Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся д суду із позовом до [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та [PERSON], третьої особа без самостійних вимог на стороні відповідача відділ головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про відновлення меж земельної ділянки та визнання права на приватизацію земельної ділянки. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до протоколу № 1 від 25 червня 1997 року виконавчого комітету [PERSON] сільської ради йому було передано в безоплатне особисте користування земельну ділянку площею 0,60 га. Рішенням [PERSON] сільської ради йому було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Вказує на те, він не може виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, так як його частиною земельної ділянки користується сусідка [PERSON] та її сімя. Зокрема, посилається на те, що після проведення фактичних вимірів його земельної ділянки представником «Західзем» було виявлено, що частину його земельної ділянки незаконно приватизувала відповідачка [PERSON] Також вказує на те, що при погодженні меж земельної ділянки між ними у 2005 році було визначено межу його земельної ділянки саме по тих межових знаках, які вказані в Державному акті. Посилається на те, що комісіє [PERSON] сільської ради [PERSON] було запропоновано підготувати технічну документацію щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі зі зміною конфігурації, а йому рекомендовано приватизувати власну земельну ділянку по межах запропонованих змін конфігурації меж земельної ділянки відповідачці [PERSON] Вказує на те, що при виготовленні технічної документації відповідачкою [PERSON] було захоплено частину земельної ділянки іншого сусіда, який став її власником, ще до отримання Державного акту [PERSON] Вважає, що відповідач [PERSON] сільська рада таким чином хоче виправити допущеною нею помилку за рахунок частини його земельної ділянки. Зважаючи на викладене, просить суд зобовязати відповідачку [PERSON] відновити межі земельної ділянки по межах, що визначені у її Державному акті, а також просить визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, якою він фактично користується в натурі, а саме, 0,83 га і по межах, як погоджені із суміжними землекористувачами та зобовязати [PERSON] сільську раду вирішити питання щодо передачі йому у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування господарства в розмірі 0,61 га відповідно до раніше прийнятих рішень сільської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали повністю та надали пояснення аналогічні позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на місце спору виїхала комісія, яка винесла межі згідно Державного акту між сусідами, однак, позивач не погоджується із ними. Для врегулювання спору необхідно змінити конфігурацію земельної ділянки [PERSON], так як по кадастровій карті земельна ділянка [PERSON] проходить зі зміщенням. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у відповідачки [PERSON] є Державний акт на право власності на земельну ділянку. Про існуючий спір між сусідами відомо, виїжджала комісія сільської ради на місце, провели заміри, підготували технічну документацію щодо зміни конфігурації земельної ділянки [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що Державний акт [PERSON] був виданий у 2005 році, в той час проводилися заміри каблукою, однак, нічиєї земельної ділянки не захоплено, існуюча межа проходить між сторонами вже більше 60 років. Представник головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не зявився, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. Допитаний в судовому засіданні спеціаліст відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі [PERSON] пояснив, що при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] проводилася геодезична зйомка, погоджувалися межі суміжних землекористувачів, є акт погодження меж. Також пояснив, що провести зміну конфігурації земельної ділянки можлива за згодою її власника. У тому випадку, коли є пошкодження межових знаків їх можливо відновити згідно координат, вказаних у Державному акті. Таке відновлення може провести сертифікований землевпорядник, отримавши офіційно координати поворотних точок. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням від 25 червня 1997 року позивачу було передано у безоплатне особисте користування земельну ділянку загальною площею 0,60 га земельної ділянки. Рішенням [PERSON] сільської ради від 14 листопада 2003 року № 106/17-03 йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації та приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Тобто в судовому засіданні встановлено, що позивач не має права власності на земельну ділянку, якою він користується. Відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2336 га для ведення особистого селянського господарства, яка межує із позивачем, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 188673, який виданий на підставі рішення 8 сесії 4 скликання № 73-8/02 від 17 грудня 2002 року [PERSON] сільської ради Глибоцького району. Згідно п. 1.12 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» складання державного акту на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Встановлено, що позивач [PERSON] при проведенні робіт по виготовленню Державного акту відповідачки [PERSON] погоджував межі земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України № 6-84цс14 від 03.09.2014). Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач [PERSON] звернувся до суду з тих підстав, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, якою він користується було виявлено, що частину його земельної ділянки, незаконно приватизувала сусідка, так як її приватизована земельна ділянка по межах вказаних у Державному акті накладається частиною на його землю, яка перебуває у нього в користуванні. Тобто, що на даний час межі, вказані в Державному акті, не відповідають межам, які були погоджені при приватизації земельної ділянки. Доводи [PERSON] стосовно того, що він не може повною мірою користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки частина його гаража знаходиться на земельній ділянці відповідача, нічим не підтверджені. Доводи [PERSON] про необхідність відновлення межових знаків і відновлення меж земельної ділянки відповідно до Державного акту про право власності [PERSON] суд вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається із матеріалів справи таке відновлення, згідно публічної кадастрової карти України, було проведено представником сертифікованої фірми «Захід - Зем». Комісія рекомендувала, відповідачці [PERSON] для вирішення спору між сусідами змінити конфігурацію земельної ділянки, без зміни її площі, зокрема, замовити технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі зі зміною конфігурації з подальшим погодженням меж з сусідніми землекористувачами для вирішення спору. Як вбачається із пояснень представників [PERSON] сільської ради таку технічну документацію було виготовлено, однак, позивач [PERSON] не погоджується із межею, яка проходить між двома земельними ділянками. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.4.1 Інструкції про встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ та їх закріплення межовими знаками від 16.06.2010р. відновлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється при повній /частковій/ втраті в натурі /на місцевості/ межових знаків, їх пошкодження, а також при розгляді земельних спорів між власниками /користувачами/ суміжних земельних ділянок. Відповідно до положень ст.106 ЗК України обов'язок щодо визначення спільних меж, а саме ч.2 передбачено, що види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики. Окрім того ч.1 зазначеної статті власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно ст.152 ЗКУ держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Звертаючись до суду із позовом позивач просив відновити межі земельної ділянки відповідачки відповідно до Державного акту, однак, на думку суду позивач обрав неналежний спосіб захисту відновлення свого порушеного права. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками громадян, але органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж району містах, оскільки в силу статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст.12 ЗК України визначено, що до виключної компетенції міської ради у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності. У разі незгоди власників землі або землекористувачів із рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У пункті 4 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року No7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, за умови, якщо останні не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Судом встановлено, що предметом розгляду на сесії [PERSON] сільської ради зміна конфігурації земельної ділянки та погодження меж із суміжними землекористувачами не були, будь якого рішення з даного питання не приймалося. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом відновлення меж земельної ділянки, згідно меж вказаних у Державному акті не відповідає вимогам ст.16ЦК України та ст. 152 ЗК України, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Не підлягають, на думку суду, також позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на приватизацію земельної ділянки площею 0,83 га та зобовязання відповідача [PERSON] сільської ради вирішити питання щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки площею 0,61 га відповідно до раніше прийнятих рішень, так як вони є безпідставними та неналежним способом захисту порушеного права. Так, законодавством чітко врегульовано порядок приватизації земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін відповідач [PERSON] сільська рада не оспорює право позивача на приватизацію земельної ділянка, а тому суд вважає, що спір з даного питання відсутній, зазначене питання щодо регулювання земельних відносин відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та відповідно до вимог закону вирішується на пленарних засіданнях відповідних рад. На підставі наведеного, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 12, 106, 116, 118, 152, 158 ЗК України

Outcome: dismissed