Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним правочин дарування 315250 грн., вчинений 25.06.2008 року між нею та донькою [PERSON]. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що 21.07.1998р. вона отримала в дар квартиру [ADDRESS]. 17.08.2007р. вона надала відповідачці довіреність на продаж вказаної квартири. На початку червня 2008р. відповідачка сповістила її, що знайшла покупця належної їй квартири за ціну 315250 грн., та просила приїхати для оформлення договору дарування вказаних коштів, які були необхідні [PERSON] для придбання іншої квартири. Також, позивач вказала, що відповідач [PERSON] не мала надавати їй будь-якої компенсації за кошти, що одержує як дарунок або здійснювати будь-які дії у зв*язку із отриманням дарунку. Відповідач погодилась прийняти в дарунок кошти та розпорядилась ними на власний розсуд - придбала квартиру. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та вказала, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття та відповідно до вимог ст. 219 ЦК України, суд може визнати односторонній правочин дійсним. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом послужив позов її довірителя [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири у спільному майні подружжя. Представник третьої особи також вказала, що при встановленні фактів надання грошових коштів від [PERSON] до [PERSON] її довіритель [PERSON] може бути позбавлений права власності на спірну квартиру. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Згідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Тобто, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений законом. У відповідності до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Положеннями ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту суб'єктивних цивільних прав, спрямованих на вчинення матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Кожна особа відповідно до вимог ст. 16 ЦК України має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ч.2 ст. 16 ЦК України, до них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов*язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх службових осіб. Отже, особа, яка вважає, що її право порушене може скористатися певним способом захисту свого порушеного права, що визначений законом. З позовної заяви [PERSON] про визнання правочину дарування грошових коштів не зрозуміло, яке саме право порушується та про захист яких саме прав особи йдеться. Крім того, в силу ст. 19 Конституції України, суд може застосувати лише такий спосіб захисту, що передбачений законом. Закон, зокрема ст. 16 ЦК України, такого способу захисту як визнання дійсним одностороннього правочину дарування не передбачає. Виходячи з того, що предмет позову щодо визнання дійсним одностороннього правочину дарування грошових коштів не відповідає встановленим Цивільним Кодексом України способам захисту, суд вважає, що позивачем [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту права.

Outcome: dismissed