Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, та уточнюючі позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок повернення позики 8381,28 доларів США (що в гривневому еквіваленті при поточному курсі долару становить 231 863,00 грн.) та складається із основного боргу 3315,03 доларів США (91707,30 грн) та відсотків за користування позикою 5066,25 доларів США (140156,25 грн.). В обґрунтування уточнених вимог вказував на те, що 04.09.2003 відповідач [PERSON] позичив у нього гроші в сумі 1 400 доларів США терміном на 14 місяців з відстрочкою виплати в 1 місяць за умови, що крім повернення боргу у сумі 1400 доларів США в зазначений строк він буде йому виплачувати щомісяця 5 % від позиченої суми. Такі умови позики запропонував сам відповідач, про що написав розписку. Оскільки відповідач зазначену суму боргу у встановлений в розписці строк не повернув, позивач звернувся до суду з позовною заявою про повернення боргу. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 позовна заява задоволена і з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто борг за договором позики у розмірі 24 745, 00 грн. Зазначене рішення набрало чинності 05.05.2008, але на теперішній час не виконано, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань. Позивач зазначає, що після постанови рішення суду від 21.03.2008 курс долару США виріс, а тому вважає, що вказана в рішенні суду сума 24 745 грн., яка в 2008 році була еквівалентна валютному боргу 4900 доларів США, станом на 22.07.2020 при курсі 27,6647 гривні за долар становить тільки 894,46 доларів США При цьому за весь час користування грошима відповідач виплатив позивачу лише гривневий еквівалент 929, 38 доларів США, що становить 19% від суми його боргу 4900 доларів станом на 21.03.2008. Отже на дату 22.07.2020 заборгованість відповідача складає 3076,16 доларів. Оскільки у 2008 році позивач не використав своє право вимоги стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за період до 21.03.2008, тому вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню сума 3% річних від простроченої суми 2450 доларів за 39 місяців до дати 21.03.2008 в розмірі 6606,26 грн. Крім того, після постановлення рішення суду від 21.03.2008, борг відповідача збільшився, та станом на 10.10.2013 складає:8381,28 доларів ( 231 863, 00 грн), що складається з боргу станом на21.03.2008 з урахуванням стягнутих коштів за рішенням суду в розмірі 3315,03 доларів (91707,30 грн) та збільшення боргу за період з 21.03.2008 по 10.10.2013 в розмірі 5066,25 доларів (140156,28 грн). Присутні в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Присутній в судовому засіданні представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , 04.09.2003 взяв в борг у позивача [PERSON] гроші у сумі 1 400 доларів США терміном на 14 місяців з відстрочкою виплати в 1 місяць за умови, що крім повернення боргу у сумі 1400 доларів США в зазначений строк він буде йому виплачувати щомісяця 5 % від позиченої суми (Том № 1 а.с.10). Відповідач зазначену суму боргу у встановлений в розписці строк позивачу не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про повернення боргу. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 позовна заява задоволена і з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто борг за договором позики у розмірі 24745, 00 грн. (Том № 1 а.с.7-9). Зазначене рішення набрало чинності 05.05.2008, про те, як стверджує позивач на теперішній час рішення суду в повному обсязі не виконано, у зв`язку із чим останній звернувся до суду. На примусове виконання рішення суду від 21.03.2008, видано виконавчий лист по справі № 2-93/2008. 14.01.2021 в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку виконанням рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008. Дії державного виконавця не оскаржені (а.с. 131, 133, Том № 2). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилався на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики пройшов значний проміжок часу, національна грошова одиниця знецінилась, і тому вважає, що відповідач має повернути борг з урахування курсової різниці валют, оскільки рішенням суду стягнуто борг у доларах США з урахуванням гривневого еквівалента. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Виходячи з наведеного, оскільки, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , в частині перерахунку боргу відповідача у зв`язку із девальвацією гривні та значним підняттям її курсу відносно долара. Крім того, позивач [PERSON] висуває позовні вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за користування позикою за період з 21.03.2008 по 10.10.2013. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно тексту розписки від 04.09.2003, [PERSON] отримав грошові кошти від [PERSON] у сумі 1 400 доларів США на 14 місяців під 5 % з відстрочкою платежу на 1 місяць (Том №1 а.с. 10). Тобто між сторонами у справі було досягнуто· згоди щодо розміру та порядку виплати процентів від суми позики. При цьому жодної деталізації відносно графіку погашення боргу, договір не містить. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що, строк дії договору продовжувався, або договір переукладався. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, на сьогодні наявне рішення суду, щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] процентів за користування відповідною позикою. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 04.12.2004 по 21.08.2008 та з 21.03.2008 по 10.10.2013, суд приходить до наступного. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як видно з відзиву наданого 10.07.2020, відповідачем по справі, останній заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 54). Таким чином, беручи до уваги обґрунтованість клопотання відповідача, про сплив строків позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, оскільки з часу визначеного строку виконання грошового зобов`язання, а саме з 05.11.2004, до часу звернення позивача до суду минуло 3 роки, зазначене є підставою, для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 04.12.2004 по 21.08.2008 та з 21.03.2008 по 10.10.2013. Виходячи з наведеного, беручи до уваги необґрунтованість позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed