Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі\~ДП «Чоразморшлях») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював з 29.03.2016 року по 31.12.2016 року в Державному підприємстві «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів». Судовим наказом Приморського районного суду м.Одеси у справі №522/24036/17 від 27.12.17 р. стягнуто із відповідача заборгованість по не виплаті заробітної плати у розмірі 46\~141,10 грн. Свої зобов`язання відповідач виконав через 2 роки 4 місяці, а тому є всі підстави для звернення з даним позовом до суду. В позовній заяві позивач просить стягнути з Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (код ЄДРПОУ 01125637, юридична адреса: Одеська область, м.Іллічівськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35, фактична адреса: м.Одеса, вул. Приморська, 7) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , середньомісячну заробітну плату за весь час затримки у розмірі 163 648,60 (сто шістдесят три тисячі шістсот сорок вісім гривень 60 копійок) з якої підлягають утриманню ПДФО та військовий збір. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що на рахунки ДП «Чоразморшлях» накладено арешти у зв`язку з чим, підприємство не мало змоги вчасно виплатити грошові кошти позивачу, а тому в позові потрібно відмовити. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працював з 29.03.2016 року по 31.12.2016 року в Державному підприємстві «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про що свідчать трудова угода №12Р/16 від 29.03.2016; додаткова угода від 29.04.16 р.; додаткова угода від 01.06.16 р.; додаткова угода від 01.07.16 р.; додаткова угода від 01.08.16 р.; додаткова угода від 29.04.16 р. Після звільнення позивач не отримав повного розрахунку, у зв`язку з чим був вимушений звернутись до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу, яка задоволена та відповідно до судового наказу № 522/24036/17 від 27.12.17 р. стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 46\~141 грн. 10 коп. 23 березня 2018 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55882743 з примусового виконання судового наказу про стягнення з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] 46141,10 грн. Повний розрахунок з позивачем було здійснено лише 15.04.19 р. року шляхом зарахування на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів в сумі 33\~464,52 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.04.19 р. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки з моменту звільнення та на момент звернення позивача із позовом до суду у відповідача існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13). Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Враховуючи факт затримки виплати заробітної плати та розмір середнього заробітку в сумі 286,60 грн. в день, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь звільненого працівника середнього заробітку за період затримки розрахунку, оскільки за своєю правовою природою середній заробіток у відповідності до ст. 117 КЗпП України є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Суд погоджується із розрахунком позивача, а саме: 286,60 грн. (середньоденна заробітна плата) х 571 (робочих днів) = 163 648,60 грн. За вказаних обставин посилання відповідача на відсутність вини підприємства, рахунки якого арештовані та вилучення документації підприємства не заслуговують на увагу та не виключають застосування положення ст. 117 КЗпП України в якості відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати.

Outcome: approved