Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд зобовязати відповідача забезпечити йому безперешкодне спілкування з сином [PERSON], [INFO], визначити наступні періоди його участі у вихованні дитини, а саме: його особисте спілкування з дитиною кожні вихідні дні суботу і неділю дитина за його місцем реєстрації або за його місцем фактичного проживання, або на його розсуд, з правом виїзду за межі м.Запоріжжя; спільний відпочинок дві неділі літніх канікул за його місцем реєстрації або за його місцем фактичного проживання, або на його розсуд, з правом виїзду за межі м.Запоріжжя; святкові дні: кожний непарний рік Новий рік, Різдво, Великдень (Пасха), Міжнародний жіночий день за його місцем реєстрації або за його місцем фактичного проживання, або на його розсуд, з правом виїзду за межі м.Запоріжжя; в день побачення з дитиною позивач має право забирати дитину з місця її перебування особисто; необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; зобовязати відповідача погоджувати із ним питання щодо навчальних закладів, які відвідуватиме дитина, а також за два дні до дня зустрічі з дитиною надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання перебування дитини, а також у разі настання таких змін, повідомляти про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин, посилаючись на те, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2016 року шлюб між ним і відповідачем розірвано, на теперішній час вони проживають окремо, їхня спільна дитина [PERSON], [INFO]. На даний час проживає з [PERSON] Відповідач забороняє йому бачитися з дитиною і відмовляється добровільно визначити порядок спілкування з сином. У звязку з викладеним, він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач і його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала щодо спілкування дитини з батьком у встановлений на засіданні органу опіки час, а саме: щонеділі з 10-00 години до 13-00 години, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками, а також не заперечувала проти задоволення позову в частині зобовязання відповідача погоджувати з позивачем питання щодо навчальних закладів, які відвідуватиме [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, будучи повідомленим судом своєчасно і належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримав з урахуванням висновку органу опіки від 10.03.2017 року щодо розвязання спору про встановлення побачень з дитиною. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України неявка відповідача і представника третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ЖС №321206, виданого повторно 13.09.2016 року Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.8), [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2016 року по цивільній справі №333/2311/16-ц, яке набуло законної сили 23.06.2016 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, [PERSON] змінено прізвище на «Ігнатьєва» (а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖС, №180376, виданого 23.11.2016 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.59), після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] [PERSON] змінено прізвище на «Джаним». Відповідно до акту обстеження умов проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], від 20.02.2017 року складеного головними спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, стан житла та санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормам, дитина забезпечена всім необхідним для її виховання, розвитку і відпочинку, дитина на контакт йшла охоче, свого вітчима називає батьком. Згідно з актом обстеження умов проживання позивача за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перекопська, буд.18, від 21.02.2017 року складеного головними спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови проживання відповідають нормам, санітарно-гігієнічні умови проживання дотримано, для дитини створено належні умови для її виховання, розвитку і відпочинку. Як вбачається з висновку заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування щодо розвязання спору про встановлення побачень з малолітнім [PERSON], [INFO], відповідно до ст.19, 141, 153 Сімейного кодексу України є доцільним встановити [PERSON] побачення з його малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], щонеділі з 10-00 години до 13-00 години (місце побачення за домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Зазначений висновок сторонами оскаржено у встановленому законом порядку не було. Суд не вважає за доцільне по цій справі опитувати малолітню дитину сторін, зважаючи на її вік. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У силу ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. На підставі ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Крім того, згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, малолітня дитина [PERSON] має право спілкуватись з обома батьками, навіть тоді, коли вони припинили подружні стосунки і проживають окремо, а [PERSON], з якою проживає дитина, не має права перешкоджати спілкуванню [PERSON] як батька з сином. Судом під час розгляду справи не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що спілкування [PERSON] з дитиною перешкоджатиме нормальному розвитку останньої, або, що його поведінка під час спілкування може завдати шкоди дитині або негативно вплинути на її розвиток. [PERSON] має рівні з [PERSON] права на участь у вихованні дитини, обсяг його прав не може бути зменшений навіть в тому разі, якщо дитина сторін проживає з матірю, окремо від нього. При цьому, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Таким чином, визначаючи способи участі [PERSON] у вихованні сина та час спілкування з ним, суд враховує інтереси дитини, її вік і стосунки, що склалися між сторонами, зазначений батьком можливий режим його участі у спілкуванні з дитиною, а також висновок органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району щодо розвязання спору про встановлення побачень з малолітнім [PERSON], який є обовязковим при розгляді справ такої категорії, і вважає, що доцільним буде встановлення наступного порядку участі позивача у вихованні дитини: Встановити [PERSON] побачення з його малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], щонеділі з 10-00 години до 13-00 години (місце побачення за домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Крім того, суд, із урахуванням позиції представника відповідача, вважає за можливе також зобовязати [PERSON] погоджувати з [PERSON] питання щодо навчальних закладів, які відвідуватиме [PERSON] Отже, враховуючи викладене та інтереси дитини, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи та інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягать частковому задоволенню. Так як позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача зазначені судові витрати.

Outcome: partial