Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до Тернопільського національного економічного університету (Далі ТНЕУ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 25-26 лютого 2011 року працівники охорони Тернопільського національного економічного університету відмовились пустити її до місця постійного проживання - кімнати [ADDRESS] мотивуючи свої дії наказом ректора та відсутності перепустки в результаті чого вона змушена була звернутись до органів внутрішніх справ. Однак, прибуття працівників міліції не вирішило конфлікту і її не було допущено до місця постійного проживання. В подальшому, за результатами звернення позивача до суду за захистом порушених прав, 22.03.2012 року Тернопільським міськрайонним судом постановлено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та зобов'язано ТНЕУ надати вільний доступ до кімнати [ADDRESS] та видати перепустку для вільного доступу до кімнати. Позивач [PERSON] вказала, що вказане рішення так і не було виконане відповідачем у повному обсязі, оскільки створювались нестерпні умови для проживання у кімнаті гуртожитку внаслідок чого вона змушена була винаймати житло та нести витрати по його оплаті та утриманню. Не маючи власного житла, вона змушена була проживати у своїх родичів, а в подальшому вимушена орендувати житло та нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за відсутності власного житла, позивач в період із 01.11.2011 року по 29.09.2014 року вимушено орендувала житло: квартиру [ADDRESS] в період із 01.11.2011 року терміном на 12 місяців з оплатою 1000 грн. за один місяць з оплатою житлово-комунальних послуг та квартиру [ADDRESS] на період із серпня 2012 року по серпень 2013 року з оплатою 800 грн. в місяць з оплатою житлово-комунальних послуг. Сума загальних витрат понесених на оплату за оренду житла та оплаті житлово-комунальних послуг становить 18900 гривень. Крім цього, позивач вказала, що неправомірними діями відповідача, які пов'язані із незаконним позбавленням її права на проживання у кімнаті [ADDRESS] їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях яких вона зазнала через неможливість потрапити у власне помешкання, через неможливість користуватись власними речами, порушенням звичного способу життя, необхідністю заново облаштовувати свій побут та життя, витрачати додаткові кошти на оренду житла, оплату житлово-комунальних послуг, що призводило до частих стресів, переживань та захворювань. Із вказаних підстав позивач просить стягнути із відповідача у її користь 18900 гривень в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та 65000 гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та незаконності. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що позивач [PERSON] у період із 01.11.2011 року і по даний час не мала можливості проживати у кімнаті [ADDRESS] оскільки університет перешкоджав їй у цьому, через що вона вимушена була спочатку проживати у родичів, а далі орендувати квартири. Такий стан речей позивач важко переживала, хвилювалась не могла налагодити свій побут. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін та їх представників вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року позовні вимоги [PERSON] до Тернопільського національного економічного університету про усунення перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку задоволені та зобов'язано ТНЕУ надати можливість [PERSON] вільного доступу до кімнати [ADDRESS] з метою проживання у вказаній кімнаті та зобов'язати ТНЕУ видати перепустку встановленого взірця для вільного доступу до вказаної кімнати гуртожитку з метою проживання у ній. У задоволенні зустрічного ТНЕУ до [PERSON] про виселення із кімнати гуртожитку - відмовлено. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд виходив із того, що остання у встановленому законом порядку поселена у кімнату [ADDRESS] у зв'язку із працевлаштуванням у відповідача. У кімнаті проживає з 1986 року. Власного житла не має. [PERSON] є ветераном праці, дитиною війни. Відповідачем чиняться перешкоди позивачу у проживанні в кімнаті [ADDRESS], оскільки працівники охорони не пропускають позивача до місця проживання у кімнаті [ADDRESS] за відсутності судового рішення про її виселення із вказаної кімнати. Відповідачем не видається позивачу перепустка встановленого взірця для вільного доступу до кімнати [ADDRESS] з метою проживання у вказаній кімнаті гуртожитку. ТНЕУ звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. За результатами розгляду вказаної справи [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили 29 вересня 2014 року, тобто з моменту постановлення апеляційним судом Тернопільської області ухвали за результатами перегляду вказаного рішення в апеляційному порядку, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін. Суд вважає, що позивачем доведено факт перешкоджання відповідачем у її проживанні в кімнаті студентського гуртожитку [ADDRESS], що доводиться як фактом її звернення до суду за захистом порушених прав за результатами якого Тернопільським міськрайонним судом постановлено рішення від 22.03.2012 року про зобов'язання відповідача надати [PERSON] вільний доступ до кімнати гуртожитку, яке постановлено в цивільній справі № 2-8180/11 та обставинами, які встановлені зазначеним рішенням, так і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень ч.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 109 ЖК УРСРвиселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Суд вважає, що відповідач у справі неправомірно перешкоджав позивачу в проживанні у спірній кімнаті гуртожитку до моменту набрання законної сили судовим рішенням про втрату права позивача на користування спірним житловим приміщенням, в зв'язку із чим позивач вимушено орендував житло та ніс витрати по його оплаті, що доводиться наявними в матеріалах справи укладеними договорами про оренду житла, зокрема квартири [ADDRESS] в період із 01.11.2011 року терміном на 12 місяців та квартири [ADDRESS] в період із 01.08.2012 року по серпень 2013 року. Суд вважає, що позивачем частково доведено факт понесених витрат по оплаті за оренду житла та оплаті за житлово-комунальні послуги, оскільки позивачем подано документи щодо оплати витрат за оренду житла на суму лише 3691 гривню, а також подано квитанцій на оплату за житлово-комунальні послуги на суму 3483,44 гривень, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення лише щодо зазначених сум, квитанції про сплату яких наявні у матеріалах справи. Суд вважає, що відповідачем позивачу завдано моральної шкоди яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях яких вона зазнала через неможливість потрапити у власне помешкання, через неможливість користуватись власними речами, необхідністю докладати зусилля щодо пошуку житла, а також порушенням звичного способу життя, необхідністю заново облаштовувати свій побут та життя, витрачати додаткові кошти на оренду житла, оплату житлово-комунальних послуг. За таких обставин суд вважає, що 5000 гривень є достатньою сумою грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, які підлягають стягненню із відповідача у користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial