Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання третейської угоди недійсною та зазначає, що 23.02.2012р. між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] й [PERSON] було укладено договір про переведення боргу №06-09/932 (заміну позичальника у зобов'язанні), за умовами якого позивач прийняв на себе зобов'язання боржника перед кредитором, щодо повернення залишку заборгованості по кредиту в розмірі 2\~670\~343,61 грн., ст. 6 якого містить угоду про передачу спорів, що можуть виникнути у зв'язку з виконанням зазначених договорів, до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Вважаючи вказану третейську угоду незаконною, позивач просить визнати недійсним з моменту укладення пункт 6.1 Договору про переведення боргу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що наявність цього пункту в договорі не заважає розгляду справи в судах загальної юрисдикції. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», повним правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № 08-660/105-302, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 255\~000 доларів США, із сплатою 14% процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25 травня 2018 року. 23 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] й [PERSON] було укладено договір про переведення боргу №06-09/932 (заміну позичальника у зобовязанні), за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв на себе зобовязання боржника перед кредитором, щодо повернення залишку заборгованості по кредиту в розмірі 2\~670\~343,61 грн. Стаття 6 Договору кредиту № 08-660/105-302 від 26.05.2008 року, ст. 6 Договору про переведення боргу №06-09/932 від 23.02.2012 року містять угоди про передачу спорів, що можуть виникнути у звязку з виконанням зазначених договорів, до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п. 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). [PERSON] набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладення договору про переведення боргу [PERSON] України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Наведене дає підстави для висновку про те, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-2074цс15). Скасовуючи судові рішення попередній інстанцій по цій справі колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначила, що висновок суду першої інстанції про те, що третейські суди не можуть розглядати справи про захист прав споживачів, але це не є підставою для визнання третейської угоди недійсною, оскільки третейським судам не заборонено законом розглядати інші справи, наприклад щодо стягнення боргу, є помилковим. Таким чином системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03.02.2011р. виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог [PERSON] та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі. В силу положень ст. 88 ЦПК України з публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк на користь держави підлягають стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved