Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~Трускавецького міського\~суду Львівської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про\~припинення права\~власності на\~частку у\~спільному майні\~та визнання\~права власності\~шляхом набуття\~як на\~безхозну річ\~в порядку\~набувальної давності.\~Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що в період проживання в шлюбі з відповідачкою, було придбано автомобіль, марки «Ореl Р-4», технічний паспорт [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1936, який зареєстрований на [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ у Львівській області 07.09.2002. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , утримує і доглядає даний транспортний засіб, який вже понад 10 (десять) років знаходиться у гаражному приміщенні [PERSON] в м.Трускавець. При цьому у позивача є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вище вказаного транспортного засобу. Відповідачка неодноразово повідомляла, що автомобіль їй не потрібний і вона залишає його йому, оскільки у неї немає ні прав на керування транспортним засобом та навиків управління автомобілем. Так як автомобіль зареєстрований на [PERSON] , користуватися і розпоряджатися ним у позивача немає змоги, немає можливості здійснити проходження технічного огляду даного транспортного засобу. Тому позивач звернувся до суду з позовом про набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився в порядку набувальної давності. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше та відповідачкою не подано відзиву у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Транспортний засіб марки «Ореl Р-4», технічний паспорт [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1936, зареєстрований на [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ у Львівській області 07.09.2002, яка знаходиться в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , утримує і доглядає даний транспортний засіб, який вже понад 10 (десять) років знаходиться у гаражному приміщенні [PERSON] в м.Трускавець. Так як автомобіль зареєстрований на [PERSON] , користуватися і розпоряджатися ним у позивача немає змоги. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.3 ст.335 ЦК України, безхозяйні речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених ст.ст. 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Відповідно до ст. 366 ЦК України, особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (ст.347 ЦК України) набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. Положенням ч.ч.1 і 6 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійсненні власником права власності. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери, набуваються за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє автомобілем марки «Ореl Р-4», технічний паспорт [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1936, доглядає за ним, робить необхідні ремонтні роботи, відкрито користується ним більше п`яти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем право власності на вказаний автомобіль, який належить [PERSON] .

Outcome: approved