overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення безпідставно набутих коштів, які він 29.05.2014 року помилково перерахував через відділення АТ «Укрсиббанк» на її рахунок в сумі 18200 гривень. В той же день звернувся до керівництва відділення банку із заявою про повернення коштів, які були помилково зараховані на рахунок відповідача. Частина коштів в сумі 14 000 грн. були заблоковані банком і повернуті йому, а кошти в сумі 4200 грн. відповідачка встигла зняти зі свого рахунку. В телефонному режимі відповідач обіцяла повернути кошти, однак цього не виконала. 24.07.2014 р. звернувся з письмовою заявою до відповідача про повернення грошових коштів, які нею утримуються без достатньої правової підстави, однак кошти не були повернуті. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 4200 гривень та сплачені ним судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідачка, будучи повторно належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, в судові засідання 27.11.2014 р. та 18.12.2014 р. не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила і від неї не надходила заява про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] перерахував відповідачу [PERSON] 18 200 грн., що підтверджується платіжним документом №18 від 29.05.2014 р. (а.с.4), в той же день позивач звернувся із заявою у відділення АТ «Укрсиббанку» про повернення помилково перерахованих коштів (а.с.5). Згідно виписки за особовим рахунком позивачу було повернуто 14 000 грн. 24.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів (а.с.9). В даний час відповідачем не повернуто позивачу безпідставно набуті кошти в розмірі 4200 грн. Згідно ст.1212 ч.1 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідно ст.1212 ч.2 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1213 ЦК України - набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст. 1212,1213 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, а саме просив визначити частки позивача і відповідача на квартиру [ADDRESS] в розмірі ? частки за кожним, а також залишити в особистій власності та користуванні позивача автомобіль «Nissan Note», легковий хетчбек-В, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., колір синій. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що сторони з 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та за період якого, за спільні кошти, придбали вищевказані квартиру та машину. Вказував, що на день звернення до суду з позовом подружні стосунки між сторонами фактично припиненні, а тому на підставі ст.ст. 60, 70 СК України просив визначити частки у праві спільного майна подружжя. В судове засідання представник позивач не з'явилась, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила розгляд справи провести у її відсутність. В судове засідання відповідач не з'явилась, але надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила розгляд справи провести у її відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 08 жовтня 1998 року він з відповідачем уклав шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені з 01 квітня 2018 року, сторони не ведуть спільне господарство, збереження сім`ї та спільне проживання стало неможливим. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08 жовтня 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 08 жовтня 1998 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, про що складено відповідний актовий запис № 104 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). З квітня 2018 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він перебуває у шлюбі з 08 серпня 2008 року з [PERSON] Шлюб зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, запис № 327. Спільних неповнлітніх дітей вони не мають. Починаючи з листопада 2014 року між ним та відповідачем були припинені шлюбні стосунки, вони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Примирення між ними неможливе. Просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] подружжю надано шестимісячний строк для примирення. Однак станом на 18 жовтня 2018 року сторони не примирилися, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, відповідач [PERSON] жодних заяв суду не надала, будучи повідомленою про дату судового засідання належним чином. Оскільки сторони в судовому засіданні участі не брали, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 08 серпня 2008 року зареєстрували шлюб у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 327 (а.с. 4, 23). На підтвердження спільних малолітніх дітей народжених у подружжя, сторонами жодних доказів не надано. З листопада 2014 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 03 жовтня 2016 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, сторони не ведуть спільне господарство, мешкають окремо. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 03 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином ( а.с. 16, 20,26). Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 03 жовтня 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 37 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 липня 2020 року (а.с.4). На теперішній час сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 04 серпня 1979 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільних дітей не мають. З 2012 року сторони разом не проживають. Різні погляди на спільне життя та непорозуміння між сторонами, відсутність любові та поваги привели до того, що сім'я перестала існувати, майнових спорів між ними немає. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та залишити відповідачу прізвище - [PERSON]. Позивач просив розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав. Відповідач повторно не зявилася у судове засідання, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про\~причини неявки\~до суду не повідомила, відзиву не подала. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Оскільки сторони у судове засідання не зявилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 04 серпня 1979 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований в Краснодонському міськЗАГСі Ворошиловградської області, актовий запис № 315 (а.с. 10). Сторони з 2012 року разом не проживають, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім'ї. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Вимоги позивача щодо залишення відповідачу прізвища [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України право на вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 05 березня 1993 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Дітей не мають. Протягом останніх п`яти років стосунки з відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбні стосунки не підтримують. Фактично сім`я припинила своє існування. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що він не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с.20, 29). Відповідач повторно не з`явилась у судове засідання, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином (а.с. 18-19, 24-25, 27-28), про причини неявки до суду не повідомила, відзиву не подала. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до положень ст.280 ЦПК України. 11 грудня 2019 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 березня 1993 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 38 (а.с. 3). На даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 05 грудня 1998 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка наразі є повнолітньою. Подружнє життя у них з відповідачем не склалося з причин непорозуміння одне одного, різних поглядів на сімейне життя, у зв'язку з чим вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, внаслідок чого їх сім'я перестала існувати, а тому позивач вважає, що сім'я розпалась повністю, на примирення не згодний та просить розірвати з відповідачем шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, на розірвання шлюбу згодна, строк для примирення просила не надавати. Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 грудня 1998 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Краснодонському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 302 ( а.с. 5). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім'ї, на примирення не згодні. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 06 червня 2009 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільних дітей не мають. З лютого 2013 року сторони разом не проживають. Різні погляди на спільне життя та непорозуміння між сторонами, відсутність любові та поваги привели до того, що сім'я перестала існувати, майнових спорів між ними немає. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно не з'явилася у судове засідання, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву не подала. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. 20.11.2018 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Оскільки сторони у судове засідання не з'явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 06 червня 2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 177 (а.с. 36-37). З лютого 2013 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім'ї. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved