Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Доброводівської сільської ради Монастириського району, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме реєстраційного посвідчення на житловий будинок, виданого на підставі Договору дарування, посвідченого Монастириською державною нотаріальною конторою 02 квітня 2004 року за реєстровим №302. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Доброводи Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 459187; земельна ділянка площею 0,1800 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Доброводи Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 459188. На вказане спадкове майно спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт на ім`я позивача [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, існують розбіжності у свідоцтві про смерть спадкодавця [PERSON] та договорі дарування, реєстраційному посвідченні на житловий будинок, де ім`я спадкодавця [PERSON] зазначено - « [PERSON] » замість [PERSON]. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача Доброводівської сільської ради Монастириського району в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. В ході розгляду справи судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.06.2019 року Доброводівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №06. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Доброводи Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 459187; земельна ділянка площею 0,1800 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Доброводи Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 459188. Належність вищевказаного майна спадкодавцю [PERSON] підтверджується копією реєстраційного посвідчення, виданого Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 15.04.2004 року; копією договору дарування серії ВВС №276932 від 02.04.2004 року, посвідченого в.о. державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Одіжинською Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за №302; копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №459187 від 29.09.2006 року; копією державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №459188 від 29.09.2006 року. При цьому, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що у реєстраційному посвідченні, виданому Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 15.04.2004 року та копії договору дарування серії ВВС №276932 від 02.04.2004 року, ім`я спадкодавця зазначено як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть та інших документах, як « [PERSON] ». Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для оформлення спадкових прав. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити позивач має юридичне значення. Окрім цього судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право. Як зазначає позивач у поданій позовній заяві, у реєстраційному посвідченні, виданому Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 15.04.2004 року та копії договору дарування серії ВВС №276932 від 02.04.2004 року невірно зазначено ім`я спадкодавця. Згідно витягу з Узагальнення Верховного Суду України про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01.01.2012 року, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати спадкоємці померлої особи власника цього документа для оформлення спадкових прав. Документами, які встановлюють належність спадкодавцю [PERSON] реєстраційного посвідчення, виданого Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 15.04.2004 року є: довідка №223, видана 10.06.2020 року Доброводівською сільською радою Монастириського району, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - одна і та сама особа. Враховуючи наведене, матеріалами справи підтверджується факт належності [PERSON] реєстраційного посвідчення, виданого Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 15.04.2004 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту від 31.05.2019 року, посвідченого секретарем Доброводівської сільської ради Монастириського району, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, та все те на що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів позивачу - [PERSON] . Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] прийняв, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Монастириської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57577988 від 17.09.2019 року. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №50/02-14, виданої приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. від 19.06.2020 року, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінивши при цьому належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved