Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 18 січня 2010 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль марки Мерседес-Бенц, 220Е, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АІС № 071893, виданого Фастівським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10 листопада 2007 року, яким керував [PERSON] на підставі доручення ВКТ № 843083 від 18 жовтня 2008 року. Постановою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON], водія мікроавтобуса марки Фольксваген ЛТ 35, номер державної реєстрації АА7724ТС, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію № АСС 038396. Під час настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди з метою підтвердження законних підстав експлуатації транспортного засобу представникам ДАІ [PERSON]»янського району м. Києва [PERSON] були надані наступні документи: 1) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; 2) реєстраційний документ на транспортний засіб, 3) подорожній лист службового легкового автомобіля серії 05-СК № 3325579 від 18 січня 2010 року, оформленого ТОВ «Укрклімат», що підтверджує використання 18 січня 2010 року марки Фольксваген ЛТ 35. реєстраційний номер АА 7724ТО водієм [PERSON] та 4) чинний договір обов»язкового страхування цивільної відповідальності, а саме Поліс № ВС/4834752 обов»язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортного засобу від 12 лютого 2009 року, де страхувальник-особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за цим полісом ТОВ «Укрклімат». Поліс № ВС/4834752 обов»язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортного засобу від 12 лютого 2009 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-243 св12 від 16 травня 2012 року визнано недійсним, а також ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-3381св14 від 02 квітня 2014 року встановлено, що майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має відшкодувати власник мікроавтобуса Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON]. 31 травня 2010 року було складено Висновок № 19 спеціаліста науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Київській області щодо визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки Мерседес-Бенц 220Е, номер державної реєстрації АІ5558АМ внаслідок пошкодження при ДТП. Відповідно до цього Висновку матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки [PERSON] 220Е, номер державної реєстрації АІ5558АМ внаслідок пошкодження останнього при ДТП, становить 23 399,95 грн. станом на 31 травня 2010 року. Однак, ціна на запасні частини до автомобілів марки [PERSON] 220 Е залежить від коливання курсу євро НБУ. На момент складання висновку спеціаліста в розрахунок розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки [PERSON] 220Е, номер державної реєстрації АІ5558АМ внаслідок пошкодження при ДТП курс євро становив 9,84523 грн., але на момент подачі позову він складає 16,09 грн. за євро. Тобто сума зросла і становить 38243 грн. 29 коп.. Відповідно до рахунку від 15 грудня 2010 року за № [NUMBER] вартість запчастин (незалежного опалювача), яка підлягає заміні внаслідок ДТП, складає з врахуванням подорожчання євро 18 273 грн. 02 коп.. Таким чином, вартість витрат, пов»язаних з відновлювальним ремонтом його автомобіля, підтверджується висновком № 19 спеціаліста науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Київській області від 31 травня 2010 року та рахунком від 15 грудня 2010 року за № [NUMBER] на придбання запасних частин. А отже, загальна вартість витрат, пов»язаних з відновлювальним ремонтом його автомобіля, становить 41 672 грн. 97 коп.. Крім того, позивач [PERSON] зазначав, що він є інвалідом 2 групи і в даний час перебуває на черзі на отримання автомобіля для інваліда і неможливість користуватися своїм автомобілем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди значно погіршило якість його життя. Враховуючи те, що пересуватися він може лише на автомобілі, він змушений увесь цей час користуватися найманим транспортом, і відповідно нести значні витрати. Тому він просив стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50 000 грн.. Позивач [PERSON] також зазначав, що з моменту ДТП він неодноразово звертався до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди до водія, якого було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, до страхової компанії «Нова», яка видала Поліс № ВС/4834752 обов»язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортного засобу від 12 лютого 2009 року, до ТОВ «Укрклімат», працівником якого був водій, визнаний у ДТП, але ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-3381 св14 від 02 квітня 2014 року встановлено, що майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має відшкодувати власник мікроавтобуса Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], і тому він просив поновити термін подачі позовної заяви. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив поновити термін подачі позовної заяви, стягнути з [PERSON] загальну вартість витрат, пов»язаних з відновлювальним ремонтом його автомобіля в розмірі 41672 грн. 97 коп., 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року замінено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди неналежного відповідача [PERSON] належними відповідачами-Бондарєву [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області. В послідуючому позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог шляхом подання відповідного клопотання, у якому вказував, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання зберігання або зміст якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль згідно з приміток до ст. 286 КК України, ч. 6 ст. 121 КпАП України є джерелом підвищеної небезпеки, а власником мікроавтобуса Фольксваген АА7724ТС, яким була заподіяна шкода позивачу [PERSON], згідно технічного паспорту є [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 92 ЦПК України, Інструкцією «Про порядок і розмір відшкодування витрат і виплати винагороди особам, які викликаються в органи дізнання, досудового слідства», затвердженої постановою КМУ № 710 від 01 липня 1996 року, за позивачем зберігається право на відшкодування витрат на дорогу по явці в органи дізнання, компенсація за час з урахуванням часу на проїзд, витрачене на проведення слідчих дій. Таким чином, на користь нього підлягає стягненню сума в розмірі 300 грн.. Крім цього, позивач зазначав, що відповідачі з моменту виникнення права у позивача на відшкодування збитку підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції. У зв»язку з простроченням платежу дотепер відповідачі повинні сплатити грошову суму з урахуванням індексу інфляції, встановленого Держкомстатистики України, що підлягає стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за час прострочення, але не менше суми по день винесення судом рішення. У відповідності до вимог ст. ст. 612, 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з обліком трьох відсотків річних, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. У зв»язку з тим, що відшкодування відповідачами прямого збитку було обов»язком, від якого вони відхиляються, то на підставі ст. ст. 549, 550, 625 ЦК України додатково до основного боргу підлягає сплаті неустойка. У результаті неповернення виниклого боргу в сумі 23399,95 грн. ним була упущена вигода у вигляді доходу в розмірі 24% річних, які можливо було б одержати в результаті внесення вкладу у кредитну банківську установу. Через відхилення відповідачами від погашення заборгованості він не мав змоги зробити такий висновок, а значить і одержати дохід у сумі 876464 грн. 46 коп. за період з 18 січня 2010 року по 10 червня 2016 року 23399,95 грн. 0,24% ( в рік =13,77 грн. в деньх2336 днів=32166,72 грн.). Ця сума упущеної вигоди повинна бути стягнута у відповідності зі ст. 22, 611, 614, 623 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, за час проведення досудового слідства, судових засідань жоден з відповідачів не врегулював конфлікт, не відшкодував збитки, не приніс вибачення позивачеві. У результаті неправомірних дій відповідачів йому дійсно була спричинена моральна шкода. ДТП і її наслідки спричинили порушення нормальних життєвих зв»язків, погіршили здатність і можливість реалізації життєвих зв»язків. У результаті ДТП у нього погіршився стан здоров»я, він не був взмозі приділяти достатньо уваги близьким і родичам, улюбленій роботі, став нервовим, запальним, менше став бачитись з друзями. Для відновлення здоров»я йому були потрібні значні матеріальні кошти, моральне навантаження й час. Необхідність постійно з»являтися до органів досудового слідства, нагадування про травми й знову переживання цього, погіршення матеріального становища, вимушені обмеження у необхідному порушенні сну, нервове потрясіння від ДТП, відсутність колишньої довіри до людей, ускладнення взаємовідносин з ними спричинили йому моральні страждання, які він оцінив у розмірі 100 000 грн.. Крім того, витрати, пов»язані з явкою в суд, за часовий відрив його і його представників від звичайних занять, транспортних втрат (дорожніх), загубленого заробітку за участь у судовому розгляді, повинні бути компенсовані відповідачами з розрахунку мінімальної зарплати, обумовленої Законом України «Про Державний бюджет України», і розрахованої згідно постанови КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року, а всього-700 грн. за кожне судове засідання, а саме 700х15=10500 грн.. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив збільшити розмір вимоги на 175389,71 грн. за час прострочення, але не менше суми по день винесення судом рішення, який в остаточному вигляді складає 198 789 грн. 21 коп. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди, стягнути з [PERSON] 99394,60 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, стягнути з [PERSON] 99394,60 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення і подав заяву про застосування строку позовної давності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] позов не підтримав і подав заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що [PERSON] 18 січня 210 року близько 15 години 45 хвилин, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номерний знак [NUMBER], по вул. Гарматна, 18 у м. Києві, під час виїзду з дворової території на проїжджу частину, в порушення п. 10.2 Правил дорожнього руху України, не переконався, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю [PERSON], державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався прямо, та здійснив з ним зіткнення, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ 2705, державний номерний знак [NUMBER] та автомобілем Хюндай, державний номерний знак [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали пошкодження. Постановою судді апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року на підставі вимог ст. 38, ст. 247, ст. 293, ст. 294 КУпАП постанову судді Солом»янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2010 року, якою провадження по справі відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито в зв»язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення скасовано, і прийнято нову постанову, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі відносно [PERSON] закрито в зв»язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В постанові судді апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року зазначено, що винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], схемою пригоди, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників ДТП. В діях [PERSON] вбачається наявність порушення вимог п. 10.2. Правил дорожнього руху України, а саме при виїзді з дворової території [PERSON] перед проїзною частиною повинен дати дорогу водію автомобіля [PERSON], який рухався по ній. Невиконання [PERSON] вказаного правила дорожнього руху є у прямому причинно-наслідковому зв»язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 18 січня 2010 року. Відповідно до Висновку спеціаліста № 19 щодо визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мерседес-Бенц 220 Е, державний № [NUMBER], складеного 31 травня 2010 року спеціалістом НДЕКЦ ГУМВС України в Київській області, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля [PERSON], 220 Е, державний № АІ 5558АМ внаслідок пошкодження останнього при ДТП, становить 23 399,95 грн., в тому числі ПДВ. Судом встановлено, що автомобіль [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АІС 071893. Позивач [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], на підставі довіреності від 18 жовтня 2008 року, виданої її власником [PERSON]. Власником автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], була [PERSON]. 31 травня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 280250, виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 червня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй за життя майно. 18 червня 2013 року [PERSON] і [PERSON] звернулись із заявами до Сьомої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті їхньої матері [PERSON]. 28 лютого 2014 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було видані Свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями зазначеного у цих свідоцтвах майна [PERSON], яка померла 31 травня 2013 року, є її дочки [PERSON], [PERSON], і спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з: ? частини квартири № 40, що знаходиться в м. Києві на вул. Волго-Донській в будинку № 58, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод», зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 01 липня 1998 року № 1917, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 02 липня 2002 року за реєстровим № 1у-1660, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 13 вересня 2002 року під № 1917. Вказана квартира загальною площею 69,30 кв.м. складається з трьох кімнат житловою площею 40,40 кв.м.. Свідоцтва по право на спадщину видано кожній з спадкоємців [PERSON] і [PERSON] на ? частину квартири. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 301/2013 Сьомої Київської державної нотаріальної контори до майна померлої 31 травня 2013 року [PERSON]. Позивач [PERSON] зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18 січня 2010 року, йому заподіяна матеріальна і моральна шкода, яка, на його думку, має бути відшкодована відповідачами у справі. В позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] 99394,60 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, і стягнути з [PERSON] 99394,60 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. На підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач надав суду висновок спеціаліста № 19 щодо визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мерседес-Бенц 220 Е, державний № [NUMBER], складеного 31 травня 2010 року спеціалістом НДЕКЦ ГУМВС України в Київській області, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля [PERSON], 220 Е, державний № АІ 5558АМ внаслідок пошкодження останнього при ДТП, становить 23 399,95 грн., в тому числі ПДВ, та рахунок № [NUMBER] СП ТОВ «Автомобільний Дім Україна» Мерседес Бенц» на оплату незалежного опалювача вартістю 18 273 грн.. Замовником автотоварознавчого дослідження є [PERSON], про що зазначено у висновку спеціаліста № 19. В графі «Платник» рахунку № [NUMBER] значиться третя особа [PERSON], а не [PERSON]. У зв»язку з цим слід зазначити, що замовником проведення автотоварознавчого дослідження був не позивач [PERSON], а [PERSON], і саме [PERSON] поніс витрати на придбання незалежного опалювача та визначення розміру вартості збитку, завданого власником транспортного засобу. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, які витрати і в якому розмірі на відновлювання автомобіля «Мерседес-Бенц», 200-Е, державний номер АІ 5558Ам, поніс сам позивач. З матеріалів справи також вбачається, що автомобіль [PERSON] 220 Е, державний номер [NUMBER], відремонтовано. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів, що ним особисто понесені витрати на ремонт вказаного автомобіля і в якому розмірі ці витрати понесені. Слід також зазначити, що дані обставини також були предметом розгляду [PERSON]»янським районним судом м. Києва під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «Укрклімат», третя особа [PERSON], [PERSON], про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. [PERSON]»янського районного суду м. Києва від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року, у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Укрклімат», треті особи: [PERSON], [PERSON], про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення [PERSON]»янського районного суду м. Києва від 17 травня 2013 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року залишено без змін. Крім того, слід зазначити, що мати відповідачів [PERSON] і [PERSON] померла 31 травня 2013 року. На час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] дійсно була власником автомобіля «Фольксваген», державний номер АА7724. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що з позовом до [PERSON] він звернувся до суду в жовтні 2014 року, тобто більше ніж через один рік після її смерті. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наявних матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] не ухвалювалось судового рішення про стягнення з неї на користь позивача матеріальної і моральної шкоди. В справі також відсутні докази, що відповідачами [PERSON] і [PERSON] позивачу була заподіяна шкода. Відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», саме потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов»язана відшкодувати шкоду. Позивачем [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів щодо заподіяння йому матеріальної шкоди відповідачами і про необхідність стягнення з них шкоди з урахуванням індексу інфляції, неустойки, пені, упущеної вигоди, інших витрат, що в загальному становить 198 789,21 грн.. Також суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача по 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи за життя з матері відповідачів [PERSON] моральна шкода на користь позивача не стягувалась і у справі відсутнє судове рішення про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] також не надав суду доказів, що моральна шкода була завдана йому відповідачами у справі. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку що позивачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог до відповідачів, і оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому відмовляє у його задоволенні. Також слід зазначити, що подані заяви представником відповідача [PERSON]А і представником третьої особи [PERSON] про застосування строку позовної давності з тих підстав, які вказані в заявах, не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Позивач намагався захистити свої права в суді і звертався до суду за захистом своїх порушених прав до суду, з приводу чого в матеріалах справи наявні судові рішення, і в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних і кримінальних справах № 6-3381 св 14 від 02 квітня 2014 року зазначено, що майнову шкоду має відшкодовувати власник мікроавтобуса Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], після чого позивач у жовтні 2014 року звернувся з відповідним позовом до суду до відповідача [PERSON].

Outcome: dismissed