Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 18000,00 дол. США за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, 2115,00 грн. судового збору та 2100,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого було надано відповідачу у безвідсоткову позику грошові кошти в сумі 18000,00 дол. США із зобов'язанням повернути таку до 01.06.2011 року. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів, згідно договору було надано розписку про отримання коштів у вказаній сумі. Наголошує на тому, що на протязі терміну дії договору та по цей час відповідач навіть частково не виконав свої зобов'язання за вказаним договором позики перед позивачем, та не повернув отриману позику. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак його представником [PERSON] було подано заяву у якій просять проводити судове засідання у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, оглянувши у судовому засіданні оригінал розписки про отримання грошових коштів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було складено розписку, згідно якої [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 18000,00 дол. США, які зобов'язувався повернути до 01.06.2011 року. Оригінал вказаного документу було оглянуто в судовому засіданні та повернуто позивачу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ст. 1049 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наведених положень випливає висновок про те, що договір позики 18000,00 дол. США між [PERSON] та [PERSON] зі строком повернення до 01.06.2011 року, був укладений належним чином, з дотриманням форми встановленої для цього договору. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. З наведеного випливає висновок, що договір позики, укладений між сторонами є оплатним, а проценти встановлюються на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином заборгованість відповідача становить 18000,00 дол США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент звернення з позовом становить 240577,81 грн. Зважаючи на те, що умови договору позики, укладеного, між сторонами у цій справі, відповідачем не виконуються належним чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення витрат на надання правової допомоги з наступних підстав. Положеннями ст. 79 ЦПК України, встановлено, що до судових витрат відносяться витрати з оплати судового збору та витрати на правову допомогу. Оскільки склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, сторони повинні подати докази укладення договору про надання правової допомоги та докази здійснення оплати за такою угодою. Не зважаючи на це, позивачем не надано доказів оплати ним послуг за договором про надання правової допомоги.

Outcome: partial