Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 03.12.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. У теперішній час сторони однією сім»єю не проживають, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина знаходиться на утриманні позивача та потребує матеріальної допомоги відповідача, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Також позивачем заявлялись вимоги про стягнення з відповідача 500,00 грн. в рахунок компенсації понесених витрат на отримання юридичної допомоги. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Вказала, що відповідач не вважає дитину своєю, тому відмовляється приймати участь в утриманні дитини. Зазначила, що сторони спільно не проживають протягом чотирьох місяців, вона та дитина проживають з батьками позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що не оспорює своє батьківство відносно дитини [PERSON]. Підтвердив, що сторони дійсно протягом чотирьох місяців спільно не проживають, дитина проживає з позивачем. Вказав, що він дійсно не надає допомоги на утримання дитини, оскільки йому не дають бачитись із дитиною, при цьому до органів опіки та піклування він з приводу встановлення графіку спілкування з дитиною не звертався. Вказав, що в теперішній час проживає з батьками, інших дітей та утриманців не має, інших аліментних зобов»язань не має, має задовільний стан здоров»я, в теперішній час не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 03.12.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.2), від якого мають сина [PERSON] [INFO], у свідоцтві про народження якого вони записані батьками (а.с.5). Згідно з довідкою виконкому Чапаєвської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 608 від 30.10.2015 року, дитина проживає з позивачем . Також в судовому засіданні відповідач підтвердив, що він не надає постійної допомоги позивачу на утримання дитини, батьком якої він є, мотивуючи це неможливістю спілкування з дитиною. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком дитини, з дитиною не проживає, на час розгляду справи в суді відповідач стабільного доходу не має, оскільки втратив роботу, добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає. Вказані обставини визнані сторонами та додатково підтверджені письмовими доказами, дослідженими судом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходів його матері (батька) та (або) в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на утримання дитини, суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує належний стан здоров»я відповідача та його працездатність, відсутність інших утриманців та аліментних зобов»язань, мотиви, з яких відповідач свідомо відмовляє у наданні допомоги на утримання дитини. Пояснення відповідача в частині того, що він відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки не має можливості бачитись з дитиною, суд до уваги не приймає, оскільки питання утримання дитини не пов»язані з питаннями участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Обов»язок батьків по утриманню дитини є безумовним. Беручи до уваги, що дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач як батько дитини, має рівні з позивачем обов'язки по утриманню дитини до її повноліття, те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, встановлені судом обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, оскільки ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину стягуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 487,20 грн. Вимоги позивача про стягнення 500,00 грн. в рахунок компенсації понесених судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надані докази на підтвердження понесених витрат.

Outcome: partial