Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за собою в порядку спадкування за законом право власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0166428, виданого 14.02.1998 року [PERSON], яким підтверджується право на земельну частку (пай) розміром 11,68 в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель КСП ім. Куйбишева. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач посилається на те, що його батькові, [PERSON], за життя останнього був виданий спірний сертифікат, що підтверджував право на отримання в натурі на місцевості різних видів угідь, в тому числі рілля, багаторічних насаджень, сіножатей та пасовищ, а всього 11,68 в умовних кадастрових гектарах. За свого життя батько позивача використав сертифікат в частині виділення в натурі на місцевості рілля площею 8,58 га, про що був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 060935. В іншій частині сертифікат реалізований не був. Після смерті батька позивача, яка сталася 26.02.2009 року, за ним відкрилася спадщина, до складу якої входила як згадана земельна ділянка, так і спірний сертифікат. Спадкоємцями померлого за законом першої черги були позивач, відповідачі та їх мати (дружина померлого) [PERSON]. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.04.2011 року за позивачем було визнано в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 8,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Омельницької сільської ради Оріхівського району Запорізької області, а також встановлений факт прийняття позивачем спадщини за батьком в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України та, відповідно, факт неприйняття цієї спадщини всіма іншими спадкоємцями першої черги за законом. Водночас право на спірний сертифікат в порядку спадкування не було вирішено, оскільки позивачу не було відомо про те, що він продовжує бути чинним в частині нерозподілених видів угідь. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі та третя особа подали заяву про розгляд справи без їх участі та відсутність заперечень проти позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідачі є рідними братами, батьком яких є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ГД № 032263, виданого Омельницькою сільрадою 20.12.1979 року, а також встановлено Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.04.2011 року у справі № 2-546/2011. [PERSON] за життя був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0166428, виданий 14.02.1998 року, що підтверджував право на отримання в натурі на місцевості різних видів угідь, в тому числі рілля, багаторічних насаджень, сіножатей та пасовищ, а всього 11,68 в умовних кадастрових гектарах. За свого життя батько позивача використав сертифікат в частині виділення в натурі на місцевості рілля площею 8,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Омельницької сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про що був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 060935. В іншій частині сертифікат реалізований не був. 26.02.2009 року батько позивача та відповідачів помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 137906, виданим виконавчим комітетом Омельницької сільської ради Оріхівського району Запорізької області 02.03.2009 року. У звязку з цим відкрилась його спадщина, до складу якого входила вказана земельна ділянка та інше майно, в тому числі спірний сертифікат. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.04.2011 року у справі № 2-546/2011 за позивачем у даній справі, [PERSON], було визнано право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку. Питання про визнання спадкових прав на спірний сертифікат перед судом не порушувалось. При ухваленні цього рішення суд виходив із встановлених ним фактів того, що інші спадкоємці за законом першої черги - [PERSON] та [PERSON], а також їх матір [PERSON], спадщину після [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняли, на відміну від позивача, який зробив в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто самим фактом проживання з спадкодавцем на момент смерті останнього. Крім того, факт проживання позивача із спадкодавцем підтверджується довідкою № 206 від 25.04.2017 року, виданою старостою с. Омельник Преображенської територіальної громади Оріхівського району Запорізької області. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим факт того, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON], є позивач у цій справі. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобовязань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Статтею 13 цього ж Закону встановлено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Отже, факт виділення земельної частки в натурі на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) має наслідки припинення існування права на земельну частку (пай) лише у випадку відповідності між розміром такої частки та площею виділеної в натурі земельної ділянки. В іншому випадку право на земельну частку продовжує діяти в частині права на участь в розподілі раніше нерозподілених земельних ділянок. З наведеного випливає, що сертифікат на право земельну частку за своєю правовою природою є цінним папером, який посвідчує майнове право. Як випливає з ч. 1 ст. 178 ЦК України цінні папери, як об'єкти цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Таким чином, позовні вимоги узгоджуються з фактичними обставинами справи, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 2, 3, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 1268 ЦК України,

Outcome: approved