Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій прохає суд визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності співвласників у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі [ADDRESS], з урахуванням часток, що належали сторонам у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS], до реконструкції вказаних квартир та об'єднання вказаних квартир у один об'єкт нерухомого майна з адресним номером квартира [ADDRESS], з розрахунку належності: позивачеві [PERSON] частки площею 102,18 м.кв. (20,13 м.кв. в квартирі [ADDRESS], 22,4 м.кв. в квартирі [ADDRESS] та 59,65 м.кв. в добудові); відповідачеві [PERSON] частки площею 10,07 м.кв. (10,07 м. кв. в квартирі [ADDRESS]); відповідачеві [PERSON] частки площею 59,65 м.кв. (в добудові). На обґрунтування позову позивач посилається на наступні обставини: 25 січня 1993 року було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 03 листопада 2008 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Розпорядженням відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради №7789 від 05.09.1997 року позивачеві та відповідачам, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], загальна площа якої становить 30,2 кв.м. Відтак, у відповідності до ст. 372 Цивільного кодексу України частки сторін у вказаній квартирі є рівними, а площа яка припадає на кожного із співвласників вказаної квартири становить 10,07 кв.м. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2009 року було визнано мирову угоду за умовами якої, позивачеві [PERSON] перейшла у власність належна відповідачеві [PERSON] частка у квартирі [ADDRESS], відтак частка позивача у квартирі [ADDRESS] збільшилась до 2/3 частин. У період перебування позивача та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі позивач придбала квартиру [ADDRESS], суміжну з квартирою [ADDRESS]. У період перебування позивача та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, ними було розпочату роботи по проведенню добудови з мансардним поверхом до частини житлового будинку [ADDRESS], а саме до квартир [ADDRESS] та [ADDRESS]. Для проведення таких робіт було отримано відповідні дозвільні документи та виготовлено будівельний паспорт, а квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були реконструйовані та об'єднані в один об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресний номер: квартира [ADDRESS]. Всі роботи по реконструкції квартир та проведення добудови з мансардним поверхом були завершені та об'єкт здано в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована в інспекції ДАБК у Волинській області від 02.08.2012 року №ВЛ 14212132210. Після розірвання шлюбу стосунки між колишнім подружжям погіршились і з причини протиправних дій відповідача у справі [PERSON], який створював неможливі умови для проживання позивача і неповнолітнього сина позивача та відповідача [PERSON] - [PERSON] у спірному домоволодінні, позивач та малолітня дитина вимушені з 2010 року піднаймати житло для проживання. Визначення розміру часток кожного із сторін у новоствореному об'єкті нерухомого майна по [ADDRESS] є необхідним з метою встановлення варіантів поділу житлової квартири в натурі з метою захисту прав позивача та малолітньої дитини сторін щодо володіння та користування вказаним житловим приміщенням. Так як відповідачі відмовляються у добровільному порядку визначити та погодити належні кожному із співвласників розміри часток у новоствореному об'єкті нерухомості, позивач позбавлена можливості зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право на частку у новоствореному об'єкті нерухомого майна і вимушена звертатись з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити. Прохають суд ухвалити рішення, яким визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності співвласників у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі [ADDRESS], з урахуванням часток, що належали сторонам у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS], до реконструкції вказаних квартир та об'єднання вказаних квартир у один об'єкт нерухомого майна з адресним номером квартира [ADDRESS], з розрахунку належності: позивачеві [PERSON] частки площею 102,18 м.кв. (20,13 м.кв. в квартирі [ADDRESS], 22,4 м.кв. в квартирі [ADDRESS] та 59,65 м.кв. в добудові); відповідачеві [PERSON] частки площею 10,07 м.кв. (10,07 м. кв. в квартирі [ADDRESS]); відповідачеві [PERSON] частки площею 59,65 м.кв. (в добудові). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав і заперечив проти його задоволення. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] посилається на ті обставини, що будівництво добудови з мансардним поверхом та гаража до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які були об'єднані в один об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресний номер: квартира [ADDRESS], було здійснене ним у період з 2003 року по 2012 рік за власні кошти, та кошти отримані в позику. Крім цього, квартира [ADDRESS] була придбана позивачем [PERSON] у 2000 році, тобто у період перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, а відтак він набув права на ? частину квартири [ADDRESS]. Вважає, що подані позивачем письмові докази не є допустимими, оскільки є фальсифікованими. Зокрема вказує, що у технічному паспорті друкований текст «План квартири» та «поверхневий план», надрукований різним шрифтом а реквізити паспорта, на думку позивача, заповнені різним почерком. Вказує на відмінності у технічних характеристиках об'єкту нерухомого майна зазначених у технічних паспортах, виготовлених відповідно 11.09.2008 року та 29.02.2011 року. Вказує на невідповідність даних, які містяться у «Декларації про готовність об'єкта до експлуатації», зареєстрованого Інспекцією ДАК у Волинській області від 02.087.2012 року №ВЛ14212132210, даним, що містяться у первинних документах, оригінали яких знаходяться у відповідача, а саме у дозволі на виконання будівельних робіт №37 від 13 серпня 2004 року, виданого Інспекцією ДАК управління містобудування та архітектури виконкому Ковельської міської ради, зобов'язанні авторського нагляду від 10.01.2003 року, підписці працівника технічного нагляду від 12.08.2004 року, підписці виконавця робіт. Відповідачем ставить під сумнів рішення Ковельської міської ради №19/22 від 23.02.2012 року, яким було внесено зміни до п.3 рішення Ковельської міської ради №17/29 від 29.12.2011 року на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду від 11.06.2009 року. Крім цього, всупереч п.3.2 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків і господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та П категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», заява про прийняття в експлуатацію житлового об'єкта нерухомого майна, а саме спірної квартири, була подана позивачем без підпису всіх співвласників спірного домоволодіння. Крім цього, вважає позов безпідставним, оскільки позивачем не проведено реєстрації права спільної часткової власності на новозбудоване нерухоме майно. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду даної справи відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи наведене неявка відповідача [PERSON] в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. В судовому засіданні встановлено і визнається сторонами та обставина, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1993 року по 03 листопада 2008 року. Сторонами визнається і доводиться даними свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого КП Волинське обласне бюро технічної інвентаризації 30.06.2001 року, є.р.№34019409 та обставина, що позивачеві та відповідачам у справі на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Приватизація квартири здійснена сторонами згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 355, ч.1 ст. 357 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Частки у спільній частковій власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Крім того, виходячи із змісту ст. 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду частка кожного з співвласників житла у спільному майні є рівною. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2009 року було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 2-910/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна за умовами якої [PERSON] перейшла у власність частина квартири [ADDRESS], належна [PERSON], унаслідок чого частка [PERSON] у вказаній квартирі збільшилась до 2/3 частин. Не заперечуючи тієї обставини, що зазначена ухвала суду набрала чинності, відповідач [PERSON] заперечує належність позивачеві 2/3 частини бувшої квартири [ADDRESS], оскільки право власності на вказану частину не зареєстроване за позивачем у передбаченому законом порядку. Крім цього, відповідач [PERSON] вважає, що з огляду на ту обставину, що у ході розгляду цивільної справи № 2-910/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, позивач відмовилась від заявлених нею позовних вимог у частині поділу квартири [ADDRESS] та поділу іншого майна подружжя, провадження у даній цивільній справі слід закрити. Такі висновки відповідача [PERSON] суд вважає хибними з огляду на умови мирової угоди від 11 червня 2009 року (т.1 а.с.119) та змісту відповідної ухвали суду від11 червня 2009 року, якою було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 2-910/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна (т.1а.с. 118). Так, ні у заяві про затвердження мирової угоди, ні у відповідній ухвалі суду не йдеться про те, що решта майна, рухомого та нерухомого, (окрім квартири [ADDRESS]), про поділ якого позивалась позивач [PERSON], відходить у власність відповідача [PERSON] Навпаки, за змістом мирової угоди та ухвали суду дійшовши згоди, щодо передачі у власність позивача [PERSON] частки, належної відповідачеві [PERSON] у квартирі [ADDRESS], сторони дійшли до згоди, що все інше майно подружжя в судовому порядку ділитися не буде. Крім цього, станом на 11 червня 2009 року інспекцією ДАБК у Волинській області не було зареєстровано Декларації про готовність об'єкта, а саме квартири [ADDRESS], до експлуатації. А згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №252 від 09 червня 2011 року квартирі загальною площею 171,90 кв.м., житловою площею 77,60 кв.м., після об'єднання двох квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] присвоєно адресний номер [ADDRESS]. (т.1 а.с.18). З рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 13.01.2011 року №10131 убачається, що підставою для відмови у реєстрації за позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частку приватизованої однокімнатної квартири [ADDRESS] стала та обставина, що за матеріалами інвентаризаційної справи станом на 11.09.2008 року, згідно проведеної технічної інвентаризації у зв'язку з проведеною добудовою з мансардним поверхом до частини житлового будинку, встановлено що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] об'єднано і загальна площа квартири після реконструкції становить 171,9 кв.м., тобто не можна установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Відтак судом встановлені об'єктивні причини, які вадять державній реєстрації за позивачем права власності на набуту за рішенням суду частку у квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на ту обставину, що квартира [ADDRESS] була придбана нею у 2000 році за власні кошти і є її особистою власністю. Разом з тим, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вказана квартира була придбана позивачем 07 липня 2000 року, тобто у період перебування позивача та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі.(т.1 а.с.8). Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду. Відтак, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] та [PERSON] мають право на рівні частки у квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] заперечуючи позов посилається також на ту обставину, що будівництво добудови з мансардним поверхом та гаража було здійснене ним у період з 2003 року по 2012 рік за власні кошти, та кошти отримані в позику. Згідно ст. 60 ЦПУ України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивач пояснила, що 23 роки працює на залізниці і мала регулярні, високі заробітки. Як у період перебування у зареєстрованому шлюбі, так і після розлучення з відповідачем [PERSON], заробітну плату витрачала виключно в інтересах сім'ї, у тому числі на будівництво добудови з мансардним поверхом та гаража до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які були об'єднані в один об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресний номер: квартира [ADDRESS], продовжує утримувати дітей. Ту обставину, що у період перебування відповідача [PERSON] та позивача у зареєстрованому шлюбі остання працювала на залізниці, отримувала сталу та високу зарплату, утримувала дітей та вела домашнє господарство визнав в судовому засіданні і відповідач [PERSON] Будь яких доказів на підтвердження тієї обставини, що будівництво добудови з мансардним поверхом та гаража до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які були об'єднані в один об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресний номер: квартира [ADDRESS], було проведене виключно за кошти відповідача [PERSON] та виключно його зусиллями відповідач [PERSON] суду не надав. В судовому засіданні встановлена і визнається сторонами та обставина, що добудови з мансардним поверхом та гараж до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] провадилось у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, зокрема з 2003 року. В судовому засіданні встановлена і визнається сторонами та обставина, що після розірвання шлюбу у 2008 році відповідачі не приймали участі у будівництві добудови з мансардним поверхом та гаража. Крім цього, відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що після розлучення з позивачем, до 2011 року не проживав у спірній квартирі. Згідно даних інвентаризаційної справи №26648 на об'єкт нерухомого майна [ADDRESS] (аркуші інвентаризаційної справи 127-148) та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] в житловому будинку [ADDRESS], який є невід'ємною частиною право встановлювального документу (т.1 а.с.12-14), будівельні роботи з добудови з мансардним поверхом та гаража до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які були об'єднані в один об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресний номер: квартира [ADDRESS], станом на лютий 2011 року були закінчені. Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Таким чином в силу ч.4 ст. 357, ч.3 ст. 368 ЦК України добудова з мансардним поверхом та гаражем до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] є спільною власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] В судовому засіданні встановлена і визнається сторонами та обставина, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 19.06.2003 року №247 позивачеві [PERSON] надано дозвіл на проведення добудови з мансардним поверхом розміром 6,7х7,6 м. до частини житлового будинку, а рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №542 від 18 грудня 2003 року позивачеві надано дозвіл на облаштування навісу розміром 6,0х5,0 м. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14 квітня 2011 року №163 сторонам у даній справі надано дозвіл на проведення реконструкції квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] з метою їх об'єднання та на проведення прибудови та влаштування мансардного поверху. В судовому засіданні встановлено і визнається сторонами, що на час розгляду даної позовної заяви відповідачеві [PERSON] виповнилось 20 років. Ні до досягнення повноліття, ні після досягнення повноліття відповідач [PERSON] ніде не працювала, не мала будь-яких доходів, ні особистими коштами, ні фізичною працею не приймала участі у будівництві добудови з мансардним поверхом. Крім цього, незважаючи на ту обставину, що відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак витрати на її утримання продовжують нести як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON], Відтак розмір частки відповідача [PERSON] у праві спільної часткової власності не змінився. Згідно ч.3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на ту обставину, що відповідачі відмовляються у добровільному порядку визначити та погодити належні кожному із співвласників розміри часток у новоствореному об'єкті нерухомості, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право на частку у новоствореному об'єкті нерухомого майна і вимушена звертатись з відповідним позовом до суду. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] посилається на ту обставину, що подані позивачем письмові докази не є допустимими, оскільки є фальсифікованими. Зокрема вказує, на невідповідність даних, які містяться у «Декларації про готовність об'єкта до експлуатації», зареєстрованого Інспекцією ДАК у Волинській області від 02.08.2012 року №ВЛ14212132210, даним, що містяться у первинних документах, оригінали яких знаходяться у відповідача, а саме у дозволі на виконання будівельних робіт №37 від 13 серпня 2004 року, виданого Інспекцією ДАК управління містобудування та архітектури виконкому Ковельської міської ради, зобов'язанні авторського нагляду від 10.01.2003 року, підписці працівника технічного нагляду від 12.08.2004 року, підписці виконавця робіт. Крім цього вказує, що заява про прийняття в експлуатацію житлового об'єкта нерухомого майна, а саме спірної квартири, була подана позивачем без підпису всіх співвласників спірного домоволодіння. Згідно ст. 58 та ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів тій обставині, що Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована Інспекцією ДАБК у Волинській області 02.08.2012 року №ВЛ14212132210 є нечинною. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилалась на ту обставину, що відповідачі відмовляються у добровільному порядку визначити та погодити належні кожному із співвласників розміри часток у новоствореному об'єкті нерухомості і позивач позбавлена можливості зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право на частку у новоствореному об'єкті нерухомого майна, у зв'язку з чим вимушена звертатись з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач визнала ту обставину, що заява про прийняття в експлуатацію житлового об'єкта нерухомого майна, а саме спірної квартири, була подана позивачем без підпису всіх співвласників спірного домоволодіння. Однак, в судовому засіданні відповідач фактично підтвердив обставини, зазначені позивачем у обґрунтування позову, зокрема пояснив, що не вживав заходів для реєстрації права власності на спірне домоволодіння та не подавав заяви про прийняття в експлуатацію спірного житлового об'єкта нерухомого майна з причини відсутності коштів. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що упродовж тривалого часу, у тому числі і упродовж часу перебування даної справи у провадженні суду, відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачеві [PERSON] у користування належною сторонам квартирою [ADDRESS] у зв'язку з чим позивач разом з малолітньою дитиною вимушена проживати у найманому житлі. Крім цього відповідач [PERSON] не допустив експерта до обстеження квартири [ADDRESS] для виконання судової будівельно-технічної експертизи згідно ухвали суду (т.1 а.с.149,155). Згідно висновку №О-260 додаткової судової будівельно-технічної експертизи у даній справі від 25.12.2013 року розмір ідеальних часток у новоствореному об'єкті нерухомості, квартири [ADDRESS] за умови, що співвласник 1 набув право власності на : 2/3 частки в колишній квартирі [ADDRESS] в тому числі в одноповерховій добудові до бувшої квартири [ADDRESS], на 1/2 частку бувшої квартири [ADDRESS] в тому числі в одноповерховій добудові до колишньої квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину нового будівництва, що включає в себе надбудову над основним будинком, надбудову над одноповерховим новим будівництвом добудованим до колишніх квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та підвал; співвласник 2 набув право власності на 1/3 частку в бувшій квартирі [ADDRESS] в тому числі в одноповерховій добудові до бувшої квартири [ADDRESS]; співвласник 3 набув право власності на 1/2 частку бувшої квартири [ADDRESS] в тому числі в одноповерховій добудові до бувшої квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину нового будівництва , що включає в себе надбудову над основним будинком, надбудову над одноповерховим новим будівництвом добудованим до бувших квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та підвал, буде становити - співвласника 1: 27/50 (54/100) частини квартири; співвласника 2: 4/50 (8/100) частини квартири; співвласника 3: 19/50 (38/100) частини квартири. Згідно ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кодна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем [PERSON] не визнається право позивача [PERSON] на частку у добудові з мансардним поверхом та гаража до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], які були об'єднані в один об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресний номер: квартира [ADDRESS], а також не визнається розмір часток у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] до їх реконструкції. За вказаних обставин позивач обрала такий спосіб захисту свого майнового права, який не суперечить нормам ст. 16 ЦК України. На підставі ст. 15,30, 58,59, 60-62, 85, 88, 212, 213, 215, 173,174 ЦПК України,

Outcome: partial