Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Міської ради м. Кропивницького, КП «Правник» про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання за позивачем права власності. В обґрунтування позову вказав, що постановою Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 405/8534/16-ц встановлено незаконність рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.07.1990 року та виданого на його підставі ордеру № 17 від 25.07.1990 року, за яким відповідачами та [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS] , хоч позивач також мав право на приватизацію як член їх сім`ї. Також судом касаційної інстанції було встановлено, що позивач вселився у спірну квартиру 20.01.1990 року і проживав там до 1994 року. Так, у 1986 році було видано ордер на вказану квартиру, в якому значився позивач, однак рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.07.1990 року позивача було виключено зі складу членів сім`ї [PERSON] та видано ордер № 17. Вказав, що і раніше звертався до суду з подібним позовом, однак склад учасників та його підстави відрізняються від цього, оскільки підставою даного позову є встановлений судом факт незаконності позбавлення позивача права на приватизацію, що свідчить про наявність у позивача права на участь у приватизації вказаної квартири. Також зазначив, що позовна давність не поширюється на вимогу про визнання правового акту органу місцевого самоврядування, яким порушено його права. За таких обставин просить: визнати недійсним розпорядження керівника органу приватизації Кіровоградської міської ради від 13.02.2009 року № 48219; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13.02.2009 року, а саме на квартиру [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності від 25.03.2009 року на вказану квартиру за відповідачами та [PERSON] ; визнати за позивачем право на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою від 20.07.2020 року заяву позивача [PERSON] про розгляд справи у порядку загального позовного провадження задоволено, здійснено перехід з розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Ухвалою від 28.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з ЖЕО № 2 Міської ради міста Кропивницького ордер про надання службового житлового приміщення по [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Ленінської районної ради та її виконавчого комітету від 19.02.1986 року № 76 «Про надання квартир громадянам району». 07.08.2020 року представник відповідача Міської ради міста Кропивницького подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що 11.02.2009 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до органу приватизації із заявою щодо приватизації спірної квартири, до якої додали необхідні документи, а 13.02.2009 року орган приватизації видав спірні розпорядження та свідоцтво про право власності у відповідності до вимог чинного на той час законодавства. Також зазначив, що позивач попустив строк позовної давності. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 11.08.2020 року також подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та зазначила, що необхідною умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання особи у відповідному житлі. Так, 11.02.2009 року [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулася до органу приватизації із заявою про передачу у приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] . До даної заяви було додано довідку про склад сім`ї, згідно якої у спірній квартирі були прописані лише заявники. Відтак, розпорядження керівника органу приватизації від 13.02.2009 року, яким задоволено заяву [PERSON] щодо приватизації квартири прийняте у відповідності до вимог законодавства. Також зазначила, що позивач неодноразово звертався до суду з подібними позовними вимогами в тому числі про визнання недійсними розпорядження органу приватизації від 13.02.2009 року та свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2009 року, зокрема в рамках цивільної справи № 405/6504/15, у задоволенні яких йому було відмовлено. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. 17.08.2020 року позивач подав до суду відповідь на відзиви на позовну заяву, в якій вказав, що він постійно проживав у спірній квартирі на момент подачі заяви про приватизацію, що підтверджується відповідними судовими рішеннями у справах № 22-ц/1190/430/12 та № 405/8534/16-ц. Також зазначив, що він дійсно неодноразово звертався до суду з приводу спірних правовідносин, в тому числі про визнання недійсними розпорядження органу приватизації від 13.02.2009 року та свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2009 року, однак підстави позову та склад учасників відрізняється від даного позову. 25.08.2020 року представник відповідача Міської ради міста Кропивницького подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказав, що позивач не довів своїх прав на спірне житло, а тому орган приватизації не маючи права відмовити мешканцям квартири правомірно виніс оскаржуване розпорядження та видав оскаржуване свідоцтво про право власності. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 02.09.2020 року подала до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в яких вказала, що позивач не довів своїх прав на спірне житло. При цьому, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 405/8534/16-ц як на підтвердження факту незаконності рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.07.1990 року та виданого на його підставі ордеру № 17 від 25.07.1990 року вважає безпідставними, оскільки дані рішення та ордер судом не скасовані та являються чинними. При цьому, позивач неодноразово звертався до суду з ідентичними позовними вимогами та підставами позову. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та пояснили, що позивач все життя проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У 1986 році на спірну квартиру було видано ордер на всіх членів сім`ї, в якому були вказані позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також їх сестри [PERSON] , [PERSON] та мати [PERSON] . При цьому, позивач відбував покарання, однак права на житло не втратив. Проте у 1990 році незаконним рішенням міської ради позивача було виключено з вказаного ордеру та видано новий ордер на спірну квартиру, який також є незаконним. При цьому, даний ордер не скасований. Вказали, що до позовних вимог позовна давність не застосовується. Вважають, що під час приватизації спірної квартири у 2009 році потрібно було керуватися ордером 1986 року, а не 1990 року. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Міхальова В.В. у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що спірна квартира була приватизована у відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначили, що позивач відсутній у списку співвласників в ордері 1990 року. Вважають, що позивач пропустив строк позовної давності. Також вказали, що позивач неодноразово звертався до суду з подібними позовними вимогами, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі. Представник відповідача Міської ради міста Кропивницького 27.01.2021 року подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача КП «Правник» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Кіровограда від 19.02.1986 року № 76 «Про надання квартир громадянам району» погоджено спільне рішення адміністрацій та профкомів підприємств і організацій району про надання квартир громадянам згідно додатків 1 та 2 списку на надання житлової площі громадянам району, серед яких, [PERSON] , прибиральниці ЖЕII, та її багатодітній сім`ї, до складу якої входять: позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , була надана житлова площа за адресою: [ADDRESS] (службова) (т. 1, а.с. 11-12). При цьому, як вбачається з відповідей КП «ЖЕО № 2» МРМК від 31.08.2020 року № 487 та від 05.01.2021 року на ухвалу суду від 23.11.2020 року про витребування доказів ордер на квартиру [ADDRESS] від 19.02.1986 року не зберігся (т. 1, а.с. 246; т. 2, а.с. 46-47). На час прийняття рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Кіровограда № 76 від 19.02.1986 року позивач [PERSON] був засуджений за частиною третьою статті 81 КК УРСР до 10 років позбавлення волі та як вбачається з довідки № 060501 від 20.01.1990 року після відбуття покарання повинен прибути до місця проживання за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 210). За заявою [PERSON] рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів Кіровоградської області від 18.07.1990 року № 389 «Про часткову зміну рішень Ленінського райвиконкому від 19.02.1986 року № 76 та від 18.06.1986 року № 288 про надання квартир громадянам [PERSON] , [PERSON] » встановлено, що син [PERSON] позивач [PERSON] та друга дочка [PERSON] в надану їх матері службову квартиру [ADDRESS] , житловою площею 48,36 кв. м., не вселялись, а проживають і прописані на житловій площі колишнього чоловіка (їх батька) за адресою: [ADDRESS] , де забезпечені житлом по середній нормі, ухвалено виключити їх із складу сім`ї матері; рахувати склад сім`ї громадянки [PERSON] із 5 осіб: дочка [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . На підставі даного рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради 25.07.1990 року [PERSON] видано ордер № 17 на службове житлове приміщення -квартиру [ADDRESS] із сім`єю із 5 чоловік, а саме: дочкою [PERSON] , сином - Підопригор [PERSON] ,\~сином\~ [PERSON] , сином - [PERSON] (т. 1, а.с. 9; т. 2, а.с. 90). Вироком Кіровоградського обласного суду від 16.11.1994 року [PERSON] який проживав за адресою: [ADDRESS] , засуджено до 15 років позбавлення волі, а згідно довідки Кіровоградської ВК № 6 від 28.02.2009 року № 00739 після відбуття покарання він повинен прибути до свого місця проживання за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 211, 212). 11.02.2009 року [PERSON] разом з відповідачами Підопригор [PERSON] ,\~ [PERSON] та [PERSON] звернулася до органу приватизації із заявою про оформлення передачі у приватну спільну часткову власність квартири за адресою: [ADDRESS] , яку вона займає разом із членами своєї сім`ї (т. 1, а.с. 77). Згідно довідки КП «ЖЕО № 2» Кіровоградської міської ради, доданої до заяви, за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] та відповідачі Підопригор [PERSON] ,\~ [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 78). В подальшому, розпорядженням № 48219 органу приватизації Кіровоградської міської ради від 13.02.2009 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідно до якого зазначена квартира належить на праві власності\~в рівних\~частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 75-76, 97). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2009 року № 2272796 право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 98). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.06.2019 року Кропивницький міським відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у Кіровоградській області (т. 1, а.с. 101). У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Кіровоградської міської ради, КП «Правник», третя особа ОКП «Кіровоградське ООБТІ», в якому просив: визнати недійсним розпорядження керівника органу приватизації Кіровоградської міської ради від 13.02.2009 року № 48219; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13.02.2009 року, видане Кіровоградською міською радою на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] ; скасувати у державному реєстрі реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] реєстраційний номер 26545264, номер витягу 22272796 від 25.03.2009 року; зобов`язати Кіровоградську міську раду виділити недодану житлову площу. Постановою Верховного Суду від 23.04.2018 року у справі № 405/6504/15-ц рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 04.10.2016 року про відмову у задоволенні даного позову залишено без змін (т. 1, а.с. 140-143). 17.01.2020 року позивач [PERSON] подав до Верховного Суду заяву про перегляд вказаного судового рішення, однак ухвалою від 16.03.2020 року йому було відмовлено (т. 1, а.с. 149-150, 153-154). В подальшому, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.05.2020 року аналогічну заяву [PERSON] було повернуто (т. 1, а.с. 155-156). Крім того, у грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з іншим позовом, в якому просив скасувати рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.07.1990 року № 389; визнати недійсним ордер від 25.07.1990 року № 17, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.07.1990 року\~№ 389. Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 405/8534/16-ц рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вказаного позову були змінені шляхом зміни їх мотивувальної частини. Так, у цій постанові вказано, що рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів Кіровоградської області від 18.07. 1990 року № 389, на підставі якого було внесено зміни до ордера, не відповідає вимогам закону, який регулює спірне питання. При цьому, у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності (т. 1, а.с. 15-27). Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, сільської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі\~\~ордера\~\~на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Частиною першою\~статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до пунктів 2, 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, чинного на момент приватизації, передачі у власність громадян підлягали квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Згідно з пунктами 18, 20, 21, 23 вказаного Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення, у якій вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Отже, право фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об`єкті приватизації. Підставою набуття права приватизації житла є постійне проживання у ньому на умовах найму. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року в справі № 664/121/19. Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки ордер № 17 на квартиру [ADDRESS] , виданий [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і позивач у ньому не значиться та на момент приватизації не був зареєстрований у даному житловому приміщенні, то він не може бути визнаний наймачем квартири в розумінні статті 71 ЖК України, а відповідно на нього не розповсюджуються положення статті 73 ЖК України. Доводи позивача про те, що на підставі рішення Ленінської районної ради народних депутатів м. Кіровограда від 19.02.1986 року № 76 позивач отримав право на проживання у квартирі [ADDRESS] і на свою частку в цій квартирі, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 18.07.1990 року № 389 його виключено зі складу сім`ї наймача [PERSON] , так як він проживав та був зареєстрований за іншою адресою (у квартирі [ADDRESS] ), а у спірну квартиру не вселявся. Посилання позивача на те, що постановою Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 405/8534/16-ц встановлено незаконність рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.07.1990 року та виданого на його підставі ордеру № 17 від 25.07.1990 року суд також не бере до уваги, оскільки дані правові акти чинні та у встановленому законом порядку не скасовані. Більш того, у відповідності до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. При цьому, належних та допустимих доказів того, що позивач вселився до спірної квартири в якості особи, яка отримала право на квартиру згідно з ордером виданим його матері [PERSON] , позивачем не надано. Так само позивачем не доведено факту його постійного проживання у спірній квартирі на момент її приватизації. Посилання позивача на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2012 року у справі № 1190/430/12, є безпідставним, оскільки судом у даному рішенні було лише встановлено, що позивач за згодою всіх співвласників вселився до квартири [ADDRESS] у квітні 2009 року (т. 1, а.с. 43-44), тобто вже після приватизації спірної квартири. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання розпорядження керівника органу приватизації Кіровоградської міської ради від 13.02.2009 року № 48219 та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2009 року недійсними. Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності від 25.03.2009 року на вказану квартиру за відповідачами та [PERSON] та визнання за позивачем права власності на 1/4 частину даної квартири як похідних позовних вимог. Щодо заяви\~представника відповідачів\~про закриття\~провадження у\~справі,\~поданої до\~суду 11.08.2020\~року,\~слід вказати,\~що згідно\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~255\~ЦПК України\~суд своєю\~ухвалою закриває\~провадження у\~справі,\~якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] неодноразово звертався до суду з позовами, пов`язаними із визнанням за ним права власності та права користування спірною квартирою (справи № 1190/430/12, № 405/6504/15-ц, № 405/8534/16-ц, 405/1468/18). Однак, предмет та підстави позову, а також склад сторін у цих спорах відрізняються від даної справи, а тому підстави для закриття провадження у справі з цих причин відсутні. Щодо заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, поданої до суду 11.08.2020 року, слід вказати, що виходячи з вимог\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed