Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, розміром 4,1299 га., яка розташована на території Узинської міської ради Сквирського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22.09.2006 року. Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину однак отримала відмову. Оскільки заповіт оформлено спадкодавцем на право на земельну частку (пай), а позивачем надано нотаріусу Державний акт на вказану земельну ділянку, позивач відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, при складенні заповіту було допущено описку, прізвище заповідача зазначено як [PERSON] замість вірного [PERSON]. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд встановити факт, що заповіт посвідчений Узинською міською державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року, зареєстрований під номером 646, в якому зазначено прізвище заповідача - [PERSON], дійсно складений [PERSON], встановити факт, що позивач прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] та визнати в порядку спадкування за [PERSON] право власності на земельну ділянку , розміром 4.1299 га., яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22.09.2006 року, що належала її бабі [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належно, подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач свого представника до суду не направив, однак від останнього надійшла заява в якій він просить прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, залишила телеграму в якій не заперечує проти передачі у власність позивача земельної ділянки. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, розміром 4,1299 га., яка розташована на території Узинської міської ради Сквирського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22.09.2006 року. 18 лютого 2005 року [PERSON] залишила заповіт, зареєстрований у реєстрі за номером 646, згідно змісту якого спадкодавець заповіла право на земельну частку (пай) розміром 4,34 га., яка перебувала у власності КСП «Колос», яка належала їй на підставі сертифікату [NUMBER], а в разі розпаювання - земельну ділянку, яка буде видана на підставі цього сертифікату [PERSON] Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 вересня 2016 року. Оскільки заповіт оформлено спадкодавцем на право на земельну частку (пай), а позивачем надано нотаріусу Державний акт на вказану земельну ділянку, позивач відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, при складенні заповіту було допущено описку, прізвище заповідача зазначено як [PERSON] замість вірного [PERSON]. Крім позивача, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], яка є сестрою спадкодавця. В той же час, [PERSON] надіслала до суду телефонограму в якій не заперечує проти отримання у власність спірної ділянки позивачкою. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова(вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частки). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановлення юридичного факту, що заповіт посвідчений Узинською міською державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року, зареєстрований під номером 646, в якому зазначено прізвище заповідача - [PERSON], дійсно складений [PERSON], відповідає приписам ст.256 ЦПК України. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які у своїй сукупності об'єктивно підтверджують, що у зазначеному заповіті допущено описку в написанні прізвища заповідача [PERSON], яку вказану як [PERSON]. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи, що в заповіті залишеному спадкодавцем допущено описку, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що через органи нотаріату позивач не може оформити свої спадкові права. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки позивача позбавлена можливості оформити свої спадкові права через органи нотаріату, однак має право, як спадкоємець за заповітом, на спадкування пірної земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved