Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він має загальний стаж роботи 37 років, з яких 24 роки в умовах шкідливих факторів. Останнє місце роботи ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське», звідки 10.05.2020 року він був звільнений з посади підземного гірничомонтажника у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. У зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів: пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони, виробничого шуму, важкої та напруженої праці, у позивача виникло професійне захворювання, діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. затухаючого загострення з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг (М.54.1). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) За класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н 90.3). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (J 41.0). Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба І ст. ст. 2 СН 0. Ризик 3 (І10.Х). Внаслідок цього у позивача змінились умови життя, що потягнули за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Через постійний кашель та приглухуватість, відчуває дискомфорт та сором при спілкуванні з оточуючими його людьми. Періодично з`являються напади задишки, аж до задухи. Через постійний біль у спині, в нього обмежені рухи, що призводить до докладання чималих зусиль для повсякденного життя. Через гіпертонічну хворобу часто відчуває сильний пульсуючий головний біль в лобній та скроневій ділянках. Потребує постійного медикаментозного лікування. Йому протипоказана робота в підземних умовах. Став погано чути, швидко втомлюється. 18 лютого 2021 року Головним управлінням Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було складено та затверджено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. 29 квітня 2021 року комісією МСЕК йому було встановлено за сукупністю 65% загальної втрати професійної працездатності та ІІІ групи інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що вказані обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він постійно відчуває душевні страждання та переживання, з`явилось почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого професійного захворювання, неможливості відновлення стану здоров`я. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 45000 гривень відшкодування моральної шкоди. Відповідачем суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що, позивач на ПРАТ «ШУ «Покровське» працював 11 років, а його загальний стаж у шкідливих умовах праці склав 24 роки. Відповідач, оформлюючи трудові відносини з позивачем, роз`яснив йому його права та обов`язки, проінформував під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Крім того, позивач за весь період роботи на ПРАТ «ШУ «Покровське» жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Також, позивач стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.02.2021 року та висновок МСЕК від 29.04.2021 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65% по профзахворюванню. Оскільки висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] . Крім того, просив, що у разі вирішення питання на користь позивача, відповідно до п. 162.1 ст. 162 п.п.164.2.14 ст. 164, п. 14.1.180 Податкового кодексу України, зазначити у судовому рішенні, що присудженні до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. В судове засідання позивач, представник відповідача та представник третьої особи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вимоги позову не визнав з підстав, наведених у відзиві. Представник третьої особи вирішити справу просив на розсуд суду. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши надані суду докази, позиції сторін, викладених у письмових заявах, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 14 жовтня 1992 по 26 червня 1996 року включно працював на підприємстві відповідача у якості гірничого робітника 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, після чого був звільнений за п. 5 статті 36 Кодексу законів про працю по переводу на шахту А.Г. Стаханова. Після чого, з 20.01.2014 року по 10.05.2020 року включно працював на підприємстві відповідача у якості гірничого монтажника 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, після чого був звільнений за ст. 38 Кодексу законів про працю у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.13-23). 18 лютого 2021 року комісією Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії (арк.спр.24-25). 29 квітня 2021 року вперше, безстроково, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та за сукупності 65% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками МСЕК. Рекомендоване медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування за хронічним п/кр, радикулітом, фіксуючий пояс 23 відділу хребта (арк.спр.26-27). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. \~ \~ \~ \~Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Враховуючи надані\~суду докази,\~суд вважає,\~що позивачеві\~спричинені моральні\~страждання,\~пов`язані із\~втратою ним\~65%\~працездатності,\~отриманням ним\~фізичних страждань\~і болю,\~який він\~відчував протягом\~тривалого періоду\~та відчуває\~до цього\~часу,\~які є\~прямим наслідком\~професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва або професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 45000 гривень суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 40000 гривень. \~ \~ \~ \~Щодо тверджень відповідача про обізнаність осіб при влаштуванні на роботу про шкідливі умови праці, суд нагадує відповідачу, що обов`язок створити безпечні умови праці на всіх підприємствах, в установах та організаціях є закріпленим у статті 153 Кодексу законів про працю України, при цьому забезпечення безпечних умов праці покладається безпосередньо на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Щодо клопотання відповідача про зазначення у судовому рішенні вказівки, що присудженні до стягнення суми з урахуванням утримання з них обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом, суд наголошує, що предметом спору у цій справі є питання про наявність/відсутність спричиненої фізичній особі моральної шкоди та визначення її розміру, а не спір щодо розміру нарахованих/утриманих із присудженої судом суми відшкодування обов`язкових платежів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 908 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial