Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на його утримання, в розмірі ј частини заробітку (доходу) починаючи з дня подачі позову до часу закінчення навчання, але не більше досягнення ним двадцяти трьох років. Також позивач просить у позовних вимогах стягнути з відповідача судові витрати. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є його батьком. 07.06.2006 року шлюб укладений 31.08.2002 року між його батьком та матір`ю [PERSON] , було розірвано, про що Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області у книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №148. До досягнення повноліття батько не приймав добровільної участі в його утриманні, аліменти з нього стягувалися на підставі рішення Крюківського районного суду. [INFO] позивачу виповнилося 18 років, у зв`язку з чим всі виплати за вищевказаним рішенням припинилися. 14.08.2020 року позивач був зарахований до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова і там залишається проходити військову службу до червня 2025 року, тобто до досягнення ним 22 років. Позивач у позовній заяві зазначає, що згідно довідки Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова від 09.04.2021 року, солдат [PERSON] є курсантом даного ВУЗу при денній формі навчання. В даному вищому учбовому закладі існує повне державне забезпечення. Разом з тим, всі його потреби державою не забезпечуються, тому він і надалі потребує матеріальної допомоги від батьків. На даний час всі витрати щодо його утримання несе його мати, але її допомоги позивачу не вистачає. Відповідач добровільно не бажає надавати йому матеріальну допомогу, а так як він навчається на денній формі навчання, то він не може працювати, а отже і отримувати дохід, який би дозволяв йому утримувати себе. Так як навчання [PERSON] проходить у Збройних силах України, то більша частина його обов`язків пов`язано з фізичною підготовкою. Для правильного становлення його тіла йому потрібне спеціальне спортивне харчування та їжа наповнена білками, то ж він таку їжу додатково постійно купує. Позивач зазначає, що його тіло швидко змінюється i, враховуючи той факт, що держава забезпечує його тільки воєнним одягом, але все ж таки вони мають вихiднi, святкові дні та дні відпустки, то крім одягу, що забезпечує його держава він потребує i простих речей, як от костюми, футболки, кросівки тощо. Також iз-за акне, він потребує спеціальних гігієнічних та лікувальних засобів. Для навчання він сам купує канцтовари, тому що забезпечують їх тільки підручниками, здійснення рефератів та курсових робіт потребує інтернету та ноутбуку, на який він зараз збирає кошти, так як є необхідність мати свій, щоб своєчасно виконувати завдання. Місце реєстрації позивача i батьки живуть у Кременчуці, отже він потребує грошей на проїзд до дому. Також він постійно сплачує телефонний зв`язок. Також позивач зазначає, що так як для розміру аліментів на повнолітню дитину законом не передбачено чіткої її визначеності, вважає, що за аналогією можна застосувати мінімальні розміри, які записані у ч. 5 ст. 183 СК України, де за заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну неповнолітню дитину присуджуються у розмiрi одна чверть від заробітку (доходу) платника аліментів. Отже позивач вважає, що має право просити суд, враховуючи обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолiтнiм непрацездатним дітям та той факт, що відповідач має постійний, стабільний дохiд, стягнути з відповідача в рахунок оплати аліментів ј частини від його заробітку (доходу). Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В. від 20.05.2021 року відкрито провадження у даній справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, однак представник позивача, адвокат Старікова Н.О. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та за відсутності її довірителя [PERSON] . Позов повністю підтримує, просить його задовольнити з підстав вказаних у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву суду не надав. Розгляд справи здійснюється на підставі ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.08.2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області. Прізвище після одруження дружини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 31.08.2002 року. 07.06.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 20.06.2006 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.06.2003 року. З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5317-1393073-2018від 02.03.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного витягу. Відповідно до довідки Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова №395/135 від 09.04.2021 року виданої за підписом начальника відділу персоналу та стройового Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова, підполковника О. Ковальчук, вбачається, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі в Збройних Силах України на посаді курсанта Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова з 14.08.2020 року орієнтовано по червень 2025 року. Знаходиться на повному державному забезпечені. Форма навчання денна. Рівень акредитації ВВНЗ - ІІІ, що підтверджується копією відповідної довідки. Також до позовної заяви позивачем додано дублікати чеків у їх копіях з яких вбачається, що останній отримував від своєї мами [PERSON] кошти, а саме 23.03.2021 року у сумі 502,51 грн., 02.04.2021 року у сумі 2010,05 грн., 01.03.2021 року № 502,51 грн., 22.02.2021 року у сумі 4984,92 грн., 30.03.2021 року у сумі 502,51 грн., 28.04.2021 року у сумі 502,51 грн., 16.09.2020 року в сумі 2010,05 грн., 02.05.2021 року у сумі 703,52 грн. Також представником позивача, адвокатом Старіковою Н.О. додано до матеріалів позовної заяви копію товарного чеку від 14.06.2021 року на черевики Miltec вартістю 1800,00 гривень, та копію квитанції № 0000036558 від 12.06.2021 року з аптеки ТОВ «Меділайф» на суму 108,20 грн. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовну заяву [PERSON] пред`явлено до суду 14.05.2021 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів судом враховуються положення ст. 182 СК України та те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги від батьків на спеціальне спортивне харчування та збалансовану їжу, крім одягу, що забезпечує його держава він потребує i простих речей (костюми, футболки, кросівки тощо), потребує спеціальних гігієнічних та лікувальних засобів, для навчання канцтоварів, інтернету та ноутбуку, потребує грошей на проїзд до дому та сплати телефонного зв`язку. Крім того, відповідач працездатна особа, відзиву на позов не надав. Тобто, право на утримання аліментів невід`ємно, пов`язане з навчанням. Тому закінчення навчання припиняє право на утримання аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 199 Сімейного кодексу України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання сином, але не більше ніж до досягнення сином 23 років, тобто до [INFO] . Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду викладеній у постанові від 08.02.2018 року у справі 205/1302/16-ц, відповідно до якої аліменти стягнуто судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з ВНЗ чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до 23-річчя дитини, є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до пп.2 п.2 ч.1 ст.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою становить у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлений у 2021 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня - 2270 грн. Отже, оскільки вимогу позивача про стягнення аліментів на період навчання задоволено повністю, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу . Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Позивачем у позовній заяві зазначено, що його судові витрати складаються з оплати надання правової допомоги в розмірі 1000 грн., які він бажає стягнути з відповідача. У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. На підтвердження зазначеного, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 10.05.2021 року, копію меморіального ордеру №@2PL843555 від 10.05.2021 року, ордер НС №000,466/10-06 від 10.06.2021 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №466 від 25.05.2006 року. За змістом п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.ч. 3-6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначено вище, на підтвердження судових витрат понесених позивачем, які пов`язані з розглядом справи, [PERSON] разом з позовною заявою подано до суду договір про надання правової допомоги від 10.05.2021 року, копію меморіального ордеру №@2PL843555 від 10.05.2021 року, та представником позивача, адвокатом Старіковою Н.О. подано ордер НС №000,466/10-06 від 10.06.2021 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №466 від 25.05.2006 року. Судом встановлено, що договір про надання правової допомоги від 10.05.2021 року поданий позивачем укладений між адвокатом Старіковою Наталією Олексієвною з одного боку і [PERSON] - надалі «КЛІЄНТ» з іншого боку, а також додано копію меморіального ордеру №@2PL843555 від 10.05.2021 року на суму 1000,00 грн. де в призначенні платежу зазначено - складання позовної заяви для [PERSON] з 10 травня за подання аліменти, [PERSON] . Згідно ч.4 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 р., договір про надання правової допомоги може укладатись клієнтом або на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Таким чином судом встановлено, що договір про надання правової допомоги від 10.05.2021 року укладено не з позивачем, а між Старіковою Наталією Олексієвною та [PERSON] , де остання є «КЛІЄНТ». У пунктах 1.1 та 1.2 розділу 1 договору зазначено, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта; характер договору: складання позовної заяви для сина Клієнта [PERSON] з консультаціями з правових питань, зібрання та правовий аналіз документів, при потребі складання заперечень, заяв, клопотань та виконання інших дій, які можуть виникнути в ході судовго розгляду та необхідних для успіху у вирішенні справи. А також в копії меморіального ордеру №@2PL843555 від 10.05.2021 року на суму 1000,00 грн. в призначенні платежу зазначено - складання позовної заяви для [PERSON] з 10 травня за подання аліменти, [PERSON] . Тобто договір укладено не з позивачем, а з його матір`ю, без зазначення про те, що остання діє в його інтересах, при цьому, в силу зазначених вище нормативних документів, позивач повинен був мати статус сторони договору, а саме - Клієнта, а [PERSON] , особа, яка діє в його інтересах та уклала договір на користь нього, Клієнта [PERSON] . Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Зазначені висновки викладені в постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 провадження № 61-13573св19. З огляду на те, що витрати понесені позивачем пов`язані з оплатою правової допомоги, не підтверджені документально та не доведені в порядку визначеному законом, суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved