overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючим свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса, позивачу було повідомлено, що на майно [PERSON] накладений арешт. [PERSON] звернулась до нотаріального архіву з метою отримання відповідної інформації, на що отримала архівну копію заборони, після чого звернулась до відділу виконавчої служби з метою зняття арешту, на що отримала відповідь, що станом на 16.12.2019 року відсутні виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] . Враховуючи викладене, позивач просить зняти арешт з вказаного житлового будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення поштового повідомлення. Відповідач представник\~Генічеського РВ\~ДВС ГТУЮ\~у Херсонській\~області в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~була повідомлена\~належним чином,\~шляхом направлення\~поштового повідомлення. Крім того, відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.08.2018 року, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55160576 від 18.02.2019 року. Так,\~на звернення\~ [PERSON] .\~Державним нотаріальним\~архівом Херсонської\~області була\~направлена копія\~заборони з\~Реєстру заборон,\~яка була\~накладена ДВС\~Генічеського району\~Херсонської області\~на майно [PERSON] , що підтверджується копією листа №2096/01-18 від 02.12.2019 року. Відповідно до копії листа №24533 від 16.12.2019 року Генічеського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, вбачається, що згідно з даними АСВП станом на 16.12.2019 року відсутні виконавчі провадження відносно [PERSON] . Таким чином, існуюча заборона на відчуження порушує права та інтереси позивача, як власника майна, тому наявна заборона відчуження належне йому майно на даний час не має жодних правових юридичних підстав Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 01.09.2007р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося, за час проживання вони зрозуміли, що є різними людьми за характером, а також втратили почуття один до одного. На цій підставі вони перестали проживати як чоловік та дружина, та вести спільне господарство. На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №70. Позивач в судовому засіданні підтвердила позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином про місце і дату розгляду справи Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 01.09.2007 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 01.09.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №70. У сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №44 від 14.05.2010 року. Спільне сімейне життя сторін не склалося через несумісність характерів, втрати почуттів один до одного, відсутності взаєморозуміння. Неповнолітня дочка проживає разом із матір'ю, сторони досягли згоди про визначення місця проживання дитини. Спільне господарство не ведеться, спору про розділ спільного майна немає. Подальше подружнє життя та збереження шлюбу не можливе. Згідно ст.ст. 105, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає можливим розірвати шлюб між сторонами, оскільки спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що у неї з відповідачем [PERSON] є малолітня дитина донька [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею, та вона сама не в змозі утримувати доньку, на її утримання витрачаються значні для неї кошти. Також зазначає, що відповідач працює, однак ніякої матеріальної допомоги їй на дитину не надає, хоча, являючись працездатною особою, має таку можливість. В звязку з чим просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач підтвердила заявлені нею вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зазначивши, що працює докером на підприємстві «ГПК Гамбург Порт Консалтинг ГМБХ» в м. Одесі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18 вересня 2013р. у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №364691, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 10.10.2013р.). Малолітня [PERSON] проживає з матір»ю за адресою: [ADDRESS], про що свідчить акт майстра жилого фонду ТОВ «ЖЕБП «Наше місто» від 30.11.2016р., однак позивач сама не в змозі утримувати доньку, крім того, [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства (посвідчення серії ААБ №293238, видане 21.06.2013р. Теплодарським УПСЗН). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). В звязку з наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову, та те, що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, причому обов»язком особистим, індивідуальним, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов»язків щодо дитини, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.11.2016р. і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 18.09.2031р., оскільки вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що у неї з відповідачем [PERSON] є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею, та вона сама не в змозі утримувати сина, оскільки на його утримання витрачаються значні для неї кошти. Також зазначає, що на даний час вона не працює, так як дитина часто хворіє, є учнем навчального закладу, потребує багато уваги та догляду. В звязку з чим просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, тобто до 10.07.2025р. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності з підтвердженням позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27.04.2006р. між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, в якому у сторін 10 липня 2007 року народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №092265, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області від 09.08.2007р.). Даний шлюб був розірваний, про що свідчить рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 29.07.2014р. Неповнолітній [PERSON] проживає з матір»ю, однак вона сама не в змозі утримувати сина. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). В звязку з наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову, та те, що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, причому обов»язком особистим, індивідуальним, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов»язків щодо дитини, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.03.2016р. і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 10.07.2025р., оскільки вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 06.09.1996 року в управлінні реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради, актовий запис №1151. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Також позивач в позові вказує, що одруження виявилось невдалим через психологічну несумісність характерів, що у них з відповідачем [PERSON] різні інтереси, різні погляди на подружнє життя, подальше збереження шлюбу неможливе, шлюбні відносини припинені ще з 2005 року, веденні спільного господарства припинено, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Примирення неможливе, оскільки відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Тому, позивач просить розірвати їхній шлюб із відповідачем. Ухвалою суду від 16.05.2016 року сторонам по справі надано строк для примирення тривалістю один місяць, так як відповідач позовні вимоги не визнавав і просив надати певний термін для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом. 04.07.2016 року ухвалою суду провадження було відновлено, так як примирення між сторонами не відбулось. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, при цьому позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить змінити їй прізвище на дошлюбне «Курчіна», судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачем у наданий судом строк не примирились та просив розірвати шлюб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, дійсно, шлюб між сторонами по справі зареєстрований 06.09.1996 року в управлінні реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради,м. Чернівці, актовий запис №1151, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-МИ № 039733 видане 03.02.2000 року. (а.с. 5). В шлюбі неповнолітніх дітей немає. Згідно позовної заяви, позивач дійшла до висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу через те, що позивач та відповідач не розуміють один одного, в них різні інтереси, уподобання та погляди на подружнє життя. На даний час суд встановив, що сімя розпалась остаточно і збережена бути не може, оскільки в наданий судом строк для примирення сторони не помирилися, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, і такі підстави для розірвання шлюбу, які вказані в позовній заяві, мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає змінити прізвище на дошлюбне Курчіна, що відповідає вимогам закону. Судові витрати залишити за позивачем (відповідно до написаної заяви). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 20.05.2006 року який був зареєстрований у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №19. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON]- [INFO] та [PERSON] [INFO]. Також позивач в позові вказує, що одруження виявилось невдалим, що у них з відповідачем [PERSON] різні інтереси, різні погляди на подружнє життя, втрата почуття любові робить подальше збереження шлюбу неможливим, шлюбні відносини припинені, вісім місяців проживають окремо, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 18.04.2016 року сторонам по справі надано строк для примирення тривалістю три місяці. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом. 20.07.2016 року ухвалою суду провадження було відновлено. В судове засідання, яке відбулось 21.07.2016 року відповідач [PERSON] не зявився будучи повідомленим належним чином, а позивач [PERSON] надала заяву де просить позов задоволити повністю, стягнути судові витрати з відповідача на її користь, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Турлюк», розгляд справи проводити у її відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, дійсно, шлюб між сторонами по справі зареєстрований 20.05.2006 року у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №19, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-АМ № 013871 видане 20.05.2006 року (а.с. 4). В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6) Згідно позовної заяви, позивач дійшов до висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу через те, що позивач та відповідач не розуміють один одного, в них різні інтереси та погляди на подружнє життя, довгий час не проживають подружнім життям. На даний час суд встановив, що сімя розпалась остаточно і збережена бути не може, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, і такі підстави для розірвання шлюбу, які вказані в позовній заяві, мають істотне значення. Крім того в наданий судом строк для примирення сторони не помирились. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає залишити прізвище після розірвання шлюбу Турлюк , що відповідає вимогам закону. У звязку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені витрати по судовому збору в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем спільне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого в сім'ї часто виникають сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Подружні стосунки сторони припинили, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примирення не можливе. В судове засідання сторони не з»явились, про день слухання справи повідомлені належним чином, позивачка надала через канцелярію суду письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, просила шлюб розірвати, прізвище залишити «Маношенко», відповідач в телефонному режимі повідомив, що проти розірвання шлюбу фактично не заперечує, але хотів би зберегти сім»ю, в судове засідання з»явитись не може в зв»язку з зайнятістю на роботі. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 червня 2005 року Виконкомом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, про що зроблено актовий запис №18, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії І-ОК №117842 від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Ухвалою суду від 22 грудня 2017 року сторонам надавався термін на примирення 1 місяць, але примирення між сторонами не відбулося. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила її шлюбне прізвище «Маношенко» залишити без змін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що у позивача з відповідачем спільне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого в сім`ї часто виникають сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Подружні стосунки сторони припинили, спільного господарства не ведуть, примирення не можливе. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального провадження та призначено до підготовчого засідання. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила його задовольнити, прізвище просила залишити шлюбне « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнав, згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували 27 січня 2001 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблено актовий запис №114, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими позивачем копіями свідоцтв про народження (а.с.6-7). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved