Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 травня 2008 року він з [PERSON], який помер [INFO] року, правонаступниками якого є відповідачі [PERSON] та [PERSON] домовилися щодо оренди нежитлової споруди, а саме, ангару площею 600 кв.м. строком на три роки, за що він повинен сплачувати щоквартальну плату в розмірі 2 500 грн. Щоквартальну орендну плату він сплачував справно до січня місяця 2012 року, що склало 40 000 грн. крім того, посилається на те, що у 2008 році він здійснив ремонт ангара на загальну суму 319 000 грн. В подальшому між сторонами виник спір з приводу збільшення орендної плати. Він відмовлявся сплачувати завищену орендну плату, тому відповідач почав створювати перешкоди у користуванні ангаром. В ході розслідування спору між сторонами органами міліції, йому стало відомо, що рішенням № 1071 від 14 жовтня 2009 року Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] став власником будівель і споруд по [ADDRESS], серед яких і даний ангар. З огляду на вищевикладене, просить суд встановити факт, що має юридичне значення: визнати договір оренди неукладеним і стягнути на його користь сплачену ним орендну плату, як безпідставно набуту, а також стягнути з відповідачів на його користь відшкодування вартості ремонту ангара. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, в своїх поясненнях посилалися на їх безпідставність, пропущення позивачем строку давності звернення із вимогою до спадкоємців і просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, позивач [PERSON] дійсно використовував ангар, який був переданий [PERSON] разом із іншим майном тракторної бригади ТОВ «Молодійське», як майновий пай згідно протоколу засідання ліквідаційної комісії від 10 грудня 2004 року, свідоцтво про право власності на майновий пай від 31 травня 2004 року та накладних про передачу майнового паю від 24 грудня 2004 року. Однак, письмового, нотаріально посвідченого і зареєстрованого в державних органах договору оренди будівлі ангару, між [PERSON] та покійним [PERSON] не укладалось. Право власності на майно тракторної бригади за [PERSON] зареєстроване 01 жовтня 2010 року. Дані обставини вже встановлені рішенням Глибоцького районного суду від 05 вересня 2013 року та ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04 грудня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди , стягнення безпідставно отриманих коштів та вартості будівельних матеріалів і ремонтно - будівельних робіт, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. [INFO] року [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті є відповідачі по даній справі [PERSON] та [PERSON], які оформили свої спадкові права, що також визнається сторонами по справі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак, суд вважає, що позивач, ставлячи перед судом питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, визнання договору оренди нежитлової споруди, зокрема ангару літ Б, що знаходиться по [ADDRESS] неукладеним, невірно обрав спосіб захисту своїх інтересів, оскільки законом не передбачено їх захист в такий спосіб. В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зокрема роз'яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (435-15). Крім того, на думку суду, виходячи із аналізу ст. 234, 256 ЦПК України не може встановлюватися факт неукладеності договору оренди. В такому випадку, позовні вимоги про встановлення факту: визнання договору оренди неукладеним не підлягають до задоволення, а тому в позові в цій частині слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідачів на користь позивача 40 000 гривень, як безпідставно набуті, суд вважає, що вона не може бути також задоволена, враховуючи наступне. Так, статтями 1212, 1213 ЦК України визначено загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, відповідно до яких особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Позивач посилається, що ним було сплачено покійному [PERSON] 40 000 гривень в якості щоквартальної оплати за оренду ангару з травня 2008 року по січень 2012 року, однак, в судовому засіданні дані обставини належними та допустимими доказами доведено не було. Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що правонаступники [PERSON] при розгляді справи про визнання договору недійсним не заперечували той факт, що позивачем сплачувалися ці кошти, оскільки, вищезгаданими рішеннями судів, як першої так і апеляційної інстанції було встановлено недоведеність належними та допустимими доказами факт сплати [PERSON] 40 тисяч гривень в якості орендної плати за користування спірним приміщенням. Безпідставною на думку суду є вимога позивача про стягнення із відповідачів на його користь відшкодування вартості ремонту, що виразилося у вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт при проведенні ремонтно - відновлювальних робіт ангару літ Б вартістю 319 000 гривень. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 вересня 2010 року, зареєстрованого 01 жовтня 2010 року за № 31531847 покійний [PERSON] на підставі рішення виконкому Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є власником нерухомого майна, зокрема ангару літ. «Б» по [ADDRESS]. Рішенням Глибоцького районного суду від 05 вересня 2013 року у вищезгаданій справі вже встановлено, що ремонтні роботи у вказаному приміщенні проводилися у 2008 році, тобто задовго до часу виникнення права власності у [PERSON] на спірне майно. Представником позивача в судовому засіданні визнається той факт, що вказані роботи проводилися з метою створення умов для зайняття господарською діяльністю, даним приміщенням позивач користується з квітня 2008 року по сьогоднішній день та використовує його з метою розведення свиней. Однак, позивачем в судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами той факт, що він отримував від будь-кого згоду на проведення ремонтних робіт. Крім того, позивач визнає, що договір оренди не був укладений і одночасно посилається на норми ст. 776 ЦК України, положення якої застосовуються до договору найму. А тому у задоволенні вказаної вимоги слід також відмовити. Крім того, слід зазначити, що суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що в даній справі слід застосувати вимоги ст. 1281 ЦК України, оскільки дана норма може застосовуватися тільки у зобов'язальних правовідносинах (ст. 509 ЦК України) в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однак, як встановлено в судовому засіданні будь - яких зобов'язальних правовідносин між позивачем та покійним [PERSON] не було. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 509, 640, 1212, 1213, 793-795 1281, ЦК України,

Outcome: dismissed