Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської РДА Київської обл., про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 02.11.2017 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дітей в частині -визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO] та залишити його проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. -стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), або за умови якщо відповідачка не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття. -стягнення з відповідача державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. В судовому засіданні позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до вимог якої позивач просить: -розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], який зареєстрований 24 серпня 1996 року актовий запис №127 у Перевальському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганської області; -визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO] та залишити її проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS]; -стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі однієї чверті усіх видів її заробітку (доходу), або за умови якщо відповідачка не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; -допустити негайне виконання рішення суду у частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; -стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 24.08.1996 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають трьох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сім'я сторін проживала в м. Перевальськ Луганської області. У 2009 році, коли молодшому сину сторін виповнився рік, сімейні відносини сторін фактично перестали існувати, відповідач залишила залишила позивача з дітьми та переїхала до м. Києва для створення нової сім'ї. Протягом останніх років спільного сімейного життя відносини між сторонами поступово погіршувалися, що в результаті призвело до фактичного їх припинення. Ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Позивач вважає, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки відповідач протягом останніх декількох років проживає з іншим чоловіком. На даний час молодший син сторін проживає разом з матір'ю - відповідачем по справі, а доньки проживають разом з батьком - позивачем по справі. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. З огляду на викладене позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги за викладених в позові обставин та просив суд про їх задоволення, пояснивши наступне. З 2009 року відповідач покинула сім'ю та поїхала, залишивши дітей з ним. На даний час обидві доньки проживають з позивачем, а молодший син [PERSON] - з відповідачем. Також зазначив, що згоден надавати допомогу сину [PERSON], однак, відповідач на утримання доньок жодних коштів не надає. Представник позивача підтримав позицію свого довірителя, пояснивши, що з 2009 року між сторонами перестали існувати сімейно-шлюбні відносини. Спільні доньки сторін проживають з позивачем, а син - з позивачем. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дітей своїх дуже любить, постійно передає посилки донькам. Не приймати подарунки - це рішення дитини. Перешкод у проживанні доньок із батьком не чинила, а син [PERSON] не бажає спілкуватись з останнім. Батько все купляє, вона з сином ні в чому не відчуває потреби. Крім того, позивач працює, однак, матеріальної допомоги на доньку [PERSON] вона не надає, утримує лише сина. Вимоги про розірвання шлюбу визнає. Не заперечувала щодо проживання доньки [PERSON] з позивачем. Представники відповідача підтримали визнання відповідачем вимоги про розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів пояснили, що з трьох спільних дітей сторін двоє є неповнолітніми: [PERSON] та [PERSON]. Кожен з батьків окремо несе витрати на їх утримання, у зв'язку з проживанням доньки [PERSON] разом з позивачем та сина [PERSON] разом з відповідачем. З огляду на викладене, про аліменти не може йти мова. Крім того, ніким не оспорюється проживання доньки сторін [PERSON] разом з позивачем та право дитини не порушено. Неповнолітня донька сторін [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мати не приймала участі у її житті. Зазначила також, що хоче проживати разом з батьком. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться заяви представника Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 24.08.1996 року сторони по справі зареєстрували шлюб, про що у Перевальському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської області складено актовий запис №127, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 11), доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 12), та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, було встановлено у судовому засіданні та визнано сторонами, повнолітня донька сторін [PERSON], [INFO] та неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживають разом з батьком - позивачем по справі, а неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - відповідачем по справі. У відповідності до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З довідки про доходи від 12.10.2016 року №331-бух, виданої [PERSON] про те, що він дійсно працює у ТОВ «Українські Лінії» за основною формою працевлаштування, займає посаду водія автотранспортних засобів, вбачається, що за період січень - вересень 2016 року позивач фактично отримав заробітну плату в розмірі 20327 грн. 37 коп. (а.с. 30). Відповідно до копії характеристики від 26.06.2017 року №3373, виданої [PERSON] ПП «Торос-Груп», відповідач працює на даному підприємстві на посаді бухгалтера з 31.01.2017 року по теперішній час (а.с. 85). З довідки від 23.06.2017 року №ТГ000000028, виданої [PERSON] ПП «Торос-Груп», вбачається, що фактично виплачена заробітна плата відповідача за період з 03.01.2017 року по 31.05.2017 року склала 21883 грн. 73 коп. (а.с. 86). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Щодо розірвання шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть з 2009 року. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім?ї суперечить інтересам подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом встановлено, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, до примирення не прагнуть, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам подружжя, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо визначення місця проживання доньки сторін [PERSON]. Судом встановлено, що донька сторін [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Таким чином, на момент розгляду даної справи у суді донька сторін [PERSON] досягла 16-тирічного віку. Згідно з приписами ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON], а тому підстави для задоволення даної вимоги позивача відсутні. Щодо стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], а тому, враховуючи дану обставину, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а саме в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів 16.09.2016 року. На день звернення позивача із позовом до суду була чинною редакція ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 07.07.2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». З огляду на викладене,

Outcome: partial