Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. У позові вказала, що 24.12.2013 року її бабусею, [PERSON], складено заповіт, за яким все своє майно вона заповіла двоюрідному брату позивача - [PERSON] Позивач зазначає, що [PERSON] шляхом застосування насильства та погроз змусив їх бабусю написати такий заповіт, що можуть підтвердити свідки. З урахуванням викладеного просить визнати недійсним заповіт [PERSON], засвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Ковальчуком А.Г. від 24.12.2013 року. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Пояснили, що фізичне або психічне насильство щодо [PERSON] з метою схилення її до складання заповіту на відповідача не застосувалися. Докази позивача ґрунтуються на припущеннях. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] була бабусею [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2013 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Ковальчук А.Г., яким заповіла все своє майно на момент своєї смерті своїй племіннику [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Згідно лікарського свідоцтва про смерть причиною смерті [PERSON] стала ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення жовчного міхура. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що [PERSON] шляхом застосування насильства та погроз змусив їх бабусю написати такий заповіт, що можуть підтвердити свідки. Доводи позивача не є переконливими. Відповідно до ст.ст.1233 ЦК України, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до ч.ч.3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, позивач не довела факт застосування до померлої фізичного або психологічного тиску з боку відповідача чи інших осіб при укладанні заповіту. При розгляді справи для підтвердження тих обставин, на які посилається позивач, були допитані свідки, які не надали прямі покази щодо вчинення насильства (фізичного або психічного) відносно померлої. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є лікарем швидкої допомоги. 22.12.2013 року виїжджав до [PERSON], оскільки вона скаржилася на біль у серці. По приїзду [PERSON] повідомила, що її засмутив онук. Вказала, що «в неї двоє онуків, а він все хоче тільки собі». Свідок [PERSON] суду повідомила, що є бабусею позивача. [PERSON] характеризується негативно. За життя [PERSON] залишила гроші на своє поховання їй, оскільки не довіряла [PERSON] В 2013 році [PERSON] приїхав до [PERSON] та погрожував їй з метою схилення до написання заповіту на свою користь. Свідок [PERSON] суду повідомила, що при спілкуванні з [PERSON] почула, що вона хотіла залишити все своє майно двом онукам. Також повідомила, що в жовтні 2013 року [PERSON] дзвонив племінник [PERSON] та засмутив її. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проробила разом з [PERSON] 20 років, яка за життя казала, що не «обідить» [PERSON], при цьому скаржилася на [PERSON] Мала намір залишити своє майно на двох онуків. Прямо про те, що [PERSON] до неї застосовував насильство [PERSON] не казала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала разом з [PERSON] За рік до її смерті проїжджав [PERSON] та вимагав відписати будинок, проте чи погодилася [PERSON] вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює лікарем-терапевтом КЦМЛ. В цій лікарні працювала [PERSON], яка за життя скаржилася на онука. Зі слів [PERSON] у свідка склалося враження, що [PERSON] застосовував психічний примус до неї з метою схилення до складання заповіту на нього. Таким чином, вказані свідчення носять характер припущень. Переважно в своїх поясненнях свідки описували свої враження щодо ситуації, яка склалася між померлою, позивачем та відповідачем. Доводи свідків співпадають в описанні негативної характеристики [PERSON], який зловживав наркотичними засобами, веде асоціальний спосіб життя, був звільнений з військової служби через службову невідповідність. Також свідки єдині в показах відносно того, що [PERSON] казала про намір заповісти своє майно обом онукам. Свідки [PERSON], [PERSON] висловили міркування, що факт передачі [PERSON] грошей свасі свідчить про недовіру до [PERSON] Разом із тим, прямі свідчення щодо конкретного факту вчинення насильства (дати, часу, способу), жоден свідок не надав. На уточнюючі питання свідки пояснили, що до правоохоронних органів за фактом вчинення насильства ні вони, ні померла не зверталися. Жодних слідів застосування насильства на тілі [PERSON] свідки не бачили. При цьому жодними письмовими доказами ці обставини також не підтверджуються. При цьому суд враховує те, що в провадженні суду перебувала справа № 539/2382/14-ц між тими ж сторонами, з тим же предметом позову, однак з підстав того, що на момент складання заповіту [PERSON] не могла надавати оцінку своїм діям. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.02.2015 року у справі № 539/2382/14-ц відмовлено в задоволенні цього позову. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено неспроможність [PERSON] в момент посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, при розгляді цієї справи судом були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які суду пояснили, що [PERSON] вирішила розпорядитися своїм майном таким чином: гроші та золото віддати [PERSON], а будинок [PERSON] Також суд враховує те, що [PERSON] в дитинстві залишився без батьківського піклування і проживав з [PERSON], яка займалася його вихованням. Незважаючи на те, що [PERSON] скаржилася на поведінку [PERSON], продовжувала опікатися останнім. Такі обставини не заперечуються сторонами справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довела факт застосування до померлої фізичного або психологічного тиску з боку відповідача.

Outcome: dismissed