Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з цим позовом, в якому просила стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов аргументувала тим, що дитина проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, вони з відповідачем не проживають разом з часу розірвання шлюбу, тобто з 30.06.2015 року, з того часу відповідач матеріально не допомагає в утриманні дитини. Позивач працює в лікарні на посаді акушерки, проте її заробітної плати не вистачає на придбання продуктів харчування, гігієни, одягу та інших необхідних речей для дитини. Відповідач працює на залізниці білетним касиром де отримує заробітну плату, а тому просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання доньки до досягнення повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та справу просив розглянути у його відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який 30.06.2015 року було розірвано, про що свідчить рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.5); в шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.6), яка проживає разом з позивачем та перебувають на її утриманні, про що свідчить довідка КП «Жмеринкакомінсервіс» (а.с.7) . Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Outcome: approved