Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), в якому просив суд розірвати договір №39/40/03 від 09 березня 2015 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] про надання послуг по виготовленню меблів та стягнути з відповідача сплачений аванс в сумі - 18 500,00 гривень, штраф за прострочення виконання зобов»язань, заподіяну моральну шкоду в розмірі - 1000 грн. та судові витрати з оплати наданих юридичних послуг в розмірі - 5000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.03.2015 року між ним та відповідачем був укладений Договір №39-40/03 про надання послуг з виготовлення меблів, відповідно до якого Відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та поставити комплект шаф і шафи -гардеробної на суму - 25 500 грн. до 22.04.2015 року. Із вказаної суми позивач на виконання умов договору сплатив 70% вартості в розмірі - 18500 грн. в якості передоплати, але відповідач у обумовлений сторонами строк та станом на час подачі позову до суду свої зобов»язання з виготовлення меблів не виконав та меблі позивачу не поставив. На звернення позивача відповідач відповів відмовою, а відтак позивач за захистом своїх порушених прав звернувся до суду із цим позовом, де просив укладений договір розірвати у відповідності до вимог ст.651 ЦК України, повернувши йому сплачений авансовий платіж, та у відповідності до вимог п.3.2 договору стягнути з відповідача штраф у розмірі по 0,1 % простроченої суми за кожний день прострочки у розмірі - 1272 грн. З врахуванням отриманих моральних страждань і переживань та погроз з боку відповідача, втрати авторитету просив суд стягнути також і заподіяну моральну шкоду в розмірі - 1000 грн. В судовому засіданні позивач вказані вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦIПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступні обставини по справі та відповідні до них правовідносини, а саме 09.03.2015 року між позивачем та відповідачем фізичної особи-підприємця [PERSON] був укладений Договір №39-40/03 про надання послуг з виготовлення меблів, відповідно до специфікації (а.с.4-5). За умов п.п.1.1, 1.2, 3.1 вказаного договору Відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та поставити комплект шаф і шафи-гардеробної на суму - 25 500 грн. до 22.04.2015 року. На виконання умов укладеного між сторонами договору було оформлено замовлення №39/03 від 09.03.2015 року на комплект шаф згідно ескизів та №40/03 від 09.03.2015 року на шкаф гардеробний (а.с.6-7). Договором, за положеннями ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з п.3.1 договору, що сторони домовились, що строк доставки меблів є 22.04.2015 року. В свою чергу, п.2.2 договору передбачає, що покупець - позивач зобов»язуються оплатити товар у розмірі передоплати в сумі - 18500 грн. (70%), а за умов п.1.1, 3.1 відповідач зобов»язаний виготовити меблі та здійснити їх поставку та установку позивачу. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі авансового платежу - 18 500 грн. відповідач надав позивачу відповідні замовлення із зазначенням про оплату авансового платежу по замовленню №39/03 від 09.03.2015 року у розмірі - 14000 грн. та по замовленню №40/03 у розмірі авансу - 4500 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.6-7). Між тим, в порушення умов вказаного Договору від 09.03.2015 року відповідач станом на червень 2015 року свої зобов»язання не виконав, не виготовив і не передав позивачу товар. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На день розгляду справи, доказів про виконання фізичною особою-підприємцем [PERSON] взятих на себе зобов'язань в повному обсязі отримано не було. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Зважаючи на те, що укладаючи 09.03.2015 р. договір позивач [PERSON] розраховував на виготовлення і отримання ним меблів від відповідача, але їх не отримав, а відповідач вчинив істотне порушення умов договору, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача в частині розірвання договору. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений чи розірваний у зв»язку з істотним порушенням умов договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. З врахуванням того, що обумовлений договором товар на суму - 26500 грн. не було передано позивачу, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплачені ним за цим договором суми авансових платежів в розмірі - 18500 грн. За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Сторони, укладаючи спірний договір, домовились про те, що у випадку порушення відповідачем умов щодо прострочки доставки меблів до позивача з вини відповідача, тому останній сплачує позивачу штраф у розмірі - 0,1% від суми договору за кожний день прострочення. Перевіривши обрахунки розміру штрафу, надані позивачем та з врахуванням вимог ст.11 ЦПК України, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає вірними наведені ним розрахунки з 23.04.2015 року по 09.06.2015 року в розмірі - 1272 грн. (26,50 грн. за 1 день Х 48 днів), а відтак вказана сума штрафу підлягає стягненню з відповідача. Позивач просив також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі - 1000 грн., посилаючись на норми ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Оскільки позивачу не було заподіяно жодної шкоди життю і здоров'ю підстав для відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Крім того, між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Також, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі - 5000 грн., з огляду на те, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що умови п.1.1, 2.1 договору про надання правової допомоги від 04.06.2015 року адвокатом було виконано в повному обсязі, оскільки не було доведено в судовому засіданні, що вказаний договір стосувався надання правової допомоги саме в цій цивільній справі та відсутні розрахунку наданих послуг, не надано доказів надання позивачу усних консультацій та доказів підписання сторонами акту виконаних робіт по надання правової допомоги із зазначення витраченого часу та їх вартості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: partial