Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він із 14.01.2012 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Однак спільне життя з відповідачем не склалося, через постійні сварки шлюбні відносини починаючи з вересня 2015 р. було припинено. Можливості зберегти сім'ю немає. Позивач у судове засідання не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи без його присутності, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розірвати шлюб. Відповідач до суду також не з'явилася. Про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялася згідно ст. 128 ЦПК України, ст. 12-1 Закону належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв по справі не подавала. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 січня 2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом № 7, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського МУЮ у Луганській області. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського МУЮ у Луганській області. Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Сторони тривалий час не ведуть сумісне господарство, шлюбні відносини фактично припинені, спільного побуту не мають. Подальше збереження шлюбу є недоречним і суперечить інтересам обох із подружжя. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved