Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання дій приватного нотаріуса Остренко А.В. незаконними та скасування виданих приватним нотаріусом свідоцтва про право власності на 1/2 частку грошових внесків у АТ КБ «Приватбанк» від 20.12.2018 року на ім`я [PERSON] та свідоцтва у праві спільної сумісної власності про право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який склав заповіт на його користь. 20.01.2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Остренко А.В. із заявою про відкриття спадщини за заповітом. Того ж дня до приватного нотаріуса Остренко А.В. звернулася [PERSON] з заявами про відмову від прийняття належної їй спадщини за законом, яка залишилась після смерті її чоловіка. Також подала заяву про те, що не претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутого в період зареєстрованого шлюбу, а саме на частку грошових внесків у АТ КБ «Приватбанк» та на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , це є особистою власністю її померлого чоловіка. 20 грудня 2018 року позивачем отримано від приватного нотаріуса повідомлення про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на Ѕ частку грошових внесків у АТ КБ «Приватбанк». 30 січня 2019 року позивач отримав повідомлення про видачу [PERSON] свідоцтва у праві спільної сумісної власності про право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Визнання факту належності майна до особистої власності чоловіка [PERSON] шляхом написання заяви змінила правовий статус майна та припинила право спільної сумісної власності, оскільки спростувала презумпцію спільності майна чоловіка та дружини, придбаного в період шлюбу, а отже є одностороннім правочином, на який у силу ч. 5 ст. 202 ЦК України застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Таким чином, позивач вважає, що приватним нотаріусом неправомірно видано [PERSON] свідоцтво про право власності на Ѕ частку грошових внесків у АТ КБ «Приватбанк» від 20.12.2018 року та свідоцтво у праві спільної сумісної власності про право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим звертається до суду та просить визнати дії нотаріуса незаконними та скасувати вищезазначені свідоцтва про право власності видані на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Мазур О.С. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач приватний нотаріус Остренко А.В. в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі. Надала заперечення проти позову в яких зазначила, що в рамках заведеної спадкової справи після померлого [PERSON] , 26.10.2018 року поштою вона отримала заяву від [PERSON] про видачу свідоцтва про право власності на частку спільного майна подружжя на 1/2 часку вкладів та на 1/2 часку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В спадковій справі наявна заява від [PERSON] про те, що вона не претендує на видачу свідоцтва у праві на частку спільного майна подружжя, яка була подана при заведенні спадкової справи 20.01.2016 року. Разом з тим 02.08.2017 року нотаріусам Запорізької області були надані методичні рекомендації, частка пережившого подружжя у праві власності на майно, що входить до складу спадщини, можливість чи право пережившого подружжя на відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджені наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №171/07, відповідно до яких заява про підтвердження факту особистої приватної власності спадкодавця на певне майно, з доданими до неї документами, які свідчили б про підтвердження цього факту, може бути подане щодо майна, у відношенні якого нотаріус за наявними правовими документами не може з`ясувати, чи є таке майно особистою приватною власністю спадкодавця, чи воно відноситься до категорії спільної сумісної власності подружжя. У випадку, коли один із подружжя, який пережив спадкодавця не має бажання отримувати свідоцтво про право власності на часку у майні, придбаному за час шлюбу, не надав нотаріусу документів, які свідчили б про те, що майно є особистою приватною власністю спадкодавця, а з документа, що підтверджує право власності, вбачається, що майно спільне сумісне, то нотаріус не може самостійно визначити склад спадкового майна і має роз`яснити спадкоємцям про необхідність звернення до суду про встановлення факту належності майна спадкодавцю на праві особистої приватної власності. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки документів, які б підтверджували, що вклади та житловий будинок є особистою приватною власністю померлого [PERSON] не були надані, нею були видані свідоцтва про право власності на вклади та житловий будинок на ім`я [PERSON] . Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Будовська Н.В. надала відзив на позовну заяву в якій зазначила, що з позовом не згодні та вважають його необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству. Так 24\~березня 1967\~року [PERSON] \~уклала шлюб\~з [PERSON] ,\~який [INFO] помер.\~За час\~шлюбу,\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~за №\~1543\~від 09.10.1993 року, засвідченого Запорізькою державною нотаріальною конторою, ними було придбано нерухоме майно - будинок [ADDRESS] . Ніякої домовленості, або укладання будь-яких договорів щодо даного об`єкту нерухомості [PERSON] з чоловіком за його життя не укладали, визнання у будь-який спосіб даного об`єкту нерухомого майна особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] , [PERSON] , не відбувалося. Тому, оскільки будинок [ADDRESS] було придбано [PERSON] та [PERSON] за період шлюбу, є майном, що належить чоловіку та дружині на праві сумісної спільної власності подружжя і [PERSON] , як дружина, має право на Ѕ частку цього будинку. Доводи позивача щодо правомірності визначеності належності майна іншій від заявника [PERSON] особі, а саме померлому [PERSON] виключно на підставі її заяви є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства і є хибними, оскільки нормативні акти, на які посилається позивач у своєму позові, ні в якій мірі не доводять наявність будь-яких порушень законодавства діями нотаріуса. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що «правовий статус майна..», «припинення права спільної сумісної власності...» та «..спростування презумпції спільності майна чоловіка та дружини, придбаного в період шлюбу..» відбулося виключно на підставі одностороннього правочину, шляхом написання заяви [PERSON] , що суперечить вимогам ст..202 ЦК України, оскільки неможливо в односторонньому порядку визначити статус належності майна іншій особі без згоди цієї особи. Не допускається згідно норм чинного законодавства визначеність майна іншій особі як то без цієї особи, так і навіть без будь-яких дій, які б свідчили про певні угоди або умови між цією особою та [PERSON] . При виконанні нотаріальних дій нотаріус, діючи у відповідності з п. 7 Методичних рекомендацій встановив, що відсутні підстави, за якими майно вважається таким, що не належить до спільної сумісної власності. Вважають, дії нотаріуса щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на Ѕ частку спільного майна подружжя такими, що повністю відповідають нормам чинного законодавства і не можуть вважатися такими, що є незаконними, у зв`язку з чим в задоволенні позову просять відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , адвокат Будовська Н.В. просила в задоволенні позові відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2015 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений та зареєстрований 01.10.2015 року у Спадковому реєстрі за № 58011698 приватним нотаріусом Карташовою Т.М. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим 07.10.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 900. З 24 березня 1967 року по день смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] , виданим Будинком урочистої реєстрації шлюбу м. Запоріжжя, актовий запис № 522. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко Аллою Василівною 20.01.2016 року заведена спадкова справа № 3/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що 20.01.2016 року до нотаріуса звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після батька [PERSON] , який [INFO] помер. 20.01.2016 року [PERSON] звернулась до нотаріуса Остренко А.В. із заявою про те, що вона не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку в загальному майні подружжя, оскільки грошовий внесок, який знаходиться в ПАТ Приватбанк та житловий будинок [ADDRESS] є особистою власністю померлого чоловіка [PERSON] . Крім того, [PERSON] 20.01.2016 року подана заява про те, що їй відомо про складання заповіту не на її користь та вона відмовляється від отримання обов`язкової частки у спадщині, як спадкоємиця за законом, як непрацездатна за віком. 29 березня 2016 року до приватного нотаріуса Остренко А.В. звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу 17.12.1988 року змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом ЗАГС міськвиконком м.Запоріжжя, актовий запис № 2882 від 17.12.1988р. 06 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою в якій просила не видавати свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом у зв`язку зі зверненням до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. 26 жовтня 2018 року до нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою в якій зазначила, що після смерті чоловіка [PERSON] залишилось майно: будинок [ADDRESS] , який придбаний чоловіком на підставі договору купівлі-продажу в 1993 році та грошовий внесок на депозит у ПАТ Приватбанк, зроблений у 2013році., що є їхньою спільною сумісною власністю. При житті чоловіка шлюбний договір між ними не укладався, поділ спільного майна подружжя не здійснювався, у зв`язку з чим просила видати на її ім`я свідоцтва про прав власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя, а саме на будинок та депозитний вклад. Так, згідно договору купівлі-продажу від 09.10.1993 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.06.2004 року за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] . З довідки приватного нотаріуса Остренко А.В. за вих..№289/02-14 від 19.12.2018 року вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємці, що прийняли спадщину за заповітом, є син [PERSON] та дружина [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини за законом в порядку ст..1241 ЦК України, але подала заяву на видачу Свідоцтва про право власності на частку в загальному майні подружжя. 20 грудня 2018 року приватним нотаріусом Остренко А.В. видано [PERSON] свідоцтво про право власності на Ѕ частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з: депозит, картковий рахунок [NUMBER] , відкритий 11.06.2012; депозит, договір SAMDN25000736814717, рахунок [NUMBER] , відкритий 29.07.2013року, які знаходяться в АТ КБ Приватбанк, та належать спадкодавцю на підставі листа ПАТ КБ Приватбанк від 08.02.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160128/474, зареєстровано в реєстрі за № 1186. 20.12.2018 року на адресу [PERSON] нотаріусом направлено повідомлення про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на Ѕ частку грошових внесків у АТ КБ «Приватбанк». 30 січня 2019 року приватним нотаріусом Остренко А.В. видано [PERSON] свідоцтво про право власності на Ѕ частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 69. 30.01.2019 року на адресу [PERSON] нотаріусом направлено повідомлення про видачу [PERSON] свідоцтва у праві спільної сумісної власності про право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1241 ЦК України визначає, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, 20.01.2016 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про те, що їй відомо про складання заповіту не на її користь, та вона відмовляється від отримання обов`язкової частки у спадщині, як спадкоємиця за законом, яка має право на обов`язкову частку у спадщині (непрацездатна за віком). Відповідно до\~ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Належність спірного майна до спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч.2 ст.67 СК України дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Отже право розпорядження часткою у майні, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлене ст. 67 СК не передбачає такого виду розпорядження, як відмова від частки на користь інших осіб під час оформлення спадщини на іншу частку в спільному майні подружжя. Та обставина, що в [PERSON] при подачі заяви про відмову від належної їй спадщини подала також заяву про те, що вона не претендує на видачу свідоцтва на частку спільного майна подружжя, яке є особистою власністю спадкодавця, не припиняє режиму спільної сумісної власності такого майна за відсутності належних доказів цього. Як встановлено судом, домовленості або укладання будь-яких договорів щодо спірного майна між [PERSON] і її чоловіком за його життя не було, визнання цього майна особистою приватною власністю [PERSON] у встановленому законом порядку не відбувалося. Статтею 49 ЗУ «Про нотаріат» визначені обставини за яких нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема - вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Видаючи [PERSON] свідоцтва про право власності на Ѕ частку вкладу та Ѕ частку житлового будинку, нотаріус діяв у межах повноважень, відповідно до вимог закону та з урахуванням Методичних рекомендацій від 02.08.2017 року зі спірного питання, згідно яких заява про підтвердження факту особистої приватної власності спадкодавця на певне майно, з доданими до неї документами, які свідчили б про підтвердження цього факту, може бути подане щодо майна, у відношенні якого нотаріус за наявними правовими документами не може з`ясувати, чи є таке майно особистою приватною власністю спадкодавця, чи воно відноситься до категорії спільної сумісної власності подружжя. Частка пережившого подружжя у праві власності на майно, що входить до складу спадщини, можливість чи право пережившого подружжя на відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджені наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №171/07, відповідно до яких заява про підтвердження факту особистої приватної власності спадкодавця на певне майно, з доданими до неї документами, які свідчили б про підтвердження цього факту, може бути подане щодо майна, у відношенні якого нотаріус за наявними правовими документами не може з`ясувати, чи є таке майно особистою приватною власністю спадкодавця, чи воно відноситься до категорії спільної сумісної власності подружжя. У випадку, коли один із подружжя, який пережив спадкодавця не має бажання отримувати свідоцтво про право власності на часку у майні, придбаному за час шлюбу, не надав нотаріусу документів, які свідчили б про те, що майно є особистою приватною власністю спадкодавця, а з документа, що підтверджує право власності, вбачається, що майно спільне сумісне, то нотаріус не може самостійно визначити склад спадкового майна і має роз`яснити спадкоємцям про необхідність звернення до суду про встановлення факту належності майна спадкодавцю на праві особистої приватної власності. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки доказів, які б підтверджували, що вклади та житловий будинок є особистою приватною власністю померлого [PERSON] , не надано, суд приходить до висновку, що нотаріусом були правомірно видані свідоцтва про право власності на вклади та житловий будинок на ім`я [PERSON] , підстав для скасування зазначених свідоцтв судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позову є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed