Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 65-К від 05.02.2016 року «Про відсторонення від роботи», внести зміни до наказу № 59 К від 03.02.2016 року « Про поновлення на роботі», та стягнути із відповідача на його користь 90\~000 грн моральної шкоди та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 09.09.2014 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було прийнято рішення про поновлення позивача на роботі, на посаді директора філії ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» «Новополтавський елеватор». 03.02.2016 року в.о. голови правління [PERSON] ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» наказом за № 59-К виконав вищезазначене рішення суду і позивача поновлено на посаді директора філії ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» «Новополтавський елеватор» з 04.02.2016 року. Наступного дня, 05.02.2016 року в.о. голови правління [PERSON] ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» наказом за № 65-К відсторонив позивача від роботи у звязку із проведенням службового розслідування. Однак, позивач вважає вищезазначені накази відповідача такими, що не відповідають чинному трудовому законодавству, а дії відповідача незаконними, з наступних підстав. Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню, таке поновлення відбувається з дати звільнення працівника. Однак, наказ про поновлення на роботі позивача було винесено через досить тривалий час після винесення рішення 09.09.2014 року, а саме 03.02.2016 року. До того ж позивача поновлено на роботі не з моменту незаконного звільнення, яке мало місце 27.05.2014 року, а з 04.02.2016 року. Щодо наказу від 05.02.2016 року «Про відсторонення від роботи», то від не містить в собі чіткого визначення періоду, на який позивача [PERSON] відсторонено від роботи, не вирішено питання щодо нарахування заробітної плати за час відсторонення від роботи, та не вказано підстави такого відсторонення. Такі незаконні дії відповідача ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» позивач [PERSON] протягом тривалого періоду завдали моральної ( немайнової) шкоди, яка полягає у його душевних переживаннях, порушенні стосунків з оточуючими людьми, погіршенні стану здоровя. А тому, враховуючи тривалість незаконних дій відповідача, їх системність, вимушені зміни у життєвих та виробничих стосунках позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, ділової репутації, позивач оцінив свої моральні страждання у 90000,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов уточнив, просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» за № 65-К від 05.02.2016 року «Про відсторонення від посади». Зобовязати ПАТ «Державну продовольчо-зернову корпорацію України» внести зміни до резолютивної частини наказу № 59-К від 03.02.2016 року в частині скасування наказу про його звільнення, поновлення його на посаді з 27.05.2014 року, здійснити нарахування та виплатити йому середній заробіток з 22.09.2015 року по 03.02.2016 року. Крім цього стягнути із відповідача на його користь 90000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. При цьому позивач відмовився від своїх вимог, щодо внесення змін до трудової книжки та зобовязання відповідача ПАТ «Державну продовольчо-зернову корпорацію України» виконати рішення суду від 28.10.2015 року № 481/492/15 щодо виплати йому 94785,15 грн, оскільки на час розгляду справи дані вимоги відповідачем вже виконані. Представник позивача [PERSON] також позов уточнила, просила визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації України» за № 65-К від 05.02.2016 року «Про відсторонення від посади». Зобовязати ПАТ «Державну продовольчо-зернову корпорацію України» внести зміни до резолютивної частини наказу № 59-К від 03.02.2016 року в частині скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді з 27.05.2014 року, здійснити нарахування та виплатити йому середній заробіток з 22.09.2015 року по 03.02.2016 року. Крім цього стягнути із відповідача на користь [PERSON] 90000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. При цьому не підтримала позовні вимоги, щодо внесення змін до трудової книжки та зобовязання відповідача ПАТ «Державну продовольчо-зернову корпорацію України» виконати рішення суду від 28.10.2015 року № 481/492/15 щодо виплати [PERSON] 94785,15 грн, оскільки на час розгляду справи дані вимоги відповідачем вже виконані. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у письмовому запереченні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. 03 лютого 2016 року Наказом № 59-К в.о голови правління [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» [PERSON] з 04 лютого 2016 року було поновлено на посаді директора філії [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор». Даним наказом було виконано рішення Новобузького районного суду Миколаївської області. Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Але, як видно із наказу № 59-К від 03.02.2016 року питання про скасування незаконного наказу про звільнення позивача, не вирішено. Так як і не вірно встановлено дату поновлення позивача [PERSON] на роботі, яка встановлюється з дати незаконного звільнення яке мало місце 27.05.2014 року, а не з дати наступної за днем винесення наказу про його поновлення на роботі. Крім того, оскаржуваним наказом про поновлення на роботі [PERSON] дійсно не передбачено виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 22.09.2015 року, оскільки до 22.09.2015 року середній заробіток вже виплачено. Тому суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтованими та такими які підлягають задоволенню. 05 лютого 2016 року Наказом № 65-К в.о голови правління [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» [PERSON] з 05 лютого 2016 року було відсторонено від виконання обовязків директора філії [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор» на період проведення службового розслідування. Відповідно до статті 46 КЗпП України, відсторонення працівників власником або уповноваженим ним органом від роботи можливе у таких випадках: - поява на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; - відмова або ухилення від обов'язкових медичних оглядів; - відмова або ухилення від навчання, інструктажу й перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. Підстав для відсторонення позивача від роботи по першим трьом пунктам не встановлено. Відповідач також на них не посилається. Відсторонення від роботи в інших випадках можливе. Відповідач, як на підставу відсторонення посилається на службове розслідування. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідно до п.3.1.5 Контракту № 98 від 04.02.2016 року укладеного між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та [PERSON] Товариство має право відсторонити Керівника від роботи на час перевірки діяльності Філії, якщо Керівник вчинив дії, що перешкоджають здійсненню такої перевірки. Разом із тим, суду не надано жодного доказу, не наведеного жодного факту, який би говорив про те, що позивач [PERSON] якимось чином перешкоджав службовому розслідуванні. Суд, також не приймає до уваги надані представником відповідача [PERSON] з кримінального провадження № 12016150270000178 внесеного до ЄРДР 30.03.2016 року та повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, яке зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Новобузьким відділом поліції ГУНП в Миколаївській області 29.03.2016 року. Згідно з ч.2 ст.154 КПК України відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Судом не добуто доказів про наявність рішення слідчого судді про відсторонення позивача від роботи на перод слідства. На підставі викладеного суд вважає, що наказ відповідача про усунення позивача від роботи на період службового розслідування є незаконним. Тому в цій частині позов [PERSON] суд також вважає обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Разом із цим, суд не вбачає можливості щодо задоволення вимоги позивача щодо скасування наказу № 65-К від 05.02.2016 року « Про відсторонення від роботи», оскільки наказом в.о. голови правління ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації» від 01.04.2016 року за № 223/1-к він вже скасований, а [PERSON] наказано приступити до виконання обовязків директора філії ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації» «Новополтавський елеватор» з 04.04.2016 року. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Новобузького районного суду від 09 вересня 2014 року позов [PERSON] до ПАТ «ДПЗКУ» задоволено в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20.11.2014 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.09.2014 року в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Рішення в частині стягнення моральної шкоди змінено.\~ Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04.02.2015 року рішення апеляційного суду від 20.11.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.03.2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відхилена, а рішення Новобузького районного суду від 09.09.2014 року залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Рішення суду від 09.09.2014 року було виконане відповідачем лише 03.02.2016 року, тобто через значний проміжок часу, а тому невиплатою належної позивачу заробітної плати, відповідач завдав останньому моральних страждань, втрату нормальних життєвих звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя (пошуку заробітку). Крім того призвело, до погіршення його стану здоровя, що підтверджено медичними документами, тому з відповідача підлягає стягненню моральна шкода, яку суд оцінює \~розміром у 5000 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки [PERSON] при подачі позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2480,42 грн, тому з відповідача ПАТ «ДПЗКУ» на користь позивача слід стягнути 2480,42 грн,\~ як судові витрати. Також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача на підставі ст..84 ЦПК України документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 2000, 00 грн

Outcome: partial