Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він був держателем пластикової картки [NUMBER], емітованої відповідачем. 28 березня 2018 року о 20-23 годині, він через мережу інтернет з використанням платіжної системи «EasyPay» та відповідним аккаунтом здійснив платіж на суму 5851 гривень за номером рахунку [NUMBER] , як підстава «Оплата за центральне опалення «Маріупольтепломережа». ID транзакції: 613239183, а також об 20:28 год. ID транзакції: 613240005 . В особистому кабінеті аккаунту платіжної системи «EasyPay» та на поштову електронну скриньку отримав листа з повідомленням, що платіж «Відхилено». Однак на свій телефон об 20:28 год. 28 березня 2018 року від відповідача отримав SMS-повідомлення про те, що грошові кошти з його карткового рахунку [NUMBER] в сумі 5851 грн. було списано на користь «EasyPay». Звернувшись письмово 29 березня 2018 року до Маріупольського відділення відповідача, відповіді про те, куди поділись його кошти він досі не отримав, йому лише надали 3 квітня 2018 року виписку з картрахунку, звідки вбачається, що відповідач тільки 30 березня 2018 року здійснив списання грошових коштів з його рахунку за «операцією покупки «EasyPay». Згідно особового рахунку № [NUMBER] в «Маріупольтепломережа» вбачається, що грошові кошти до теперішнього часу через переказ від 28 березня 2018 року на оплату послуг з теплопостачання в сумі 5851 гривень не надходили. Позивач, 6 квітня 2018 року знову звернувся до відповідача з вимогою повернути йому 5851 гривень на картковий рахунок [NUMBER] , однак відповідач досі списані гроші не повернув. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконано зобов`язань з перерахування коштів на оплату послуг «Маріупольтепломережа», які позивач вже самостійно сплатив, просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 5851 гривень, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» та ст. 530, 625, 1212 ЦК України. При цьому просив суд стягнути з відповідача за період з 14 квітня 2018 року по 18 червня 2018 року 31 гривню в якості 3 відсотків річних та 46,81 гривень в якості інфляційних сум, а також інфляційні суми та 3 відсотки річних від простроченої суми до моменту фактичного виконання рішення суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справи за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Представники АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Ізі Софт», в судове засідання не з`явились за невідомих суду причин, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. За ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. З наявної в справі історії платежів «EasyPay» видно, що № транзакції 613240005 від 28 березня 2018 року об 20-28 год. з оплати на суму 5851 гривень з рахунку № [NUMBER] рахунок № [NUMBER] за центральне опалення «Маріупольтепломережа» та № транзакції 613239183 від 28 березня 2018 року об 20-23 год. з оплати на суму 5851 гривень з рахунку № [NUMBER] рахунок № [NUMBER] за центральне опалення «Маріупольтепломережа» за статусом було відхилено, що також підтверджується відомостями платіжної системи «EasyPay» щодо платежу за ідентифікаційним № операції 613240005 від 28 березня 2018 року об 20-28 год. та 613239183 від 28 березня 2018 року об 20-23 год. (а. с. 3, 4, 5). В той же час за повідомленнями «Укрсоцбанк» від 28 березня 2018 року вбачається, що 28 березня 2018 року об 20-28 год. все ж було списано 5851 гривень з рахунку [NUMBER] на користь «EasyPay» (а. с. 6). Також відповідно до виписки операцій по карті за рахунком № [NUMBER] вбачається, що на підставі операції від 28 березня 2018 року було списано з вказаного рахунку 30 березня 2018 року грошові кошти в сумі 5851 гривень. (а. с. 8). При цьому матеріали справи містять заяви позивача, адресовані представникам відповідача, де [PERSON] висловлював прохання розібратися відносно платежу на суму 5851 гривень, здійсненого через платіжну систему «EasyPay» з його карткового рахунку № [NUMBER] , оскільки сума з його рахунку була списана, однак не зарахована отримувачу та не була повернута на його рахунок, тому прохав перерахувати вказану суму на його картковий рахунок № [NUMBER] (а. с. 7, 10). Таким чином у судовому засіданні було встановлено, що з карткового рахунку позивача № [NUMBER] на підставі операції від 28 березня 2018 року об 20-28 год. було списано 5851 гривень, які не були доставлені отримувачу таких коштів, про що свідчать відомості з платіжної системи «EasyPay». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, за ч. 2 якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц. За змістом ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Суд зазначає, що за ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року, банк у разі здійснення не дозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 202/10128/14-ц. Згідно зі змістом ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини у зобов`язанні здійснити переказ грошових коштів з рахунка позивача. Таким чином встановивши, що банк-відповідач порушив розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, не зарахувавши відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, в той час коли позивач невідкладно повідомив про платіжні операції, які були виконані банком-відповідачем некоректно, то суд вважає цілком ґрунтовними вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь грошових коштів 5851 гривень, які були списані відповідачем та не повернуті позивачу на його вимогу. За ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому в ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином суд зазначає, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та суми інфляції від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що позивачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок нарахування інфляційних сум та 3% річних за період з 14 квітня 2018 року по 18 червня 2018 року через порушення грошового зобов`язання банком, то з огляду на викладене суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь з відповідача 31 гривні в якості 3% річних та 46,81 гривні в якості інфляції за порушення грошового зобов`язання, що виникло. Водночас суд вважає передчасними вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь з боку АТ «Укрсоцбанк» інфляційних сум та 3% річних від простроченої суми до моменту фактичного виконання рішення суду, оскільки розрахунків ним не було надано, а рішення суду не набрало чинності та не виконано. При цьому позивач не позбавлений права у подальшому заявити відповідні вимоги з їх обґрунтуванням вже під час проведення безпосереднього виконання такого рішення суду. Оскільки при поданні вказаного позову до суду позивач на підставі приписів Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, то через це відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на корись держави в сумі 704,80 гривні , бо судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача не звільнено від сплати судового збору. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 161/4985/17.

Outcome: partial