Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Вугледарський міський суд Донецької області з позовною заявою до відповідача ДП «ДВЕК» про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоровя на виробництві. Позовні вимоги мотивовані тим, що він працював 25 років 2 місяці 18 днів у шкідливих умовах праці з повним робочим днем під землею, а саме на вугледобувному підприємстві Відокремленому підрозділі «Шахта «Південнодонбаська №3 імені [PERSON]» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» з 01.12.1994 року по 30.03.2015 року. Весь час роботи на цьому підприємстві позивачу довелося працювати в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату в результаті чого він отримав професійне захворювання у вигляді попереково-крижової радикулопатії в стадії загострення зі значними статико-дінамічними порушеннями, стійким больовим синдромом парезом лівої стопи. Актом розслідування професійного захворювання від 03 червня 2015 року, підтверджується вина підприємства, а саме те що професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу. Висновком МСЕК від 10.06.2015 року, позивача визнано інвалідом ІІІ групи з втратою професійної працездатності 50%. Внаслідок фізичного впливу небезпечних і шкідливих умов праці пошкоджено здоровя позивача, чим йому завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» на свою користь моральну шкоду в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) гривень. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі та позивача, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала подавши письмові заперечення в яких вказала на недоведеність вини відповідача, та обізнаність позивача про умови праці та шкідливий характер роботи (а.с. 27 28). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, їх допустимість та належність, вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Позивач працював на вугледобувному підприємстві Відокремленому підрозділі «Шахта «Південнодонбаська №3 імені [PERSON]» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» тривалий час більше 25 років з 01.12.1994 року по 30.03.2015 року (а.с. 5-7). В наслідок тривалого впливу негативних умов праці отримав професійне захворювання у вигляді попереково-крижової радикулопатії в стадії загострення зі значними статико-дінамічними порушеннями, стійким больовим синдромом парезом лівої стопи. Захворювання сталося з вини підприємства, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 червня 2015 року. Висновком МСЕК від 10.06.2015 року, позивача визнано інвалідом ІІІ групи з втратою професійної працездатності 50% (а.с. 8-16). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок тривалого негативного впливу підвищеної вологості повітря та його рухомості, недосконалості технологічного процесу, незабезпеченості проти радикулітними поясами пошкоджено здоровя позивача, чим йому завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов так як він змушений звільнитися з роботи, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя і постійного лікування для підтримання свого здоровя і боротися з захворюванням. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача так як заподіяння моральної шкоди є очевидним без спеціальних знань в області медицини, а вина підприємства та причинний звязок встановлено актом розслідування професійного захворювання (а.с. 8). Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною і не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності та групі інвалідності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки професійних захворювань, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, з урахуванням сталої судової практики, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 15000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Пунктом 2 частини 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що витрати на правову допомогу належать до витрат, повязаних з розглядом судової справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем була отримана правова допомога, за яку він сплатив 800 гривень, що підтверджується договором про надання юридичних послуг, розрахунком суми оплати за надану правову допомогу адвокатом та квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 які необхідно стягнути з відповідача (а.с. 18-20). Стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь держави. На підставі вищевикладеного ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial