Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 18 листопада 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу мають малолітніх дітей - сина [PERSON], народження [INFO] року, та доньку [PERSON], народження [INFO] року, які проживають з нею та знаходяться на її утримані. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. Ухвалою від 13 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні змінила позовні вимоги з частки на тверду грошову суму 1600 грн на утримання дітей та 600 грн на її утримання, просила задовольнити їх. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн на утримання неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] та 600 грн на утримання дружини. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 18 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], народження [INFO] року, та [PERSON], народження [INFO] року (а.с. 5, 6). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб № 256 від 12.06.2018, виданої Харківецькою сільською радою Пирятинського району Полтавської області, [PERSON] проживає у [ADDRESS] До складу сім'ї входять: син [PERSON], дочка [PERSON], та чоловік [PERSON], який зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина та дружини добровільно не надає. Згідно ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 184 СК України, а також те, що відповідач не надав заперечення проти такого розміру аліментів, а тому вважає за необхідне стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн на утримання неповнолітніх дітей та 600 грн на утримання дружини. Такий розмір, на думку суду, буде розумним та справедливим. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На даний час позивач отримує допомогу при народженні дитини на дітей [PERSON], 2016 року народження, та [PERSON], 2018 року народження у розмірі 860 грн, інших доходів не має. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року 1373 грн, з 1 липня 1435 грн, з 1 грудня 1497 грн. Отже, позивач [PERSON] отримує соціальну допомогу в розмірі, що не забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що наявні всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов'язань у відповідача перед його непрацездатною дружиною, а саме: наявність зареєстрованого шлюбу; потреба позивачки у матеріальній допомозі та її непрацездатність; встановлення факту, того, що доходи отримані позивачкою не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, враховуючи наявність на утриманні малолітньої доньки. Суд при вирішенні даного спору також враховує всі особливості конкретної життєвої ситуації та оцінює характер і розмір необхідних витрат в залежності від ступеня непрацездатності позивачки, її життєвих потреб і умов життя. Аналіз сукупності наведених обставин дозволяє суду зробити висновок що до можливості стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дружини у розмірі 600 грн щомісячно, при цьому такий розмір призначених аліментів не буде порушувати права відповідача та осіб, які перебувають на його утриманні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved