Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Департамент адміністративних послуг та споживаного ринку Харківської міської Ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів та інших осіб, що мешкають з ними, з квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 16 грудня 2016 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В., реєстровий номер 1951. Право власності зареєстровано за [PERSON] у встановленому законом порядку. Станом на час укладення договору купівлі-продажу в квартирі були зареєстровані та мешкали [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після укладення договору купівлі-продажу зареєстровані особи зняти з реєстрації на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», але продовжували незаконно мешкати в квартирі, яка їм не належить. 20.06.2017 року [PERSON] направлені відповідачам листи з вимогами про виселення в строк до 01 липня 2017 року, але вимоги не виконані, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені завчасно, належним чином, до суду надійшла заява про можливість розгляду справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час, місце розгляду справи повідомлені, судові повістки отримали, заперечень або відзиву не надали. Від [PERSON] надходили заяви про відкладання розгляду справи через перебування [PERSON] у відрядженні в іншій країні, доглядом [PERSON] за неповнолітнім сином через тимчасову хворобу, але документів, на підтвердження цих обставин суду не надано. В подальшому [PERSON] просила відкласти розгляд справи через пред'явлення позову про розірвання шлюбу між нею і [PERSON] 27.03.2018 р. та відсутність фактичного місця проживання, крім адреси квартири, з якої позивач просить виселити відповідачів. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. За договором купівлі-продажу від 16.12.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В., позивач [PERSON] купила у [PERSON] [ADDRESS]. За довідкою № 920, виданої 04.03.2017 р. дільницею № 43 КП «Жилкомсервіс» на теперішній час в квартирі ніхто не зареєстрований. Як вбачається з позовної заяви в квартирі залишилися проживати [PERSON], [PERSON], [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що квартира раніше належала [PERSON]-відповідачу по справі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою Е.В. 24.04.2009 р. За договором позики [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти. Дружина позичальника дала згоду на укладання та підписання цього договору 03.02.2014 р., який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у іпотекодавця ([PERSON].), укладено іпотечний договір. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.09.2015 р. частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа-Жовтневий районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації. Звернуто стягнення на нерухоме майно-квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого надано право [PERSON] укласти такий договір за ціною, яка встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності та на умовах, визначених на власний розсуд і здійснити всі необхідні дії. В задоволенні іншої частин вимог відмовлено. З 16.12.2016 р. власником квартири є [PERSON] Поняття права власності визначено законодавцем у ч. 1 ст. 316 ЦК України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 383 ЦК України, статтями 150, 156 ЖК УРСР визначено, що власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Таким чином, позивач, як новий власник квартири [ADDRESS], в силу ст. 391 ЦПК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майно , вправі в порядку захисту свого права власності вимагати виселення відповідачів. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2). Тобто зазначена норма права містить такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника та проживати разом з ним. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачі не є членами сім'ї власника, тому на них не розповсюджуються вимоги ст. 405 ЦК України. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування жилим приміщенням та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності , отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цим жилим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON], як власник квартири жодних усних чи письмових домовленостей та правочинів щодо проживання відповідачів у спірній квартирі не укладала. Згідно ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Оскільки власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, тому маються підстави для виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншими членами їх сім'ї з [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів, тому як позивач [PERSON] звільнена від сплати цього виду судових витрат за п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved