Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 31.07.2008 року між позивачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» був укладений кредитний договір №6685478, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позивачу кредит у розмірі 45817 доларів США, а позивач зобов'язувався повернути кредит банку та сплатити відсотки за користування кредитом. 31.07.2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №6685478, між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу №6714360, відповідно до умов якого в заставу був переданий транспортний засіб - тип: легковий універсал; марка: Mazda CX-7; рік випуску: 2008; колір: чорний; номер кузову: [NUMBER]; двигун V=2261 куб. см; реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. В зв'язку із несприятливою фінансовою ситуацією, позивач порушив умови кредитного договору №6685478 від 31.07.2008 року, в частині своєчасної оплати суми кредиту та відсотків зат його користування. 31.10.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі заяви банку від 05.10.2011 року за вих. №5352, було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави. Позивач вважає, що нотаріусом не було перевірено безспірність вимог кредитора, оскільки сума боргу, зазначена у виконавчому написі, не відповідає дійсності. Відповідач не погоджуючись з діями відповідачів та вважаючи, що порушенні її права, як власника майна звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву просив задовольнити з підстав, викладених у ній. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 31.07.2008 року між позивачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» був укладений кредитний договір №6685478, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позивачу кредит у розмірі 45817 доларів США, а позивач зобов'язувався повернути кредит банку та сплатити відсотки за користування кредитом. (а.с. 7-11). 31.07.2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №6685478, між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу №6714360, відповідно до умов якого в заставу був переданий транспортний засіб - тип: легковий універсал; марка: Mazda CX-7; рік випуску: 2008; колір: чорний; номер кузову: [NUMBER]; двигун V=2261 куб. см; реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності (а.с. 12-18). 31.10.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №4157. Згідно вказаного виконавчого напису звернуто стягнення на транспортний засіб - тип: легковий універсал; марка: Mazda CX-7; рік випуску: 2008; колір: чорний; номер кузову: [NUMBER]; двигун V=2261 куб. см; реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, за рахунок коштів від продажу якого мають бути погашені зобов'язання [PERSON] за кредитним договором. (а.с. 19). Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Судом установлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (31 липня 2008 року) у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 09 липня 2014 року у справі № 6-89 цс14 і що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved