Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] право власності на наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]; 2/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку [NUMBER], площею 0,1200 га, розташовану в садівничому кооперативі «Надежда», переданого для ведення садівництва згідно державного акта про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 01 жовтня 2002 року Ізмаїльською міською радою Одеської області, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2579, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутні документи, що посвідчують право власності (рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2007 року, викладене у новій редакції на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 12.07.2007 року) на 2/8 частки вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] на ім'я спадкодавця [PERSON] та на житлови будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] і оригінал документа, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що згідно виписки з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 18.11.1963 року за № 611/8 та акту прийому від 18.11.1963 року за №611/8, [PERSON] належав житловий будинок, з надвірними спорудами, розташований за адресрою: [ADDRESS]. Також, на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 12.07.2007 року, [PERSON] належала 2/8 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року за № 57р, [ADDRESS] перейменовано у [ADDRESS]. Крім цього, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 01.10.2002 року виданого на підставі рішення Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 609-ХХІІІ від 20.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2579, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1200 га, розташована на території м. Ізмаїл, садівниче товариство «Надія» передана для ведення садівництва. Згідно рішення Ізмаїльської міської ради від 30.08.2013 року за № 3078-VІ «Про уточненні інформації щодо іменованих об'єктів, що знаходяться на території міста Ізмаїла», уточнена назва іменованого об'єкту та його організаційно - правова форма (відповідно до вимог Порядку ведення словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1014/5 від 06.07.2012 року) уточнена назва спадкової земельної ділянки зазначена, як «садівничий кооператив Надежда». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - житловий будинок, з надвірними спорудами, розташований за адресрою: [ADDRESS]; - 2/8 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - земельна ділянка площею 0,1200 га, розташована на території м. Ізмаїл, садівниче товариство «Надежда» передана для ведення садівництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 01.10.2002 року, виданого на підставі рішення Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 609-ХХІІІ від 20.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2579. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до заповіту від 27.05.2011 року посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 3-1139, [PERSON], усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку незалежно від змісту заповіту згідно ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 20.01.2017 року за № 514, [PERSON] дійсно на день смерті [INFO] був прописаний та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з ним на день смерті проживав та на протязі шести місяців після його смерті разом з ним був прописаний [PERSON] - онук, [INFO]. Таким чином [PERSON], вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] право власності на: 2/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку [NUMBER], площею 0,1200 га, розташовану в садівничому кооперативі «Надежда», переданого для ведення садівництва, згідно державного акта про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 01 жовтня 2002 року Ізмаїльською міською радою Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2579. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved