Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті її баби [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 08 листопада 1998 року померла її баба [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом, у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлої, оскільки постійно проживала разом з нею, а тому звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема сертифікату на земельну частку (пай), який втрачено. Позивач в судове засідання не зявилась, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього, в якій свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав (заява №02-01/22 від 31 січня 2017 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши позовну заяву позивача, а також письмові докази, що є в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 08 листопада 1998 року померла баба позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №466618, повторно виданого 27 жовтня 2016 року Баштанківською сільською радою Кодимського району Одеської області. Визначаючи які правові норми слід застосовувати при вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 08 травня 1999 року. Вказана спадщина у передбаченому на той час порядку прийнята позивачем, тому застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла майнова частка (пай) в пайовому фонді КСП імені Шевченка с.Баштанків, Кодимського району Одеської області, розміром 3.53 умовних кадастрових гектари, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0207440, виданим 20 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлій [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується і довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі від 19 грудня 2016 року №272/86-16. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не склала, тому її спадкоємцем за законом пятої черги є її онука [PERSON] позивач у справі. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між онукою та бабою, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-ЖД №491662, виданого 02 липня 1980 року Баштанківською сільською радою Кодимського району, в якому батьком позивача вказано [PERSON]; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження [PERSON] №00017259008 від 21 жовтня 2016 року, відповідно до якого матірю батька позивача (бабою позивача) є [PERSON]; копією свідоцтва про одруження серії І-ЖД №103911, виданого 26 лютого 2000 року Писарівською сільською радою Кодимського району, відповідно до якого позивач 26 лютого 2000 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище «Бабенко» на «Чабан». Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Судом на підставі довідки Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області №1176 від 04 листопада 2016 року встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] в одному помешканні в с.Баштанків по вул.Шевченка, 20 Кодимського району Одеської області, вели спільне господарство, позивач доглядала за померлою, після її смерті проводила її поховання, доглядає та утримує її майно. Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті баби [PERSON], оскільки вона фактично вступила в управління та володіння належним померлій спадковим майном. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, мають одержати в державній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» №53 від 31 грудня 2016 року (відмова нотаріуса №1409/02-14 від 28 грудня 2016 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті баби [PERSON], суд, з огляду на відсутність можливості позасудового захисту порушеного права позивача на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті її [PERSON], оскільки за змістом ст.549 ЦК УРСР позивач є такою, що прийняла цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved