Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , а [INFO] помер його батько [PERSON] . Позивач займався їх похованням і як їхній спадкоємець фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті та почав нею користуватися, в тому числі земельною ділянкою та будинком, який на ній розташований, тобто, він вступив в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом. Нещодавно йому стало відомо про те, що Рішенням ІІІ сесії Колодистенської сільської ради народних депутатів ХХІІ скликання від 26.05.1995 було затверджено список членів КСП ім. Кірова, які мають право на земельну частку пай в КСПП ім. Кірова та згідно Додатку 31 до якого, як член даного КСПП, як особа, яка має право на земельну частку (пай), зазначена його мати [PERSON] . Державний акт на право колективної власності на землю у цьому ж колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Кірова в с. Колодисте Уманського району Черкаської області видано 14.03.1994 на підставі рішення Уманської районної ради народних депутатів від 28.12.1993 за № 17-21. Вважає, що його мати [PERSON] набула право на земельну частку (пай), однак, зважаючи на те, що вона померла [INFO] та Сертифікат на земельну частку (пай) не встигла отримати з незалежних від неї причин, то таке право спадкується за ним на законних підставах. Відповідно до Довідки Держгеокадастру, розмір частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по КСПП ім. Кірова затверджений розпорядженням Уманської районної державної адміністрації Черкаської області № 76 від 18.02.1997 - становить 3,37га, тому позивач вважає, що він набув права на успадкування вказаної земельної ділянки і за захистом своїх прав звернувся до суду. За вх. № 4610 від 02.03.2020 від Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено посилання на Указ Президента України від 8 серпня 1995 року №720 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», та зазначено про те, що при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на земельну частку (пай), необхідно враховувати, що право на земельну частку (пай) має особа, яка є членом колективного підприємства на час передачі державного акту на право колективної власності на землю конкретному колективному підприємству. При цьому, з копій документів наданих позивачем, вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землю видавався КСП ім. Кірова 14.03.1994, з приміткою «Додаток 1. Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», проте, копія додатку, яку долучив позивач є іншим, а саме: «Додаток №1 до рішення від 26.05.1995р. ІІІ сесії ХІІ Колодистенської сільської ради народних депутатів» (нумерація починається з номеру 1.) до якого гр. [PERSON] не була включена. При цьому з іншої наданої копії вбачається, що [PERSON] включена до списку, який починається з нумерації 1 під номером 23, при цьому не зрозуміло що це за список. Також, позивачем не надано жодного доказу щодо членства його матері в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Кірова станом на час отримання вказаним підприємством державного акту на право колективної власності на землю, що є обов?язковою умовою для отримання нею сертифікату на земельну ділянку, тому відповідач просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. За вх. № 5713 від 16.03.2020 від представника позивача адвоката Літинського Т.О. надійшла відповідь на відзив, в якій він спростовує, те що відповідачу не зрозуміло що то за список долучений до позовної заяви та зазначає, що запис у Державному акті на право колективної власності на землю від 14.03.1994, з приводу додатку, міститься через те, що він надрукований у «бланку» (форма бланку) Державного акту, тобто існував до його заповнення і при цьому цей запис не конкретизований, а містить перелік трьох можливих додатків, що передбачалось видами суб?єктів господарювання юридичних осіб того ж Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95. Разом з тим, Рішенням ІІІ сесії ХІІ скликання від 26.05.1995 «Затверджено» Списки згідно з додатком №1 та №2, а саме цей список від 26.05.1995, який долучений до позову, і до цього списку була включена [PERSON] , тому вона мала право на земельну частку (пай), проте, не отримала Сертифікату у зв?язку з тим, що померла через п?ять місяців. Крім того, її членство у КСП ім. Кірова підтверджується Довідкою № 249 від 11.03.2020 та Довідкою №250 від 11.02.2020, які видані на підставі Книги трудового стажу [NUMBER] (особовий рахунок № [NUMBER] ). За вх. № 6908 від 27.03.2020 від Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що з наданих позивачем копій довідок вбачається, що [PERSON] працювала в колгоспі ім. Кірова з 1954 року по вересень 1992 року, а Державний акт на право колективної власності на землю видавався колективному сільськогосподарському підприємству ім. Кірова 14.03.1994, проте, позивачем не підтверджено, що його мати на вказану дату залишалася членом КСП ім. Кірова, що було обов?язковою умовою та підставою отримання права на земельну частку (пай). Крім того, позивачем не надано підтвердження того чи він дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті своїх батьків, чи заводилася після їх смерті спадкова справа і чи отримував та оформляв він будь-яку спадщину після смерті своїх батьків. Також, відповідач просить суд звернути увагу на той факт, що позивач протягом 25 років не вирішував питання про отримання вказаної земельної ділянки та за захистом своїх порушених прав, якщо таке мало місце, адже земельні частки (паї) земель колективної власності КСПП ім. Кірова ще в 2001 році виділенні в натурі та роздані пайовикам. На день звернення з вказаним позовом до суду позивачем пропущений строк позовної давності, і ним не ставиться питання про його поновлення та не обґрунтовується поважність його пропуску, тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача - адвокат Літинський Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та прийнявши до уваги наданий відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] працювала в КСПП « Кірова ». Свідок [PERSON] в судовому засіданні також пояснила, що в 1995 році померла [PERSON] . Коли вона в 1995 році в сільській раді брала сертифікат своєї матері, то назвали сертифікат на ім`я [PERSON] . Про даний факт вона два роки тому сказала позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 12.09.219. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 20.09.219. Родинні відносини позивача [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно Довідки Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області № 249 від 11.03.2020 [PERSON] , яка померла [INFO] , працювала в колгоспі ім. Кірова і являлась членом колгоспу. Згідно Довідки Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області № 250 від 11.03.2020 [PERSON] , яка померла [INFO] , працювала в колгоспі ім. Кірова з 1954 року по вересень 1992 року. 14 березня 1994 року Уманською районною радою народних депутатів був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР 15-13 зі списком громадян - членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства (Додаток 1.), які мають право на земельну частку ( пай ) в КСПП ім. Кірова. При цьому, позивачем долучено до позовної заяви список осіб, які мають право на середню земельну частку в КСПП ім. Кірова Колодистенської сільської ради Уманського району Черкаської області, як додаток до Рішення від 26.05.1995 ІІІ сесії ХІІ скликання Колодистенської сільської ради народних депутатів. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі - Указ) передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до частини першої та другої статті 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право власності на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного кодексу у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Проте, позивачем не надано підтвердження, що його мати [PERSON] на час отримання державного акту на право колективної власності на землю була членом КСПП ім. Кірова. Крім того, відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог у справі наслідків спливу строків позовної давності. Предметом спору у справі є вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) після смерті матері, яка мала право земельну частку (пай), як член КСПП на час розпаювання земель. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. В даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР. Відповідно до положень статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01.01.2004. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статей 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється тривалістю в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на викладене суд вважає, що днем виникнення права на земельну частку (пай) є 14 березня 1994 року - дата видачі державного акта на право колективної власності на землю. Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки позивач мав об`єктивну можливість звернутися вчасно до суду. Інших фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про поважність причин пропущення позовної давності позивачем не надано. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, і як наслідок доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач [PERSON] з приводу отримання права його матір?ю [PERSON] на земельну частку (пай) в КСПП ім. Кірова, а саме за захистом своїх прав до суду звернувся лише 22.11.2019. При цьому позивачем на надано суду доказів щодо поважності причин пропуску ним позовної давності. Враховуючи встановлені обставини справи, а також відсутність доказів поважності позивачем пропуску строку звернення до суду або будь-яких належних доказів вчинення йому перешкод звернення з позовом до суду з 1994 року по 2019 рік, не дають достатніх правових підстав для визнання поважним пропущення позивачем строку позовної давності. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають узв`язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed