Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по штрафним санкціям, посилаючись на те, що 25.11.2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала у борг грошові коти у розмірі 45 000 доларів США. В 2013 році [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за вищевказаним договором позики. 16 грудня 2015 року апеляційний суд Київської області виніс рішення, згідно якого позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 592 932,43 грн.. Рішення апеляційного суду Київської області залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.09.2016 року. Позивач у позові посилався на те, що під час звернення з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу, ним не заявлялись вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та процентів за користування коштами, що в свою чергу не перешкоджає пред`явленню окремого позову з цього приводу. Позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). За період з 30.04.2017 року по 23.05.2018 року за неналежне виконання зобов`язання за договором позики [PERSON] нараховано 3 % річних у розмірі 1 438,76 доларів США. За період з 30.04.2017 року по 23.05.2018 року [PERSON] нараховано проценти від суми позики у розмірі 6 786,37 доларів США. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] 3 % річних в розмірі 1 438,76 доларів США, що станом на 05.07.2018 року за офіційним курсом НБУ становить 38 037 грн. 94 коп., нараховані проценти від суми позики в розмірі 6 786,37 доларів США, що станом на 05.07.2018 року за офіційним курсом НБУ становить 179 418,05 грн.. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала та заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли боргові зобов`язання. Так, позичальник [PERSON] отримала в борг від [PERSON] за договором позики від 25 листопада 2009 року грошові кошти в розмірі 45 000 доларів США. Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 575 280 грн. за договорами позики та заборгованість за процентами, що становить 17652,43 грн., а всього 592 932,43 грн., у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року встановлено, що на підтвердження виникнення правовідносин між позивачем [PERSON] та відповідачем - [PERSON] від 25 листопада 2009 року, з якого вбачається, що [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 45 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути протягом 60 днів за першою вимогою [PERSON] , крім того, на зворотному аркуші додатково є розписка на тих же умовах про отримання ще 25 000 доларів США. У позовній заяві позивач [PERSON] посилався на те, що звертаючись з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, ним не заявлялись вимоги щодо стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних та процентів за користування грошовими коштами, що в свою чергу не перешкоджає пред`явленню окремого позову з цього приводу. Позивач також вказував на те, що відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики не виконала, борг не повернула. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] нараховані проценти, три відсотки річних, як встановлену відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві та було встановлено судом, 25 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала у борг грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON] за період прострочення з 30 квітня 2017 року по 23 травня 2018 року нараховано 3 % річних у розмірі 1 438,76 доларів США. За період з 30 квітня 2017 року по 23 травня 2018 року [PERSON] нараховано проценти від суми позики у загальному розмірі 6 786,37 доларів США. У вересні 2016 року позивач [PERSON] звертався з позовом д [PERSON] про стягнення з неї процентів, інфляційних збитків, три відсотки річних, нарахованих за період з 01 січня 2014 року по 14 травня 2017 року в розмірі 330 888,45 грн., а також 3 % річних нарахованих за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2017 року у розмірі 69 033,61 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за договором позики від 25.11.2009 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 55631751 від 24.01.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 575 280 грн. 00 хв. за договором позики та заборгованість за процентами, що становить 17 652,43 грн., а всього 592 932 грн. 43 коп.. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх виплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд, вивчивши наявні матеріали справи дійшов висновку про задоволення вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 3 % річних за період з 30 квітня 2017 року по 23 травня 2018 року у розмірі 1 438,76 доларів США, та нарахованих відсотків за період з 30 квітня 2017 року по 23 травня 2018 року у загальному розмірі 6 786,37 доларів США. Представником відповідача [PERSON] до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Подану заяву представник відповідача обґрунтовував тим, що позивач [PERSON] , здійснивши розрахунок нарахованих відсотків, вважає своє право порушеним з 30 квітня 2017 року. Строк позовної давності, в даній категорії справ встановлений Цивільним кодексом України як спеціальний та складає 1 рік. Тобто, позивачем за вказаних обставин без поважних причин пропущено строк позовної давності, який закінчився 30 квітня 2018 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідивши письмові матеріали суд дійшов висновку, що заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Слід зазначити, що у випадку наявності судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконується боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за весь період невиконання такого судового рішення. Нарахована сума 3 % річних від простроченої суми та процентів за договором позики підлягають сплаті боржником до моменту фактичного повернення боргу. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних та процентів за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що звертаючись з даним позовом до суду позивачем не було пропущена строку позовної давності. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних за період з 30.04.2017 року по 23.05.2018 року у розмірі 1 438,76 доларів США, що станом на 11.10.2019 року еквівалентно 35 292,78 грн., проценти за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 6 786,37 доларів США, що станом на 11.10.2019 року еквівалентно 166 469,66 грн., нараховані за період з 30.04.2017 року по 23.05.2018 року, що в загальному становить 8 225,13 доларів США, що еквівалентно 201 762,44 грн.. Понесені витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved