Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. В заяві зазначив , що 26.10.2015 р. між [PERSON], та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором того ж дня, 26.10.2015 р. між [PERSON], та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір наступної іпотеки 68537/2(далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального договору Огир Людмилою Андріївною (реєстр. № 890). Згідно з п. 1.1 Договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру загальною площею 49.00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. 29.10.2007 року реєстр. № 5432. Вважає, що оспорюваний Договір є недійсним, оскільки на момент укладення договору квартира перебувала під арештом. Прохав визнати недійсним Договір наступної іпотеки 68537/2 від 25.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Людмилою Андріївною (реєстр. № 890). Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записи про скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна (№ запису про обтяження 11757797 від 26.10.2015 р.), державну реєстрацію іпотеки (№ запису про іпотеку 11758642). В судовому засіданні представник позивача позов повністю підтримала та надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Представник ПАТ « УкрСиббанк « позов не визнав та пояснив , що відсутні підстави для визнання договору іпотеки недійсним , оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровані тільки обтяження , які накладалися ПАТ «УкрСиббанк» , а також при укладенні договору іпотеки позивач підтвердив особисто , що квартира під арештом не перебуває. Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. прохала розглянути без її участі справу. Надала письмові заперечення , в яких зазначила , що при здійсненні правочину нею було здійснено пошуки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна та щодо суб'єкта. Нею була отримана інформація лише про те , що квартира [ADDRESS] перебуває в реєстрі іпотек попереднього договору іпотеки від 29.10.2007 р. за реєстром № 5437, укладеному між [PERSON] та ПАТ « УкрСиббабнк «. Іншої інформації в даних інформаційних довідках ні у відношенні об*єкта нерухомого майна , ні у відношенні суб*єкта [PERSON] отримано не було. Представник Київського ВДВС міста Полтави в судовому засіданні підтвердила факт накладення арешту виконавчої служби на все майно [PERSON] у зв*язку з несплатою аліментів. При накладенні арешту виникла помилка в написанні призвіща [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процессу , дослідивши матеріали справи , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що 26.10.2015 р. між [PERSON], та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором того ж дня, 26.10.2015 р. між [PERSON], та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір наступної іпотеки 68537/2(далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального договору Огир Людмилою Андріївною (реєстр. № 890). Згідно з п. 1.1 Договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру загальною площею 49.00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. 29.10.2007 року реєстр. № 5432. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 46323257 від 26.10.2015 підтверджується, що приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Людмилою Андріївною було здійснено державну реєстрацію іпотеки (№ запису про іпотеку 11758642) на підставі Договору від 26.10.2016 р. Також як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 46320185 від 26.10.2015 р., при посвідченні оспорюваного Договору приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Людмилою Андріївною було здійснено державну реєстрацію обтяження нерухомого майна (№ запису про обтяження 11757797 від 26.10.2015 р.), вид обтяження - заборона на нерухоме майно. У ст. 55 Закону України «Про нотаріат» визначено, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Нормам Закону України «Про нотаріат» кореспондують положення Порядку вчинення нотаріальних дій, де в підпункті 2.1 пункту 2 глави 2 розділу II передбачено, що при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, на момент посвідчення оспорюваного Договору нотаріус мав з'ясувати за допомогою безпосереднього доступу до Державного реєстру інформацію про наявність або відсутність заборони відчуження або арешту нерухомого майна. Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 30423317 від 23.02.2011, на підставі постанови головного державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ Міняйло О.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 9942013 № від 23.02.2011 було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить [PERSON]. Однак , у вказаній постанові не було вказано ідентифікаційний код особи (через його незазначення у виконавчому документі), а також допущено описку в прізвищі боржника - [PERSON] замість [PERSON] Для таких випадків законодавство про нотаріат передбачає, що якщо при підготовці до нотаріального посвідчення правочину щодо відчуження або застави нерухомого майна нотаріусом виявлено заборону відчуження або арешт на невизначене майно, однак при цьому відсутнє зазначення ідентифікаційного коду чи інших ідентифікуючих ознак, окрім прізвища, ім'я та по батькові особи, нотаріус згідно з вимогами ч. 2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» може відкласти вчинення нотаріальної дії для витребування додаткової інформації . Таким чином, приватний нотаріус Огир Л.А. не вжила всіх дій, що мали бути вчинені при підготовці до посвідчення договору, за яким заставляється нерухоме майно. Предметом іпотеки відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: -нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; -нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; -нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Таким чином, відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. В даному випадку предмет іпотеки не відповідає другій умові, а саме - на момент укладення оспорюваного Договору він не міг бути відчужений іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства не може бути звернене стягнення на підставі заборони, накладеної постановою головного державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ Міняйло О.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 9942013 № від 23.02.2011. На даний час постанова не скасована. За приписами п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу п. 3 ст. 215 ЦК України якщо одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, чинне законодавство чітко передбачає можливість визнання недійсним договору за позовом заінтересованої особи. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, право на звернення особи до суду закон пов'язує з наявністю у такої особи суб'єктивного матеріального права та інтересу, які порушуються, не визнаються чи оспорюються та на захист яких подано позов. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі викладеного,

Outcome: approved