Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Теребовлянської районної державної адміністрації [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок, в якому просить визнати за ним право власності на садибний житловий будинок, який знаходиться за адресою с. Семиківці, вул. Набережна, Теребовлянського району Тернопільської області, посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві. У судове засідання позивач не зявився, однак в матеріалах справи є заява, про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, зіславшись на мотиви, вказані у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги не заперечив, а при вирішенні спору покладається на думку суду. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно виписки з рішення загальних зборів селянської спілки «Слава» Теребовлянського району (протокол від 14 серпня 1999 року) вирішено продати будинок, який стоїть на балансі спілки загальною площею 73,1 м. кв. Згідно договору продажу будинку голова селянської спілки «Слава» [PERSON] діючого на основі Статуту з однієї сторони і представника приватного підприємства «Василик» жителя [INFO] уклали цей договір про те, що селянська спілка «Слава» продає будинок, який знаходиться в селі Семиківці приватному підприємцю с. Купченці, Козівського району [PERSON]. Вказаний договір не відповідає законодавству України, оскільки він нотаріально не посвідчений. Згідно квитанції № 245 приватним підприємцем [PERSON] куплено будинок, який знаходиться в селі Семиківці, Теребовлянського району Тернопільської області. Таким чином, позивач придбав житловий будинок, за яке сплатив грошові кошти. Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 2 ЦК України суб'єктами пра\-ва власності є український народ та інші учасники цивільних відносин. Відповідно до ст. ст. 316-318 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать пра\-ва володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Як вбачається із вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на влас\-ний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать за\-кону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена лише у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Рішенням № 33174085 від 26 грудня 2016 року державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] відділу державної реєстрації Теребовлянської районної державної адміністрації відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Семиківці, вул. Набережна, Теребовлянського району Тернопільської області, узвязку з тим, що [PERSON] надана Виписка з рішення загальних зборів СС «Слава» та Договір продажу будинку, який знаходиться с. Семиківці, вул. Набережна, 0, не можуть бути підставою для набуття права власності на нерухоме майно (правовстановлюючим документом), даний договір не відповідає законодавству України, оскільки він не підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню. Станом на сьогоднішній день Колективна Селянська Спілка «Слава» припинила своє існування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору продажу будинку дійсним оскільки він не підлягав нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч.3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Відповідно ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такі договори є нікчемними. Згідно ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підстави недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Те саме вказується в п. 2 ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Таким чином, оскільки договір продажу будинку без нотаріального посвідчення, законом визнається нікчемним, є недійсним, а тому в частині позову [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Теребовлянської районної державної адміністрації [PERSON] про визнання договору дійсним слід відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, визнавши за [PERSON] на садибний житловий будинок, загальною площею 73,1 кв.м., який знаходиться в с. Семиківці, вул. Набережна, Теребовлянського району Тернопільської області. У решті позову слід відмовити з безпідставністю позовних вимог.

Outcome: partial