Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, згідно якого просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], борг за договором позики, вказуючи на те, що, позивачем 26 листопада 2016 р. передані відповідачу згідно розписки грошові кошти у розмірі 15 000 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2017 року складає 433 350,00грн., за умовами, що відповідач поверне їх на першу вимогу позивача, але не пізніше 15 січня 2017 року. Однак на вимогу позивача, відповідач не повернув йому суму боргу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача 433 350,00грн. та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~ В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, у разі неявки відповідача просять ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не зявившогося відповідача на підставі наданих письмових доказів по справі. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Зясувавши думку позивача та його представника, судом встановлені такі факти та відповідні до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ Так розпискою від 26 листопада 2016 року підтверджено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав в позику грошові кошти в розмірі 15 000 ЄВРО та зобовязався повернути зазначену суму на першу вимогу позивача, але не пізніше 15 січня 2017 року. Указана розписка підписана відповідачем. (а.с.21). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що позов позивача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Приходячи до такого висновку судом враховується, що відповідач в добровільному порядку уклав з позивачем договір позики від 26 листопада 2016 року, за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15 000 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2017 року складає 433 350,00грн., які зобовязався повернути позивачу не пізніше 15 січня 2017 року. Форма та зміст зазначеного договору не суперечить діючому законодавству. Відповідачем не виконані умови договору, тим самим з його боку порушені цивільні права, свободи та інтереси позивача, які підлягають захисту. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов обґрунтований.

Outcome: approved