Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] Перечинського району Закарпатської області в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] Перечинського району з належними до нього господарськими будовами та спорудами. У подальшому спадщину за батьком прийняв його брат - [PERSON], який помер [INFO] року. Заповіту його брат не залишив. Він, у свою чергу, прийняв спадщину за покійним [PERSON], оскільки проживав разом з ним на день смерті такого та на даний час продовжує проживати у спадковому будинку. Більше спадщину за братом ніхто не прийняв, так як їх мати [PERSON] померла ще 24 жовтня 1996 року. З метою оформлення права на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району у судове засідання також не з'явився, подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає повністю. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що власником домогосподарства, яке знаходиться у [ADDRESS] Перечинського району Закарпатської області був [PERSON], який помер [INFO] року. Також встановлено, що на час смерті [PERSON] у даному будинку був зареєстрований та фактично проживав [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району №197 від 04 лютого 2015 року. Отже, [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) вважався таким, що прийняв спадщину у вигляді даного житлового будинку, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння даним спадковим майном, а інших спадкоємців не було. Разом з цим встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане виконкомом Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 16 листопада 1999 року, актовий запис №42. Крім цього встановлено, що на момент смерті [PERSON] з ним фактично проживав та був прописаний його брат - позивач [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області №198 від 04 лютого 2015 року. Також, з довідки Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області №217 від 11 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем будинку за адресою [ADDRESS] Перечинського району Закарпатської області, де фактично на даний час проживає. Таким чином, позивач [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] Перечинського району Закарпатської області, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а інших спадкоємців не було. Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори №27/01-16 від 27 лютого 2015 року, позивачу [PERSON] було відмовлено в оформленні даної спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний житловий будинок [ADDRESS] Перечинського району Закарпатської області. Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце,коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.530 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст.548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], оскільки протягом шести місяців після смерті останнього фактично вступив в управління та володіння даним спадковим майном, однак у нього існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved