Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТзОВ «ЄвроЕкспрес Пошта», в якому просить зобов'язати відповідача змінити дату та формулювання підстави його звільнення з посади завідуючого складом структурного підрозділу в м. Львові на наступні: дата звільнення - 24 вересня 2013 року, підстава звільнення - ч.3 ст.38 КЗпП України; стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 3441,00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 950,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 27 червня 2013 року його було прийнято на роботу у ТзОВ «ЄвроЕкспрес Пошта» на посаду завідуючого складом структурного підрозділу в м. Львові згідно наказу №94-К від 27 червня 2013 року. Наказом №121-к від 27 серпня 2013 року його було звільнено із займаної посади на підставі ст.28 КЗпПУ як такого, що не витримав випробування, обумовленого при прийнятті на роботу. Підставою для видачі наказу було подання заступника директора з адміністративних питань структурного підрозділу в м. Львові від 20 серпня 2013 року. З вказаним формулюванням та датою звільнення не погоджується, оскільки при прийнятті на роботу випробувальний термін не обумовлювався, про такий не зазначено в його трудовій книжці, а крім цього, за час його роботи йому не оголошено жодної догани, не відібрано жодного пояснення щодо діяльності чи бездіяльності на займаній посаді. Вказує, що відповідачем жодного разу не виплачувалась заробітна плата. На колективне звернення працівників від 02 серпня 2013 року відповіді не було отримано, тому 23 серпня 2013 року ним була подана заява про звільнення із займаної посади з 27 серпня 2013 року з підстав невиплати зарплати, яка була передана заступнику директора з адміністративних питань структурного підрозділу у м. Львові. Однак, у даній заяві помилково зазначено, що заява подається відповідно до ст..39 КЗпП України, хоча із змісту останньої вбачається, що така подається відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Вказує, що ним була написана повторна заява про звільнення 10 вересня 2013 року, оскільки йому стало відомо, що заява від 23 серпня 2013 року не прийнята. В період з 18 грудня 2007 року по 15 лютого 2011 року та з 21 березня 2011 року по 20 листопада 2012 року він вже працював на цьому підприємстві, на цій же посаді, тому добре знав свою роботу та сумлінно виконував свої обов'язки. Загальний стаж роботи на посаді завідуючого складом складає 5 років, а роботи на посаді матеріально відповідальної особи складає більше 23 років. Просить стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 3 мінімальних заробітних плат у сумі 3441,00 грн. З наказом про звільнення №121-к від 27 серпня 2013 року його було ознайомлено лише 24 вересня 2013 року та цього ж дня видано трудову книжку та проведено розрахунок по заробітній платі, тобто не в день звільнення. На день видачі йому трудової книжки він перебував у вимушеному прогулі 19 днів, з 28 серпня 2013 року по 24 вересня 2013 року. За цей час просить стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 950,00 грн. (2119,22 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи, тобто по 50,00 грн. за 19 днів вимушеного прогулу). Моральну шкоду у сумі 10000,00 грн. обумовлює глибиною своїх душевних страждань, втратою нормальних життєвих зв'язків, що змушує його докладати значних зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги повністю підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просили позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши інші матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 27 червня 2013 року був прийнятий на посаду завідуючого складом структурного підрозділу в м. Львові на підставі наказу №94-К від 27 червня 2013 року, що стверджується записом у його трудовій книжці [NUMBER] (а.с.6-9). Як вбачається із запису в трудовій книжці позивача, останній був звільнений із займаної посади, як такий, що не витримав випробування згідно ст.28 КЗпП України на підставі наказу №121-К від 27 серпня 2013 року. Згідно із наказом (розпорядженням) №0000000094-К-9-00001746 від 27 червня 2013 року ТзОВ «ЄвроЕкспрес Пошта», [PERSON] прийнятий на роботу з 27 червня 2013 року на посаду завідуючого складом з окладом згідно штатного розпису на основне місце роботи з повним робочим днем зі строком випробування 2 місяці (а.с.10). Наказом №121-к від 27 серпня 2013 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі ст.28 КЗпПУ як такого, що не витримав випробування, обумовленого при прийнятті на роботу (а.с.11). 23 серпня 2013 року [PERSON] подав заяву про звільнення із займаної посади з 27 серпня 2013 року з підстав невиплати зарплати за травень, червень, липень та серпень 2013 року (а.с.12). Однак, як встановлено у судовому засіданні, у даній заяві помилково зазначено, що заява подається відповідно до ст.39 КЗпП України, хоча із змісту останньої вбачається, що така подається відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. 10 вересня 2013 року [PERSON] була написана повторна заява на звільнення, оскільки йому стало відомо, що заява від 23 серпня 2013 року не прийнята (а.с.13). Факт відправлення заяви від 10 вересня 2013 року підтверджується корінцем про термінову доставку вантажів від 10 вересня 2013 року (а.с.14). Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як вбачається із Відомості на виплату грошей №933 за червень 2013 року, [PERSON] 24 вересня 2013 року було виплачено 53,26 грн. (а.с.15). Згідно з Відомістю на виплату грошей за липень 2013 року, [PERSON] отримав 1044,72 грн. 24 вересня 2013 року (а.с.17). Відповідно до Відомості на виплату грошей №984 за серпень 2013 року, [PERSON] отримав 1074,50 грн. 24 вересня 2013 року (а.с.16). Як вбачається із розписки від 24 вересня 2013 року, [PERSON] отримав трудову книжку, не погоджується із наказом №121-К з причин застосування ст.28 КЗпПУ, що не відповідає заяві на звільнення, поданої ним відповідно до ч.3 ст.38 КЗпПУ (а.с.18). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ТзОВ «ЄвроЕкспрес Пошта» заробітна плата за червень, липень, серпень 2013 року відповідачу [PERSON] вчасно не виплачувалась, а отримана лише 24 вересня 2013 року. Отже, позивач [PERSON] скористався наданим йому законом правом розірвати трудовий договір із підстав, визначених ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки працедавець ТзОВ «ЄвроЕкспрес Пошта» не виплачував заробітної плати, що стверджується матеріалами справи, тому позовна вимога про зобов'язання відповідача змінити дату та формулювання підстави звільнення є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 3441,00 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається із матеріалів справи, на день видачі [PERSON] трудової книжки, він перебував у вимушеному прогулі 19 днів - з 28 серпня 2013 року по 24 вересня 2013 року, а саме: 3 дні у серпні, 16 днів у вересні. Згідно ч.3 п.2 Постанови від 8 лютого 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до ч.1 п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з матеріалами справи, кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів за останні два місяці роботи складає 42 робочі дні, фактична заробітна плата за останні два місяці становить 2119,22 грн. Отже, розмір середньої денної зарплати становить: 2119,22 грн.:42=50,00 грн. Таким чином, середній заробіток за 19 днів х 50,00 грн. (розмір денного заробітку) становить 950,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд приймає до уваги покликання позивача на те, що тривала невиплата заробітної плати, неприйняття відповідачем заяв про звільнення [PERSON], неповідомлення його про звільнення з роботи в день звільнення, незаконне звільнення [PERSON] за ст.28 КЗпП України, невиплата вихідної допомоги при звільненні, невиплата всіх належних позивачу сум при звільненні та невидача в день звільнення трудової книжки призвели до тривалих переживань з приводу незаконних дій відповідача щодо невиконання умов договору щодо оплати праці, душевних переживань з приводу розуміння незаконності дій відповідача та неповідомлення про звільнення, спричинення тяжкого психологічного стресу через незаконне формулювання про причини звільнення - невідповідність займаній посаді, що ускладнило [PERSON] пошуки роботи за фахом. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи положення вищевказаних статей, суд приходить до висновку про заподіяння протиправними діями відповідача моральної шкоди позивачу, яка полягала у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв'язку із порушенням його трудових прав та визначає розмір такої у сумі 5000,00 грн. Відповідачем не надано суду жодних доказів в підтвердження заперечень проти позову чи спростування позовних вимог [PERSON], а тому вважає такі підставними і приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині зміни формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути із ТзОВ «ЄвроЕкспрес Пошта» судовий збір у сумі 229,40 грн.

Outcome: approved