Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, [PERSON], громадянкою [PERSON], зареєстрований 27 жовтня 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №964 від 27 жовтня 2012 року. Свої вимоги мотивував тим, що 27 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №964. 19 листопада 2012 року [PERSON] отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ПЛ № 762/2012 строком до 09 листопада 2013 року. Позивач зазначає, що дружина не проживає з ним, починаючи з листопада 2013 року, та на даний час фактичне місце проживання дружини позивачу не відомо, а також не відомо чи було продовжено дію посвідки на тимчасове проживання. Згідно змісту позову, [PERSON] покинула чоловіка раптово, не повідомивши про подальше місце проживання. Шлюбні відносини між сторонами відсутні. Позивач вказує, що спільних дітей у них з відповідачем не має. У звязку із зазначеними обставинами позивач і вимушений звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача, на підставі письмових матеріалів справи. При цьому суд враховує, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Враховуючи думку позивача [PERSON], вивчивши та проаналізувавши представлені докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, і підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], громадянкою [PERSON], зареєстрований 27 жовтня 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №964, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №100723, видане 27 жовтня 2012 року. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони дітей не мають. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує з листопада 2013 року, спільно не проживає. Позивач не має наміру щодо збереження шлюбу. Згідно зі\~статтею 497 Цивільного процесуального кодексу України,\~підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. За приписами пункту 7 частини 1\~статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~ №\~2709-IV\~від 23\~червня 2005\~року, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Згідно із частиною 1 ст.\~60\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» №\~2709-IV від 23 червня 2005 року, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Відповідно до частини 2\~статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~№\~2709-IV\~від 23\~червня 2005\~року подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. У відповідності до\~статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~№\~2709-IV від 23 червня 2005 року, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом позивача серії КО №204826, а відповідач громадянкою [PERSON], що вбачається із посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ПЛ №762/2012. Шлюб між сторонами укладений в Україні в місті Кременчуці. За даними паспорта позивача [PERSON], його зареєстрованим місцем проживання, починаючи з 24 лютого 2009 року, є: 39600, [ADDRESS]. Останнім відомим місцем проживання відповідача позивачем також зазначено: 39600, [ADDRESS]. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сторони мали останнє спільне місце проживання в України, у звязку із чим при вирішенні справи слід застосувати норми українського законодавства. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно\~зі статтею 56 Сімейного кодексу України, \~кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків значний час, спільного господарства не ведуть, проживають окремо; збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Оскільки статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений ним при подачі позову до суду.

Outcome: approved