Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ФОП [PERSON] суму грошових коштів за непоставлений товар у розмірі 27000 грн., 3% річних - 696,82 грн. та суму збитків спричинених інфляцією - 2754,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в травні 2015 року у неї, [PERSON], виникла потреба у придбанні та встановленні електрогенератору для самостійного забезпечення електроенергією власного житлового будинку. Необхідний товар вона знайшла на інтернег-сайті Solex.org, на якому відповідач - ФОН [PERSON] розмістив свої пропозиції щодо товару. 31 травня 2015 року між нею та відповідачем - ФОГІ [PERSON], була досягнена домовленість, згідно з якою відповідач зобов'язався передати їй у власність, комплект монокристалічних сонячних панелей вартістю 27000,00 грн., а вона - прийняти продукцію і своєчасно її оплатити. Відповідно до домовленості між нею та відповідачем, за замовлену продукцію вона повинна була внести попередню оплату у розмірі 13000,00 грн., про що відповідач електронною поштою надіслав їй рахунок № 67 від 02.06.2015 року. Перед здійсненням попередньої оплати відповідач повідомив її про те, що в наявності замовленого товару у нього немає та що поставка товару відбудеться протягом тридцяти календарних днів після здійснення нею попередньої оплати. 03.06.2015 року її син [PERSON] перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати у розмірі 13000,00 грн. Вказана оплата була здійснена за рахунок її коштів. Таким чином, товар повинен був бути поставлений не пізніше 03.07.2015 року. Після цього, у телефонному режимі, відповідач повідомив її про те, що товар фактично отриманий ним та йому необхідно здійснити розрахунки з постачальником, а для цього вона повинна здійснити кінцевий розрахунок з ним. Кінцева оплата у розмірі 14000,00 грн. була здійснена нею на рахунок відповідача 25.06.2015 року. Проте, поставка оплаченого ними товару у погоджений строк не відбулась. На її неодноразові звернення до відповідача з вимогою поставити оплачений товар чи повернути гроші, відповідач повідомив її, що для поставки товару вона повинна здійснити додаткову оплату у звязку зі зміною курсу долара до гривні, а повернути грошові кошти відповідач не може через наявність у нього боргових зобовязань перед іншими клієнтами. Вказані протиправні діяння відповідача, стали підставою для її звернення до правоохоронних органів із заявою про злочин та відкриття кримінального провадження №12015130330000876 від 17.08.2015 р. стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. В ході досудового розслідування, з пояснень відповідача було встановлено, що відповідач від зобовязань щодо повернення коштів не відмовляється і зобовязується повернути суму у розмірі 27000,00 грн. частинами до 31.12.2016 року. Постановою слідчого Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській обл., старшого лейтенанта поліції [PERSON] від 22.01.2017 року зазначене кримінальне провадження було закрите. Відповідач до цього часу ніяких заходів з метою повернення коштів на її користь не здійснив. Таким чином, внаслідок тривалого невиконання зобовязання відповідачем, у неї був втрачений інтерес щодо отримання товару, а відповідно відповідач повинен був повернути їй грошові кошти за непоставлений товар .Враховуючи викладене, на дату подання позову сума заборгованості відповідача по поверненню грошових коштів складає 27000 грн. 00 коп., період прострочення відповідачем грошових коштів (з 01.01.2017 року по 10.11.2017 року) складає 314 календарних днів. Відповідно 3% річних на дату подання позову складають: (3/365) х 27000,00 грн. х 314 прострочених дні/100 = 696 грн. 82 коп. Коефіцієнти інфляції застосовані при здійсненні розрахунку визначені згідно даних Державної служби статистики України за період з 01.2017 року по 09.2017 року. Так за період з 01.2017 по 09.2017 року сукупний індекс інфляції склав - 110,2 %. Відповідно сума збитків спричинених інфляцією становить: 20000,00 х 110,2% = 29 754,00 грн. - 27000 = 2754,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.49). Відповідач ФОП [PERSON]в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 22 грудня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] здійснила замовлення комплекту монокристалічних сонячних панелей на інтернег-сайті Solex.org. (а.с.13). . [PERSON] електронною поштою надіслав позивачу рахунок № 67 від 02.06.2015 року для попередньої оплати товару.(а.с.14) Згідно квитанції № N1AEP33358 від 03.06.2015 року та квитанції № N1AEP34155 від 25.06.2015 року позивачем була сплачена повна сума за товар. (а.с.18,19). Проте, поставка оплаченого нами товару у погоджений строк не відбулась. Вказані діяння [PERSON], стали підставою для звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про злочин та відкриття кримінального провадження №12015130330000876 від 17.08.2015 р. стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Однак, Постановою слідчого Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській обл., старшого лейтенанта поліції [PERSON] від 22.01.2017 року зазначене кримінальне провадження було закрите.(а.с.21). Згідно пояснень [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] суму у розмірі 27000,00 грн. частинами до 31.12.2016 року (а.с.20). Відповідач до цього часу ніяких заходів з метою повернення коштів на мою користь не здійснив. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 698 ЦК України визначено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. У статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У частині 2 статті 530 ЦК України зазначається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Стаття 611 ЦК України зазначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 693 ЦК України зазначає, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Статтею 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Таким чином, норми ЦК України та норми Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають можливість споживача відмовитись від договору та обов'язок продавця повернути кошти у випадку не поставки продавцем товару, за який здійснено передоплату. Суд вважає вимоги про стягнення з відповідача суми грошових коштів за непоставлений товар в розмірі 27000 грн. підлягає повному задоволенню. Щодо стягнення 3% річних в розмірі 696 грн.82 коп., та суми збитків спричиненихінфляцією в розмірі 27545 грн. також підлягають задоволнню по наступним підставам. Враховуючи те, що на дату подання позову сума заборгованості відповідача по поверненню грошових коштів складає 27000 грн. 00 коп., період прострочення відповідачем грошових коштів (з 01.01.2017 року по 10.11.2017 року) складає 314 календарних днів. Відповідно 3% річних на дату подання позову складають: (3/365) х 27000,00 грн. х 314 прострочених дні/100 = 696 грн. 82 коп. Коефіцієнти інфляції застосовані при здійсненні розрахунку визначені згідно даних Державної служби статистики України за період з 01.2017 року по 09.2017 року. Так за період з 01.2017 по 09.2017 року сукупний індекс інфляції склав - 110,2 %. Відповідно сума збитків спричинених інфляцією становить: 20000,00 х 110,2% = 29 754,00 грн. - 27000 = 2754,00 грн. Суд вважає проведений позивачем розрахунок 3% річних та суми збитків спричинених інфляцією, законними та обґрунтованими, а тому позов в частині стягнення цих сум підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для повного задоволення позовних вимог [PERSON] . Судові витрати повязані зі сплатою судового збору при розгляді справи у розмірі 640,00 грн. віднести за рахунок відповідача . На підставі викладеного, 16, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд

Outcome: approved