Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, встановлення порядку користування квартирою, зміну та розподіл особового рахунку на два окремі рахунки. В подальшому позивач неодноразово уточнював вимоги свого позову, подавав відповідні заяви від 26.11.2015 року (а.с. 45-46), в заяві про уточнення вимог позову від 28.04.2016 року (а.с. 85-86), просив про зобов»язання відповідача Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію в особі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» змінити договір найму, укладений з ним на квартиру [ADDRESS] та укласти з ним окремий договір найму ізольованої жилої кімнати літ. 7 площею 14,6 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. При цьому позивач вказує на те, що він є наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29.40 кв.м. на підставі розпорядження Деснянської РДА в м. Києві №26 від 05.02.2014 року. В даній квартирі також зареєстрована та проживає третя особа - його колишня дружина [PERSON] Він бажає виконувати свої обов»язки наймача квартири комунального житлового фонду в частині, тобто винаймати лише одну кімнату квартири літ. 7 площею 14,6 кв.м. та відповідно оплачувати житлово-комунальні послуги, що він отримує як наймач однієї кімнати, здійснювати необхідний ремонт окремо від колишньої дружини, оскільки вони не є членами однієї сім»ї, не мають спільного бюджету. У квітні 2016 року він звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» із проханням змінити договір найму з ним, уклавши його лише на одну кімнату площею 14.6 кв.м. на яку отримав відповідь - роз»яснення про те, що для зміни договору найму потрібна передусім спільна заява всіх зареєстрованих у квартирі, тобто, його колишньої дружини. Оскільки у нього з колишньою дружиною дуже напружені стосунки, у них відсутнє порозуміння, її поведінка свідчить про небажання сприяти в укладенні з ним договору найму лише на одну кімнату в квартирі, якою вони користуються, тому вимушений був звернутися до суду з даними позовними вимогами. Третя особа по справі [PERSON] в свою чергу заявив самостійні позовні вимоги щодо предмету спору, просив суд про визнання його права на проживання в квартирі [ADDRESS] (а.с. 58-60). В подальшому його представником в судовому засіданні було подано заяву про уточнення вимог позову від 23.01.2017 року (а.с. 206-207), просив суд про ухвалення рішення, яким визнати за ним право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Мотивував вимоги свого позову тим, що у 1993 році він разом із своєю матір»ю [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS] як член сім»ї. Його матір та відповідач [PERSON] з 1993 року проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 27.10.1995 року вони зареєстрували шлюб. В 1996 році він був зареєстрований в спірній квартирі. Крім нього в спірній квартирі проживав до [INFO] року батько [PERSON] - [PERSON] який помер [INFO] року. Після його смерті відповідач поставив йому та матері вимогу про те, щоб вони знялися з реєстрації у спірній квартирі, мотивуючи це тим, що з ЖЕК необхідно укласти договір найму, який має бути укладений з ним. 10.12.2013 року він та матір знялися з реєстрації. 25.02.2014 року зі згоди відповідача матір знову зареєструвалася в квартирі, на його реєстрацію в спірному житловому приміщенні відповідач своєї згоди не дав. В лютому 2015 року відповідач залишив квартиру, згодом одружився з іншою жінкою, а в грудні 2015 року повернувся та знову почав проживати в спірній квартирі. Під час його відсутності в квартирі він з матір»ю проживали в квартирі, сплачували комунальні послуги, в кімнаті 14,3 кв.м. де він постійно проживає він зробив ремонт та купив меблі. Посилаючись на норми ст. 64 СК України просив суд визнати за ним право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав все викладене ним в позові та просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Заперечував проти позову третьої особи [PERSON], зазначив, що його батько був наймачем спірної квартири до своєї смерті. Проти реєстрації в квартирі [PERSON] та [PERSON] категорично заперечував. Він особисто в листопаді 1996 року умовив батька зареєструвати [PERSON] в спірній квартирі і батько дав згоду лише на тимчасову її реєстрацію строком на три роки. В 1999 році [PERSON] знялася з реєстрації в спірній квартирі. В [INFO] року сину [PERSON] - [PERSON] виповнилося 16 років і йому необхідно було отримати паспорт, тому знову постала проблема реєстрації, проти якої його батько заперечував. Він знову вмовив батька дати згоду на реєстрацію і батько дав таку згоду на тимчасову реєстрацію [PERSON] та її сина в спірній квартирі, проте через три роки вони ігноруючи домовленість з його батьком відмовилися знятися з реєстрації в квартирі. В жовтні 2013 року батько помер і він був вимушений переоформлювати розрахунковий рахунок на квартиру. В ЖЕК його повідомили про те, що [PERSON] та [PERSON] як тимчасові мешканці повинні знятися з реєстрації в квартирі. Ще при житті його батька їх сім»я із [PERSON] фактично розпалася, [PERSON] навіть відмовилася допомагати йому доглядати хворого лежачого батька. В грудні 2013 року [PERSON] та [PERSON] знялися з реєстрації в спірній квартирі і він переоформив квартиру на себе, а після цього він надав згоду на реєстрацію в квартирі [PERSON] Щодо реєстрації в спірній квартирі [PERSON] не могло бути і речі, оскільки з грудня 2013 року він перестав ночувати в квартирі, фактично у нього з»явилася сім»я, а весною 2015 року народився син. З грудня 2013 року [PERSON] в квартирі постійно не проживає, а лише приходить перед судовими засіданнями. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в повному обсязі підтримала вимоги свого довірителя та просила суд про їх задоволення. Щодо вимог позову третьої особи [PERSON] який заявив самостійні вимоги щодо предмету позову то просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вони не є обґрунтованими. Представник відповідача по справі Деснянської РДА в м. Києві в судовому засіданні не визнала позовні вимоги пред»явлені до адміністрації [PERSON] Пояснила, що можливість змінити умови договору найму житлового приміщення може бути тільки за згодою наймача та членів його сім»ї і наймодавця, а Деснянська РДА в м. Києві не виступає наймодавцем житлових приміщень і не є власником спірної квартири. Щодо позовних вимог третьої особи [PERSON], то просила вирішити їх на розсуд суду з урахуванням вимог діючого законодавства. Третя особа по справі [PERSON] в судовому засіданні просила суд про задоволення вимог позову її сина [PERSON], оскільки вони є обґрунтованими. Щодо вимог позову [PERSON] то просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просила суд про задоволення самостійних вимог позову третьої особи по справі [PERSON], оскільки вони є обґрунтованими, вимоги позову [PERSON] просила залишити без задоволення. Представник третьої особи по справі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в судовому засіданні просив суд про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до Деснянської РДА в м. Києві, посилаючись на те, що вони не ґрунтуються на законі, щодо позовних вимог третьої особи [PERSON], то просив вирішити їх на розсуд суду з урахуванням вимог діючого законодавства. Третя особа по справі [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив суд про їх задоволення, визнання за ним права на проживання у спірній квартирі. Мотивував вимоги свого позову тим, що [PERSON] не визнає його права на користування спірною квартирою. Оскільки він вселився в спірну квартиру ще у 1993 році як член сім»ї, у 2013 році він знявся з реєстрації у спірній квартирі на прохання [PERSON], а після переоформлення у 2014 році [PERSON] спірної квартири на себе, останній відмовився надати згоду на його реєстрацію в ній, то вважає, що його право порушене. Щодо вимог позову [PERSON], то просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вони не обґрунтовані. Представник третьої особи по справі [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі вимоги свого довірителя про визнання за ним права на проживання в квартирі [ADDRESS] з викладених в позові підстав та просила суд про їх задоволення. Щодо вимог позову [PERSON] то просила суд відмовити в їх задоволенні, мотивуючи це тим, що вони не обґрунтовані та не доведені ним в судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовів належить відмовити виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, відповідно до ордеру [NUMBER] на жиле приміщення від 30.01.1967 року батькові позивача по справі [PERSON] - [PERSON] було надано право заняття двох кімнат в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 11). Згідно з розпорядженням Деснянської РДА в м. Києві від 05.02.2014 року №26 «Про зміну договорів найму житлових приміщень мешканців Деснянського району м. Києва» було дозволено позивачу [PERSON] змінити договір найму двокімнатної квартири [ADDRESS] в зв»язку із смертю батька, [PERSON] - власника особового рахунку (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, шлюб між позивачем [PERSON] та третьою особою по справі [PERSON] було зареєстровано 27.10.1995 року (а.с. 13). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 14). 19.02.2104 року між позивачем по справі [PERSON] та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 15). Згідно з довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 10.06.2015 року [PERSON] з 04.01.2000 року був тимчасово зареєстрований до 22.12.2004 року в квартирі [ADDRESS], з реєстраційного обліку знявся 10.12.2013 року (а.с. 63). В судовому засіданні позивач [PERSON] просив суд про зобов»язання відповідача Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію в особі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» змінити договір найму, укладений з ним на квартиру [ADDRESS] та укласти з ним окремий договір найму ізольованої жилої кімнати літ. 7 площею 14,6 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. Третя особа по справі [PERSON] в свою чергу в судовому засіданні просив суд про визнання за ним права на проживання у спірній квартирі, посилаючись на норми ст. 64 СК України. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім»я якого видано ордер. Статтею 64 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями,що випливають із зазначеного договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї. Можливість змінити умови договору найму житлового приміщення передбачені ст. 103 ЖК Української РСР, згідно з якою договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім»ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Стаття 104 ЖК Української РСР встановлює порядок зміни договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім»ї наймача, відповідно до положень якої член сім»ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, укладення окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім»ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31.01.2011 року № 121 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень», доручено районним в м. Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надані виконавчому органу Київської міської ради (КМДА) згідно з ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Зважаючи на викладене, відповідач за позовними вимогами [PERSON] - Деснянська РДА в м. Києві не є власником спірної квартири, а отже не виступає наймодавцем квартири [ADDRESS], тому немає правових підстав для зобов»язання Деснянську РДА в м. Києві в судовому порядку укласти з позивачем [PERSON] окремий договір найму кімнати в спірній квартирі. Оскільки Деснянська РДА в м. Києві є неналежним відповідачем по справі, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48), частина кімнати або кімната, зв»язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора, тощо). Оскільки згідно технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається з двох суміжних кімнат то відповідно до норм чинного законодавства підстав для укладення окремого договору найму немає. Відповідно до ст. 98 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення та члени його сім»ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім»ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (ч. 1 ст. 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім»ї, які проживають разом з ним, зобов»язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з вимогами ст. 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. В судовому засіданні судом було встановлено та доведено відповідними доказами, що наявні в матеріалах справи те, що третій особі по справі [PERSON], що заявив самостійні вимоги щодо предмету спору було надано право користування квартирою тимчасово, він не набув жодного права на користування спірною квартирою, як член сім»ї наймача, з реєстрації в спірній квартирі знявся добровільно Крім того, в обґрунтування свого позову [PERSON] посилався на норми ст. 64 Сімейного Кодексу України, якою передбачено право подружжя на укладення договорів між собою (а.с. 206-207), а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог позову [PERSON] та самостійних вимог щодо предмету позову третьої особи по справі [PERSON], оскільки вони не ґрунтуються на законі та не є доведеними позивачами в судовому засіданні. Пояснення свідків в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, виходячи з обставин, що були встановлені судом при розгляді справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed