Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, який мотивувала тим, що 01.12.2016 року приблизно в 13 годин 13 годин 00 хвилин в м. Біла Церква по вул. Павлюченка сталась дорожньо-транспортна пригода пошкодження легкового автомобіля Toyota Avensis, державний номер [NUMBER], припаркованого на узбіччі під керуванням водія [PERSON], колесом, що відірвалось від вантажного автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Вантажний автомобіль [NUMBER] належить ПАТ «Київоблгаз». Водій [PERSON] перебуває в трудових відносинах з вказаним підприємством. Автомобіль Toyota Avensis, державний номер [NUMBER] належить позивачу на праві приватної власності. Водій [PERSON] керував транспортним засобом за її дозволом. Водієм Газ-2705 визнано, що пошкодження Toyota Avensis відбулося колесом, що відірвалось від автомобіля під його керуванням, про щ свідчить повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. В результаті ДТП автомобіль [NUMBER], 2008 року, сірого кольору, що належить позивачу на праві особистої власності, заподіяні технічним пошкодженням. Згідно з Висновком № 267 експертно автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Toyota Avensis державний номер [NUMBER] вартість ремонту транспортного засобу в наслідок пошкодження, становить 47 527,64 гривні. Вартість експертизи 800,00 гривень. Тому позивач просила стягнути з ПАТ «Київоблгаз» грошові кошти у сумі 47 527,64 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків. Стягнути з ПАТ «Київоблгаз» грошові кошти у сумі 800,00 гривень відшкодування за підготовку Висновку № 267 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу. Стягнути з ПАТ «Київоблгаз»сплачені судові витрати. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та проси в позові відмовити. Інші сторони в судове засідання не зявились, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін що брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] звертаючись до суду вказувала що 01.12.2016 року приблизно в 13 годин 13 годин 00 хвилин в м. Біла Церква по вул. Павлюченка сталась дорожньо-транспортна пригода пошкодження легкового автомобіля Toyota Avensis, державний номер [NUMBER], припаркованого на узбіччі під керуванням водія [PERSON], колесом, що відірвалось від вантажного автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. В результаті даної ДТП позивачу була заподіяна шкода. Стаття 1172 ЦК України визначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами\~Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року\~чи закриття кримінального провадження за правилами\~Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, звертаючись до суду, у позивача наявний обовязок надати належні та допустимі письмові докази того, що шкода була заподіяна у звязку з діями працівника відповідача, і між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Однак, позивачем не було подано до суду а ні постанови у справі про адміністративне правопорушення, а ні іншого письмового доказу, що підтверджував у діях [PERSON] порушень правил дорожнього руху, у звязку з чим позивачу була заподіяна матеріальна шкода. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 1166, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed