Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивує тим, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON], що був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.09.2009 року, народилася [PERSON], [INFO]. Одночасно рішенням Дарницького районного суду м. Києва було вирішено питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.06.2009 року й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03.08.2012 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Після шлюбу її прізвище стало [PERSON]. Відповідач зі своєю донькою не зустрічався і не бачив її близько 9 років. Останній раз він з [PERSON] зустрівся коли вона йшла в перший клас. Дана обставина підтверджується інформацією з характеристики на [PERSON] за підписом директора та класного керівника школи № 323 м. Києва від 07.03.2018року. Крім того, відповідач, як тепер вияснилось, не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання своєї доньки. Так, у відповідача мала місце не тільки нерегулярна сплата аліментів, але й мало місце приховування розміру доходу. За рішенням суду [PERSON] повинен був сплачувати 1/4 частини щомісячно від заробітку (доходу), однак, надсилав значно менші суми від отримуваних ним доходів. Згідно даних ТОВ «Нова Пошта», де [PERSON] працював за цивільно-правовим договором від 03.02.2014року як перевізник вантажів, він фактично, надсилав в рази меншу суму аліментів. Таким чином, відповідач системно та свідомо ухилявся від сплати своїй доньці встановленого рішенням суду розміру утримання. Фактично, всі витрати по забезпеченню дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, доступ до культурних та інших духовних цінностей, по сприянню дитині в отриманні додаткових освітніх можливостей лягли на позивачку та її чоловіка - [PERSON]. Крім того, 06.05.2017 року відповідач скоїв тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України і вже тривалий час перебуває під вартою. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своєю матір'ю, позивачкою по справі [PERSON], що підтверджується довідкою з реєстрації проживання фізичних осіб Дарницького району м. Києва від 15.02.2018 року, а також відміткою про реєстрацію у паспорті [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити мотивуючи вищезазначеними обставинами. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнав повністю, але під час судових дебат просив відмовити в задоволенні позовних вимог мотивуючи це тим, що при визнанні позовних вимог перебував у нервовому стані. Представник третьої особи - Богуславської РДА Київської області - Калінська О.А у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити у зв'язку з доцільністю позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи - Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву з проханням слухати справу без участі представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона являється хрещеною матір'ю [PERSON]. Щодо неналежно виховання своєї дитини та виконання батьківських обов'язків відповідачем підтвердила дані обставини, та надала покази аналогічні показам [PERSON]. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі, [PERSON] є її батьком. З батьком вона не спілкується приблизно останніх дев'ять років, та на протязі даного часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків? вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя [PERSON] та [PERSON], мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого12.06.2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві. Шлюб між сторонами було розірвано 02.09.2009 року, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду в м. Києві. Відповідно до Висновку № 101-5485/03 від 21.06.2018 року, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Дарницької РДА в м. Києві від 15.02.2018 року за № 27084388 [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS].. Відповідно до характеристики, яка видана навчальним закладом № б/н [PERSON] відвідувала навчальний заклад з 2009 року по 2013 рік. Біологічний батько [PERSON] не приймав участь у житті дитини, не проживає із сім'є, ні разу не відвідував батьківські збори. Відповідно до ч. 9 - 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно д ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок № 101-5485/03 від 21.06.2018 року Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дарницької РДА в м. Києві про доцільність та відповідність інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини не заперечувався самим відповідачем в ході розгляду справи, який вказав, що не бачив доньку та не спілкувався з нею останніх 9 років. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням своєї доньки не займається і ухиляється від своїх обов'язків по її утриманню та вихованню, не спілкується з нею і не проявляє турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав.

Outcome: approved