Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення місця проживання дітей, посилаючись на такі обставини. З відповідачкою по справі він був одружений з 24.04.2004 року по 27.05.2013 року. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які повністю перебувають на його утриманні і проживають разом з ним. Мати доньок не цікавиться життям своїх дітей, не провідує їх, не утримує тощо. Діти відвикли від матері і не згадують про неї. Двері його будинку завжди відкриті для відповідачки, але вона не має бажання бачити дітей. Він контролює навчання старшої доньки та відвідування молодшою дитячого садочка. Весь свій вільний час він присвячує своїм донькам, переживає за їх майбутнє, піклується про їх розвиток, виховання тощо. Відповідачка в житті дітей ніякої участі не приймає і не має бажання. Однак, згоди про місце проживання між ним та відповідачкою не досягнуто, тому звернувся до суду. В судове засідання позивач не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд задовольнити. Відповідачка в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення судом не заперечувала. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно п.1 ч.3 ст.161 СК України, якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Згідно з принципом 5 Декларації прав дитини, дитині, яка є неповноцінною у фізичному, психічному або соціальному відношенні, повинні забезпечуватись спеціальні режим, [INFO], необхідні з огляду на її особливий стан. У відповідності з ч.1 ст.161 СК України, при вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року (зі змінами та доповненнями), „... вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із встановленої (ст.141 СК України) рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд може взяти до уваги й бажання дитини.... Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 „Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини, під час вирішення питання про повернення дитини до батьків, осіб, які їх замінюють,... враховується думка дитини, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст.12 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] офіційно перебували в шлюбі з 24.04.2004 року (а.с.5, 9) по 27.05.2013 року (а.с.10). Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO] (а.с.11), та [PERSON], [INFO] (а.с.12). Після припинення фактичних шлюбних відносин та офіційного розлучення доньки залишились проживати з батьком в родині позивача та в його будинку (а.с.13-18). Натомість мати перестала приймати участь у вихованні та утриманні дітей. Крім того, проживає окремо від своїх доньок і умов для проживання дітей в своєму помешканні немає (а.с.22). Згідно з Постановою Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, „...суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.... Відповідно до висновку служби у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації від 05.05.2015 року за № 274, вважають можливим та доцільним визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за його фактичним місцем проживання (а.с.27-30). З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дітей, психологічний стан дітей та стан їх здоровя, враховуючи думку та рекомендації педагогів, служби у справах дітей, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с.Першотравневе, вул.Котовського, будинок № 5.

Outcome: approved