Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати незаконним його звільнення з посади комірника Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Імпорт Плюс» згідно наказу №186-к від 22.04.2014 року, визнати незаконним цей наказ, визнати недійсним внесений запис в його трудовій книжці про звільнення з посади комірника Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Імпорт Плюс» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22 квітня 2014 року він подав до ТОВ «Мега Імпорт Плюс» заяву про розірвання трудового договору за власною ініціативою і в той же день був звільнений відповідачем із займаної посади. Відповідно запису в трудовій книжці його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу №186-к від 22.04.2014 року. Трудову книжку він отримав 25.04.2014 року. Позивач вважає, що при його звільненні відповідач порушив порядок звільнення, передбачений ст. 38 КЗпП України, оскільки згідно даної норми закону працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Частиною другою ст. 38 КЗпП України передбачене право працівника на продовження трудових відносин у випадку, якщо після закінчення строку попередження про звільнення такий працівник не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору. Водночас, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою. На переконання позивача, відповідач не мав права скорочувати передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України двотижневий строк, оскільки він в заяві не просив звільнити його до закінчення цього терміну. Звільнивши до закінчення попереджувального строку відповідач тим самим порушив його право на продовження трудового договору після закінчення попереджувального строку та позбавив можливості відкликання заяви про звільнення за власним бажанням і як наслідок порушив його право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Прохорова Ю.В. позов не визнала і пояснила суду, що позивача було звільнено з посади комірника Київської філії ТОВ «Мега Імпорт Плюс» правомірно на підставі поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням. Оскільки [PERSON] не зазначив бажану дату звільнення з роботи, його було звільнено з роботи з 22.04.2014 року, тобто в день подання заяви про звільнення. В послідуючому 25.04.2014 року позивачу було видано трудову книжку. На роботу після 22.04.2014 року позивач не виходив і не приймав будь-яких мір по відкликанню заяви. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Із копії трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що він згідно наказу №974-к від 04.07.2013 року був прийнятий на роботу на посаду комірника Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Імпорт Плюс» з 04 липня 2013 року. 22 квітня 2014 року позивача звільнено з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що видано наказ №186-к від 22.04.2014 року. Позивач на обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач не мав права скорочувати передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України попереджувальний двотижневий строк, оскільки він в заяві не просив звільнити його до закінчення цього терміну, а також вказує, що відповідачем порушено його право на продовження трудового договору після закінчення попереджувального строку, та позбавлено можливості відкликання заяви про звільнення за власним бажанням до закінчення відповідного строку. Натомість, суд не погоджується з таким обґрунтуванням і приймає до уваги зміст заяви про звільнення, яку подав позивач 22 квітня 2014 року до відповідача. Зокрема, в заяві адресованій директору Київської філії ТОВ «Мега Імпорт Плюс» 22 квітня 2014 року, позивач [PERSON] просив звільнити його за власним бажанням, тому що вважає свої трудові права порушеними згідно Конституції України та Закону України про працю. За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладені трудового договору ( ч. 2 ст. 38 КЗпП України). Тобто, зазначеною нормою КЗпП України передбачено можливість звільнення працівника за власним бажанням у разі, якщо він письмово за два тижні повідомить власника або уповноважений ним орган про наступне звільнення та зазначить дату свого звільнення, оскільки саме від цієї дати буде залежати гарантія прав працівника на продовження трудового договору. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як убачається із листа заступника начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області №01-19-3049 від 08.04.2014 року, адресованого [PERSON], під час перевірки його звернення від 11.03.2014 року було виявлено порушення вимог роботодавцем частини першої статті 49-2 КЗпП України, оскільки згідно наказу №128-к від 11.03.2014 року з 12.05.2014 року було скорочено посаду комірника Київської філії ТОВ «Мега Імпорт Плюс» і попереджено позивача про звільнення у зв'язку із скороченням штату з 11.05.2014 року, тобто про наступне звільнення його було попереджено менш ніж за 2 місяці, оскільки з наказом ознайомлено 17.03.2014 року. Згідно правових позицій, викладених в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 травня 2013 р. у справі № 6-34цс13, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. В своїй заяві про звільнення, яка було подана відповідачу 22.04.2014 року, тобто після отримання позивачем інформації про порушення його трудових прав, позивач просив звільнити його за власним бажанням, оскільки вважав свої трудові права порушеними згідно Конституції України та Закону України про працю. В даному випадку у відповідача при надходженні такого змісту заяви від позивача про звільнення за власним бажанням, були достатні підстави для застосування положень ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки позивач [PERSON] не висловив в своїй заяві вимог про звільнення за власним бажанням з посиланням на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, не вказав, що він попереджає відповідача про своє наступне звільнення через два тижні. Крім того, в своїй заяві про звільнення позивач не вказав дату звільнення та як на підставу звільнення зазначив, що відповідач не виконує законодавства про працю, тому як наслідок у відповідача виникли правові підстави звільнити позивача у день подачі заяви з огляду на те, що положеннями ст. 38 КЗпП України не передбачено право власника або уповноваженого ним органу процедуру з'ясування у працівника змісту його заяви про звільнення, причин звільнення чи терміну звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вирішуючи питання про звільнення позивача з посади комірника Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Імпорт Плюс» діяв правомірно та в межах діючого трудового законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed