Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що в січні 2013 року він домовився із [PERSON] про придбання у нього автомобіля марки MAN, модель F 2000, тип транспортного засобу - вантажний сідловий тягач, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим ВРЕР для обслуг. м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, 17.12.2011року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане тим же органом ДАІ). 18 січня 2013 року, з метою оформлення домовленостей, між ними було укладено попередній договір, яким визначено основні умови майбутнього договору купівлі-продажу (дані про автомобіль, авансова оплата, строк), який вони мали намір укласти у будь-який зручний для них час, але не пізніше 20 січня 2015 року. Однак, 21 лютого 2013 року [PERSON] оформив на нього генеральну довіреність на вказаний автомобіль, надавши повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, як власника. Позивач в цей же день, тобто 21.02.2013 р. провів з відповідачем повний розрахунок за автомобіль, передав йому остаток суми в розмірі 320 000,00 грн., що еквівалентно становило 40 000,00 дол. США і підтверджується розпискою, написаною [PERSON] власноручно. Одразу ж після повного розрахунку, відповідачем було передано позивачу автомобіль у розпорядження разом із всіма необхідними документами. При укладенні попереднього договору відповідач також зазначив, що ніяких претензій відносно укладеної між нами угоди в нього немає, і що на транспортний засіб не накладено обмежень/обтяжень. З лютого 2013 року позивач користувався автомобілем на правах власника. Зокрема, здійснював поточний ремонт, постійний догляд, укладав різного роду правочини щодо використання транспортного засобу, в тому числі і договори страхування. Однак, виконати умови попереднього договору щодо укладення договору купівлі-продажу із [PERSON] не міг тривалий час по різним, незалежним від нього причинам, зокрема і перебування [PERSON] за межами України. В липні 2017 року при зверненні в органи ВДАІ з метою зняття з обліку вищезазначеного автомобіля та його постановки на облік на своє ім'я, працівника ВДАІ Позивачу було повідомлено, що на все рухоме майно попереднього власника, тобто [PERSON], існує арешт у зв'язку із існуванням боргових зобов'язань. Відповідно вважає, що наявність арешту на вищевказаний автомобіль порушує його права та законні інтереси, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. 04.10.2017 року позивачем подано позовну заяву в новій редакції, згідно якої просив зняти арешт та заборону відчуження з автомобіля марки MAN, модель F2000, тип транспортного засобу - вантажний сідловий тягач - Е, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим ВРЕР для обслуг. м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, 17.12.2011 року, накладеного постановою про арешт майна боржника № 52501436 від 22.11.2016 року. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, в наданій суду заяві просять справу розглянути у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд у його відсутності, позов визнає та вважає, що він підлягає задоволенню. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, від представника останнього в суд подано письмову заяву, в якій просить розглянути у її відсутність. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом належними і допустимими доказами, встановлено, що 18 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до п.1.1. якого сторони зобов'язується протягом терміну укласти договір купівлі - продажу транспортного засобу (далі - Основний договір), на умовах установлених договором, тобто до 20 січня 2015 року (п.1.6.). В 1.7. Попереднього договору від 18 січня 2013 року зазначено, що істотною умовою Основного договору Продавець зобов'язується передати майно у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти майно і оплатити його ціну в сумі 420 000,00 грн. Як вбачається з п. 2.1. Попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів сторін в укладенні Основного договору Покупець передає Продавцю грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн., а Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких коштів. Відповідно до довіреності, посвідченої 21 лютого 2013 року Савчук В.Г., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріально округу та зареєстрованого в реєстрі за № 292, [PERSON] уповноважує [PERSON], [PERSON], [PERSON] представляти його інтереси з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, передачі в заставу, в тому числі бути майновим поручителем, надання в оренду тощо) транспортного засобу. Згідно розписки від 21 лютого 2013 року, написаною [PERSON] власноручно, в якій зазначено, що останній передав [PERSON] автомобіль, ніяких претензій відносно укладеної угоди в нього немає. Згідно інформаційної довідки, 22 листопада 2016 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області було винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на все майно, в т.ч. і рухоме, [PERSON] у зв'язку з наявністю боргового зобов'язання. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин єдостатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Спірний автомобіль було придбано [PERSON] на підставі попереднього договору та генерального доручення, між ним та [PERSON] було складено розписку про передачу автомобіля та отримання Відповідачем грошових коштів в рахунок оплати за транспортний засіб, тобто сторони фактично уклали договір купівлі-продажу, а тому право власності перейшло до [PERSON] Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки MAN, модель F 2000, тип транспортного засобу - вантажний сідловий тягач, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний Позивачем у [PERSON] ще у 2013 році. Існування арешту на вказаний транспортний засіб унеможливлює перереєстрацію даного автомобіля на ім'я Позивача та чинить перешкоди йому щодо права розпорядження вищевказаним автомобілем, тому вважаю, що позовні вимоги про звільнення його з-під арешту підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved