Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсною його заяву № 166 від 28 лютого 2009 року про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 23.09.2008 року, посилаючись на те, що заяву про відмову від прийняття спадщини, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,460 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області та належала батькові на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, він подав внаслідок помилки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсною заяву [PERSON] про відмову від прийняття спадщини недійсною, від решти позовних вимог відмовився. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, ухвалення рішення у справі покладає на розсуду суду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню , виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2008 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, а саме на земельну ділянку площею 3,460 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області та належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 244845, виданого 03.02.2004 року. (а.с.- 8-10) 28 лютого 2009 року внаслідок помилки та обману зі сторони [PERSON], не розуміючи правового значення, позивач подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON]В ( за заявою сестра спадкодавця) цього ж дня подала заяву про прийняття спадщини. (а.с.- 30-38) Із копії постанови державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори від 01.09.2016 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,4600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області після смерті його батька [PERSON], яка настала 23 вересня 2008 року, в зв»язку тим, що він у визначений законом строк відмовився від спадщини та не подав заяву про прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК України, а тому спадщина прийнята [PERSON]. (а.с.-11) Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин помилялася щодо обставин,які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав і обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду Україн «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства , зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов»язань, які виникли з правочину і не пов»язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення , крім випадків, встановлених законом ( ч.1 ст. 229 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відмовляючись від прийняття спадщини після смерті свого батька, тобто фактично безоплатно відчужуючи майно, позивач помилявся щодо природи вчинюваного ним правочину та своїх прав на спадщину, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved