Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначив, що 08.07.2000 року сторони зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, актовий запис №282. Від шлюбу мають повнолітніх дітей [PERSON] , 2000 р.н., [PERSON] , 2002 р.н., а також неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалося, на даний час шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Згода про утримання дітей досягнута. Просив розірвати шлюб із відповідачем. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником позивача [PERSON] до суду надано клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача та визнання позову відповідачем, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.07.2000 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - 08 липня 2000 року зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №282. Після укладення шлюбу жінкою обрано прізвище чоловіка - [PERSON] .(а.с.5) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27.09.2007 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області.(а.с.11) Документів на підтвердження фактів народження у сторін спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , яких зазначає позивач у своєму позові як повнолітніх, до матеріалів позовної заяви не додано. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка… Як вбачається із заяви позивача та визнання позову відповідачем зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110, 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що сторони надали заяви, в яких наполягають на розірванні шлюбу і відсутні клопотання про примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна та місце проживання дитини - відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved