Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою 07.08.2020 року, в якій просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 840,80 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23.11.2013 року між сторонами було укладено шлюб, який 31.05.2017 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати з нею. Вона вихованням та матеріальним утриманням сина займається самостійно. Після того, як відповідач покинув сім`ю, він припинив цікавитись, своєю дитиною, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. 27.01.2016 року рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку і до досягненням повноліття. Однак, відповідач аліменти не сплачує. Саксаганським відділом ДВС у м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області проведено ряд виконавчих дій в рамках з примусового виконання виконавчого листа №2/215/481/16 від 27.01.2016 року, а саме: 11.06.2016 відкрито виконавче провадження; 19.09.2016 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження до погашення заборгованості зі сплати аліментів; 05.05.20118 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів; 05.05.2018 р. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та про встановлення обмеження у прав користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної; 05.05.2018 р. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла з грудня 2015 р. по 01.06.2020 р. складає 105 071, 61 грн., що підтверджує ухилення відповідача від свого обов`язку по утриманню дитину. Відповідно до довідки Відповідач не займається вихованням дитини, садочок не відвідував, у батьківських зборах участі не брав, його здоров`ям не цікавиться, за адресою мешкання дитини не з`являється, що підтверджується довідками КЗ «Навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад комбінованого типу - загальноосвітня школа І ступеня №128» КМР, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 КМР №1024 від 26.06.2020 р. та Актом №91 від 16.06.2020 р. за місцем реєстрації. Позивач зверталась з письмовими вимогами до відповідача щодо виконання ним батьківських обов`язків та погашення заборгованості, однак вони залишені без виконання. 24.07.2020 р. позивач звернулась до відділу реєстрації проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради з заявами про зняття з місця проживання сина та про реєстрацію місця проживання, але їй було відмовлено, оскільки відсутня письмова згода батька дитини. Однак відповідач самоусунувся від виховання сина, не відвідує його, не спілкується з ним, аліменти не сплачує та будь-якої іншої допомоги не надає, не дбає про духовний , моральний та фізичний розвиток сина, не надає коштів на лікування. Оскільки вказані обставини в їх сукупності, на переконання позивача, є свідченням свідомого та умисного усунення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, у зв`язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх дітей, вона просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 22.09.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.48). Ухвалою суду від 07.12.2020 року, постановленою на місці, підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду ( а.с.63, п.8 журналу с/з). Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Представник третьої особи [PERSON] просила розгляд справи просить провести за її відсутності у зв`язку, при винесенні рішення суду покладається на розсуду суду. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи в загальному позовному провадженні, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Враховуючи вище викладене та строки розгляду справи передбачені ст. 210 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю сторін за наявними письмовими матеріалами справи. Ухвалою суду від 19.10.2020 року за клопотанням позивача витребувано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 56). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , а.с. 18), який розірвано 24 січня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 18). Від шлюбу у сторін є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 15). Факт батьківства не оспорюється. Рішенням Тернівського районного суду м. Крвиого Рогу Дніпроптеровьсокї області від 31.05.2017 року №215/5064/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 19). Як, вказувала позивач малолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні, [PERSON] не з`являється за вказаною адресою з 2015 року, що підтверджується Актом складеним зі слів сусідів та затвердженого, голова квартального комітету №1 (а.с. 34). Як слідує з довідки КЗ «Навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад комбінованого типу - загальноосвітня школу І ступеня №218» Криворізької міської ради №84 від 12.06.2020 року з період часу з 22.09.2016 року по червень 2020 року батько [PERSON] , [PERSON] не відвідував сина в дошкільному закладі, батьківські збори не не відвідував, не спілкувався з педагогами та адміністрацією закладу (а.с. 31). З довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради №1024 від 26.06.2020 року вбачається, що [PERSON] знаходиться під наглядом у центрі та мати [PERSON] завжди відвідує лікарів під час захворювань дитини, щорічних профілактичних оглядів, проведення профщеплень. Рекомендації виконує сумлінно (а.с. 33). Відповідно до виконавчого листа, виданого на підставі рішення Тернівського районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №215/6629/15-ц (2/215/481/16) від 27.01.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11.05.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/215/481/16 від 27.01.2016 року. Під час примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем було винесено 19.09.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 23), 05.05.2018 р. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду (а.с. 24) та 05.05.2018 року постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 26), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 27). Згідно з розрахунком державного виконавця Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ на підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини щомісяця на утримання сина [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] згідно виконавчого листа №2/12/481/16 від 27.01.2016 року заборгованість [PERSON] за період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року складає 82 327,11, за період з 16.12.2015 р. по 17.04.2018 р. 36080,60 грн., за період з 01.11.2019 р. по 01.06.2020 . - 22 690,50 грн., а всього заборгованість станом на 01.06.2020 року складає 105 017,61 грн. (а.с. 28, 29, 30). Згідно Акту обстеження умов проживання від 08.10.2020 року за адресою: [ADDRESS] , умови проживання: в будинку чисто, прибрано, є усі необхідні комунальні послуги, окрема дитяча кімната, в холодильнику достатня кількість продуктів харчування. Для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови для проживання: окреме спальне місце, шафа для одягу, стіл для навчання, є достатня кількість одягу та взуття (а.с. 52). Таким чином, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу [PERSON] самостійно займається вихованням сина [PERSON] його матеріальним забезпеченням, навчанням, здоров`ям дитини та позбавлена можливості у зміні місця реєстрації дитини через відсутність згоди відповідача (а.с. 38/41). Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його неповнолітньої доньки, фактично умисне самоусунунення від виконання батьківських обов`язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст. 150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У силу вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.п.15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно висновку виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради питання доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , який не зареєстрований та фактично у Саксаганському районі відносно [PERSON] перебуває поза межами їх повноважень (а.с. 57-58). При цьому, згідно довідки відділу реєстрації місця проживання №01.16.-13/3 [PERSON] зареєстрований у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (а.с. 47). Крім того, [PERSON] вживала заходи досудового врегулювання спору та направляла вимоги щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] (а.с. 35-37). Так, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідача, з огляду на його ставлення до дитини, пасивне відношення до неї протягом останнього часу, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречним, достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів та відповідатиме інтересам дитини. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України його право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для його позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дітей. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved