Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ПАТ «СК «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.05.2016 року у м. Вінниці по вул. Пирогова внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем марки «DACIA Logan», д.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], позивачу було завдано шкоди, а саме: пошкоджено належний йому автомобіль марки «MAZDA», д.н. [NUMBER], вартість матеріального збитку становить 11 074,99 грн. Вищевикладені обставини встановлено постановою апеляційного суду Вінницької області від 11.05.2018 року у цивільній справі №127/9950/17 за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК» ПЗУ Україна», треті особи без самостійних вимог - [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди. Транспортний засіб, яким керував відповідач [PERSON], застрахований в ПАТ «СК «Країна», про що свідчить виданий відповідний поліс. А тому, позивач звернувся до відповідача ПАТ «СК «Країна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи (вх.№3192 від 23.05.2016 року), на яку 26.07.2017 року отримав відповідь, що здійснюючи перевірку наведених обставин у повідомленні про подію, страховою компанією виявлено, що позивачем не додано документів, відповідно до яких встановлена вина [PERSON] Натомість позивач стверджує, що винуватцем ДТП є саме відповідач [PERSON], а тому відповідачі в солідарному порядку повинні відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 11 774,99 грн., яка складається з: вартості матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору позивачу як власнику автомобіля марки «MAZDA», д.н. [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, що складає 11 074,99 грн., в тому числі ПДВ, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» №353Е-05/16 від 31.05.2016 року, а також витрат на проведення вказаного автотоварознавчого дослідження, що складає 700 грн. Окрім того, позивач стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральної шкоди, оскільки у зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу позивач переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у зв'язку з неможливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля тощо. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн. та вважає, що остання також підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.35), своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив не скористався. Представник відповідача ПАТ «СК «Країна» за довіреністю Богуш М.Є. до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак від останнього 11.10.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити у повному обсязі (а.с.52-54). Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що станом на 15.05.2016 року позивач являвся власником автомобіля марки «MAZDA», д.н. [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.21), цивільно-правова відповідальність якого на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна», що сторонами не заперечувалось. 15.05.2016 року у м. Вінниці по вул. Пирогова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MAZDA», д.н. [NUMBER], під керуванням позивача та автомобіля марки «DACIA Logan», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «СК «Країна» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8166026 від 13.05.2016 року (а.с.9). Згідно п.33.2. ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. За результатами зазначеної дорожньо-транспортної пригоди її учасниками було вирішено скористатись правом, визначеним п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів та їх пошкодження (а.с.37). В графі «Мої зауваження» учасники дорожньо-транспортної пригоди зазначили, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля марки «DACIA\~Logan»,\~д.н.\~[NUMBER], [PERSON], про що свідчать підписи сторін у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду. Вказане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на разі є чинним, у судовому порядку не оскаржене та не скасоване. А тому, з огляду на вищевикладене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене водіями (європротокол) - це бланк спеціально розробленої форми, використання якого дає право оформляти ДТП без участі представників ДПС, при цьому заповнений бланк європротоколу є документальним підтвердженням факту ДТП і є аналогом довідки ДПС. Вищевикладені висновки також знайшли своє відображення у постанові апеляційного суду Вінницької області від 11.05.2018 року у цивільній справі №127/9950/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «СК» ПЗУ Україна», треті особи без самостійних вимог - [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди (а.с.5-7). Окрім того, змістом вказаної постанови встановлено, що саме [PERSON] є особою, яка визнала свою вину у вчиненні ДТП, при цьому вина [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди є недоведеною. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору. Як вбачається з матеріалів справи 23.05.2016 року позивач звернувся до відповідача ПАТ «СК «Країна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи (вх.№3192 від 23.05.2016 року). І лише 03.07.2017 року, тобто більше ніж через рік, позивач звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.38), на що позивачем було отримано лист від відповідача ПАТ «СК «Країна» про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв'язку з тим, що відповідно до п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу,але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності до закону. Оскільки, до наданої позивачем заяви на виплату страхового відшкодування від 03.07.2017 року не додано документів, відповідно до яких встановлена вина особи, відповідальність якої застрахована в ПАТ «СК «Країна» підстав для виплати страхового відшкодування не має (а.с.40). Суд не погоджується з відмовою страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування з підстав, передбачених п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вина відповідача [PERSON] підтверджується змістом повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом) від 15.05.2016 року, згідно якого [PERSON] свою вину у скоєному визнав повністю та не потребує доведенню у встановленому законом порядку. Що ж стосується думок та доводів відповідача ПАТ «СК «Країна» про те, що, оскільки, [PERSON] не було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, то підстав для виплати страхового відшкодування не має, взагалі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до примітки ст.124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте не звільняє страховика від виплати страхового відшкодування. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач лише 03.07.2017 року, тобто більше ніж через рік, звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування, що унеможливлює виплату страхового відшкодування на підставі п.п.37.1.4. п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка гласить, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). А тому, з огляду на вищевикладене підстав для стягнення матеріальної шкоди з відповідача ПАТ «СК «Країна» суд не вбачає, в той час як згідно з законом така шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем [PERSON], в результаті неправомірних дій якого позивачу було спричинено шкоду. Разом з тим, суд не погоджується із розміром матеріальної шкоди пред'явленої позивачем до стягнення з наступних міркувань. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, п.п.2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Отже, збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, яка не є платником цього податку збитки у вигляді ПДВ не виникають, а тому не можуть включатись до складу витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля. При цьому, зважаючи на право потерпілого на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права вимоги як у деліктному, так і договірному зобов'язанні, суд приходить до висновку, що у випадку обрання потерпілим права вимоги у договірному зобов'язанні - відшкодування ПДВ здійснюється у порядку, передбаченому спеціалізованим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ж обрання потерпілим права вимоги у деліктному зобов'язанні - відшкодування вказаної частини збитків здійснюється особою, яка завдала шкоди, на загальних підставах, за умови, що збитки у вигляді ПДВ виникли саме при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» №353Е-05/16 від 31.05.2016 рокувартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору позивачу як власнику автомобіля марки «MAZDA», д.н. [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, що складає 11 074,99 грн., в тому числі ПДВ (а.с.11-19). З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи в суді автомобіль позивача відремонтовано та відчужено іншій особі, проте належних та допустимих доказів, хто здійснював ремонтні роботи, чи є вказана фізична/юридична особа платником податку на додану вартість позивачем не надано. Суд звертає увагу, що у висновку експертного автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» №353Е-05/16 від 31.05.2016 рокувартість матеріального збитку включає в себе податок на додану вартість, тоді як вартість матеріального збитку без урахування ПДВ згідно вищезазначеного дослідження не зазначено, а відтак, суд, зважаючи на розмір основної ставки ПДВ, яка згідно п.п. «а» п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України становить 20 відсотків, дійшов обґрунтованого висновку, що вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля марки «MAZDA», д.н. [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди в цінах на час виконання даного дослідження без врахування ПДВ складає 8 860,00 грн. (11 074,99 грн. - 20% = 8 860,00 грн.) А тому, з огляду на вищевикладене, визначаючи розмір матеріальної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження транспортного засобу, суд вбачає за необхідне виходити із вартості матеріального збитку без врахування ПДВ, що становить 8 860,00 грн., згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» №353Е-05/16 від 31.05.2016 року, оскільки стороною позивача не надано доказів здійснення ремонтних робіт автомобіля платником податку на додану вартість. Що ж стосується вимог позивача про відшкодування витрат на проведення оцінки майна із визначення вартості матеріального збитку автомобілю, то, дійсно, такі витрати знаходяться в причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, оскільки саме висновком експертного автотоварознавчого дослідження встановлено суму матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП транспортному засобу, а тому в силу п.1 ч.2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України такі витрати відповідно до закону підлягають відшкодуванню. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу понесення зазначених витрат у відповідному розмірі, а відтак в задоволенні останніх слід відмовити у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, про що зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Так, дійсно, як свідчать матеріали справи, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях у зв'язку із фактичним пошкодженням майна та переживаннях щодо відшкодування спричиненої шкоди. Відсутність автомобіля суттєво змінило та погіршило нормальний уклад життя позивача та його сім'ї. Тому, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 2 000,00 гривень, яка підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON] Суд звертає увагу, що відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Тобто, відшкодування моральної шкоди спеціальним законом передбачено лише в разі коли потерпілий зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. В інших випадках моральна шкода не відшкодовується, а тому вимоги позивача до страховика в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial