Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], третя особа: Органи опіки та піклування при виконавчому комітеті Вугледарської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов'язання відповідача не перешкоджати у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку спілкування з дитиною. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони, в період з 30.04.2009 року по 09.10.2012 року, перебували в шлюбі, від якого мають малолітнього сина, [PERSON] - [INFO]. Фактично спільне проживання припинилось у 2011 році. З серпня 2012 року [PERSON] обмежила позивача в спілкуванні з сином, виїхавши з ним на нове місце мешкання в м.Маріуполь, Донецької області, посилаючись на те, що він негативно впливає на дитину. Позивач звертався із заявою до служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації м.Маріуполь, але рішенням комісії від 04.04.2013 року йому було відмовлено у розгляді питання про визначення порядку спілкування с сином, оскільки за вказаною ним адресою відповідачка не проживала. Не з'ясувавши місця мешкання відповідачки, позивач звернувся до суду, за місцем її реєстрації, і просив суд винести рішення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов'язавши відповідачку не перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною та встановити, вказаний ним в позовній заяві графік спілкування з дитиною. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та їх обґрунтування, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Суду пояснив, що з моменту як позивачка перестала мешкати в м.Вугледар, він не мав змоги спілкуватися з дитиною, так як не знав точної адреси відповідачки, а якщо і дізнався, що дитина знаходиться в м.Вугледар, у батьків відповідачки, то йому перешкоджали в спілкуванні з дитиною. Аліменти за рішенням суду не сплачує, так як відповідачка не зверталася з таким позовом до суду. Матеріальну допомогу на утримання дитини надавав періодично, по мірі можливості, в розмірі 200 грн., 300 грн., 400грн., коли як виходило. Просив суд встановити графік спілкування з дитиною, усунувши перешкоди в спілкуванні зі сторони відповідачки. Відповідачка [PERSON] як в судовому засіданні так і в письмових запереченнях заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач негативно впливає на дитину. За час, коли він не бачив дитину, фактично матеріальної допомоги на її утримання не надавав, на день народження подарунків не дарував, а при зустрічі, постійно створював конфліктну ситуацію, грубив їй та замахувався на неї. В даний час, вона зареєструвала шлюб та мешкає з іншим чоловіком, який турбується про дитину та її виховання, утримує її матеріально, син називає його батьком. Просила суд відмовити в задоволені позовних вимог, встановивши позивачу наступний графік спілкування з дитиною: двічі на місяць, а саме у понеділок з 15-00 години до 17-00 години, за місцем фактичного проживання дитини: [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] підтримала доводи відповідачки, і також просила відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог, встановивши йому графік спілкування з дитиною, вказаний її довірительницею, звернувши увагу суду, що дитина хворіє, потребує відповідного харчування та періодичного лікування. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Вугледарської міської ради, Яковлева О.В., в судовому засіданні висловила думку про необхідність усунення перешкод в спілкуванні батька з дитиною, так як вони мають рівні права, та встановити графік для спілкування на розгляд суду. Суд заслухавши позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, пояснення свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволеню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №158, батьками [PERSON] - [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між сторонами по справі, укладений 30 квітня 2009 року, було розірвано 09 жовтня 2012 року, на підставі рішення Вугледарського міського суду Донецької області. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу спочатку залишила дошлюбне прізвище - [PERSON], а потім після реєстрації шлюбу 09.02.2013 року, актовий запис №9 у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 58-59). Малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю, і знаходився в неї на утриманні. Відповідачка [PERSON], разом з сином змінила місце проживання, на теперішній час мешкають в чотирьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.118,119,125) Між позивачем та відповідачкою виникли розбіжності щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач доводиться їй братом, знає сторони, так її брат перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], від цього шлюбу мають сина, [PERSON] - [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає брату у спілкування з дитиною. Він неодноразово дзвонив їй по телефону, але вона не хотіла з ним спілкуватися, а коли сама телефонувала, то просила, щоб брат приніс гроші, і вони разом носили їй кошти. При ній брат ніколи не обзивав відповідачку, принаймі вона цього не чула. Свідки: [PERSON] та [PERSON], суду пояснили, що знають позивача та відповідача. Спочатку, як вони жили разом стосунки були нормальні, а після розлучення конфліктні, так як відповідачка не давала [PERSON] спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Декілька раз бачили, що позивач гуляв з дитиною в парку, на каруселях, але в основному, як їм відомо, він не міг спілкуватися з дитиною, так як за його ж словами, відповідачка, [PERSON], проживала спочатку в м. Маріуполі, тепер мешкає в м. Докучаєвські, де вийшла заміж, постійно створюючи йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. Свідки: [PERSON] і [PERSON], батьки відповідача, суду пояснили, що після розірвання шлюбу між їхньою донькою та [PERSON], вона проживала з сином у них в квартирі, майже рік. Потім проживала в м. Маріуполі, у брата, два рази по два місяці, зараз вийшла заміж і проживає в м. Докучаєвськ. Після розірвання шлюбу, спочатку позивач інколи брав дитину погуляти, а потім перестав. Матеріальної допомоги не надавав. Інколи дзвонив по телефону дочці, міг подзвонити і серед ночі, біля 2-00 години, грубив їй, і тому вона не хотіла з ним розмовляти, і давати дитину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає відповідачку, так як вона раніше проживала в своїх батьків по сусідству з нею. Декілька раз бачила і позивача, але кожного разу як він приходив у них створювалась конфліктна ситуація. 24.10. 2012 року він також приходив до [PERSON]. Знаходячись в квартирі, вона почула, в коридорі під'їзду, крик, а коли вийшла, то побачила позивача, який конфліктував з [PERSON], з якого саме приводу був конфлікт - не зрозуміла, і що позивач просив узяти дитину, також не чула. Вона викликала міліцію. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Виходячи із змісту ч.6 ст. 7 СК України та правил ст. 141 СК України права та обов'язки щодо дитини у її батьків є рівними. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Як вбачається з матеріалів справи, наданих позивачем, останній,посилаючись на те, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Вугледарської міської ради з заявою про визначення способу у виховані дитини, але рішенням від 15.01.2013 року йому було рекомендовано звернутися до служби у справах дітей м. Маріуполя, оскільки [PERSON] проживала на той час саме там, що позивач і зробив. 04.04.2013 року службою у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради позивачу [PERSON] було надано відповідь, згідно якої йому було відмовлено у розгляді питання про визначення порядку спілкування з сином, оскільки за вказаною ним адресою: [ADDRESS], відповідачка не проживала (а.с.10-11,18). Законодавець передбачає єдиний порядок та орган, в компетенцію якого входить розгляд питання щодо способу та порядку виховання дитини, але вирішити спірне питання між сторонами через відповідний орган опіки та піклування позивачу не вдалося, що й привело його з позовом до суду. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до частини другої ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, оздоровленні, що підтверджено його поясненнями, а також підтверджується поясненнями свідків, про цей факт свідчать і його заяви, з якими він звертався до органів опіки та піклування при виконавчому комітеті Вугледарської міської ради та служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації у м. Маріуполі Донецької області та Вугледарського МВ ГУМВС України в Донецькій області. В ході судового розгляду судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] дійсно існують вкрай неприязні стосунки. Такий висновок суду був підтверджений показами свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які доводили суду, що позивач [PERSON] регулярно висловлював образи в бік [PERSON], принизливі репліки тощо, вона часто плакала після таких дзвінків, даний факт в подальшому може негативно вплинути на малолітню дитину. Зазначене свідчить про бажання позивача дошкулити відповідачу, завдати їй якомога більше хвилювань, що превалює над здоровим глуздом та, зокрема, над інтересами дитини, тому це має безпосереднє відношення до інтересів дитини, а саме: відносини між колишнім подружжям, особливо - ставлення батька дитини до своєї колишньої дружини, що безумовно накладатиме відбиток на все майбутнє життя дитини, впливатиме на виховання та формування особистості тощо. Також суд вважає за необхідне, попередити сторони про необхідність налагодження між собою нормальних людських стосунків, які б позитивно впливали на виховання дитини, та можливості їх обох приймати участь у вихованні дитини та її розвитку, спілкуванні як з батьками, так і родичами сторін. Крім того, зважаючи на те, що син з батьком не бачились тривалий час, а також той факт, що відповідачка вийшла заміж, і її теперішній чоловік дбає про матеріальне забезпечення та виховання дитини, і дитина називає саме його своїм батьком, а не позивача, необхідний час та вірний підхід, після консультацій зі спеціалістами, щоб довести до відома дитини, з урахуванням її віку, що в неї є її біологічний батько. З цих підстав, суд вважає недоцільним встановлювати, на протязі деякого часу, дні побачень батька з сином без присутності матері або представника органів опіки та піклування. В подальшому ж, після досягнення дитиною шкільного (шестирічного) віку, спілкування батька з сином може відбуватися не менше двох разів на місяць, в обов'язковому порядку, а за спільною згодою батьків, навіть три або чотири рази на місяць, а з часом такі побачення можуть відбуватися і за місцем мешкання батька, і за згодою самої дитини та матері, залишатися на нічліг у батька. Крім того, суд вважає, що в подальшому, позивач, батько дитини, може приймати участь і в оздоровлені дитини, під час канікул в школі, шляхом придбання йому путівок в санаторій або спільного відпочинку. Як вбачається з актів обстеження місць проживання сторін, обоє батьки мають належні житлово-побутові умови для проживання та виховання дитини (а.с.61,118, 119,125). В той же час суд має констатувати, що позивач тривалий час не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та її лікування. Виходячи з вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручі до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, відношення батьків між собою та інші обставини, що мають істотне значення для дитини, на підставі ст.ст. 3,7 Конвенції про права дитини, ст. ст. 3,7, 141, 150, 151, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial