Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за договором позики 200000 грн., 19387,98 грн. процентів згідно облікової ставки НБУ, 12000 грн. інфляційних, 3639,34 грн. 3% річних, а також сплачений судовий збір. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що в 08 вересня 2015 року з відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу в борг 200000 грн., а відповідач зобовязався повернути вказану суму позивачу до 01.05.2016 року. Вказаний договір позики між позивачем та відповідачем було викладено у формі розписки, написаної власноручно відповідачем. Відповідачем порушено умови договору, добровільно відмовляється повернути борг, а тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 08 вересня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останній позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 грн. терміном до 01.05.2016 року, що підтверджується письмовою розпискою, даною [PERSON]В.(а.с.5) На час розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачу борг в сумі 200000 грн., тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказаний борг, а також проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ з 02.05.2016 року по 09.12.2016 року в сумі 19387,98 грн., 3% річних від суми заборгованості, що станом на 09.12.2016 року становить суму 3639,34 грн., а також інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за період з 02.05.2016 року по 09.12.2016 року в сумі 12000 грн., а всього разом 235027,32 грн. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved