Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, просить визнати за ним право власності на будинок № 3, розташований по вул. Канарчика в с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області , до складу якого входить сарай «Г» площею 32,0 кв.м., літня кухня «В» площею 18,0 кв.м., літня кухня з верандою « Б » площею 23,2 кв.м. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08.05.2007 року померла його матір [PERSON], яка була власником домоволодіння № 3, розташованого по вул. Канарчика в с. Пирогівка Віньковецького району. Позивач є спадкоємцем прав померлої за законом, як син, який прийняв частину спадкової маси. Спадщину він прийняв в силу ст. 1291 ЦК України, подавши заяву в нотаріальну контору. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, державним нотаріусом йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно матері - домоволодіння. А тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. У підготовче судове засідання 20.02.2018 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області також надав до суду письмову заяву, у якій не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив справу розглянути без участі представника сільської ради. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України , суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, з ухваленням судового рішення відповідно до ст. 200 ч. 3 та ст. 206 ч.4 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що 08.05.2007 року померла (свідоцтво про смерть 1-БВ № 056946 актовий запис № 9 Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району) в с. Зелені Курилівці Новоушицького району Хмельницької області матір позивача [PERSON] (судове рішення у справі № 2-209 2008 року Віньковецького районного суду від 18.03.2008 року), яка була власником домоволодіння № 3, розташованого по вул. Канарчика в с. Пирогівка Віньковецького району. Позивач є спадкоємцем прав померлої за законом, як син відповідно до ст. 1261 ЦК України та прийняв спадщину у визначеному законом порядку, відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши заяву нотаріусу, який постановою від 05.12.2017 року відмовив йому у видачі свідоцтва на спадщину за відсутності у спадкоємця правовстановлюючого документа на домоволодіння. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи та зокрема: рішенням Віньковецького районного суду ухваленим 18.03.2008 року, в якому вказано, що [PERSON] являється сином [PERSON]; довідкою № 42 Петрашівської сільської ради, в якій вказано, що померла [PERSON] проживала [INFO] і її земельна ділянка не приватизована; паспортом позивача; довідкою Петрашівської сільської ради про те, що [PERSON] була головою двору; довідкою № 240 підтверджено, що [PERSON] до дня смерті проживала [INFO], і там була зареєстрована. Вартість цього домоволодіння становить 13\~360 грн. згідно довідки КП «БТІ» №1-783 від 14.12.2017 р. і правовстановлюючі документи на нього не видавались довідка КП «БТІ» № 1-775 від 14.12.2017 р. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, прийняв спадщину, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2017 року. При вирішенні спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на вказане нерухоме майно, однак не оформила це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved