Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.12.2017. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який після розлучення сторін проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач не проявляє батьківської турботи до сина, не піклується про нього, не приймає участь у його вихованні та утриманні, не цікавиться життям та навчанням сина. У звязку із викладеним, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04.12.2018 відрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.01.2019 справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.03.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.03.2019 вирішено питання про проведення заочного розгляду цивільної справи. Позивач та її представник надали до суду заяви про розгляд цивільної справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Представник третьої особи Служба у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради надав до суду повідомлення в якому зазначив, що надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надається можливим, оскільки фактів та законних підстав недостатньо, останній на засідання комісії з питань захисту прав дитини не зявився. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку\~з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 334953 від 01.06.2010 року, актовий запис № 644 (а.с.7). Сторони з 15.04.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.12.2017 (а.с.13). З довідки № 484 від 06.08.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрована у [INFO], разом з [PERSON], [INFO]. (а.с.10). Згідно з судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області 26.01.2018, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. (а.с.12). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої Кальміуським відділом ДВС м.Маріуполь від 13.08.2018 №11/55750484, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], станом на 13.08.2018 складає 13980,54 грн. (а.с.8). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №18 Маріупольської міської ради Донецької області», [PERSON] навчається в ЗОШ №18 з першого класу, батько жодного разу не відвідував школу, не був на батьківських зборах, життям і навчанням сина не цікавиться. (а.с.9). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дитини [PERSON], не цікавиться його життям, не приймає участі в його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не відвідує та не спілкуються з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин,\~необхідно дійти висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] відповідає інтересам дитини та таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved