Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду у квітні 2013 року з позовом до Донецької міської ради, Донецького управління Держземагенства про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 03.09.2001 року між Фондом Державного майна України та ТОВ «Аміго» було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Донецьккомплектважпром» і 06.09.2002 року ТОВ «Аміго» отримало свідоцтво про право власності на вказане майно. 19.02.2003 року між ТОВ «Аміго» та ним було укладено договір купівлі-продажу споруд та будівель, за яким [PERSON] купив матеріальний склад з рампою та підвалом загальною площею 1901,20 кв.м., будівлю контори загальною площею 151,9 кв.м., будівлю контори з цегли і шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м., будівлю гаражу загальною площею 138,2 кв.м., гараж шлакоблочний площею 32,8 кв.м., баню шлакоблочну площею 73,1 кв.м., склад палива шлакоблочний площею 60,30 кв.м., склад шиферний, навіс, відкриту платформу, 12 частину огорожи, воріт, 12 частину замощення по [ADDRESS]. 30.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] купила будівлю контори загальною площею 151,9 кв.м., будівлю контори з цегли і шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м., що складає 2100 ідеальної частки та розташовані в [ADDRESS]. Внаслідок зазначених угод у нього залишилося земельна ділянка площею 0,50 га, вартість якої складає 373 333 грн. Але рішенням виконкому Донецької міської ради від 20.06.2007 року земельна ділянка за вказаною адресою була надана в оренду ТОВ «Ірен» строком на 5 років, чим порушені його права, оскільки земельна ділянка площею 4,103 га входила до складу єдиного майнового комплексу ДП «Донецьккомплекттяжпром». Позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,40 га за адресою [ADDRESS] Рішенням Київського районного суду м.Донецька від 23 жовтня 2013 року задоволено позов [PERSON] до Донецької міської ради, Донецького управління Держземагенства про визнання права власності на земельну ділянку Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0.4770 га. за адресою [ADDRESS], згідно плану земельної ділянки, визначеному у 2013 році технічним топографо-геодезичним висновком ТОВ «Донбас Геопроекті», який є невід'ємною частиною даного рішення. В апеляційній скарзі прокурор, який діє в інтересах Донецької міської ради, просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що за договором купівлі-продажу споруд та будівель, укладеним 19.02.2003 р. між ТОВ «Аміго» та [PERSON], він не набув право на земельну ділянку. Рішення Донецької міської ради щодо передання у власність, користування або відмови у наданні [PERSON] вказаної земельної ділянки не приймалося, оскільки він не звертався з таким питанням. Не враховано рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2012 р., яким зобов'язано ФОП [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та відшкодувати на користь спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища Донецької міської ради шкоду у розмірі 90743,43 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що документи, які надають право власності або право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у [PERSON] відсутні. Вказана земельна ділянка використовувалась ТОВ «Ірен» на підставі рішення Донецької міської ради від 20.06.07 № 406/7 та договору оренди земельної ділянки площею 0,3718 га за адресою: [ADDRESS], укладеного на підставі цього рішення. В судовому засіданні апеляційного суду представник Донецької міської ради підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Представник Донецького управління Держземагенства не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Прокурор в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Позивач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з наступних підстав. Задовольняючи позов [PERSON] до Донецької міської ради, Донецького управління Держземагенства про визнання права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що 03.09.2001г. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області і ТОВ «Аміго» було укладено договір, завірений частим нотаріусом [PERSON] реєстраційним номером № 439 про купівлю цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Донецккомплекттяжпром», директором якого був [PERSON] Було складено технічний паспорт КП БТІ про кількість і стан майна Цілісного майнового комплексу ДП «Донецккомплекттяжпром». На підставі зазначених документів 06.09.2002р. видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс ДП «Донецккомплекттяжпром», тобто на час купівлі цілісного майнового комплексу ДП «Донецккомплекттяжпром», ТОВ «Аміго» стало єдиним власником майна із земельною ділянкою у розмірі 4.103 га., що підтверджується актом оцінки вартості ДП «Донецккомплектважпром» від 25.04.2001р. 20.06.2001г. Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області було видано накази про продаж на аукціоні цілісного майнового комплексу ДП « Донецккомплекттяжпром» 13.08.2001 р. Фондом Держмайна було затверджено протокол аукціону та підписання договору купівлі-продажу. В період з 21.11.2002г. по 30.11.2004г. співвласниками ТОВ «Аміго» укладено договори купівлі-продажу ідеально виділених частин (будівель, споруд), договір купівлі продажу 21.11.2002г між ТОВ «Аміго » і [PERSON], завірений приватним нотаріусом [PERSON] записаний в реестрі за № 1844; договір купівлі продажу від 19.02.2003г між ТОВ «Аміго » і [PERSON]. завірений приватним нотаріусом [PERSON] записаний в реєстрі за № 284; договір купівлі-продажу від 30.11.2004 року між [PERSON] і [PERSON], завірений приватним нотаріусом [PERSON] записаний в реєстрі за № 2971. Внаслідок укладення угод позивач набув право власності на будинки «П-1» і « Ш» із земельною ділянкою 0.50га , 12 частину паркану, під'їзних шляхів, асфальтованої території та комунікацій. Вартість земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], площею 0,50 га, становить 373 333 грн . Але, рішенням виконкому Донецької міської ради № 406 7 від 20.06.2007р. вказану земельну ділянку надано для розміщення відкритого майданчика для складування ТОВ « Ірен » строком на 5 років. Згідно земельно-кадастрової документації на земельну ділянку в [ADDRESS] вона використовується кількома юридичними особами, проте рішеннями Донецького виконавчого комітету ні у власності, в оренду або постійне користування [PERSON] не передавалась, правовстановлюючі документи в установленому законом порядку не зареєстровані. Але, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам матеріального та процесуального права. Так, статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.116 ЗК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності від 06.09.2002 року на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2001 року власником цілісного майнового комплексу ДП «Донецьккомплектважпром» стало ТОВ «Аміго» (а.с.22-39). 19.02.2003 року між ТОВ «Аміго» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу споруд та будівель, за яким [PERSON] купив матеріальний склад з рампою та підвалом загальною площею 1901,20 кв.м., будівлю контори загальною площею 151,9 кв.м., будівлю контори з цегли і шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м., будівлю гаражу загальною площею 138,2 кв.м., гараж шлакоблочний площею 32,8 кв.м., баню шлакоблочну площею 73,1 кв.м., склад палива шлакоблочний площею 60,30 кв.м., склад шиферний, навіс, відкриту платформу, 12 частину огорожи, воріт, 12 частину замощення по [ADDRESS] (а.с.155). 30.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] купила будівлю контори загальною площею 151,9 кв.м., будівлю контори з цегли і шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м., що складає 2100 ідеальної частки та розташовані в [ADDRESS] (а.с.156). Відповідно до ч.1, 2 ст.191 ЦК України (в редакції 1963 року) підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право наторговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановленодоговором або законом. Таким чином, саме Державне підприємство «Донецьккомплектважпром» було власником єдиного майнового комплексу по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 4,1035 га до його продажу 03.09.2001 року товариству з обмеженою відповідальністю «Аміго». (а.с.14 т.2, 53-92 т.1) і на підставі договору купівлі-продажу єдиного майнового комплексу від 03.09.2001 року таке право перейшло до ТОВ «Аміго». Доказів того, що при придбана позивачем частки будівель та споруд по [ADDRESS], позивач придбав і частку земельної ділянки не надано, право його власності чи право користування земельною ділянкою за вказаною адресою у встановленому законом порядку не підтверджено жодним чином. Крім того, судом не враховано, що спірна земельна ділянка по [ADDRESS] згідно даних земельно-кадастровою документації використовується декількома юридичними особами (а.с.158-159 т.1). Надана позивачем експертна оцінка земельної ділянки по [ADDRESS] площею0,50 грн. не має значення для вирішення питання про право власності позивача на спірну земельну ділянку, оскільки відвід земельної ділянки не провадився у встановленому законом порядку, [PERSON] не звертався до теперешнього часу за вирішенням зазначеного питання у відповідні органи. За таких обставин, рішення суду першої інстанції ,яке ухвалено з порушенням вимог закону не може залишатися без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: dismissed