Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідачаТернопільської міської ради з вимогами про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 липня 2006 року ним укладено договір дарування житлового будинку в [ADDRESS] реєстровий номер 653. На підставі цього договору дарування [PERSON] зареєструвала право власності на вищевказане майно в Зборівському РБТІ. Однак, рішенням Зборівського районну суду від 20 липня 2011 року договір дарування житлового будинку від 24.07.2006 року (реєстровий номер 653), витяг з реєстру права власності на цілу частину будинковолодіння в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] визнано частково недійсним та рішенням Зборівського районну суду 16 вересня 2015 року визнано недійсним та скасовано рішення Кобзарівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області №35 від 25 листопада 2005 року «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] , визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , видане Кобзарівською сільською радою 05 червня 2006 року на ім`я [PERSON] , визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 24 липня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в нотаріальному реєстрі за №653. Рішенням Зборівського районного суду від 25 вересня 2018 року скасовано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстраційний номер майна 18254979, тип майна: домоволодіння, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , номер запису 32 в книзі:1 на право приватної власності в частці 1/1 за [PERSON] , дата прийняття рішення 22.03.2007 р. дата внесення запису 22.03.2007 р. на підставі договору дарування, ВЕА №054290, 24.07.2006, приватний нотаріус Зборівського районного нотаріального округу Боднарчук О.І. за реєстром №653. Однак, позивач не може як власник укласти договори по обслуговуванню житлового будинку так як за ним не зареєстровано право власності, тому просить врахувати, що дане будинковолодіння є колгоспним двором на яке мають право всі особи, що проживали в ньому станом на липень 1991 року, тобто він, його дружина [PERSON] , дочки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки всі члени двору, за виключенням [PERSON] , подали заяви та не відмовляються від своїх часток в його користь так як не бажають ділити майно на всіх членів двору, тому просить визнати за ним право власності на 4/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресом [ADDRESS] . В суді позивач підтвердив обставини, які зазначені в позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги визнає, заперечень немає. Суд,\~в силу\~ч.3\~ст.211\~ЦПК України,\~вважає за\~можливе розглянути\~дану справу\~за відсутності\~представника відповідача. Дослідивши та\~оцінивши докази\~у справі,\~суд встановив: 24 липня 2006 року, позивачем укладено договір дарування житлового будинку в [ADDRESS] реєстровий номер 653. На підставі цього договору дарування [PERSON] зареєструвала право власності на вищевказане майно. Рішенням Зборівського районну 20 липня 2011 року суду договір дарування житлового будинку від 24.07.2007 року (реєстр 653), витяг з реєстру права власності на цілу частину будинковолодіння в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] визнано частково недійсним. Згідно рішення Зборівського районного суду від 16 вересня 2015 року, визнано недійсним та скасовано рішення Кобзарівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області №35 від 25 листопада 2005 року «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , видане Кобзарівською сільською радою 5 від червня 2006 року на ім`я [PERSON] та договір дарування житлового будинку від 24 липня 2006 року, укладений між [PERSON] та Заборським Михайлом Рішенням Зборівського районного суду від 25 вересня 2018 року справа № 599/744/18 скасовано право власності зареєстроване на [PERSON] . Дані обставини встановлені рішенням Зборівського районного суду від 20 липня 2011 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2011 року, оригінал якого знаходиться при матеріалах цивільної справи №2-3/11, зокрема, з встановлених обставин даної справи, на теперішній час житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , є колгоспним двором на яке позивач має право та всі особи, що проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року, тобто позивач, дружина позивача [PERSON] , дочки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року вказані вище особи були членами колгоспного двору. Крім цього, даним рішенням визнано право власності за [PERSON] на 1/5 частину будинковолодіння в [ADDRESS] та визнано право власності за [PERSON] на 1/5 частину будинковолодіння в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до приписів ст.ст.120, 123 ЦК України ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить всім його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ч.2ст.9 Закону СРСР « Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року №885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом РСР «Про власність в СРСР» застосовуються з дня введеніія в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, передбачено та роз`яснено судам, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.392 ЦК України Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Сторони між собою взаємно визнають право власності на майно. За таких обставин, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: partial