Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. Іншим співвласником квартири [ADDRESS] є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] . Згідно умов договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року продавець зобов`язався звільнити квартиру та зняти з реєстраційного обліку всіх осіб до 16.07.2019 року. Згідно довідки ОСББ «Гайдра 16» від 19.07.2019 р. №185 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано члена сім`ї колишнього власника квартири (сина колишнього власника), а саме: відповідача [PERSON] , який на день укладення договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року у квартирі не проживав. Сусіди [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ) підтвердили, що [PERSON] , який зареєстрований в квартирі [ADDRESS] не проживає з 01.02.2014 року, про що складено відповідний акт № 184 від 19.07.2019 року. Відповідач [PERSON] не перебуває з ним у родинних чи договірних відносинах, добровільно звільнив квартиру ще до її продажу, визначивши собі інше місце проживання, не є членом його сім`ї, а є членом сім`ї колишнього власника квартири. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем права користування квартирою між ним та попереднім власником або відповідачем не було, речей які б належали відповідачу у квартирі не має, участі в утриманні майна чи сплаті комунальних послуг він не приймає. Реєстрація відповідача у його квартирі створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, він як власник квартири позбавлений вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 29.07.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити; не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Розкрут В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив; відзив на позовну заяву не подав у встановлений судом строк. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, просила позов задовольнити. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. Іншим співвласником квартири [ADDRESS] є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] (а.с.-7), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). У відповідності до умов договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року продавець зобов`язався звільнити квартиру та зняти з реєстраційного обліку всіх осіб до 16.07.2019 року, у відповідності до п.15 договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. (а.с.6-7). Відповідно до довідки ОСББ «Гайдра 16» від 19.07.2019 р. №185 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 1 члена сім`ї колишнього власника квартири (сина колишнього власника), а саме: відповідача [PERSON] , який на день укладення договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 року у квартирі не проживав (а.с.9), що підтвердили сусіди [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS]) , що підтверджується актом № 184 від 19.07.2019 року (а.с.10). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , як колишній член сім`ї колишнього власника квартири (сина колишнього власника), не проживає за адресою реєстрації:в квартирі [ADDRESS] , з лютого 2014 року- понад п`ять років, належних відповідачу речей не має, комунальні послуги не сплачує. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved