Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення заборгованості по депозитному договору в сумі 12881 грн., три проценти річних в сумі 4135 грн. та моральної шкоди в сумі 40000 грн., мотивуючи тим, що 03.03.2014 року між сторонами у справі в приміщенні відділення Приватбанку м.Овруч був укладений депозитний договір № SAMDNWFD0070085300300 «вклад «Стандарт» строком на 12 місяців; сума депозиту на момент його відкриття склала 5389,1 доларів США, а разом з капіталізацією відсотків по депозиту станом на 04.01.2015 року його сума склала 5865,67 доларів США; 04.03.2015 року позивач звернулась у відділення Приватбанку м.Овруч спочатку з усною заявою про закриття депозитного договору та повернення всієї суми депозиту разом з відсотками, на що їй було відмовлено з мотивів того, що банк зможе виплачувати лише по 600 доларів в день; а потім в цей же день з письмовою заявою про розірвання депозитного договору та виплату всієї суми депозиту в іноземній валюті, на що також отримала відмову листом від 18.03.2015 року з мотивів того, що 06.03.2015 року термін дії депозитного договору було автоматично продовжено і у випадку дострокової виплати вкладу конвертація валюти в гривневий еквівалент відбуватиметься за поточним курсом Приватбанку, зняття грошових коштів відповідно до постанови НБУ № 160 від 03.03.2015 року можливо в касі банку в еквіваленті до 15000 грн. в день; однак позивач стверджує, що відповідач не вправі покликатись на акти НБУ, оскільки вона ніяких правовідносин з НБУ немає, договорів з ним не укладала; а тому вважає, що відповідачем порушено умови пунктів 7, 9, 21, 22 депозитного договору від 03.03.2014 року, так як вкладник має право достроково розірвати депозитний договір, повідомивши про це банк за два банківських дні, або вимагати закрити вклад до вимоги, внаслідок чого зобовязання банку по вкладу припиняються і вклад повертається вкладнику; 28.03.2015 року відповідач виплатив позивачу суму депозитного вкладу в розмірі 5865,67 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу купівлі на день виплати 1 долар США = 21 грн., що склало 124962 грн.; однак позивач вважає, що оскільки станом на 28.03.2015 року офіційний курс НБУ 1 долара США складав 23,50 грн., тому відповідач повинен був виплатити 137843 грн., тобто не доплатив 12881 грн., а відтак, позивач просить стягнути вказану суму як заборгованість по депозитному договору, а також на підставі ст.625 ЦК України три проценти річних від цієї простроченої суми боргу в розмірі 4135 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює в 40000 грн. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що 03.03.2014 року в Овруцькому відділенні Приватбанку позивач оформила депозитний договір «Стандарт» на суму 5392,1 USD строком на 12 місяців; 28.05.2015 року грошові кошти з цього депозиту були їй виплачені в гривневому еквіваленті; з приводу звернення [PERSON] до Овруцького відділення Приватбанку 04.03.2015 року, 23.03.2015 року та 26.03.2015 року щодо повернення їй депозиту було проведено службове розслідування, в ході проведення якого порушень банківських процедур зі сторони працівників банку не виявлено; зокрема службовим розслідуванням було встановлено, що прибувши 04.03.2015 року у Овруцьке відділення, [PERSON] побажала забрати свій вклад в доларах США; керівником відділення [PERSON] їй було розяснено, що згідно з введеними НБУ обмеженнями (постанова НБУ № 160 від 03.03.2015 року) депозит може бути виплачений клієнту в розрахунку не більше 15000 грн. в еквіваленті щоденно, однак, позивач відмовилась одержувати гроші частинами; 23.03.2015 року вона прибула у відділення повторно і заявила, що згідна одержувати свій вклад частинами, однак до цього часу депозит згідно з договором від 03.03.2014 року був пролонгований на новий строк і для одержання грошей при достроковому його розірванні, гроші могли бути виплачені лише через три дні; прибувши у відділення 26.03.2015 року, позивач довідалась, що її депозит не був розірваний, так як з 24.03.2015 року в банку згідно з постанови НБУ № 160 почала діяти процедура видачі валютних вкладів при достроковому розірванні виключно в національній валюті; при цьому подана 23.03.2015 року заява на строкове розірвання вкладу уже не підлягала обробці; у звязку з цим позивачу було розяснено її право забрати вклад після спливу його строку; позивач разом з особами, які її супроводжували, прийняли рішення отримати депозит у гривнах, а тому 28.03.2015 року доларовий вклад [PERSON] був їй виплачений в гривневому еквіваленті за курсом купівлі іноземної валюти встановленому в банку на день проведення операції, що відповідає вимогам пп.7 п.6 постанови НБУ № 160 від 03.03.2015 року; курс купівлі іноземної валюти в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 28.03.2015 року (день виплати позивачу депозиту) становив 21 грн. за 1 долар США, а тому позивачу було виплачено 124962,60 грн.; твердження позивача про те, що відповідач повинен був здійснити виплату коштів відповідно до курсу НБУ не ґрунтуються на нормах законодавства; відтак, враховуючи правильність виплати вкладу по курсу купівлі іноземної валюти в ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги позивача про стягнення 3% річних є безпідставними, а вимоги про стягнення моральної шкоди також і не доведеними. 23.12.2015 року відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також повідомив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить у їх задоволенні відмовити, з мотивів наведених у запереченні на позовну заяву. Зважаючи на норми ст.158 ЦПК України, а також те, що в судовому засіданні, яке відбулось 10.12.2015 року, представник відповідача надав суду пояснення та висловив позицію з приводу предмету спору, проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити, суд вбачає за можливе здійснювати подальший розгляд справи без участі представника відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги та доводи позовної заяви підтримали, просили її задоволити, з мотивів у ній наведених. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]С, [PERSON], дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Між сторонами у справі 03.03.2014 року було укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070085300300 «вклад «Стандарт» на суму 5392,1 доларів США строком на 12 місяців, тобто до 03.03.2015 року включно (а.с.4). Пунктами 6, 7 цього договору передбачено, що після закінчення строку вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад клієнта «до вимоги»; якщо по спливу трьох днів після надходження грошей на вклад «до вимоги» клієнт не витребував суму вкладу або її частину, банк перераховує всю суму коштів з вкладу «до вимоги» на даний депозит; продовження вкладу відбувається без оформлення додаткових угод до договору. Тобто з наведених положень договору випливає, що у спірному випадку відповідач повинен був після 03.03.2015 року перерахувати кошти з депозиту на вклад позивача «до вимоги», де вони повинні були знаходитись три дні, очікуючи їх витребування клієнтом. В разі не вчинення останнім такої дії (не витребування коштів позивачем) відповідач після 06.03.2015 року перераховує суму коштів з вкладу «до вимоги» назад на депозит. Позивач стверджує, що 04.03.2015 року зверталась до відповідача за виплатою всієї суми вкладу у іноземній валюті як усно, так і з письмовою заявою (а.с.5, 6). Однак банк проігнорував її вимогу, а згодом листом від 18.03.2015 року (а.с.9, 15-16, 148) повідомив, що 06.03.2015 року термін дії депозитного договору автоматично продовжено, а тому для розірвання договору та повернення вкладу позивачу слід звернутись до будь-якого відділення ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною заявою, що підписується клієнтом. Пунктом 9 цього договору передбачено, що у клієнта та банку є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору; якщо клієнт вимагає закрити вклад «до вимоги», то зобовязання банку по депозитному вкладу припиняються і вклад повертається. З пояснень сторін та показів свідків [PERSON] (керівника Овруцького відділення Приватбанку), [PERSON] (менеджера Овруцького відділення Приватбанку), [PERSON] (заступника керівника Овруцького відділення Приватбанку), [PERSON] (сина позивача) судом встановлено, що 04.03.2015 року позивач разом із своїм сином та представником [PERSON] дійсно зверталась до Овруцького відділення Приватбанку за поверненням всієї суми вкладу у іноземній валюті, однак їй було розяснено, що згідно з введеними постановою НБУ № 160 від 03.03.2015 року обмеженнями депозитний вклад у іноземній валюті може бути повернутий клієнту в розрахунку до 15000 грн. в еквіваленті на день (тобто орієнтовно 600 доларів в день), а якщо сума вкладу перевищує 15000 грн. залишок можливо одержувати протягом декількох днів; однак, позивач відмовилась одержувати гроші в іноземній валюті частинами; згодом прийшла 23.03.2015 року та повідомила, що погоджується забирати вклад частинами, однак їй було розяснено, що депозитний договір може бути розірваний лише через три дні; 26.03.2015 року вона повторно прийшла до відділення, щоб забрати свій вклад, однак їй було розяснено, що згідно з введеними цією ж постановою НБУ № 160 від 03.03.2015 року обмеженнями дострокове повернення вкладу в іноземній валюті може бути здійснене лише в національній валюті за курсом іноземної валюти у відповідному банку на день виплати, на що позивач погодилась і 28.03.2015 року їй було виплачено всю суму вкладу разом із процентами у гривнах. Листом відповідача від 27.03.2015 року позивачу було письмово розяснено порядок виплати депозитного вкладу, відкритого у валюті «долар США», при достроковому його розірванні. Як видно із банківської виписки по депозитному рахунку (а.с.145) та листа відповідача від 02.04.2015 року (а.с.148), 28.03.2015 року депозитний договір № SAMDNWFD0070085300300 було розірвано і кошти у розмірі 5950,60 доларів США (депозитний вклад разом з процентами) переказано на картку позивача. Однак, як визнано сторонами в судовому засіданні та підтверджується банківської випискою (а.с.146), 28.03.2015 року позивачу через картковий рахунок та через касу банку було виплачено 124962,60 грн., що становить гривневий еквівалент суми депозитного вкладу з процентами в розмірі 5950,60 доларів США по курсу 21 грн. за 1 долар США. Позивач вважає, що відповідач виплатив їй суму вкладу по заниженому курсу долара, так як безпідставно не врахував та не здійснив виплати по офіційному курсу НБУ, який станом на 28.03.2015 року склав 23,50 грн. за 1 долар США. Тобто, на думку позивача, відповідач повинен був виплати позивачу не 124962,60 грн., а 137843 грн., а тому просить стягнути з банку 12881 грн. курсової різниці та на підставі ст.625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми боргу, що з розрахунку 137843*3% складає 4135 грн. Також стягнути з відповідача на користь позивача 40000 грн. моральної шкоди, оскільки з приводу звернення за поверненням вкладу працівники Овруцького відділення Приватбанку ображали її, принижували, що спричинило позивачу, як людині похилого віку, пенсіонеру та ветерану, нервовий стрес, внаслідок чого вона змушена була неодноразово звертатись за медичною допомогою та вживати ліки. Згідно з ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст.56 Закону України «Про Національний банк» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Згідно з пп.7 п.6 постанови Національного банку України від 03.03.2015 року № 160 «Про регулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», яка була чинною з 04.03.2015 року по 03.06.2015 року, уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, крім вкладів, залучених з видачею іменних ощадних (депозитних) сертифікатів зі строком їх обігу не менше шести місяців, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. Курс купівлі іноземної валюти в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 28.03.2015 року (день виплати позивачу депозиту) становив 21,00 грн. за 1 долар США. Відтак, відповідач провів виплату позивачу її депозиту відповідно до постанови Національного банку України. яка є обовязковою для виконання, за курсом купівлі іноземної валюти встановленому в Приватбанку. Твердження позивача про те, що відповідач повинен був здійснити виплату депозиту відповідно до офіційного курсу НБУ не ґрунтується на нормах законодавства. А тому, враховуючи правильність здійснення відповідачем виплати по курсу купівлі іноземної валюти в ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги позивача стягнути на її користь заборгованість по депозитному договору в сумі 12881 грн. та три проценти річних в сумі 4135 грн. (як похідна вимога) є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача 40000 грн. моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї чи у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як зазначено у п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відтак, зважаючи на недоведеність позивачем неправомірності дій відповідача, наявності безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, а також недоведеність самого факту заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки позивачем та його представником не заявлялось суду клопотання про проведення судової експертизи для встановлення особливостей психічних процесів, емоційних станів і властивостей позивача, висновок за якою надав би можливість суду поза всяким сумнівом стверджувати про факт заподіяння позивачу моральної шкоди, а отже і недоведеність розміру заподіяної моральної шкоди, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 40000 грн. слід відмовити. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: dismissed