Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з надвірними будівлями житловий будинок позначений на плані під літ. «А» житловою площею 17,8кв.м., житловий будинок, позначений на плані під літ.«Б» житловою площею 62,8кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності 1/2 частина позивачу [PERSON] та 1/2 частина відповідачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про право на спадкування за законом №9-1002 від 07.09.2004, свідоцтво про право на спадщину за законом № 11-20 від 05.05.2015. Між позивачем та відповідачем постійно виникають непорозуміння та конфлікти щодо порядку домоволодінням, не можуть домовитися щодо виділу частки позивача зі спільного майна. Крім того, позивач сплачує податок за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння. Позивач звернувся до експерта для проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження. Згідно висновку експерта № 19200 від 29 листопада 2019 року за результатами експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, зазначено, що житловий будинок літ. «Б» за адресою: [ADDRESS] старої забудови (1963 та 1980 років будівництва), приймався в експлуатацію за діючими на той час будівельними нормами та правилами, а також можливість забезпечення безпечних умов експлуатації будинку відповідно до технічного стану несучих конструкцій на час проведення обстеження, експерт приходить до висновку, що з технічної точки зору поділ будинків (у тому числі господарських будівель) за адресою: [ADDRESS] , а також визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1328га за вказаною адресою, згідно часток співвласників, можливий, з відхиленням від вказаних часток стосовно поділу будинків та без відхилень від часток відносно порядку користування земельною ділянкою, при цьому поділ житлових будинків не буде призводити до виникнення порушень вимог і документації в галузі будівництва. Однак, відповідач не погодився з висновком експерта, а тому позивач вимушений був звернутися до суду. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати за [PERSON] право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 43,5кв.м., житловою площею 17,8кв.м., приміщень: житлова кімната номер 1 площею 17,8кв.м., коридор номер 2 площею 12,5кв.м., комора номер 3 площею 13,2кв.м.; частини житлового будинку літ. «Б» загальною площею 45,2кв.м., житловою площею 26,9кв.м., приміщень: передпокій номер 3-1 площею 9,8кв.м, житлова кімната номер 3-2 площею 19,5кв.м, житлова кімната номер 3-3 площею 7,4кв.м, веранда номер 1 площею 8,5кв.м., сарай літ. «Н» площею 10,7кв.м., гараж літ. «В» площею 23,8кв.м., погріб під літ. «А» площею 9,0кв.м., а всього по домоволодінню 51/100; визнати за [PERSON] право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який складається з частини житлового будинку літ «Б», площею 54,2кв.м., житловою площею 35,9кв.м., приміщень: коридор номер 2-1 площею 5,6кв.м, кухня номер 2-2 площею 6,8кв.м, ванна кімната номер 2-3 площею 5,9кв.м, житлова кімната номер 2-4 площею 9,1кв.м, житлова кімната номер 2-5 площею 26,8кв.м., сарай літ. «Е» площею 13,9кв.м., погріб літ. «Ж» площею 15,5кв.м., сарай літ. «З» площею 11,6кв.м., вбиральня літ. «Л» площею 1,0кв.м., сарай літ. «М» площею 15,3кв.м., а всього по домоволодінню 49/100. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1328га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: виділити [PERSON] земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника РСЯМШХПФЖЗИКЛР; виділити [PERSON] земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника АБВГДЕЖФПХШМЯСРА. Межі розподілу прокласти по лініям: відрізки МШ, ШХ прокласти згідно варіанту розподілу житлового будинку літ. Б; відрізок МЯ, довжиною 3,89м., прокласти з точки М, перпендикулярно до центрального фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок ЯС, довжиною 3,57м., прокласти з точки Я, на відстані 1,5м. від центрального фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок СР, довжиною 6,32м., прокласти з точки С, при цьому точка Р знаходиться на відстані 5,4м. від точки Л (кут гаражу літ. В); відрізок ХП, довжиною 2,15м., прокласти з точки X, під кутом 45° до тильного фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок ПФ, довжиною 9,86м., прокласти з точки П, на відстані 1,5м. від правого фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок ФЖ, довжиною 36,76м., прокласти з точки Ф, при цьому точка Ж знаходиться на відстані 7,92м. від точки З. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 04.02.2020 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що спірне домоволодіння належить на праві власності у порядку спадкування двом співвласникам: [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному співвласнику. З 2004 року по 2016 рік постійно виникають конфлікти, суперечки щодо домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З метою мирного врегулювання конфлікту [PERSON] запропонував [PERSON] викупити його частку у спірному домоволодінні. Однак, [PERSON] відмовився від зазначеної пропозиції. З поділом домоволодіння, який був запропонований [PERSON] згідно висновку експерта, [PERSON] не погоджується та вважає його неприйнятним. При такому поділі [PERSON] не несе жодних матеріальних витрат, щодо водопостачання, електропостачання, газопостачання та встановлення воріт. Отже, [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом з вимогою визнати за [PERSON] право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 43,5кв.м., житловою площею 17,8кв.м., приміщень: житлова кімната номер 1 площею 17,8кв.м., коридор номер 2 площею 12,5кв.м., комора номер 3 площею 13,2кв.м.; частини житлового будинку літ. «Б» загальною площею 45,2кв.м., житловою площею 26,9кв.м., приміщень: передпокій номер 3-1 площею 9,8кв.м, житлова кімната номер 3-2 площею 19,5кв.м, житлова кімната номер 3-3 площею 7,4кв.м, веранда номер 1 площею 8,5кв.м., сарай літ. «Н» площею 10,7кв.м., гараж літ. «В» площею 23,8кв.м., погріб під літ. «А» площею 9,0кв.м., а всього по домоволодінню 51/100; визнати за [PERSON] право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який складається з частини житлового будинку літ «Б», площею 54,2кв.м., житловою площею 35,9кв.м., приміщень: коридор номер 2-1 площею 5,6кв.м, кухня номер 2-2 площею 6,8кв.м, ванна кімната номер 2-3 площею 5,9кв.м, житлова кімната номер 2-4 площею 9,1кв.м, житлова кімната номер 2-5 площею 26,8кв.м., сарай літ. «Е» площею 13,9кв.м., погріб літ. «Ж» площею 15,5кв.м., сарай літ. «З» площею 11,6кв.м., вбиральня літ. «Л» площею 1,0кв.м., сарай літ. «М» площею 15,3кв.м., а всього по домоволодінню 49/100; припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1328га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: виділити [PERSON] земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника РСЯМШХПФЖЗИКЛР; виділити [PERSON] земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника АБВГДЕЖФПХШМЯСРА. Межі розподілу прокласти по лініям: відрізки МШ, ШХ прокласти згідно варіанту розподілу житлового будинку літ. Б; відрізок МЯ, довжиною 3,89м., прокласти з точки М, перпендикулярно до центрального фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок ЯС, довжиною 3,57м., прокласти з точки Я, на відстані 1,5м. від центрального фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок СР, довжиною 6,32м., прокласти з точки С, при цьому точка Р знаходиться на відстані 5,4м. від точки Л (кут гаражу літ. В); відрізок ХП, довжиною 2,15м., прокласти з точки X, під кутом 45° до тильного фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок ПФ, довжиною 9,86м., прокласти з точки П, на відстані 1,5м. від правого фасаду житлового будинку літ. Б; відрізок ФЖ, довжиною 36,76м., прокласти з точки Ф, при цьому точка Ж знаходиться на відстані 7,92м. від точки З. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 24.02.2020 було вирішено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. 10.03.2020 до суду надійшов відзив на зустрічний позов, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] є племінником [PERSON] , а його батько [PERSON] є рідним братом [PERSON] При отриманні спадщини між мною та братом не виникало жодних питань, щодо порядку користування спірним домоволодінням, оскільки воно було побудоване нашими батьками, ми знали, що частина брата - це частина будинку і літ. «Б», якою він завжди користувався, а моя частина будинку - це інша частина будинку літ. «Б» будинок літ.«А», якою користувалися батьки. [PERSON] неприйнятним запропонований [PERSON] розподіл спірного будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки вхід до 1/2 частини будинку під літ. «Б» загальною площею 54,2кв.м. знаходиться зі сторони городу, для того щоб потрапити до будинку необхідно пройти зиґзаґами між господарськими будівлями, біля входу у будинок буде встановлений паркан, який закриє денне світло, буде відсутній доступ до води, лічильники електро та газопостачання знаходяться в іншій частині будинку. [PERSON] зазнає в зустрічному позові про пропозицію викупити частку у спірному домоволодінні, однак позивача за первісним позовом не влаштовує дуже низька ціна та строки сплати такої суми. У зв`язку з викладеним [PERSON] вважає зустрічний позовом необґрунтованим та просить суд відмовити в задоволені зустрічного позову. 23.04.2020 до суд надійшла відповідь на відзив від [PERSON] відповідно до якої зазначено, що доводи відповідача за зустрічним позовом є необґрунтованими. Батько [PERSON] одноосібно користувався обома житловими будинками господарськими будівлями. З ним був укладений договір на електро та газопостачання, що мають один засіб обліку споживання газу та електричної енергії. [PERSON] за життя брата не ділив спадкове майно у натурі тому, що надіявся, що після смерті брата зможе позбавити його дітей спадщини і стане єдиним власником домоволодіння. Враховуючи, що немає жодного документу який підтверджує яка конкретно частина будинку належала моєму батьку, а яка дядьку, а спір вирішується між мною та дядьком, які є співвласниками у порядку спадкування, посилання на покійного співвласника є безпідставними. 12.05.2020 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від [PERSON] , відповідно до яких зазначено, що спірне домоволодіння було повністю побудоване нашими із моїм братом батьками. [PERSON] не міг оформити без згоди свого брата і нашої матері спадкове майно після смерті нашого батька. Право власності на спірне домоволодіння було оформлене саме на нашого батька, про що вказується у свідоцтвах про право на спадщину за законом від 07 липня 2004 року, які отримали після смерті батька [INFO] . Після смерті нашої матері, ми з братом оформили спадщину і отримали свідоцтва про право на спадщину. Ніякою «лютої ненависті» між нами не було. [PERSON] не мав наміру нічого ділити із братом. Навпаки, дозволив йому здавати і оренду належну мені 1/2 частину будинку, а саме частину в якій проживала наша мати після смерті батька, і за рахунок цих коштів мій брат жив. Твердження про те, що [PERSON] надіявся на позбавлення дітей свого брата права на спадщину є надуманими. [PERSON] дійсно не здійснював оплату за електроенергії та газ, оскільки не користувався цими послугами. Прошу суд у задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити у повному обсязі. 02.11.2020 до суду надійшла заява адвоката Шевченко Ольги Юріївни, яка діє в інтересах [PERSON] про попереднє внесення на депозит суду вартості частки, відповідно до якої зазначили, що з врахуванням тих обставин, що за результатами вищевказаного експертного дослідження поділ домоволодіння є можливим із відхиленням від часток співвласників 1/2 та 1/2, і [PERSON] просить суд виділити йому частину домоволодіння, що складає 51/100, а [PERSON] відповідно 49/100 частини домоволодіння, а відступ від ідеальних часток складає 13 304,00грн, [PERSON] попередньо вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 13 304,00грн. 24.11.2020 до суду надійшли додаткові пояснення [PERSON] відповідно до яких зазначено, наші із [PERSON] позовні вимоги відрізняються тільки тим, що я прошу виділити мені та визнати за мною права приватної власності як окремий об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «А» загальною площею 43,5кв.м, житловою площею 17,8кв.м., частини житлового будинку літ «Б» загальною площею 45,2кв.м., житловою площею 26,9кв.м., сарай літ. «Н» площею 10,7кв.м., гараж літ. «В» площею 23,8кв.м., погріб під літ. «А» площею 9,0кв.м., а всього по домоволодінню 51/100 і відповідно визначити порядок користування земельною ділянкою, а [PERSON] просить суд виділити цю частину домоволодіння йому. [PERSON] вважає, що саме його запропонований варіант поділу домоволодіння буде справедливим, оскільки увесь будинок є спадковим майном, ми маємо у ньому рівні частки, ми з ним ніколи не проживали і не користувалися цим будинком, будинки на момент звернення до суду знаходяться у незадовільному стані, газо та електропостачання відключено за борги. [PERSON] вважає, що саме той варіант поділу домоволодіння в натурі між сторонами, є справедливим і відповідає тому порядку користування будинками, який був між [PERSON] та батьком відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Шевченко О.Ю., вимоги первісної позовної заяви підтримала в повному обсязі, одночасно просили відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - [PERSON] заперечував щодо задоволення первісного позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, одночасно просив задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини, що викладені в ньому. 02.10.2020 в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , зазначив, що вважає, справедливим буде виділення йому саме частини домоволодіння - житлового будинку літ. «А» та частини будинку літ. «Б», а [PERSON] іншу частину будинку в літ. «Б», якою користувався його нині покійний батько і брат, оскільки для нього частина яку він просить є родинним житлом. Свідок [PERSON] , є двоюрідна сестра [PERSON] , зазначила, що [PERSON] допомагав батькам, робив ремонт в частині будинку де проживали батьки, а його рідний брат не приклав зусиль для допомоги батьками і поліпшенню майна. Свідок [PERSON] , є подругою з дитинства [PERSON] , зазначила, що [PERSON] допомагав свої батькам та брату. Батьки залишили свою половину будинку [PERSON] , про це вони постійно за життя зазначали. Свідок [PERSON] , є рідною тіткою відповідача по первісному позову, зазначила, що знає, про те, що частина будинку після смерті батьків [PERSON] здавалася в оренду. [PERSON] проживав у прибудованій частині будинку. Свідок [PERSON] , є рідною сестрою відповідача по первісному позову, зазначила, що була присутня під час сварок між братами (позивачем [PERSON] та покійним [PERSON] ). Зі слів покійного батька знає, що прибудову будували за допомогою батьків її мати. Коли приїжджала до батька, бачила, що в іншій частині будинку проживали орендатори. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] був власником домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з надвірними будівлями, яке знаходиться в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 15 грудня 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, згідно з Наказом Головного управління житлового забезпечення від 10 грудня 2003 року №2147-С/ЖБ та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 18 грудня 2003 року в реєстровій книзі №388-14 за реєстровим № 43864. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом, реєстраційний номер № 9-1002 від 07.07.2004, посвідчене Бережанською Н.П., нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, спадкоємцями [PERSON] є в рівних частинах: дружина померлого [PERSON] та сини померлого: [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею О.Ю., спадкоємцями майна [PERSON] , а саме 1/3 частини домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] є її сини: [PERSON] та [PERSON] , які успадкували по 1/2частині. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Н.А., спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво, складається з: 1/2 (однієї другої) частини домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків № 47-з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому: 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятнадцятою державною нотаріальною конторою 07 липня 2004 року, за реєстровим № 9-1002, 1/6 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятнадцятою державною нотаріальною конторою 05 травня 2015 року, за реєстровим № 11-22. Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини домоволодіння, яке складається із двох житлових будинків, на плані під літ «А», має розмір житлової площі 17,80кв.м., дерев`яний житловий будинок, позначений на плані під літ. «Б» має розмір житлової площі 62,80кв.м., шлакобетонний при них будівлі та споруди гараж під літ. «В», гараж під літ «Д», сарай під літ. «Е», льох під літ «Ж», сарай під літ «З», вбиральня під літ «К», вбиральня під літ «Л», сарай під літ. «М», сарай під літ. «Н», спорудження № 1-4, І-ІІІ, розташовані на земельній ділянці. Зокрема судом установлено та підтверджено свідками під час розгляду справи, що дійсно позивач [PERSON] та його покійний брат за життя їх батьків мали усталений порядок користування спірним житловим будинком. Позивач [PERSON] разом з батьками користувався житловим будинком під літ. «А», загальною площею 43,5кв.м, житловою площею 17,8кв.м та частиною житлового будинку літ. «Б», загальною площею 45,2кв.м, житловою площею 26,9кв.м. А покійний брат позивача та батько відповідача, [PERSON] користувався і фактично проживав в частині, яку для нього відбудували їх батьки, це частина житлового будинку під літ. «Б», загальною площею 54,2кв.м, житловою площею 35,9кв.м. Після смерті батьків позивач [PERSON] дозволив [PERSON] використовувати спірний будинок для його особистого проживання та отримання доходу від частини, яка належала позивачу шляхом надання в оренду цієї частини будинку. Також судом з`ясовано та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] разом зі своєю мамою покинули спірний будинок та проживали окрема від батька, однак приїжджаючи до дідуся з бабусею та батька, [PERSON] користувався частиною будника, яка належала саме його батьку. [PERSON] звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] для проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження. Згідно висновку експерта № 19200 від 29.11.2019 зазначено, що з технічної точки зору поділ будинків (у тому числі господарських будівель) за адресою: [ADDRESS] , а також визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1328га за вказаною адресою, згідно часток співвласників 1/2 та 1/2, можливий, з відхиленням від вказаних часток стосовно поділу будинків та без відхилень від часток відносно порядку користування земельною ділянкою, при цьому поділ житлових будинків не буде призводити до виникнення порушень вимог і документації в галузі будівництва. Відповідно до висновку експерта № 19200 від 29.11.2019, запропоновано поділити таким чином: виділити першому співвласника (1/2) - житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 43,5кв.м., житловою площею 17,8кв.м., приміщень: житлова кімната номер 1 площею 17,8кв.м., коридор номер 2 площею 12,5кв.м., комора номер 3 площею 13,2кв.м.; частини житлового будинку літ. «Б» загальною площею 45,2кв.м., житловою площею 26,9кв.м. (приміщень: передпокій номер 3-1 площею 9,8кв.м, житлова кімната номер 3-2 площею 19,5кв.м, житлова кімната номер 3-3 площею 7,4кв.м, веранда номер 1 площею 8,5кв.м., сарай літ. «Н» площею 10,7кв.м., гараж літ. «В» площею 23,8кв.м., погріб під літ. «А» площею 9,0кв.м., а всього по домоволодінню 51/100; другому співвласнику (1/2) - житловий будинок [ADDRESS] , який складається з частини житлового будинку літ «Б», площею 54,2кв.м., житловою площею 35,9кв.м., приміщень: коридор номер 2-1 площею 5,6кв.м, кухня номер 2-2 площею 6,8кв.м, ванна номер 2-3 площею 5,9кв.м, житлова кімната номер 2-4 площею 9,1кв.м, житлова кімната номер 2-5 площею 26,8кв.м., сарай літ. «Е» площею 13,9кв.м., погріб літ. «Ж» площею 15,5кв.м., сарай літ. «З» площею 11,6кв.м., вбиральня літ. «Л» площею 1,0кв.м., сарай літ. «М» площею 15,3кв.м., а всього по домоволодінню 49/100. Таким чином відступ ідеальних часток становить 13304,00грн. Щодо варіантів порядку користування земельною ділянкою, у висновку експерта № 19200 від 29.11.2019 запропоновано два варіанта порядку користування земельною ділянкою, що вимагає відповідного відокремлення інженерних мереж, а також влаштування надвірної вбиральні на території земельної ділянки, що виділяється в користування першому співвласнику. Як установлено судом та не заперечувалося учасники справи, позивач та відповідач визнали висновок експерта № 19200 від 29.11.2019 як належний і допустимий та відповідно до якого вважають можливим визнати приватне право власності на домоволодіння, встановити порядок користування земельною ділянкою, згідно запропонованого експертом варіанту №2, а саме: першому співвласнику - земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника РСЯМШХПФЖЗИКЛР; другому співвласнику - земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника АБВГДЕЖФПХШМЯСРА, з межами розподілу згідно висновку. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 Земельного Кодексу України, є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Однак в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст.88 Земельного Кодексу України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у натрі, ст. 88 Земельного Кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Однак, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Як установлено судом, між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст.367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлені частини будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість, з урахуванням порядку користування майном що склалося, та фактичну відсутність спільних будівель. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. При цьому, проаналізувавши наявні матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, враховуючи межі пред`явлених позовних вимог, суд вважає, що запропонований експертом варіант поділу між співвласниками спірного житлового будинку максимально наближений до ідеальних часток сторін, забезпечує необхідну ізоляцію сторін, а також забезпечить розумний баланс інтересів сторін як співвласників. Отже судом враховуються всі обставини справи та надані учасниками справи докази, беручі до уваги усталене користування домоволодінням та приналежність позивача до родинного житла, суд вважає правильним, згідно експертного висновку №19200 від 29.11.2019, виділити першому співвласнику (1/2), а саме: [PERSON] та визнати за ним право приватної власності на житловий будинок під літ. «А», загальною площею 43,5кв.м, житловою площею 17,8кв.м та частину житлового будинку літ. «Б», загальною площею 45,2кв.м, житловою площею 26,9кв.м, а всього по домоволодінню 51/100; виділити другому співвласнику (1/2) - [PERSON] та визнати за ним право приватної власності на житловий будинок під літ. «Б», загальною площею 54,2кв.м, житловою площею 35,9кв.м, а всього по домоволодінню 49/100. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача за первісним позовом у зв`язку з визначенням такого порядку користування та визнання право приватної власності на спірний житловий будинок, і таких відповідачем не наведено. Оскільки запропонований експертом варіант поділу спірного житлового будинку призводить до відхилення від розмірів ідеальних часток співвласників, суд приходить до висновку про їх зміну відповідно до фактичного стану (51/100 та 49/100 у позивача та відповідача відповідно) та стягнення з позивача грошової компенсації на користь відповідача в розмірі 13304,00грн, що є грошовим еквівалентом частки власника, на яку вона зменшилась, і яка знаходиться на депозитному рахунку суду. Щодо порядку користування земельною ділянкою: такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натрі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Про можливість об`єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності Статтею 318 ЦК України право власника користуватися своїм майном на власний розсуд повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частинами першою, другою та четвертої статті 120 Земельного Кодексу України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними та у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16. Отже судом з`ясовано, що вказаний варіант №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропонований висновком судової земельно-технічної експертизи від № 19200 від 29.11.2019, відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до технічного стану і планування домоволодіння, а тому суд вважає, що при такому варіанті користування земельною ділянкою права співвласників спірного житлового будинку не будуть порушені. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав сторін у зв`язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою, і таких учасниками справи не наведено. Тому суд вважає можливим задовольнити порядок користування земельної ділянки, згідно запропонованого експертом варіанту №2, а саме: першому співвласнику, а саме: [PERSON] визначити порядок користування та виділити земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника РСЯМШХПФЖЗИКЛР; другому співвласнику - [PERSON] визначити порядок користування та виділити земельну ділянку площею 664кв.м, що має форму багатокутника АБВГДЕЖФПХШМЯСРА, з межами розподілу згідно висновку. Таким чином, аналізуючи викладене вище, суд вважає правильним та справедливим задовольнити вимоги первісного позову, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними, а вимоги зустрічного позову залишити без задоволення. Відповідно до вимог статей 133 та 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які сплачені позивачем за первісним позовом, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 24381,18грн.

Outcome: approved