Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про зняття арешту з усього рухомого та нерухомого належного йому майна. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що в березні 2021 року, під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири, яка належить йому на праві власності, йому стало відомо, що на його майно накладений арешт. Арешт накладався на підставі виконавчого провадження ВП №13455062 згідно виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 04 червня 2009 року про стягнення з [PERSON] в користь ВАТ «Кредобанк» в особі ТФ ВАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 140-200В2 від 13.03.2008 року в розмірі 421901,50 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі виконавчого провадження ВП №13455062 за постановою від 26.06.2009 року державним виконавцем Кривик Оленою Миколаївною був накладений арешт на нерухоме майно боржника, про що свідчать Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Оскільки позивачем виконані всі вимоги щодо сплати заборгованості перед ВАТ «Кредобанк» в особі ТФ «Кредобанк», просив скасувати арешт на належне йому майно. Представник позивача - адвокат Хлєбніков С.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав викладених у ній, просив суд позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст.ст. 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, 13 квітня 2009 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі №2-2524/09 за позовом Тернопільської філії ВАТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Кредобанк» в особі ТФ ВАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 140-200В2 від 13.03.2008 року в розмірі 421901,50 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В подальшому Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист №2-2524/09 від 04 червня 2009 року. На виконання даного виконавчого листа, Першим Відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції, було відкрито виконавче провадження №13455062, про що прийнято постанову про відкриття ВП №13455062 від 24.06.2009 року. На підставі виконавчого провадження ВП №13455062 за постановою від 26.06.2009 року державним виконавцем Кривик Оленою Миколаївною був накладений арешт на нерухоме майно боржника, про що свідчать Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.11-12). Згідно довідки виданої АТ «Кредобанк» №190-11087/21 від 31.03.2021 року, про те, що 03.10.2011 року позивальник [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повністю виконав боргові зобов`язання за Кредитним договором №140/2008В2@USD від 13.03.2008 року (а.с.13). Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції, Першим Відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції було прийнято постанову про повернення виконавчого листа стягувачу ВП №13455062 від 26.10.2011 року. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, накладене у виконавчому провадженні №13455062 за постановою від 26.06.2009 року державного виконавця Кривик О.М., порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved