Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] року помер його батько [PERSON], [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. За життя матері позивача належав житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 45 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Крім того, матері позивача належала земельна ділянка площею 4,5 га на території Березівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серії [NUMBER] від 14.08.2006 року. Проте на даний час оригінали правовстановлюючих документів втрачено. 01.12.1994 року матір'ю позивача було складено заповіт, згідно якого вона заповіла позивачу та його сестрі [PERSON], все належне їй майно. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріальної контори з питання відкриття спадщини, та було відкрито спадкову справу. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане нерухоме майно нотаріусом було відмовлено, оскільки втрачено всі оригінали на право власності. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]; на земельну ділянку площею 0,45 га по вул. Братів Мартіянів, 35 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства; на земельну ділянку площею 4,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівської сільської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] визнає і не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] від 22.12.1976 року [PERSON] народився [INFO] року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (російською мовою) (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року [PERSON] помер [INFO] року (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 40 від 03.04.1990 року житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.8). Згідно звіту про оцінку житлового будинку по [ADDRESS] від 11.07.2017 року, проведеного ФОП [PERSON], ринкова вартість будинку станом на 11 липня 2017 року складає 32 600 грн. (а.с.20-20 зв.). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.01.2001 року [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,45 га в межах згідно з планом на території Березівської сільської ради - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,20 га (а.с.12-12 зв.). Згідно звіту про експерту оцінку земельної ділянки площею 4500 кв.м., що розташована по [ADDRESS] від 11.07.2017 року, проведеного ПП [PERSON], ринкова вартість земельної ділянки складає 27 344 грн. (а.с.21-21 зв.). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14.12.2006 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,5 га на території Березівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13). Згідно звіту про експерту оцінку земельної ділянки площею 45000 кв.м., що розташована на території Березівської сільської ради від 11.07.2017 року, проведеного ПП [PERSON], ринкова вартість земельної ділянки складає 90 370 грн. (а.с.22-22 зв.). Згідно копії заповіту від 01 грудня 1999 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.14). Згідно довідки Березівської сільської ради № 241 від 26.06.2017 року [PERSON] проживала і була зареєстрована по [ADDRESS], до дня смерті [INFO] року, проживала одна. Заповіт, посвідчений Березівської сільської радою 1 грудня 1994 року від імені померлої не змінено і не скасовано (а.с.18). У районній газеті «Трибуна хлібороба» поміщено оголошення про те, що втрачені свідоцтво про право власності на будинок № 40 від 03.08.1990 року, державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.01.2001 року та серії [NUMBER] від 14.08.2006 року на ім'я [PERSON] вважати недійсним (а.с.19). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу від 28.07.2017 року, видача свідоцтва після померлої [PERSON] про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації - житловий будинок та земельну ділянку розміром 0, 45 га за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 4, 40 га що знаходиться на території Березівської сільської ради проводиться після подання правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майна спадкодавцеві (а.с.17). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що мати позивача [PERSON] згідно діючого на час оформлення права власності законодавства в передбаченому законом порядку набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] Талалаївського раойну. Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власноті на земельні ділянки, суд виходить з наступного. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельні ділянки, дане право підтверджено належними правовстановлюючими документом, оригінали яких було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено в ході судового розгляду до складу спадщини [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS] Талалаївського раойну, земельна ділянка площею 0,45 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, та земельна ділянка площею 4,5 га на території Березівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту все належне майно спадкодавець [PERSON] заповіла в рівних частках позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON], яка надала до суду заяву про визнання позову [PERSON] У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій визнає позов [PERSON], тобто відмовляється від своєї частки у спадщині після смерті матері, тому суд приймає визнання відповідачем позову, який приймається судом, так як не порушує прав та інтересів інших осіб та не суперечить закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], інший спадкоємець відмовилась від своєї частки у спадщині, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved