Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва суду з даним позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] Позовні вимоги вмотивовані тим, що між сторонами укладено шлюб 5 лютого 2011. Під час шлюбу позивач 29.05.2013 року усиновив сина відповідача [PERSON], [INFO] та надав йому своє прізвище. Однак, як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, як наслідок, сторони припинили проживати однією сім'єю в лютому 2016 року, з того часу припинили підтримувати подружні стосунки, вести спільне господарство. Сім'я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам сторін. На примирення сторони не згодні. Просить суд розірвати шлюб, питання щодо зміни прізвищ не ставиться. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (суддя Малинников О.Ф.). Разом із тим, згідно розпорядження керівника апаріту Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2018 року №01-08-1557 та відповідного протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану судову справу розподілено на суддю Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В.(а.с.16-17). Ухвалою від 24.12.2018 року було прийнято до розгляду вказану справу та призначено у підготовче судове засідання на 21.01.2019 року на 9-30 год. Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив його задовольнити, зазначивши, що відповідач вже фактично створила нову сім»ю та вже народила дитину від іншого чоловіка. Він з відповідачкою дійсно не проживають з 06.02.2016 року і з того часу припинили і шлюбні відносини і ведення господарства. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони мають різні погляди на життя та взаємні сімейні обов»язки, постійні сварки призвели до того, що сторони поступово стали чужими людьми та втратили взаємопорозуміння та повагу один до одного. Відповідач в судовому засіданні визнала позов із наведених підстав. Зазначила, що у неї після того, як сторони почали проживати окремо і припинили шлюбні стосунки, склались фактичні шлюбні стосунки із іншим чоловіком від якого вже є спільна дитини. А з позивачем вона не проживає з 06.02.2016 року і вони не бажають збегірати відносини з огляду зазначені обставини. Намірів змінити прізвище на дошлюбне не виявила. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на ту обставину, що відповідачем визнано заявлені вимоги, суд вважає за можливе постановити рішення у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 05.02.2011 року у Архангельському територіальному відділі агентства ЗАГС Архангельської області зареєстрований шлюб про що зроблено актовий запис - №147 (а.с.7). Згідно свідоцтва про усиновлення, виданого 29.05.2013 року Архангельським територіальним відділом агентства ЗАГС Архангельської області, про що зроблений актовий запис №30, вбачається, що [PERSON] [INFO] усиновлений [PERSON] з наданням дитині прізвища - [PERSON], імені - [PERSON], по-батькові - [PERSON] (а.с.6). Сторони повідомили, що спору стосовно проживання та виховання дитини немає, за взаємною згодою сторін дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили проживати однією сім'єю, підтримувати подружні стосунки, вести спільне господарство відповідно до їх тверджень у даному судовому засіданні - з 06.02.2016 року. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін, які категорично заперечували проти надання строку для примирення. Наразі спорів про поділ спільного майна подружжя немає. Вимогами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За обставин, встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між вказаними сторонами, оскільки його збереження не відповідає інтересам ні позивача, ні відповідача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Однак, позивач не заперечував покласти судові витрати на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved