Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ГУНП у Вінницькій області, ДКС України про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями правоохоронного органу. Свій позов обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2015 року працівники Бершадського відділення міліції та працівники ДАІ, склали протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. І ст.130 КУпАП та вилучили на штраф майданчик його автомобіль [NUMBER]. Постановою Бершадського районного суду від 24.11.2015 року, його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн.. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2016 року, постанову Бершадського районного суду від 24.11.2015 року скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. В результаті незаконного накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 3400 грн. йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 8000 грн., оскільки з 22.10.2015 року до 05.02.2016 року він перебував у стані постійного стресу через факт визнання його в судовому порядку винним у адміністративному правопорушенні. Внаслідок скоєних проти нього працівниками міліції протиправних дій були порушенні його життєві зв'язки, його особистість було принижено присвоєнням статусу правопорушника. Він зазнав значних моральних страждань і через те, що певне коло його оточення, знайомі, що працювали в правоохоронних органах, почали ставитись до нього, як до порушника закону, небезпечної особи, яка вживає спиртні напої та сідає за кермо автомобіля в нетверезому стані. Через незаконне накладення штрафу, він вимушений був доводити свою невинуватість у судах. Все це призвело до того, що він був позбавлений можливості ведення раціонального, здорового та звичного способу життя пов'язаного із правильним харчуванням, тривалістю сну, зміною навколишньою оточення, комфортними умовами перебування та спілкування з друзями та сім'єю. З урахуванням зазначених вище обставин позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області - Ткачук Ю.О. в судове засідання не з'явилася, надала до суду заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просила відмовити, з підстав того, що Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області не є правонаступником УМВС України у Вінницькій області. Представник відповідача Державної Казначейської служби України - Тушевська Н.С. в судовому засіданні, надала пояснення, згідно з якими заявлений позов не визнала, вказала, що факт спричинення позивачеві незаконних дій жодним доказом не підтверджено і не визнано, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представника Державної Казначейської служби України, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2015 року працівники Бершадського ДАІ, склали протокол про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч. І ст.130 КУпАП, що підтверджується його копією. Постановою Бершадського районного суду від 24.11.2015 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн., що підтверджується копією постанови № 126/3468/15-п. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2016 року, постанову Бершадського районного суду від 24.11.2015 року скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та просить суд, з урахуванням зазначеного факту, а саме незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, що потягло за собою заподіяння йому моральної шкоди, стягнути з відповідачів спричинену йому моральну шкоду. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: ... незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; Статтею ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: ... закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: моральна шкода (п. 5 ст. 3 вказаного вище Закону). Зі змісту позовних вимог, які позивач підтримав в ході судового розгляду справи, вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів саме моральну шкоду спричинену незаконними діями правоохоронного органу. У відповідності до абз. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З'ясувавши обставини справи та фактичні дані, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позивачем під час розгляду справи не було обґрунтовано доведено факту заподіяння йому відповідачами моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Так, позивачем не обгрунтовано в чому саме полягає моральна шкода яка йому спричинена, якими саме діями спричинена шкода, з яких мотивів та розрахунків він виходив при обрахунку суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню. Не наданого жодного доказу який би свідчив про причинний зв'язок між незаконними діями відповідачів у справі та спричиненням позивачу моральної шкоди. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що 22.10.2015 року ними дійсно був складений протокол відносно гр. [PERSON] за ст. 130 ч. 1 КУпАП та вилучено його автомобіль [NUMBER] на штрафний майданчик, оскільки вони були впевнені, що водій перебуває в стані алкогольного сп'яніння, оскільки їхати до лікарні на освідування водій категорично відмовився. Крім того, судом встановлено, що адміністративне стягнення у виді штрафу було накладено на позивача Бершадським районним судом, постановою від 24.11.205 року, яка в наступному була скасована постановою апеляційного суду Вінницької області. Тобто, рішення Бершадського районного суду не вступило в законну силу, а тому не потягнуло за собою обов'язку позивача виконувати накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Сам факт розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, подальший перегляд постановленого рішення та винесення постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, як такий що не передбачений чинним законодавством. Також, чинним законодавством не передбачено підстав стягнення моральної шкоди за факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, що мало місце 22.10.2015 року відносно позивача [PERSON] Відмовляючи в задоволені позову суд виходить також і з тих позицій, що позивачем не доведено, а судом у судовому засіданні не встановлено, що відповідачі, коло яких визначив позивач у позовній заяві, вчинили незаконні дії або бездіяльність, чим порушили, на думку позивача, його права, передбачені Конституцією України. Суд вважає, що звернення позивача з даним позовом до ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди є безпідставним, оскільки рішення у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 3400 грн. приймалось Бершадським районним судом, а не працівниками ГУНП України у Вінницькій області та ДКС України, а тому й вимога про відшкодування шкоди заявлена до відповідачів - ГУНП України у Вінницькій області та ДКС України задоволенню не підлягає як необґрунтована та безпідставна. Також підлягають задоволенню вимоги представника відповідача ГУНП України у Вінницькій області щодо відмови в позові з підстав того, що Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області не є правонаступником УМВС України у Вінницькій області. Вирішуючи питання про судові витрати суд враховує положення ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого сторони в даній категорії справ звільняються від сплати судових витрат. Частиною 2 ст. 88 ЦПК України, передбачено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що коли обидві сторони у цивільній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією в їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат, згідно з додатком. На підставі викладеного враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору, суд стягує його за рахунок держави в розмірі 551 гривні 20 копійок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed