Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім нього, зареєстрований також відповідач [PERSON] , який протягом тривалого часу, а саме з липня 2017 року в ньому не проживає. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Паредставник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.32) видно, що відповідач [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] , куди і направлялася судова повістка. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копій по господарської книги, договору дарування, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21-25). У вказаному будинку крім позивача, зареєстрований також відповідач, що вбачається з довідки сільської ради та акту обстеження матеріально - побутових умов проживання (а.с.13, 15). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання та довідки сільської ради (а.с. 15, 19) відповідач [PERSON] з липня 2017 року в будинку, належному позивачу, не проживає, однак зареєстрований. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] це батько позивача. Останній в липні 2017 року покинув сім`ю та з того часу в належному позивачу будинку не проживає. Його шлюб із матір`ю позивача розірваний. Наведене також вбачається із копії свідоцтва про народження позивача та копії заочного рішення суду (а.с. 10, 12). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З вищевикладеного вбачається, що відповідач у належному позивачу будинку більше року не проживає. Позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу в спірному будинку не проживає, не відносяться до членів сім`ї позивача, спільного господарства з позивачем не веде, то суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved