Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача - [PERSON] та другого відповідача [PERSON], за якою просить суд: визначити йому додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька [PERSON], що помер 08.09.2010 року в с. Глибоке Ужгородського району Закарпатської області. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 07 травня 2008 року батько [PERSON] подарував позивачеві будинок № 142 в с. Глибоке, Ужгородського району. 08 вересня 2010 року [PERSON] помер. Відповідно до державного акту на право власності на землю серії IV - ЗК № 033891 від 06.01.2000 року, на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Руськокомарівської сільської Ради, [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,57 га. для ведення особистого підсобного господарства. В середині грудня 2017 року позивач зі своєю дружиною допомагав мамі по господарству. Жінка позивача під час прибирання хати, в шафі знайшла заповіт батька. Відповідно до заповіту, все своє майно батько заповів позивачеві [PERSON]. Після смерті батька, позивач не звернувся у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність самого заповіту. Верховний Суд України у справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017 р. зазначив що необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття. З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати його необізнаність в існуванні заповіту, як поважну причину неприйняття спадщини і визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (земельної ділянки) за померлим батьком, тривалістю в два місяці. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, подав заяву про розгляду справи за його відсутності. Перший відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами, а другий відповідач на розгляд справи не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Судове засідання у справі було призначене на 19.06.2018 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як пять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 25.06.2018 року. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матріалів справи, що 08 вересня 2010 року помер батько позивача [PERSON], у віці 74 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ФМ № 104678, виданого Виконкомом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 09 вересня 2010 року. Згідно довідки Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 22.01.2018 року на момент смерті [PERSON] в с. Глубоке, 142, в даному будинку проживали і були зареєстровані слідуючі громадяни: [PERSON], дружина, [INFO], [PERSON], син, [INFO] (зареєстрований але не проживає із 1987 року). За життя батько позивача уклав договір дарування від 07.05.2008 року за яким подарував позивачеві [PERSON] житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Ужгородського району Закарпатської області. 14 березня 2006 року [PERSON] також склав заповіт, який був посвідчений Руськокомарівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, за яким все своє майно, що буде належати на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що не знав про цей заповіт, відтак вважає, що ним було пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин. До спадкової маси належить земельна ділянка, розташована на території Руськокомарівської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства площею 0,57 га, яка належала [PERSON], що підтверджується державним актом ІV-ЗК № 033891. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті. Право\~на заповіт\~має фізична\~особа з\~повною цивільною\~дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається\~прийняття спадщини\~з умовою\~чи із\~застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1,2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву\~про прийняття\~спадщини. Заява\~про прийняття\~спадщини подається\~спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017\~року у справі № 6-496цс17 відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Ухваливши рішення про відмову в позові, суди не дослідили, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017 року, оскільки вона за змістом не відповідає спірним правовідносинам у цій справі. З урахуванням викладеного та у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України та з огляду на той факт, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та визначити для нього [PERSON] додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька [PERSON], що помер 08.09.2010 року в с. Глибоке Ужгородського району Закарпатської області. У відповідності із статтею 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача, оскільки позов відповідачем не оспорювався.

Outcome: approved