Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на наступне. Відповідно до розписки від 18 листопада 2016 року, написаної [PERSON], вона зобовязалася повернути йому борг у сумі 132000,00 грн. не пізніше 30 листопада 2016 року. Він свої зобовязання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 132\~000,00 грн., однак [PERSON] у встановлений розпискою строк, грошові кошти не повернула та продовжує ухилятися від повернення позики, у звязку з чим він просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 132 000,00 грн., 3% річних у розмірі 248, 85 грн. та судовий збір. У судове\~ засідання\~ позивач [PERSON] не зявився,\~ надавши суду письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи\~ без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 20) Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином через Всеукраїнську громадсько-політичну газету «Зоря Полтавщини» № 55-56 від 14 квітня 2017 року, про причини своєї неявки суд не повідомляла. (а.с. 25) Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.\~ Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, 12 жовтня 2016 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 132\~000,00 грн., які вона зобовязалася повернути не пізніше 30 листопада 2016 року, що підтверджується її власноручною розпискою від 18 жовтня 2016 року. (а.с. 14). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові ВСУ №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах, сформульована така правова позиція: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей». Таким чином, наявна у справі розписка від 18 жовтня 2016 року є належним і допустимим доказом тієї обставини, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 132000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку суми боргу (а.с. 4), заборгованість [PERSON] за розпискою від\~ 18 жовтня 2016 року станом на 23 грудня 2016 року становить 132 248,85 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом 132 000,00 грн. та за 3% річних 248,85 грн. (132000,00*3*23 дні/366 =248,85 грн ). Враховуючи зазначене, та зважаючи на те, що відповідач в обумовлений розпискою строк не повернула позивачу грошові кошти, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] заборгованість за розпискою від 18 жовтня 2016 року з урахуванням 3% річних, загальною сумою 132 248,85 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 1322,48 грн.

Outcome: approved