Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON]. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що з 05 травня 1984 року по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від спільного проживання в них народилося троє дітей, які на даний час досягли повноліття. Подружнє життя в них з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки, відсутність між ними взаєморозуміння, у звязку з чим в них часто виникали сварки, що призвело до того, що вони віддалилися один від одного і стали чужими людьми. Їм не вдається підтримати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємодопомоги, взаємної любові, поваги та дружби. Більше півроку вони разом не проживають, не підтримують подружніх відносин. За таких обставин вважає, що зберегти сімю неможливо, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, а тому настоює на розірванні шлюбу. В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнив, що після одруження вони проживали в будинку дружини в селі Магдалівка Підволочиського району Тернопільської області. Проблеми в них в сімї почалися досить давно, 15 20 років тому, через те що дружина і діти погано відносилися до нього. Близько 4 х років тому він вже залишав сімю і близько півроку проживав за місцем свого народження, в селі Козівка Тернопільського району Тернопільської області, однак, перед весіллям наймолодшої доньки повернкувася до дружини. На деякий час відносини стали кращими, однак на початку цього року обстановка знов загострилася і він змушений був перейти проживати до себе додому, де проживає по даний час. Відповідачка [PERSON], яка про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що стверджується розпискою про вручення їй поштового повідомлення, повторно не зявилася в судове засідання, причини неявки не повідомила, жодної заяви не подала. Враховуючи думку позивача, який просить справу вирішувати у відсутності відповідачки, суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД №123185, повторно виданого 04 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, 05 травня 1984 року Магдалівською сільською радою Підволочиського раону Тернопільської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « Кобель ». Від шлюбу сторони мають трьох дітей, які давно досягли повноліття. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, часто виникали сварки, конфлікти. Позивач неодноразово залишав сімю і йшов проживати до своїх батьків в село Козівка Тернопільського району Тернопільської області, однак, через деякий час повертався до дружини. В цьому році, в травні червні місяці, він знов перейшов проживати в [INFO], де й проживає по даний час. З того часу вони з відповідачкою ніяких звязків не підтримують, жодого разу не бачили один одного, не спілкувалися між собою, а тому настоює на розірванні шлюбу, так як переконаний що сімя їх розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідачка, будучи повідомленою про день і час судового розгляду, двічі на судові виклики не зявилася, що свідчить про те, що дана сімя її не цікавить. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved