Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконанні в Комінтернівському відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі Комінтернівський ВДВС) перебуває виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №643/4602/15-ц, виданого Московським районним судом міста Харкова 21.09.2015 року про примусове стягнення з ДП Завод ім. В.О.Малишева на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 10419,20 грн. та моральної шкоди у сумі 1000,00 грн. 24.11.2015 року державним виконавцем Комінтернівського ВДВС [PERSON] винесена постанова про зупинення вищезазначеного виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, у звязку із тим, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 року встановлений мораторій на задоволення вимог кредиторів стосовно ДП Завод ім. В.О.Малишева. Позивач вважає, що зупинення провадження не відповідає вимогам Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, правовому висновку Верховного Суду України від 03.10.2012 по справі №6-109цс12. На підставі чого, просить: визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо виконання виконавчого документа по справі №643/4602/15-ц, виданого Московським районним судом міста Харкова 21.09.2015 року; зобовязати Комінтернівський ВДВС належним чином вчинити дії, передбачені ст. 18 Закону України Про виконавче провадження по вказаному виконавчому провадженню. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просив вимоги задовольнити. Додатково вказав, що рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №643/4602/15-ц на його користь з ДП Завод ім. В.О. Малишева стягнутий середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 10419,20 грн. та моральна шкода у сумі 1000,00 грн. На теперішній час рішення суду не виконано, він не отримав кошти, яких потребує на лікування, оскільки є інвалідом 2 групи. Представник відповідача [PERSON]В, що діє на підставі довіреності, підтримала письмові заперечення, просила у позові відмовити. Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно виконавчого листа №643/4602/15-ц, виданого Московським районним судом міста Харкова 21.09.2015 року, за рішенням суду від 05.06.2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди: стягнуто з ДП Завод ім. В.О. Малишева на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 11419,20 грн. Постановою Комінтернівський ВДВС від 05.11.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №643/4602/15-ц. 24.11.2015 року державним виконавцем Комінтернівського ВДВС [PERSON] винесена постанова про зупинення вищезазначеного виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, у звязку із тим, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 року встановлений мораторій на задоволення вимог кредиторів стосовно ДП Завод ім. В.О.Малишева. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 03.10.2012 по справі №6-109цс12: За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовуються. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. В справі, яка розглядається, між сторонами виник спір із приводу порушення ДП Завод ім. В.О. Малишева законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що державний виконавець Комінтернівського ВДВС помилково визначив наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та зупинення виконавчого провадження з цих підстав. Стаття 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право. Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні порушення сторони відповідача при винесенні постанови про зупинення виконавчого провадження.

Outcome: partial