Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» в обґрунтування якого зазначив, що у період з 3 січня 1981 року до 4 грудня 2015 року позивач знаходився у трудових відносинах з ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля». Звільнившись 4 грудня 2015 року з підприємства за ст.40 п.2 КЗпП України, за станом здоровя з виплатою одноразової допомоги у звязку з виходом на пенсію. Відповідно до розрахунку відповідача за грудень місяць 2015 року позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у період з жовтня 2015 року по 04.12.2015 року по день звільнення, в розмірі 48892,76 гривень. Виплатити заборгованість відповідач відмовився, посилаючись на відсутність коштів. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 15031,36 гривень(9864,30 гривень-фактична заробітна плата за останні два місяці роботи; 42 дні кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи = 469,73 гривні) . Позивач вважає, що йому завдано відповідачем моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень, яка полягає в тому, що звільнившись з підприємства за станом здоровя з виплатою одноразової допомоги у звязку з виходом на пенсію, не зміг почати лікування, отримати путівку для оздоровлення, повинен був позичати гроші у своїх знайомих, для годування своєї родини. Просить суд стягнути на його користь з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» Відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» нараховану та невиплачену заробітні плату в розмірі 48892 гривні 76 копійок за період з жовтня 2015 року по 04.12.2015 року, стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку 15031 гривень 36 копійок. Також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позові. Додав, що він просить середній заробіток на час звернення до суду з цим позовом на 29 січня 2016 року і збільшувати свої вимоги в цій частині не бажає. Моральна шкода полягає у тому, що він змушений був позичати кошти, не міг надати сім*ї належного матеріального утримання, як раніше. Не зможе працювати надалі, оскільки звільнився за станом здоров*я. він живе з дружиною, яка працює, але отримує мінімальну заробітну плату, отримує пенсію щомісячно у розмірі 3200 гривень, з січня місяця 2016 року пенсія як непрацюючому пенсіонеру йому була збільшена до 3800 гривень. Незважаючи на це коштів на дотримання спеціальної дієти із вживанням спеціальних фруктів та придбання необхідних ліків йому не вистачало. Просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. Представник позивача вимоги позивача підтримала повністю, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача визнав частково. Зазначив, що дійсно через відсутність коштів у підприємства належні позивачеві на час звільнення суми не були виплачені у повному обсязі у зв*язку з чим вимоги позивача щодо стягнення сум належних при звільненні та середнього заробітку за несвоєчасну виплату цих сум вони визнають у повному обсязі. В частині вимог про стягнення моральної шкоди вимоги не визнають повністю, оскільки, на їх думку, позивачем не надано суду доказів про отримання позивачем таких моральних страждань. Дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими в даному судовому провадженні наступні обставини. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем пропрацювавши у Відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова» у якості електрослюсаря підземного 3 та 4 розряду, прохідником підземним 4 та 5 розряду у період з 10 липня 1981 року до 24 листопада 1982 року та з 21 січня 1985 року до 4 грудня 2015 року після чого був звільнений за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров*я (а.с. 7-9). Станом на 28 січня 2016 року заборгованість по заробітній платі позивачу підприємством відповідача складала: за жовтень 2015 року 489,01 гривень, листопад 2015 року 2539,43, за грудень 2015 року 45864,32 гривні (а.с. 12, 22). На час розгляду справи невиплаченою залишилась сума 1328,17 гривень за листопад 2015 року та 45864,32 гривні за грудень 2015 року, а всього 47192,49 гривні (а.с. 28-29). Середньомісячна заробітна плата позивача складає 9864,33 гривні, середньоденна 469,73 гривень (а.с. 11, 21). За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій але не виплаченій йому заробітній платі на час розгляду справи по суті за листопад, грудень 2015 року у розмірі 47192 гривні 49 копійок та середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до часу звернення позивача з цим позовом до суду в межах заявлених позивачем вимог. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов*язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов*язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 469,73 гривень. Кількість робочих днів з дати звільнення позивача 4 грудня 2015 року до подачі позову до суду 29 січня 2016 року становить 38 днів, у тому числі у грудні 2015 року 19 днів, у січні 2016 року 19 днів. Підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 17849 гривень 74 копійки з розрахунку: (38дн.х469,73)=17849,74 грн. За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом частини першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що діями відповідача, які виразились у затримці виплати особі належних йому сум протягом декількох місяців, у зв*язку з чим особа була змушена через відсутність основного джерела прибутку заробітної плати додатково організовувати своє життя, здійснювати додаткові зусилля по зверненню до відповідача та суду для захисту свого порушеного права, позивачу дійсно спричинені моральні страждання, але розмір моральної шкоди, заявлений позивачем суд вважає необґрунтовано завищеним. З урахуванням тривалості невиплати позивачу належних при розрахунку сум, на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним стягнути 300 гривень, що на думку суду відповідає ступеню спричинених позивачу моральних страждань. Інші посилання позивача на підстави спричинення йому моральних страждань, суд вважає позивачем недоведеними. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 522 гривні 54 копійки. На пiдставi статей 3, 11, 116, 117, 2371 Кодексу законів про працю України, статті 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial