Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за нею як за спадкоємцем за законом право власності на земельну ділянку площею 3,7290 га, кадастровий номер № 1223881500-02-001-1204, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, 54981 (пятдесят чотири тисячі девятсот вісімдесят одна) грн.. 13 коп., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що належала [PERSON], померлому 29.01.2015 року, на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЯЗ № 308191 виданого 24.03.2009 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації за № 63-р-05р від 18.02.2005 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010912900261. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.01.2015 року помер її чоловік [PERSON], про смерть якого складено актовий запис №06, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 606040 виданим 02.02.2015 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. На час відкриття спадщини [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 3,7290 га, кадастровий номер земельної ділянки № 1223881500-02-001-1204, розташована на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом серії ЯЗ № 308191 витданий 24.03.2009 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Петропавлівської державної адміністрації за № 63-р-05р від 18.02.2005 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010912900261. Спадкодавець [PERSON] за життя заповіт не складав, а отже спадкування повинно відбуватись за законом. Спадкодавцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач його дружина [PERSON], відповідач -1 син [PERSON], відповідач -2 донька [PERSON], третя особа син [PERSON]. Відповідно до довідки виданої 20.02.2017 року Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на час смерті [PERSON], разом з ним були зареєстровані за адресою [INFO], його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON] та онучка [PERSON]. Тобто дружина, донька та син є такими, що прийняли спадщину за законом. Вона звернулась до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 29.01.2015 року [PERSON], але своєю постановою від 10.04.2017 року завідувач Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в звязку з фактичним прийняттям спадщини сумісною пропискою сина спадкодавця [PERSON] та доньки спадкодавця [PERSON] В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач -1 ,відповідач-2 в судове засідання не з'явились, до початку розгляду справи від відповідачів надійшла заява, відповідно до якої вони просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи від третьої особи надійшла заява, відповідно до якої він просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 11.08.1986 року [PERSON] є чоловіком [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] встановлено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.14) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 02.02.2015 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON] помер 29.01.2015 року. (а.с.16). Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області встановлено, що померлий 29.01.2015 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою : [INFO]. Разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.20) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 308191 від 24.03.2009 року встановлено, що [PERSON] є власником замельної ділянки площею 3,7290 га, яка розташована на території Дмитьрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки № 1223881500-02-001-1204. (а.с.22) Відповідно до заяв засвідчених секретарем Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини після померлого батька [PERSON]. (а.с.17-19). Позивач зазначає, що на сьогоднішній день вона не може оформити на себе право власності на земельну ділянку в звязку з фактичним прийняттям спадщини сумісною пропискою сина померлого [PERSON] та доньки померлого [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1217 ЦК України зазначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України містить вичерпний перелік осіб, що входять до першої черги спадкоємців за законом: діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, те що діти померлого [PERSON] як спадкоємці першої черги від спадщини у вигляді земельної ділянки, що належали їхньому батькові відмовились. Отже позивач є єдиним спадкоємцем земельної ділянки, яка належала на день смерті [PERSON] Так, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач в установленому законом порядку не відмовилась від прийняття спадщини, отже є спадкоємцем на законних підставах. Відповідно до ст. 1280ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Як встановлено в судовому засіданні спадкоємці не заперечують проти перерозподілу спадщини, всі питання були вирішенні мирним шляхом. Тож з огляду на викладене судом встановлено, що позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання за нею права власності право власності на земельну ділянку площею 3,7290 га, кадастровий номер № 1223881500-02-001-1204, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка на день смерті належала [PERSON]. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки суд не вбачає винних дій відповідача у виникненні спору, згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати відносяться на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved