Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 364000 гривень, та стягнути з державного бюджету України компенсацію за заподіяну моральну шкоду\~ в розмірі 102000 гривень.\~ Свій позов мотивував тим, що позивач з 2002 року займається одноособовим господарюванням по вирощуванню сільськогосподарської продукції, що є основним видом діяльності та доходом на життя. У вирощуванні сільськогосподарської продукції приймали участь [PERSON] та [PERSON], [PERSON] участі у вирощуванні с/г продукції не приймала. З липня місяця 2015 року включно по листопад 2015 року без згоди позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] найняли комбайн, автівки і, без згоди позивача, в присутності місцевої поліції, з поля зібрали урожай зернових, а саме: озимої пшениці в кількості 80 т, кукурудзи 200 т, сої 140 т, залишивши в складі позивачеві пшениці 20 т, таким чином відповідачі отримали дохід від реалізації зернових культур понад 1\~000\~000,00 грн., чим заподіяли майнову шкоду власнику зернових культур, залишивши позивача без доходу в 2015 році. Миром вирішити спір не можливо, поліція на самоуправство згаданих відповідачів порушувала «досудове слідство», але кримінальні провадження поліцією були закриті, що і було підставою звернення до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, а також надав пояснення згідно позову. Представник відповідача держава Україна в особі Кабінету Міністрів України [PERSON]О в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позову Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Співвідповідач Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області до суду не направили свого представника, однак надали до суду заперечення, в якому просили в задоволенні позову відмовити на підставах наведених в запереченні, а справу розглядати без участі їх представника. Відповідач ГУНП в Кіровоградській області до суду свого представника також не направили, однак надали заперечення, в якому просили в задоволенні позову відмовити на підставах зазначених в запереченні. Представник третьої особи Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області до суду не зявилася, однак надала заяву, в якій справу просила розглядати без її участі. Заслухавши представника позивача [PERSON], представників відповідачів\~ [PERSON], [PERSON], [PERSON],\~дослідивши матеріали справи,\~\~судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з держави Україна моральної шкоди, завданої правоохононними органами, необхідно зазначити, що однією з найважливіших гарантій захисту прав та свобод людини і громадянина є розширення сфери судового захисту, в тому числі контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Правовою основою судового способу оскарження дій владного субєкта є стаття 55 Конституції України, якою кожному гарантовано право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вказаний нормативний припис встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії чи бездіяльність. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Заявляючи позовні вимоги позивач посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в тому, що правоохоронні органи незважаючи на звернення позивача не захистили його, а навіть сприяли незаконним діям відповідача [PERSON] та [PERSON] і [PERSON]В Судом встановлено, що згідно довідки виданої Павлиською селищною радою Онуфріївського району Кіровоградської області від 31.07.2014 року за № 542 вбачається, гр. [PERSON] має в оренді: 0,93 га для обслуговування господарського двору з орендною платою 708,30 грн. за рік з 20.08.2009 року № 497; 31,7 га пасовища з орендною платою 3301,35 грн. за рік з 12.07.2006 року № 496; 11,91 га незатребувані та невизначені земельні частки (паї) з орендною платою 11392,51 грн. за рік договір оренди № 34 від 10.05.2007 року; по спільному обробітку земельних часток (паїв) 84,35 га використовується з 2004 року та проводиться сплата з земельного податку /а.с.8/. Згідно довідки виданої Павлиською селищною радою Онуфріївського району Кіровоградської області від 25.07.2016 року за № 723 вбачається, гр. [PERSON] з 2002 року по 31.12.2015 року включно, на території селищної ради мав в оренді земельні ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 4454 га, за які сплачувалася орендна плата в повному обсязі. Станом на 25.07.2016 року заборгованість по сплаті орендної плати відсутня. З 2016 року [PERSON] орендує земельну ділянку площею 0,93 га для обслуговування господарського двору з орендною платою 1492,48 грн. за рік /а.с.66/. З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120100000385 від 19.08.2015 року за заявою [PERSON] про вчинення [PERSON] щодо позивача протиправних дій, 26.09.2015 року - закрите слідчим СВ Онуфріївського ВП Світловодського ВП у звязку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, що підтверджується відповідною постановою /а.с. 116-117/. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120100000337 від 18.07.2015 року за заявою [PERSON] про протиправне збирання сином [PERSON] врожаю озимої пшениці з земельної ділянки площею 20 га, що знаходиться на околиці сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області 06.11.2015 року - закрите слідчим СВ Онуфріївського ВП Світловодського ВП у звязку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, що підтверджується відповідною постановою /а.с. 108-110/. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120100000447 від 25.09.2015 року за заявою [PERSON] про протиправне збирання синами [PERSON], [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] врожаю сої з земельної ділянки площею 23 га, що знаходиться на околиці сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області 06.11.2015 року - закрите слідчим СВ Онуфріївського ВП Світловодського ВП у звязку з відсутністю в діянні вищевказаних осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, що підтверджується відповідною постановою /а.с. 123-124/. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120100000383 від 18.08.2015 року за заявою [PERSON] про протиправне збирання синами [PERSON], [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] сільськогосподарською технікою, яка знаходилася на території МТФ ЖУ по вул. Комара в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області 30.09.2015 року - закрите слідчим СВ Онуфріївського ВП Світловодського ВП у звязку з відсутністю в діянні вищевказаних осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, що підтверджується відповідною постановою /а.с. 112-113/. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120100000123 від 25.03.2015 року за заявою [PERSON]Д щодо викрадення належного йому майна та виявлення наркотичного засобу в домоволодінні, де проживав [PERSON] ,закрите, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185, 289 та 309 КК України, що підтверджується відповідною постановою /а.с. 103-105/. Постанови про закриття вищевказаних кримінальних проваджень позивачем не оскаржувались. Також з матеріалів справи видно, що між правоохоронними органами та позивачем значний час відбувалось листування з приводу вказаних кримінальних проваджень. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ зам позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями, зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, згідно наведених норм відповідальність заподіюваної шкоди настає лише за наявності сукупності умов, що складають цивільне правопорушення, а саме: дії (бездіяльність) останньої повинні бути неправомірними, в результаті цих дій завдається шкода, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Стаття 1173 Цивільного кодексу України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. А стаття 1174 Цивільного кодексу України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. На відміну від загальної норми статті 1167 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіюваної шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Абзац другий пункту 5 вказаної Постанови визначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювання, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювання та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В ході розгляду справи позивачем та його представником не було доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. Належних та допустимих доказів, які б надали підстави для відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] до суду не надано. Позивач не вмотивовано просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 102000 гривень. Щодо позовних вимог до [PERSON] про стягнення завданої матеріальної шкоди в сумі 364 000 гривень суд зазначає наступне. Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3) збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Проте в порушення вищевказаних норм ЦПК України позивачем та його представником не надно належних та допустимих доказів, а відтак і не доведено факт завдання шкоди та її розмір відповідачем [PERSON] За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів, однак позивачем не доведено, що відповідачами порушені\~ \~його права, свободи чи інтереси, що і дає підстави вважати заявлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed