Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування зазначив, що в період з 03 вересня 2011 року по 02 квітня 2014 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу їх малолітній син залишився проживати разом з матір'ю. Згідно з рішенням колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради (служба у справах дітей) №133 від 25.06.2014 року встановлено порядок його спілкування з малолітнім сином, а саме: один раз на місяць. Відповідачка не виконує вказане рішення, у зв'язку із чим, змушений звертатись із даним позовом до суду за захистом своїх прав. Просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди для його спілкування з сином [PERSON], [INFO]. Визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення двічі на тиждень за місцем проживання батька, а також протягом 15 днів в період щорічної відпустки батька. Крім того, посилаючись на ч.2 ст.158 СК України просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, оскільки відповідачка ухиляється від виконання обов'язків, покладених рішенням органу місцевого самоврядування та перешкоджає зустрічатися з сином, в зв'язку з чим він не має можливості реалізувати свої батьківські права. Разом і цим, відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на ті обставини, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, а саме: епізодичне спілкування з сином негативно впливає на останнього, батько не дбає про його духовний та фізичний розвиток, не приймає участі у вихованні та лікуванні сина, який має незадовільний стан здоров'я, не надає на його утримання належної матеріальної допомоги. Через ухилення від сплати аліментів, постійно існує заборгованість. За вищевказаними обставинами просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх неповнолітнього сина. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Не погодилися з позбавленням його батьківських прав. Надали документи про погашення заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла через неможливість працевлаштуватися. Зазначили, що він не байдужий до життя свого сина [PERSON], має намір піклуватися про нього, допомагати морально, фізично та матеріально. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні не визнали вимоги заявлені [PERSON], при цьому власні вимоги про позбавлення останнього батьківських прав підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Послались на ті обставини, що [PERSON] тривалий час батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини не виконує. Представник Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності. Надав суду висновок від 24 березня 2016 року за вих.05-232-13, у якому вважає можливим визначити порядок побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO], 1 (один) раз на місяць останньої неділі з 17:00 години до 19:00 години у присутності матері [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що разом з [PERSON] чекали зустрічі з сином останнього [PERSON], але мати його не привела. Зі слів [PERSON] йому відомо, що дитина має захворювання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], вказала, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання та допомоги її онуку [PERSON], 2012 року народження. Через зловживання алкоголем [PERSON] вчиняв протиправні дії щодо її дочки [PERSON] Нерегулярно платить аліменти та не бере участь у додаткових витратах на дитину. Суд, вислухавши сторони, прокурора, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]; в свою чергу, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, задовольнити частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. [PERSON] народився [INFO] у місті Маріуполі Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], актовий запис №568 від 14 грудня 2012 року, зареєстрований Приморським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 03 вересня 2011 року Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №711. [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». 04 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. Згідно з рішенням колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради (служба у справах дітей) №133 від 25.06.2014 року встановлено порядок спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], а саме: один раз на місяць, в останню неділю з 17:00 години до 19:00 години на території Приморського парку в місті Маріуполі, у присутності матері [PERSON], або в інший вільний час за згодою батьків. [PERSON] надала суду письмове описання дат, на які були призначені зустрічі, в якому міститься аналітична та інша інформація про їх описання та причини, з яких зустрічі не відбулися. На думку суду вказана інформація носить суб'єктивний характер, оскільки складена одноособово, без врахування думки, пояснень та повідомлення про це іншої зацікавленої сторони, тобто інформації не є доказом свідомого ухилення [PERSON] від зустрічей з дитиною, негативного впливу на дитину та асоціальної поведінки. Проте, суд враховує, що [PERSON] не навів об'єктивних причин з яких кілька зустрічей не відбулася через його неявку, крім доказів перебування у відрядженнях та тверджень, що [PERSON] не приводила дитину, а також, що під час зустрічей його провокували не вчинення дій, які можуть виглядати як протиправні. На думку суду, встановлені обставини свідчать, що між сторонами - батьками [PERSON], 2012 року народження, має місце конфлікт, який перешкоджає [PERSON] повноцінно спілкуватися з дитиною. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], 2012 року народження, у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.10.2013 року, а також з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи з 09.10.2013 року. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 листопада 2013 року змінено рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2013 року в частині розміру аліментів на утримання дружини. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частки зі всіх видів його заробітку. Згідно документами, складеними Приморським ВДВС Маріупольського МУЮ в Донецькій області [PERSON] нерегулярно сплачував аліменти та мав заборгованість, яку остаточно погасив 20 лютого 2017 року у сумі 9288 гривень. [PERSON] був працевлаштований в ТОВ «Портінвест Лоджистик» в період з 10.05.2011 року по 31.07.2015 року, а з вересня 2015 року перебуває на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки [PERSON] Так, у вересні 2013 року [PERSON] подавала заяву з приводу сімейної сварки з [PERSON] У серпні 2014 року [PERSON] подавала заяву з приводу образ та погроз з боку [PERSON] В провадженні СВ Приморського ВП Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження №12014050780000759 від 02 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за заявою [PERSON] про те, що 02.06.2014 року о 18:10 годині [PERSON] на території Приморського парку міста Маріуполя під час конфлікту спричинив [PERSON] легкі тілесні ушкодження схопивши за руку. В 2013 році [PERSON] проходив лікування від алкогольної залежності Відомості про протиправну поведінку або негативні характеристики [PERSON] за 2015-2017 роки - відсутні. Згідно медичної документації [PERSON], 2012 року народження, має певні захворювання, з приводу яких знаходиться на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду. У матеріалах справи містяться квитанції, фіскальні та товарні чеки на підтвердження оплати медичних послуг та придбання [PERSON] медичних препаратів, які призначені лікарем для [PERSON], 2012 року народження. Відомості про участь [PERSON] у лікуванні та оздоровленні дитини [PERSON], 2012 року народження, відсутні. Згідно з Висновком спеціаліста-психолога [PERSON] від 06.06.2016 року, складеного за зверненням [PERSON], доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини є повне припинення спілкування [PERSON] з біологічним батьком [PERSON] У висновку вказано, що дитина виховується у сім'ї [PERSON] та [PERSON] і вважає останнього своїм батьком. В силу віку дитина не може зрозуміти причини необхідності зустрічей з [PERSON], якого фактично не знає, що вносить дискомфорт та дисбаланс в психічний стан дитини. Суд вважає, що вказане психологічне дослідження може бути враховано зацікавленими особами під час виховання дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих адміністративних заходів. Відповідно до ст.141, ст.150 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, у тому числі: якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідно до п.15, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно із ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно з висновком від 18 квітня 2016 року за вих.05-312-13 року орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради вважає за доцільне питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] вирішити на розсуд суду. [PERSON] основною підставою позбавлення батьківських прав [PERSON] вважає його ухилення від виконання свої обов'язків по вихованню дитини, але з цим твердженням суд не може погодитися, дослідженні судом докази свідчать про відсутність свідомої поведінки відповідача, направленої на невиконання своїх обов'язків по вихованню сина, так як не завжди він має реальну можливість виконати свої обов'язки, він не ухиляється від спілкування з сином і готовий проявляти батьківську турботу про нього. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка не надала суду, а в судовому засіданні не встановлено достатніх доказів винної поведінки [PERSON], свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку із чим відмовляє у задоволенні позову [PERSON] При цьому суд виходить із вимог Принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, згідно з яким, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.3 ст.291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Оскільки це право має немайновий характер, фізична особа не може бути його позбавлена. З урахуванням відносин, які склалися між сторонами по справі, даних про їх особи, а також інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що з урахуванням принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин та пріоритетного інтересу дитини на підтримку зв'язків з батьком, недопущення порушення його права на виховання, з урахуванням чотирирічного віку дитини, [PERSON] має бути забезпечена організація зустрічей із сином у спосіб, час та за адресами, визначеними матір'ю дитини у її присутності. Одночасно, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про недопустимість ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, або неналежного їх виконання, оскільки встановлення подібного факту може вважатися підставою для задоволення вимог про позбавлення батьківських прав. Суд відмовляє у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, оскільки відсутнє документальне підтвердження умисного ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Враховуючи наведене,

Outcome: partial