Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні - [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON], до ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, та просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 243 000 гривень. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Руденко І.В., позовні вимоги [PERSON], не визнав, та просив суд у задоволені позовних вимог [PERSON], про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - відмовити. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON], до ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - підлягає задоволенню часткове, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював на шахті «Орджонікідзе» в період з 01.01.1990 по 03.10.2013 року, за професією енергетик в дробильно-бункерськом комплексі, підземним черговим електрослюсарем з ремонту устаткування, звільнений в зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджено записами у його трудовій книжці. Протягом періоду часу, а саме: з 01.01.1990 по 03.10.2013 року (що входить до трудового стажу позивача [PERSON].) шахта «Орджонікідзе була підпорядкована Рудоуправлінню «Кривбасруда», та в подальшому, до 28.01.1999 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Відповідно до наказу № 94 від 28.01.1999 року шахта «Орджонікідзе», відповідно до договору оренди між ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» була передана відповідачу, та, відповідно до п.п.2,4, 6.2, 6.3 наказу ВАТ «ЦГОК» № 1050 від 12.09.2001 року з 17.11.2001 року орендоване майно шахти «Орджонікідзе»,( разом з працівниками) передавалось ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». З 20.11.2001 року позивача [PERSON] було формально переведено, в межах структурного підрозділу шахти «Орджонікідзе» з ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», до нового власника - ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджено записами у його трудовій книжці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] постійно працював на шахті «Орджонікідзе» в період з 01.01.1990 по 03.10.2013 року, і при цьому ні місце його роботи, ні умови роботи не змінювалися. Працюючи, протягом 23 років, з перевищенням показників шкідливих факторів за вищевказаними професіями, які в наступному стали основними та відповідальними за розвиток у позивача [PERSON] трьох професійних захворювань. 02.07.2013 року (протокол № 1170) Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини у позивача [PERSON] було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст.. (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст..); радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів. За висновком медико-соціальної експертної комісії 27.09.2013 року позивачу [PERSON] первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності на безстроковий термін, із них 30% - радикулопатія, 10%- по ХОЗЛ, та встановлено противопоказання: пил, переохолодження, важка праця. В зв'язку з встановленням у позивача [PERSON] професійного хронічного захворювання, відповідачем ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було проведено розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання, та 12.08.2013 року складено акт за формою П-4. Відповідно до п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання, від 12.08.2013 року: причиною отримання профзахворювань явилась, саме робота в умовах перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме запиленості повітря робочої зони - концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від ю до 70% - 5.5 мг/м3 при гранично допустимій нормі 2,0 мг/м; вимушені нахили корпусу 181 при нормі 100; підіймання та переміщення вантажів 36 кг., при нормі 30 кг; робоча поза у похилому положенні понад 30% при нормі 25%. Відповідно до Санітарно - гігієнічної характеристики умов праці Тернівського району від 25.05.2011 року на робочому місці позивача встановлено перевищення норм праці в декілька разів: концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - - від 5.5 до 10,4% мг/м3, при гранично допустимій нормі 2.0 мг/м. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачем - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральна шкода, спричинена [PERSON], у зв'язку із втратою здоров'я, добровільно не відшкодовувалося. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, в зв'язку з чим, йому була спричинена моральна шкода. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З пояснення представника позивача [PERSON], в судовому засіданні - [PERSON] пояснила суду, вбачається, що позивач щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання так як його постійно непокоїть задишка, утруднене дихання, відчуваю біль у грудях, болі та обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, виникає ниючий біль в попереково-крижовому відділі хребта, турбує обмеження рухів в шийному відділі хребта з іррадіацією в плечовий пояс і більше праву руку, непокоїть виражений біль та обмеження рухів в правому плечовому суглобі, турбує оніміння в кистях, загальну слабкість. По причині приступів кашлю позивач не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки навіть незначні фізичні загрузки ініціюють приступи задухи, в результаті чого він відчуває постійний дискомфорт. Стан здоров'я позивача загострюється вранці та ввечері, та він постійно змушений приймати медикаменти для зменшення приступів кашлю, та полегшення стану організму. В зв'язку з болями в попереку позивач не має змоги ходити, сидіти відчуваю гострі болі в тазовому відділі. Позивач має проблеми з ходою, не має змоги фізично підійматися по сходам. Це загальновідома річ, в зв'язку з негативними фізіологічними змінами у позивача виникли незворотні зміни в організмі, тому для нього це є нервові щоденні потрясіння, які не потребують доказів. Позивач позбавлений нормального життя, негативні зміни вимагають від нього додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров'я. Позивач докладає багато зусиль для відновлення та підтримання залишкового відсотку працездатності, при цьому він постійно хворіє простудними захворюваннями, і його непокоять хрипи, йому важко дихати, та він швидко втомлюється. Все вищевказане завдає позивачеві нервові потрясіння, втрата здоров'я, і він відчуває свою неповноцінність та безпорадність. Перебуваючи тривалий час на лікуванні, позивача втратив домашній затишок і звичні нормальні життєві зв'язки. Все це призводить до вимушених змін і порушень в його життєвих, особистих, побутових і виробничих відносинах.. Додаткових моральних страждань та переживань спричиняє ще й той факт, що за висновком лікарів позивачу, для підтримання свого стану здоров'я рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, прийом бронхолітиків та відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування, і все це разом вимагає від позивача додаткових зусиль для продовження активного життя та підтримання в належному стані здоров'я Той факт, що позивач [PERSON] постійно лікується, та має стійку втрату працездатності внаслідок виникнення хронічного професійного захворювання, в судовому засіданні підтверджено виписними епікризами з медичних карт стаціонарного лікування. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, оскільки позивач [PERSON] втратив здоров'я під час виконання трудових обов'язків, о заподіяна йому моральна шкода впливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, в межах заявлений позовних вимог, саме, до вказаного позивачем відповідача. Приймаючи рішення, суд керується рішенням Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної пра цездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Від повідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпі лому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповно важеного ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробниц тві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст.46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності…» Відшкодування моральної шкоди, на яке позивач має право - є одним із видів соціального захисту. На час звернення позивачем [PERSON] з позовом до відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, він вже не працювала у відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», бо, 03.10.2013 звільнився з роботи за власним бажанням, на які посилається позивач, як на підставу виникнення у нього права на відшкодування моральної шкоди виникли під час трудових відносин з відповідачем, при виконанні ним трудових обов'язків, а тому його право на відшкодування моральної шкоди, що виникло на підставі ст.23-1 КЗпП України, регламентовано вимогами ст. 237-1 КЗпП України. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, та приймаючи до уваги те, що відповідач ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», є винним, у виникненні у позивача [PERSON] хронічного професійного захворювання, що спричинило, як наслідок, заподіяння йому моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки, визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідна заподіяній, фактично, моральній шкоді, відносно втрати ним 40% професійної працездатності, та відповідно, з урахуванням періоду його роботи на підприємстві відповідача. На думку суду, сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, з огляду на встановлені судом обставини справи, повинна бути відповідна фактично заподіяній моральній шкоді, з урахуванням таких обставин, як фактично позбавлення позивача можливості продовження працювати, що свідчить про зміну звичного стану життя позивача, що призвело до моральних та фізичних страждань, потребуючих постійне, періодичне лікування в амбулаторних умовах та умовах стаціонару, що несе за собою додаткові страждання, життя по за сім'єю, з чого слід зробити висновок про те, що на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - 18 000 гривень. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - слід стягнути судовий збір, в розмірі 229 гривен 40 копійок.

Outcome: partial