Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . З моменту народження її сина [PERSON] та до теперішнього часу відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. 13.12.2018 року відповідач написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських прав щодо свого сина [PERSON] . Відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітнього сина, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною. Вона самостійно утримує сина, піклується про його розвиток, займається його вихованням. На теперішній час вона перебуває на обліку як безробітна в Старобільському РЦЗ, має третю групу інвалідності з 01.02.2019 року. Відповідно до ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Просить суд, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти на його утримання в розмірі ј частки від заробітку відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання матері. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час, місце та дату судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на сайті судової влади. У зв`язку з чим суд вважає відповідача повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву на позов не надано. Представник третьої особи Кравцова Т . Л. надала суду висновок органу опіку та піклування Старобільської РДА про прийняття рішення з даної справи на розсуд суду, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згоди від позивача [PERSON] на вирішення справи за умовами проведення заочного розгляду справи судом не отримано, тому справа розглядається в загальному порядку без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] - матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] від 13 грудня 2018 року, завіреної нотаріусом Тверського міського нотаріального округу Тверської області, РФ, він відмовився від батьківських прав стосовно свого сина [PERSON] , [INFO] . Зобов`язався в подальшому не пред`являти батьківських прав до дитини, згоден на усиновлення дитини іншою особою, не заперечував щодо зміни прізвища, імені та по-батькові дитини. Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.03.2019 року, [PERSON] має третю групу інвалідності з 01.02.2019 року, дата чергового переогляду 20.01.2020 року. Крім того, перебуває на обліку як безробітна в Старобільському РЦЗ з 20.12.2018 року. З довідки Старобільської міської ради Луганської області від 14.02.2019 року, вбачається, що [PERSON] мешкає тимчасово без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 21.10.2014 року разом з сином [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №4 «Теремок» з 11.05.2018 року до теперішнього часу. Дитина знаходиться під опікою матері [PERSON] та бабусі [PERSON] . За період перебування дитини в дошкільному закладі батько [PERSON] жодного разу не приходив за дитиною та не цікавився його успіхами в дитячому закладі, що підтверджується довідкою Старобільського комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №4 «Теремок» від 18.01.2019 року. З висновку органу опіки та піклування Старобільської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] від 09.07.2019 року, вбачається, що згідно наданих судом даних, [PERSON] зареєстрована разом із сином в м. Луганську, але фактично проживає в [ADDRESS] . Батько дитини зареєстрований в м. Луганську, фактично на території Старобільського району не проживає. В зв`язку з цим неможливо провести відповідну роботу з батьком дитини, з`ясувати подальші його наміри щодо сина та з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення. Просять прийняти рішення з даної справи на розсуд суду. Враховуючи те, що [PERSON] написав нотаріально завірену заяву про свою згоду, щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог ст. ст. 48, 51 Конституції України, - кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Дитинство і батьківство охороняються державою. Ст. 27 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть відповідальність за забезпечення умов життя дитини, необхідних для його розвитку. Ст.150 Сімейного кодексу України зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати до самостійного життя. Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте суд вважає, що немає підстав вважати і не знаходить виняткового випадку і конкретних обставин справи для вирішення питання про не позбавлення батьківських прав відповідача, тому що таких конкретних обставин і виняткового випадку у суді не встановлено. Відповідач до наступного часу не змінив свого ставлення до малолітнього сина [PERSON] . Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.160 СК України встановлено, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому частина 1 статті 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення його зі своєю матір`ю. На думку суду, мати, яка постійно мешкає з дитиною з часу її народження, в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину слід стягувати з дня пред`явлення позову. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши в сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 150, 160, 161, 164, 180-182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved