Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], Близнюківської районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення протоколу зборів та визнання незаконними дії та бездіяльності щодо організації проведення зборів. В обґрунтування позову вказав, що внаслідок проведених 29 жовтня 2006 року уповноваженими членами СВК «Харківської овочевої фабрики» зборів по розгляду та затвердженню проекту землеустрою, щодо організації території земельних часток (паїв) СВК «Харківська овочева фабрика» на території Близнюківського району Харківської області, розподілу земельних ділянок за місцем проживання власників земельних сертифікатів, затверджено протокол від 29.10.2006 року. 25.10.2013 року з листа директора ДСП «БВ» йому стало відомо про проведення вказаних зборів уповноваженими членами СВК «Харківської овочевої фабрики» і тому він вважає, що перебіг позовної давності починається з 25.10.2013 року. Вказує на те, що ніяких зборів уповноважених членів СВК у 2006 році про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам паїв не проводилось, оскільки ніхто його про ці збори не повідомив і присутніми на них він та інші власники земельних сертифікатів не були, вказаний протокол є підробленим, а сільською радою завірені не особисті підписи людей, а тільки копія рішення протоколу, в якому міститься нібито його підпис та підпис його родичів. Такими діями порушено його права як пайщика СВК «ХОФ» і тому позивач просить суд поновити строки позовної давності на звернення до суду, оскільки, він не був повідомлений про проведення зборів та винесені рішення на них. Крім того, позивач не погоджується з визначеним в протоколі від 29.10.2006 року порядком розподілу земельних ділянок між членами СВК «Харківська овочева фабрика» та процедурою організації вказаного розподілу, а отже просить визнати недійсним рішення, оформлене протоколом уповноважених членів СВК «Харківська овочева фабрика» від 29.10.2006 року та визнання незаконними дії та бездіяльність Близнюківської районної держадміністрації щодо організації проведення зборів членів СВК «Харківська овочева фабрика» від 29 жовтня 2006 року по затвердженню проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по СВК «Харківська овочева фабрика» на території Близнюківського району та розподілу земельних часток (паїв). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачі [PERSON] та представник Близнюківської районної державної адміністрації в судове засідання не зявились, надали до суду заяви з проханням справу розглядати без їх участі, позовні вимоги не визнають. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в задоволенні позову з підстав спливу за вимогами позивача позовної давності тривалістю у три роки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особі, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що розпорядженням Близнюківської РДА від 08.08.2000 року № 241 затверджений розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах СВК Харківська овочева фабрика. Визначена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 1.617 чоловік. Встановлена вартість земельної частки (паю) 3.617,40 грн. та розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 1.08. Розпорядженням Близнюківської РДА від 18.12.2000 року № 371 затверджений розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах СВК Харківська овочева фабрика. Визначена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 2000 чоловік. Встановлена вартість земельної частки (паю) 2924, 67 грн. та розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 0.87. Позивачу, колишньому члену СВК Харківська овочева фабрика, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК Харківська овочева фабрика, розміром 1,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 3.617,40 грн. згідно із сертифікатом на право на земельну частку на пай серії ХР № 0257370, виданим 29.01.2001 року Близнюківською РДА. У 2005 році Близнюківська РДА разом із власниками земельних часток (паїв) колишнього СВЧ Харківська овочева фабрика вирішили розпочати роботу щодо упорядкування процесу оформлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки (паї) на території Алісівської сільської ради Близнюківського району. Ця процедура полягала у виконанні Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в частині розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) за їх згодою на загальних зборах. Внаслідок проведених колишніми членами СВК Харківська овочева фабрика зборів по розгляду та затвердженню проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Близнюківського району, прийнято протокол від 29.10.2006 року. Позивач не погоджується з визначеним в протоколі від 29.10.2006 року порядком розподілу земельних ділянок між членами СВК Харківська овочева фабрика та процедурою організації вказаного розподілу та просить визнати недійсним рішення, оформлене протоколом зборів членів СВК Харківська овочева фабрика від 29.10.2006 року. При цьому, просить поновити строк позовної давності на звернення до суду з поважних причин, посилаючись на те, що дізнався про ці збори та прийнятий протокол 25.10.2013 року з листа директора ДСП «БВ» ТОВ. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», в редакції чинній на момент проведення зборів колишніх членів СВК «Харківська овочева фабрика», розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації на зборах не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі, або їх представників згідно із списком, що додається до проекту. Як вбачається з оскаржуваного протоколу зборів колишніх членів СВК «ХОФ» від 29.10.2006 року, кількість власників сертифікатів складає 2000 осіб, присутні на зборах 683 особи власників сертифікатів. Таким чином, суд дійшов висновку про встановлення факту порушення порядку та процедури проведення 29.10.2006 року зборів колишніх членів СВК «ХОФ», оскільки кількість зареєстрованих на зборах власників земельних часток (паїв) була менше двох третин від загальної кількості власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі, як того вимагає п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)». Інші доводи представника позивача щодо порушення порядку, процедури та результатів проведення 29.10.2006 року зборів колишніх членів СВК «ХОФ» не мають юридичного значення для вирішення справи по суті позовних вимог, оскільки є похідними від первинного встановленого судом факту порушення, а саме відсутності кворуму під час проведення зборів, Проте, під час судового розгляду представником Близнюківської районної державної адміністрації та представником відповідача [PERSON] [PERSON] були заявлені клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав спливу за вимогами позивача позовної давності тривалістю у три роки. Суд, вирішуючи подані представниками відповідачів заяви про застосування наслідків спливу позовної давності за заявленими позивачем вимогами, дійшов наступного. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2006 року в 245 номері інформаційного видання «Премєр експрес», на 108 сторінці було надано оголошення про проведення 29 жовтня 2006 року о 10 годині 00 хвилин біля спортзалу СВК «ХОВ» зборів по організації жеребкування земельних часток розміщених в с. Рижове Близнюківського району для оформлення державного акту на право приватної власності на землю. Таким чином, суд зазначає, що саме після виходу 20 жовтня 2006 року вищенаведеного інформаційного видання «Премєр експрес» позивач міг і повинен був дізнатись про проведення 29 жовтня 2006 року зборів колишніх членів СВК «ХОВ», і саме з наступного дня проведення вказаних зборів у позивач почався перебіг позовної давності тривалістю у три роки для звернення до суду за захистом своїх прав, і закінчився цей строк відповідно 30 жовтня 2009 року. Як вбачається з конверту направленому позивачем на адресу суду, в якому знаходились матеріали позову, [PERSON] звернувся до суду з позовом 31.08.2015 року, тобто після того як позивач міг і повинен був дізнатись про порушення свого права пройшло більше трьох років. При цьому, суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, посилання позивача та його представника, на ту обставину, що позивачу стало відомо про вищенаведені збори та прийнятий протокол, 25.10.2013 року з листа директора ДСП «БВ» ТОВ, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2012 року позивач підписав заяву до компетентних органів, в якій пайщики колишнього СВК «ХОФ» і, зокрема, [PERSON] зазначили, що 29.10.2006 року вони не були присутніми на зборах по розпаюванню земель, не вибирали голову зборів та секретаря, не брали участі у голосуванні на зборах та не підписувались під рішенням зборів. Відповідно до\~ст. ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Інших поважних причин пропуску строку позовної давності, окрім посилання на лист директора ДСП «БВ» ТОВ від 25.10.2013 року, позивачем не зазначено і доказів на підтвердження не надано. При цьому, суд вважає неналежним доказом переривання позовної давності ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2014 року про повернення [PERSON] для подання до належного суду позовної заяви до [PERSON], [PERSON], третя особа Близнюківська РДА про поновлення строку на звернення до суду з поважних причин, визнання недійсним рішення, оформлене протоколом зборів членів СВК «ХОФ» від 29.10.2006 р., виходячи з наступного. По-перше, судом встановлено, що позивач після виходу оголошення міг і повинен був дізнатись про проведення 29 жовтня 2006 року зборів колишніх членів СВК «ХОВ», і саме з наступного дня проведення вказаних зборів у позивач почався перебіг позовної давності тривалістю у три роки для звернення до суду за захистом своїх прав, і закінчився цей строк відповідно 30 жовтня 2009 року, а ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2014 року постановлена поза межами трирічного строку позовної давності, при цьому відповідно до вимог ч.2 ст. 264 ЦК України, перериватись позовна давність може в межах строку, яких не сплив. По-друге, як вбачається з ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2014 року, позовна заява була повернута [PERSON] для подачі для належного суду, у звязку з порушенням правил виключної підсудності при поданні такого позову. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно з ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Порядок подання позовної заяви чітко визначений статтями 118-121 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням статей 108-114 цього Кодексу. Суд зазначає, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна застосовуються правила ст. 114 (виключна підсудність), а саме пред'явлення позову за місцезнаходженням нерухомого майна або основної його частини. Статтею 121 ЦПК передбачено порядок повернення позовної заяви позивачу і наслідки такого повернення, відповідно до яких повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення. Аналогічні наслідки містяться в положеннях статті 207 ЦПК України, яка регламентує порядок залишення заяви без розгляду. Суд зазначає, що правові інститути повернення позовної заяви та залишення позовної заяви без розгляду є схожими, за відмінністю, зокрема, того, що повернення позову можливо лише до відкриття провадження по справі, а залишення без розгляду можливо лише після відкриття провадження по справі. При цьому, інститут повернення позову для позивача з точки зору часових термінів є більш вигідним, оскільки не витрачається час на судовий розгляд. Також, суд зазначає, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 108-114 ЦПК України, які регламентують порядок подачі позову до належного суду. Тому, якщо судом загальної юрисдикції позовна заява повернута ( в тому числі у звязку з порушенням правил підсудності) або залишена без розгляду, то перебіг позовної давності не переривається. Якщо після повернення позовної заяви чи залишення її без розгляду позивач, усунувши допущене порушення, повторно звернувся до належного суду і позовна заява прийнята (відкрито провадження), то позовна давність переривається в день повторного подання позову. З урахуванням того, що судом встановлений факт спливу позовної давності за вимогами, які є предметом позову, а позивач не надав доказів, які підтверджують поважність пропуску позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed