Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 26.12.2019 провадження у цивільній справі відкрито. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він та [PERSON] познайомились у 2011 році, певний період часу проживали разом. Стосунки не склались, тому вони розійшлися та втратили будь-які зв`язки і відомості один про одного. Як стало відомо позивачу, що відповідачка [INFO] народила дитину - [PERSON] , який є його рідним сином. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації проводився за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові записані зі слів [PERSON] . Також зазначав, що мати дитини не повідомляла про те, що збирається офіційно реєструвати дитину, згоди у позивача не питала. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця республіки Сірія батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві виключити запис про батька - « [PERSON] , громадянин України» та внести зміни в актовий запис №3355 від 19.11.2013, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві свідоцтво про народження [PERSON] , змінивши в графі «прізвище» - « [PERSON] »; записавши в графі «батько» - « [PERSON] », [INFO] , громадянин республіки Сірія. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2020 витребувано у Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві копію свідоцтво про народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] ; інформацію про зазначення батька дитини [PERSON] , який народився [INFO] в актовому запису. 16.03.2020 до суду надійшов лист від Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2020 відповідно до якого зазначили, що за результатами проведеної перевірки виявлений актовий запис про народження [PERSON] , складений відділом 19.11.2013 за №3355 на підставі якого видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19.11.2013, відомості про батька внесені до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. 18.03.2020 до суду надійшов відзив від [PERSON] відповідно до якого зазначено, що в кінці 2011 року позивач та відповідач познайомились, на момент знайомства позивач відрекомендував себе як [PERSON] , тривалий час відповідач знала позивача лише по цьому імені, так як жодних документів, які б посвідчували його особу не бачила. [PERSON] все, що знала про позивача, що він громадянин Сірії, який незаконним шляхом перетнув кордон України, переховується від міграційної служби України та органів поліції, щоб уникнути депортації. [PERSON] вирішила допомогти позивачу з житлом, така допомога згодом переросла у стосунки між ними. [PERSON] завагітніла від [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Про народження сина позивач дізнався 10 листопада 2013 року, був присутній в пологовому будинку та під час виписки. Після народження дитини позивач не хотів визнавати свого батьківства, відмовився йти до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві для реєстрації дитини, тому реєстрацію було проведено за заявою відповідача, як матері дитини. Згодом сторони розішли, оскільки не склалися стосунки. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що [PERSON] хоче визнати батьківство для вирішення проблем зі статусом біженця, а син йому непотрібен. Крім того просить суд відмовити в задоволені позовних вимог застосувавши позовну давність, оскільки вважає, що у позивача сплив строк заявляти про своє батьківство. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Руденко О.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Микитишина О.М. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, посилаючись на докази які містяться у відзиві, просили в позові відмовити застосувавши строк позовної давності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судові засідання не з`явився, 17.08.2020 до суду надійшов лист від представника третьої особи відповідно до якого зазначено, що просять суд розглядати справу за відсутності їх представника, винести рішення на підставі чинного законодавства України та з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Представник Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, про день та час судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. 16.03.2020 до суду надішли відомості від представника Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2020. 15.01.2020 в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка зазначила, що працювала разом з [PERSON] , з [PERSON] познайомилася за рік до народження [PERSON] . Разом зі [PERSON] забирала дитину [PERSON] та мати дитини з пологового будинку на особистому автомобілі. [PERSON] та [PERSON] проживали разом один рік, потім [PERSON] пішов від [PERSON] . Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вислухавши пояснення учасників справи, свідка, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є громадянином Сирії, в 2011 році прибув на територію України, з 2011 року по 2014 рік [PERSON] перебував на території України не легально. Як установлено судом [PERSON] та [PERSON] познайомились в 2011 році та проживали разом без реєстрації шлюбу, про що не заперечувалося в судовому засіданні учасниками справи. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, в графі мати записано: [PERSON] , а в графі батько записаний: [PERSON] . Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Стаття 128 СК України передбачає, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено до ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст. 135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Представником відповідача заявлено суду клопотання про застосування до вимог позивача строк позовної давності встановлений ч. 2 ст. 129 СК України, вважає його таким що підлягає також застосування до позовних вимог позивача які ґрунтуються на ст. 128 СК України, та просить відмовити на цій підставі в задоволенні позовних вимог. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно позовна давність, що застосовується при регулюванні сімейних відносин, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого сімейного права або інтересу. Строк позовної давності є строком не для звернення особи до суду, а строком для захисту права особи. Цей момент має принципове значення. Якби строк позовної давності був саме строком для звернення, то його формальне пропущення унеможливлювало би подальший захист прав особи. Однак це не так. Навіть після спливу строку для звернення особа має право подавати заяву до суду. В ч. 2 ст. 267 ЦК України вказано, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності. Більш того, за ЦК України позовна давність застосовується не завжди, а лише за заявою сторони у спорі (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Особливість сімейних відносин полягає у тому, що до них за загальним правилом позовна давність не застосовується. Це означає, що особа може звернутися до суду за захистом свого сімейного права або інтересу будь-коли незалежно від того, скільки часу спливло після моменту порушення цього права, моменту, коли особа дізналася про порушення свого права, а також інших обставин, які слугують початком відліку строку позовної давності. Проте вказане загальне правило має певні виключення. В ч. 1 ст. 20 СК УКраїни визначаються випадки, коли до сімейних відносин застосовується позовна давність (ч. 2 ст.72 СК України, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст.138, ч. 3 ст. 139 СК України). Отже на думку суду, вказана заява представника відповідача підлягає відхиленню оскільки суперечить правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 27.04.2017 у справі № 6-617цс17. Згідно зазначеної правової позиції: «Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.» Крім того, ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). До того ж приймаючи до уваги усталену практику ЄСПЛ, можливо зробити висновок, що відмова у позові в зв`язку з пропуском строку не є пропорційною по відношенню до переслідуваної державою законної мети на забезпечення, в даному випадку, поваги до права заявника на його приватне життя, що у світлі рішень ЄСПЛ є порушенням статті 8 Конвенції. Отже свідок [PERSON] суду підтвердила, що сторони по справі проживали у фактичних шлюбних відносинах та після народження сина позивач визнавав себе батьком дитини. Факт спільного проживання сторін та визнання позивачем дитини підтверджується також приєднаними до справи копіями фотографій та визнання цього факту самою відповідачкою [PERSON] , зазначивши, про те, що ім`я дитині вибирали разом з позивачем, батьком дитини і дитина знає, що [PERSON] його рідний батько та відноситься до нього саме як до батька. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. З огляду на те, що беззаперечно встановлено, що позивач [PERSON] є рідним (біологічним) батьком [PERSON] , [INFO] , а біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, і це відповідає інтересам дитини, тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40грн.

Outcome: approved