Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про виконання зобов'язань за договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 20 вересня 2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно умов п.1 договору продавець зобов'язується передати за договором купівлі-продажу у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити у порядку та на умовах, передбачених договором купівлі-продажу та цим попереднім договором, 1/3 частку квартири за [ADDRESS]. Згідно п. 2 договору, договір купівлі-продажу вказаної частки квартири буде укладений між ними не пізніше трьох місяців, при цьому перебіг цього строку починається з наступного після укладення попереднього договору дня. Позивач тривалий час не може належним чином оформити та підписати основний договір купівлі-продажу, оскільки відповідачка ухиляється від його укладення. Посилаючись на вимоги ст.41 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.4 ст.203, ст.ст. 526, 527, 610, 635, 638 ЦК України, просить зобов'язати відповідачку укласти договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири [ADDRESS] надавши їй додатковий строк один місяць. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу частки квартири [ADDRESS] (а.с.5). Згідно п.1 договору, продавець зобов'язується передати за договором купівлі-продажу у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити у порядку та на умовах, передбачених договором купівлі-продажу та цим попереднім договором, 1/3 частку квартир за [ADDRESS]. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом укладеного між [PERSON] та [PERSON] попереднього договору сторони зобов'язались у майбутньому, в строк не пізніше трьох місяців, укласти договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] (пункт 2 попереднього договору). Сторони також узгодили, що продавець зобов'язується передати за договором купівлі-продажу у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити у порядку та на умовах, передбачених цим договором купівлі-продажу та цим попереднім договором, 1/3 частку квартири за [ADDRESS] (пункт 1). Аналогічні умови містяться в попередньому договорі, укладеному між [PERSON] та [PERSON] Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Примусове виконання зобов'язання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов'язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності. Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов'язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку. Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України. Саме до цього зводиться правові позиції у справі за №6-226-цс14, викладені в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виконання зобов'язань за договором. Визнання позову відповідачем не є підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання позову відповідачем суперечить закону.

Outcome: dismissed