Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3223151000:04:016:0041, площа 0,183 га, що знаходиться за адресою Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, Садове товариство «Луговий» та належить на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2009 року та зняти арешт із даної земельної ділянки, накладений постановою б/н від 23.09.2009 року відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції про здійснення обтяження земельної ділянки кадстровий номер 3223151000:04:016:0041. Обтяження зазначеної земельної ділянки було здійснено в рамках виконавчого провадження, боржником якого є [PERSON] , який на момент здійснення такого обтяження вже не був власником земельної ділянки. Позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 10.03.2009 року було укладено договір купівлі-продажу даної земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] купує земельну ділянку, а [PERSON] продає її. Проте, коли позивач вирішила здійснити реєстрацію права власності за собою на дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І., зареєстрованого в реєстрі під № 118, стало відомом що на даній земельній ділянці є обтяження. Позивач зверталась до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна, проте відповіді не отримала. З огляду на викладені обставини позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 08.10.2020 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, захистившїї право власності. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо скасування арешту на майно. Третя особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав до суду лист, в якому просив розглядати справу за наявними у матеріалах справи доказами, винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 3223151000:04:016:0041, площею 0,183 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, Садове товариство «Луговий» належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І., зареєстрований в реєстрі № 118. Згідно інформаційної довідки № 212078982 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна на земельну ділянку кадастровий номер 3223151000:04:016:0041, накладено обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9123823, зареєстровано: 06.10.2009 року реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови б/н від 23.09.2009 року ВДВС Обухівського РУЮ, власник [PERSON] . Позивач [PERSON] зверталась до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про знняття арешту із вищезазначеної земельної ділянки, проте відповіді не отримала. Відповідно до інформації наданої начальником відділу Обуіхвського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в листі № 51062 від 02.12.2020 року відповідно до п. 9.9. порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби від 25.12.2008 р. № 2274/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються, у зв`язку із чим відсутня можливість надати матеріали виконавчого провадження. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що арешт накладено помилково, оскільки [PERSON] на час обтяження не був власником земельної ділянки. Наявний арешт порушує права позивача, так як вона не має можливості реалізувати свої права власника. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обовязку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний звязок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…» В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. В порушення вказаних вимог закону, державний виконавець наклав арешт на майно боржника, яке йому не належить, боржником у вищевказаному виконавчому провадженні є [PERSON] , а власником земельної ділянки є [PERSON] , що вбачається з наданих суду матеріалів справи, та порушує права позивача. Згідно ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на земельну ділянку кадастровий номер 3223151000:04:016:0041, площею 0,183 га, за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, Садове товариство «Луговий», що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачем своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно та унеможливлює як власнику майна вільно володіти ним, користуватися та розпоряджатися, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з вищезазначеного майна є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, а відтак і про задоволення позову в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3223151000:04:016:0041 підтверджується правовстановлюючим документом: договором купівлі-продажу, укладеним 10.03.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 118. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму, а статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача, [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5370 грн.

Outcome: approved