведених доказів встановлено, що відповідач [PERSON] вселилася у будинок № 23 по вул.Луначарського в м.Мирнограді ще до того, як позивач став власником цього жилого будинку. На той час будинок належав померлому батькові [PERSON] [PERSON], членом сімї якого [PERSON] ніколи не була, оскільки з ним ніколи не проживала, спільне господарство з ним не вела, та згоду на вселення від нього не отримувала. Також встановлено, що своє місце проживання у встановленому законом порядку за вказаною адресою відповідач не реєструвала. Маючи у власності квартиру в цьому ж місті, [PERSON] з моменту її придбаня зареєструвалася за адресою її розташування, тобто зберігала за собою право користування іншим жилим приміщенням. Після набуття позивачем у 2010 році права власності на батьківський будинок, відповідач продовжувала мешкати в ньому, не підтримуючи сімейні стосунки з позивачем та не ведучи з ним спільного господарства. Аналіз встановлених обставин приводить суд до висновку, що [PERSON] не набула права користування спірним жилим приміщенням, а проживає в ньому як тимчасова мешканка. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~за ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Непорушність права власності закріплена у ст.321 ЦК України. Згідно з положеннями\~ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом також встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які можна охарактезувати як неприязні, як такі, що мають напружений та неприємний характер, які утворюють перешкоди у користуванні приватною власністю та розпорядженням своїм майном позивачу, що безумовно виключає будь-яку можливість одночасного проживання у спірному будинку. Оскільки [PERSON], яка не набула права користування спірним жилим приміщенням, добровільно відмовляється звільнити помешкання позивача, вона підлягає виселенню. Таким чином, позовні вимоги мають бути задоволені, перешкоди у здійсненні права [PERSON] користуватися і розпоряджатися майном усунені шляхом виселення [PERSON] з будинку.

Outcome: approved