Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з 10.07.2006 року по 06.10.2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова», та був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з неможливістю продовжування роботи за станом здоровя. В день звільнення 06.10.2015 року відповідач з ним не розрахувався. Заборгованість із заробітної плати була йому виплачена відповідачем у повному обсязі лише 11.02.2016 року. Тому, він вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 25068 грн 63 коп., із розрахунку його середньоденного заробітку 281 грн 67 коп. х 89 робочих днів прострочення розрахунку при звільнені за період з 07.10.2015 року по 11.02.2016 року. Тому позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача вказану суму разом з понесеними ним судовими витратами на оплату судового збору в сумі 551 грн 20 коп. Сторони до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач вказав, що він наполягає на позові, а представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» зазначив про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом відповідача - «Шахта «Стаханова», звідки 06.10.2015 року був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.5). Відповідно до довідки ДП «Красноармійськвугілля» від 10.12.2015 року заборгованість позивача по заробітній платі за станом на 10.12.2015 року складала за жовтень 2015 року в сумі 8514 грн 10 коп. (а.с.7). У своїй позовній заяві позивач вказав, що остаточний розрахунок з ним було проведено 11.02.2016 року. Проти даного факту відповідач не заперечує. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 07.10.2015 року по 11.02.2016 року в сумі 25068 грн. 63 коп., із розрахунку: 89 робочих днів х 281 грн. 67 коп. Згідно за довідкою шахти від 07.12.2015 року заробіток позивача у серпні 2015 року за 3 робочих дні склав 890 грн 53 коп., у вересні 2015 року за 10 робочих днів 2771 грн. 24 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача складає 281 грн 67 коп. ((890,53 грн. + 2771,24 грн.) : (3 днів + 10 днів)). Перевіривши розрахунок середнього заробітку, проведеного позивачем за період з 07.10.2015 року по 11.02.2016 року, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, та додаткам до листів Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», згідно яким кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати, за жовтень 2015 року становить 17 днів; за листопад 2015 року 21 день; за грудень 2015 року 23 дні; за січень 2016 року 19 днів, за лютий 2016 року 9 днів, а всього 89 робочих днів. Тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1). На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved