Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,5657 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитвського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №007729 від 30.12.2004 року та земельну ділянку площею 0,3612 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомиівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №024565 від 30.12.2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли зазначені вище земельні ділянки. Наголошує на тому, що оскільки він на момент смерті матері постійно проживав із своєю матір'ю, у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України не звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, він фактично прийняв спадщину та набув право власності на спадкове майно. Стверджує, що право власності спадкодавця на землю підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №007729 від 30.12.2004 року та державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №024565 від 30.12.2004 року, однак оригінали таких було втрачено, що унеможливлює реалізацію його права на спадкування через нотаріальну контору. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, однак подали суду заяву у якій просять позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у їхній відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим [INFO] виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли дві земельні ділянки перша - площею 2,5657 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №007729 від 30.12.2004р., друга - площею 0,3612 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №024565 від 30.12.2004р. Вказане підтверджується довідкою № 675 від 01.08.2014р. виданою виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, згідно з якою [PERSON] належали на праві власності вищевказані земельні ділянки. Як вбачається з довідки №674 від 01.08.2014р. виданої Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті, тобто до [INFO], проживала і була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS]. Разом з нею до дня її смерті проживав і був зареєстрований її син [PERSON], який доглядав за нею до дня її смерті. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач на момент смерті матері постійно проживав із нею, у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України не звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, він фактично прийняв таку та набув право власності на земельні ділянки: першу - площею 2,5657 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитвського району Львівської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №007729 від 30.12.2004р., другу - площею 0,3612 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомиівського району Львівської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №024565 від 30.12.2004 року. Право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №007729 від 30.12.2004 року та державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №024565 від 30.12.2004 року, однак оригінали таких було втрачено, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, з врахуванням наведеного вище, а також того факту, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, він фактично набула право власності на спадкове майно.

Outcome: approved