Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2015 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] Вказує, що на даний час ведення спільного з відповідачем господарства та сумісного проживання припинено, діти постійно проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач ніякої участі у вихованні дітей не приймає, добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання, жодних покладених на нього обов'язків батька не виконує. Відповідач працює не офіційно, а тому його доходи є мінливими та не регулярними, що унеможливлює визначення стягнення аліментів у частці від доходу. Також зауважила, що на даний час вона перебуває у декретній відпустці, її матеріальне становище не дає змоги утримувати дітей самостійно. З урахуванням викладеного, просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 25). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 16, 22), які надсилалися йому за місцем його реєстрації (а.с. 14). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.02.2015 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області (а.с. 3) та який було розірвано заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2018 року (суддя Рудська С.М.). Як вбачається з копій свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER], у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] та [INFO] - син [PERSON], відповідно (а.с. 5, 7). Судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю - позивачкою [PERSON] (а.с. 12). Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Місце роботи відповідача невідоме, що унеможливлює встановити розмір його щомісячного доходу. Малолітні [PERSON] та [PERSON] здорові, самостійних доходів не мають. Позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей. Крім того, як слідує з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти твердій грошовій сумі, а саме - 3000 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви (а.с. 25.05.2018 року) та до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved