Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що звернувшись до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з метою реєстрації належного йому нерухомого майна нотаріусом йому було повідомлено, що в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про арешт усього невизначеного його майна, зареєстрований 21.07.2004 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 563/5 від 09.07.2004 року, виданою Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м.Києві. Наявність такого арешту стало для нього несподіванкою, оскільки боргів він не має, а ті, що були, погашені ним вчасно. На його звернення до відповідача йому було повідомлено про відсутність даних у АСВП про те, що він є боржником у будь-якому виконавчому провадженні. Отримати дані про це обтяження у архіві неможливо, оскільки архів з матеріалами виконавчих проваджень, у якому було накладено арешт, безповоротно втрачено під час пожежі. Наявність цього арешту обмежує його можливості у праві розпоряджатись нерухомим майном. Посилаючись на викладене, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2008 року, позивачу на праві приватної власності належить ј частина квартири [ADDRESS] . Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 21.07.2004 року за № 74080 реєстратором Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт невизначеного майна, всього майна, що належить [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 563/5 від 09.07.2004 року районного відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві. Листом від 06.11.2018 року відповідач повідомив позивача про те, що згідно відомостей АСВП та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі відомості щодо перебування виконавчих проваджень, за якими [PERSON] є боржником - відсутні. Одночасно позивачу рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, арешт майно позивача було накладено органом виконавчої служби у 2004 році. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) будинку перешкоджає позивачу в здійсненні ним права власності щодо належного йому майна. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved