Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача заборгованість за борговими розписками. До відкриття провадження у справі позивач подав уточнену заяву, в якій збільшив позовні вимоги і остаточно просив стягнути з [PERSON] на свою користь борг, який відповідач має перед позивачем за борговими розписками від 21.11.2011 року, від 15.06.2012 року та від 30.04.2013 року, у сумі 196337 гривень 06 копійок, три відсотки річних в розмірі 1328 грн 84 коп та інфлянційні втрати в сумі 11450 грн 65 коп, а всього заборгованості на загальну суму 209116 гривень 55 копійок. Просив стягнути з відповідача і судові витрати, які складаються із: судового збору, витрат на публікацію оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позов підтримала і просила про його задоволення. В обгрунтування позовних вимог вказала, що за першою борговою розпискою заборгованість розрахована за період з 22.11.2012 року по 14.12.2015 року, тобто за 1115 днів прострочення. Таким чином, до основного боргу за розпискою від 21.11.2011 року, що становив 14500 гривень включено також 3 % річних, тобто 1328 грн 84 коп та інфляційні втрати в сумі 11450 грн 65 коп. Сума боргу за розписками від 15.06.2012 року та 30.04.2013 року становить фактично отримані відповідачем-позичальником кошти в сумі 7621 долар США, що за офіційним курсом на час звернення до суду становить суму 181837 гривень 06 копійок. На суму боргу за розписками від 15.06.2012 року та 30.04.2013 року, зважаючи на позику в іноземній валюті, позивач відповідачу інфляційні втрати та три відсотки річних не нараховує. Одночасно представник позивача вказала на судові витрати понесені позивачем, які підтвердила розрахунковими документами, а саме: 2091 гривню 17 копійок в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого позивачем при предявленні позову до суду. 2000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, 257 гривень 28 копійок в рахунок компенсації понесених позивачем фактичних грошових витрат за оголошення у пресі про виклик відповідача до суду для розгляду справи. Відповідач викликався до суду в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а.с.48), в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду не надіслав. З опублікуванням оголошення про виклик у пресі вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача надала згоду на заочний розгляд справи за наявними у справі доказами і матеріалами. Заслухавши сторону позивача, з урахуванням згоди на заочний розгляд справи, суд дійшов висновку про можливість постановлення заочного рішення у справі за наявними в ній даними і матеріалами. Встановивши правовідносини сторін, з'ясувавши, яка норма підлягає для застосування до правовідносин сторін, суд вважає позов законним і обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між сторонами по справі фактично відбулось укладання договору позики в письмовій формі, про що свідчать розписки (їх оригінали витребувані судом і зберігаються на а.с. 54,55,56), за змістом яких встановлено, що тричі відповідач отримував від позивача кошти та зобов'язувався їх повернути. Так, 21.11.2011 року [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку про те, що отримав у позивача гроші в борг у сумі 14500 гривень на строк один рік з 21.11.2011 по 21.11.2012 року (а.с.54). 30.04.2013 року [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку про те, що отримав у позивача гроші в борг у доларах: 4321 долар США, що на час позики становив 35000 гривень на строк один рік з 30.04.2013 року по 30.04.2014 року з оговореним правом позикодавця витребувати цю суму в будь-який час, попередивши позичальника про свою вимогу за 1 місяць до вимоги та з правом пролонгації строку договору автоматично на один рік, якщо борг за розпискою не був погашений до кінця його строку та не було заявлено вимогу позикодавця до позичальника (а.с.55). 15.06.2012 року [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку про те, що отримав у позивача гроші в борг у доларах: 3300 доларів США, що на час позики становив 26400 гривень на строк один рік з 15.06.2012 року по 15.06.2013 року з правом пролонгації строку договору автоматично на один рік, якщо борг за розпискою не був погашений до кінця його строку та не було заявлено вимогу позикодавця до позичальника (а.с.56). Відповідачем не спростовано, що умови взятих зобов'язань ним виконані. Крім того, судом враховується, що боргові розписки (їх оригінали) надані суду позикодавцем, що також свідчить про невиконання відповідачем зобов'язань перед позивачем. У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За борговою розпискою від 21.11.2012 року (а.с.54) заборгованість розрахована за період з 22.11.2012 року по 14.12.2015 року, тобто за 1115 днів прострочення. Таким чином, до основного боргу за розпискою від 21.11.2011 року, що становив 14500 гривень включено також 3 % річних, тобто 1328 грн 84 коп та інфляційні втрати в сумі 11450 грн 65 коп. Боргові розписки від 30.04.2013 року та від 15.06.2012 року (а.с. 56-57) визначають грошовий еквівалент в іноземній валюті. У відповідності до положень ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом або іншим нормативно - правовим актом. Відповідно до положень вищевказаних правових норм грошові зобовязання на території України повинні бути виконані в гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями можливе лише у разі дотримання порядку й умов, передбачених законом. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, сума боргу за розписками від 15.06.2012 року та 30.04.2013 року становить суму 7621 долар США, що станом на 14.12.2015 року за офіційним курсом Національного банку України (23, 86 грн) складав 181837 гривень 06 копійок. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності з п.6 ст.79 ЦПК України понесені позивачем фактичні грошові витрати у звязку з розглядом справи (публікація оголошення) є судовими витратами які підлягають стягненню з відповідача. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує другій стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а також витрати на понесену ним правову допомогу.

Outcome: approved