Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до Інституту фізіології ім. О.О. Богомольця НАН України та просить з урахуванням уточнених вимог стягнути невиплачену заробітну плату в розмірі 574,24грн. , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на день постановлення судового рішення виходячи з розрахунку середньоденної зарплати у розмірі 235,06грн. за 111 робочих днів , відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 6 000грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач перевівши позивача на нижче оплачувану посаду не виплатив йому заробітну плату за 8 робочих днів, чим порушив вимоги чинного трудового законодавства та завдав позивачу моральних страждань. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додатково наданих письмових поясненнях. Представник відповідача Калман Д.А. вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, подавши письмові заперечення. Зокрема представник наполягав на тому, що переведення позивача на нижче оплачувану роботу було здійснено тимчасово за його заявою, а тому положення ст. 114 КЗпП України до цього випадку не можуть бути застосовані. Також представник відповідача наполягав на тому, що при звільненні позивач отримав усі належні виплати. Вказане свідчить про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] 01 жовтня 2016 року наказом №166-к від 29.09.2016 був переведений на посаду провідного інженера з посади наукового співробітника за його заявою. При цьому оклад провідного інженера значно нижчий ніж оклад наукового співробітника, що підтверджується довідками про заробітну плату наданими відповідачем. 26 жовтня 2016 року наказом №174-к від 11.10.2016 був звільнений з посади на підставі п.6 ст.36 КЗпП України ( відмова від роботи в режимі неповного робочого дня) за особисто поданою заявою. При звільненні відповідач виплатив позивачу усі належні виплати, за виключенням різниці між попереднім середнім заробітком та новим заробітком протягом двох тижнів. За розрахунком позивача ця різниця складає 574,24грн. Згідно ст. 114 КЗпП України при переведенні працівника на іншу постійну нижчеоплачувану роботу за працівником зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд відхиляє заперечення відповідача про відсутність підстав для застосування положень ст.114 КЗпП України, оскільки під час переведення позивача на нижче оплачувану посаду відомості про тимчасове переведення відсутні. Отже під час звільнення позивача відповідач не виконав своїх обов'язків визначених ст.116 КЗпП України, а тому обґрунтованими є вимоги [PERSON] про застосування положень ст. 117 КЗпП України. Розрахунок складений позивачем не оспорювався під час розгляду представником відповідача, та доводів на його сумнівність ним не надавалось. Тому суд приймає до уваги розрахунки позивача, за якими середньоденна заробітна плата складає 235,06грн. , а тривалість затримки розрахунку - 111 робочих днів, що становить 26 091,66грн. При цьому вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд не знаходить достатніх підстав для застосування положень ст. 237-1 КЗпП України. В цьому випадку суд виходить з того, що за порушення відповідачем вимог ст.116 КЗпП України підлягають застосуванню положення ст. 117 КЗпП України. Виходячи з характеру порушення, його тривалості, відсутності достатніх відомостей про негативні наслідки які були спричинені цими діями, слід обмежитись стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи даний спір слід стягнути з відповідача судовий збір, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial