Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 17 листопада 2006 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 жовтня 2013 року було розірвано. Перебуваючи у шлюбі, ним та [PERSON] на спільні кошти на підставі договору про інвестування будівництва, було набуто у власність двохкімнатну квартиру загальною площею 78,25 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я відповідачки. Вважає, що вищевказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати за ним право власності на ? частину квартири загальною площею 78,25 м.кв., що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про вселення та встановлення порядку користування квартирою та свої вимоги мотивує тим, що вона з сином змушена проживати окремо від [PERSON], оскільки останній поміняв замок на вхідних дверях у квартирі, в якій вони раніше жили разом. Ключ від нового замку [PERSON] надати їй відмовляється. [PERSON] неодноразово виганяв її разом із дитиною з дому, міняв замки на вхідних дверях до їх спільної квартири. З приводу зазначеного вона неодноразово зверталась до міліції, про що свідчать висновки дільничних інспекторів міліції від 29 серпня 2013 року та від 29 жовтня 2013 року. Квартиру [ADDRESS] було спільно нажито під час її шлюбу з [PERSON] Однак, [PERSON] перешкоджає їй користуватися їх спільною квартирою, змінивши замок на вхідних дверях та не надавши їй ключів від нового замка. Тому вважає, що її право на користування спільною квартирою підлягає судовому захисту шляхом вселення її у дану квартиру, зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою, а також визначення порядку користування квартирою. Посилаючись на зазначені обставини та остаточно уточнивши свої вимоги, просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні зазначеною квартирою, встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: виділити їй з сином [PERSON] у користування житлову кімнату № 5 площею 14,3 кв.м., лоджію І площею 2,25 кв.м. та ванну кімнату № 6 площею 5,2 кв.м., виділити [PERSON] у користування житлову кімнату № 4 площею 20,6 кв.м. та туалет №2 площею 2,4 кв.м., а коридор № 1 площею 14,3 кв.м. та кухню № 3 площею 19,2 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали, зустрічну позовну заяву не визнають, зазначивши, що з 01 червня 2013 року [PERSON] самостійно залишила своє місце проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS], та почала жити з іншим чоловіком на орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Свої речі вона перевезла до своїх батьків. [PERSON] не чинив та і не міг чинити і перешкод у проживанні у вказаній квартирі. Замок у квартирі був замінений одразу після того як пішла відповідачка, оскільки його треба було міняти. Жодних спорів щодо користування квартирою між ними не було. До подання цього позову [PERSON] жодного разу не зверталася до [PERSON] з питання встановлення порядку користування квартирою, тому спір з цього питання також відсутній. В судовому засіданні відповідачка-позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] не визнали, зустрічну уточнену позовну заяву підтримують, мотивуючи свою позицію тим, що [PERSON] не заперечує факту належності позивачу на праві власності ? частини квартири, проте для задоволення позовних вимог [PERSON] останній має довести, що його право власності на ? частину спільної квартири оспорюється або не визнається [PERSON], що між ними існує спір щодо розміру часток у спільній квартирі. Суд, заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, та зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року сторони вступили в шлюб (а.с.4), який було розірвано відповідно до рішення Зарічного районного суду від 08 жовтня 2013 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.23). 21 жовтня 2011 року на підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради від 18 жовтня 2011р № 656 «Про оформлення права власності юридичних та фізичних осіб на нежитлові та житлові приміщення і будівлі», [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.6). Право власності на квартиру було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Під час судового розгляду встановлено, що між сторонами виник спір з приводу розпорядження майном, яке було придбане ними під час перебування в шлюбі, оскільки згоди з цього приводу між ними не досягнуто. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її подругою, і вона була свідком того, як [PERSON] не впускав її у спірну квартиру. Коли побачили, що замки змінені, то звернулись до органів міліції, та увійшли з їх допомогою у квартиру. В квартирі вони побачили спаковані речі, але вони не могли забрати дитячі речі. Коли вони збиралися, то [PERSON] сказав, що ключі він надасть, але замки змінить. Це був не перший раз, коли [PERSON] її виставляв з квартири, оскільки він її бив. Вона товаришує з [PERSON] та знає, що у 2009 році [PERSON] виставив її вночі і вона з дитиною поїхала до батьків. Оскільки [PERSON] погрожував [PERSON], то вона не могла залишаться у спірній квартирі. В судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що влітку 2013 року їй подзвонила [PERSON] і попросила підійти до її під'їзду, говорила, що не може потрапити додому. Пізніше вона підійшла до будинку по вул. Кірова. Вони піднялися до спірної квартири, Іра намагалася відкрити двері, але вони не відчинялися. Ключі не підійшли. Вона хотіла забрати речі та забрати дитину. [PERSON] відкрив двері, біля дверей вони побачили складені в пакети речі. Пакети були прозорі, та було видно, що то жіночі речі. [PERSON] не могла знайти своїх речей, зокрема шампунь, вони кудись зникли. Вони забрали речі та ключі, і пішли. Потім [PERSON] звернулась в міліцію, де писала заяву. На виході в присутності працівника міліції [PERSON] сказав, що надасть ключі [PERSON], але знову змінить замки. З висновків ДІМ ВДІМ Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 29 серпня 2013 року та від 29 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з заявами, в яких просила вжити заходів реагування відносно [PERSON], який намагається виселити її з квартири, погрожує фізичною розправою, не допускає до квартири, а також не віддає речі (а.с. 28,29). З огляду на вказане в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникали конфлікти, внаслідок чого [PERSON] проживає в квартирі, яка належить сторонам на підставі спільної сумісної власності, та він нічим не спростував доводів [PERSON] про її неможливість вселитися та що в неї відсутні ключі від спірного жилого приміщення. Комплект ключів від квартири [PERSON] надав лише під час судового розгляду справи, що також свідчить про те, що [PERSON] чиняться перешкоди в користуванні житлом з боку [PERSON] Крім того показаннями допитаних в судовому засіданні свідків підтверджений факт того, що [PERSON] висловлював наміри в подальшому знову змінити замок у вхідних дверях. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] з приводу вчинення перешкод у користуванні квартирою знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вона має загальну площу 78,25 кв.м., житлову площу 34,9 кв.м., складається з двох кімнат: кімната № 4 площею 20,6 кв.м., кімната № 5 площею 14,3 кв.м., а також лоджія площею 2,25 кв.м. В квартирі також є кухня площею 19,2 кв.м., ванна кімната площею 5,2 кв.м., туалет площею 2,4 кв.м., коридор площею 14,3 кв.м. (а.с.24-25). Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. В ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що між сторонами існують суперечки, непорозуміння стосовно порядку користування квартирою. Приймаючи до уваги, що між сторонами склалися неприязні стосунки, та виходячи з розміру часток сторін у спільній частковій власності, суд вважає за доцільне, визначити такий порядок користування квартирою, яким [PERSON] виділити кімнату площею 14,3 кв.м. та лоджію площею 2,25 кв.м., та виділити [PERSON] кімнату площею 20,6 кв. м. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет - залишити у спільному користуванні. Суд вважає, що в разі задоволення позовних вимог про виділення [PERSON] ванної кімнати площею 5,2 кв.м. будуть порушені права [PERSON] на користування та розпорядженням майном, яке є приміщенням загального користування, а тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати в сумі 1835 грн., а також з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial