Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON], третіх осіб Органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації, Відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач просить суд: позбавити відповідача [PERSON] 1988 р.н. батьківських прав відносно доньки - [PERSON] [INFO]; та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову позивач вказує, що 31.05.2013 року по 12.10.2015 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. У шлюбі, [INFO], в них народилася донька - [PERSON]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року, яке набрало законної сили, шлюб було розірвано. З моменту розірвання шлюбу дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу, відповідач жодним чином не піклувався про дитину, не утримував її та не надавав дитині будь-якої матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною. З моменту розірвання шлюбу відповідач не надає дитині матеріального утримання, не сплачує аліменти, не виявляє наміру приймати участь у вихованні та розвитку дочки. Дитина не впізнає відповідача по фотографіях, та не сприймає його як батька. В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач зробив нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог про позбавлення батьківства та розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченковської районної державної адміністрації позовні вимоги заявлені за позовною заявою підтримує, справу просить розглядати без його участі, надав суду органу про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] [INFO]. Третя особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, судовий виклик до суду повернувся за закінченням терміну зберігання. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, без поважних причин, тривалий час не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини. Це підтверджується висновком органу опіки та піклування, залученому до матеріалів справи. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст.165 СК України позивач, як мати дитини, має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписом ч. 2 ст. 182 СК України, зазначено наступне: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та всі обставини що мають істотне значення. Істотних обставин, які б могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків належним чином суд не вбачає оскільки відповідач є працездатним та таким, у якого немає інших осіб, які б перебували на його утриманні. Відсутність даних обставин, дає можливість відповідачу в повній мірі та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє його від обов'язків по утриманню дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved