Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в подальшому доповненим заявою про уточнення позовних вимог у формі заяви про зміну предмету спору до Львівської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення площею 12,9 кв.м, що розташоване на першому поверсі четвертого під'їзду будинку [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що являється мешканцем квартири [ADDRESS] Вказує, що постійно вирішує проблеми побутового характеру, проводить ремонт даного житла, несе витрати по оплаті усіх комунальних послуг, а також займає господарське приміщення, яке підтримує у належному технічному стані площею 12,9 кв.м, що розташоване на першому поверсі четвертого під'їзду будинку [ADDRESS]. На підставі наведеного просить задовольнити позов. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, якою уточнені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити у повному обсязі. Також просить долучити до матеріалів справи додаткові документи в підтвердження обгрунтування позову. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає такий безпідставним. Заслухавши представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 07.12.2015 року № 7812, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], як основний квартиронаймач та її діти [PERSON] та [PERSON] Квартира перебуває у державній власності. Як вбачається з листа ЛКП «Магістральне» № 386 від 07.12.2015 року, спірна квартира [ADDRESS] не перебуває у власності ЛКП «Магістральне», вживати будь-яких дій з приводу зміни правового статусу нежитлових приміщень першого поверху вищевказаного будинку, які перебувають у комунальній власності міста, у ЛКП немає. При цьому, вказано, що ЛКП «Магістральне» не наділено повноваженнями надавати дозволи на проведення ремонтних робіт у нежитлових приміщеннях першого поверху четвертого під'їзду будинку [ADDRESS] площею 12,90 кв.м, якими користується позивач з 1996 року по даний час. Тому, позивачу відмовлено у видачі дозволу на проведення ремонтних робіт. Згідно листа Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 10.12.2015 року № 3793, згідно з базою даних нарахування орендних платежів управління комунальної власності за адресою: [ADDRESS] обліковується договір оренди № Ф-9790-15 від 14.09.2015 року, укладений з Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта». Інформація щодо наявності вільних нежитлових приміщень за адресами [ADDRESS] в управління комунальної власності відсутня. Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видано довідку №3/5417 від 10.12.2015 р., про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» право власності на нежитлові приміщення, які розташовані на першому поверсі четвертого під'їзду будинку [ADDRESS] площею 12,9 кв.м під індексами XLIII (площею 10,2 кв.м.), XLIV (площею 2,7 кв.м.) - в БТІ не реєструвалося. В силу ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, у даному спорі - Львівська міська рада. У пунктах 4, 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, а значить перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати з 01 січня 2001 року. Враховуючи викладені обставини справи та норми закону, суд прийшов до висновку про підставність та обгрунтованість позову, такий слід задовольнити. Представником відповідача позов не спростовано жодним чином.

Outcome: approved