Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що 23 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було видано свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22.12.2017 р. у справі № 380/1787/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 22.03.2017 року Позивачем було здійснено грошовий переказ на користь Відповідача в сумі 20 000 канадських доларів з метою подальшого придбання спільної власності - квартири. В період шлюбу позивач працював за кордоном, а саме в Канаді, висилаючи свій заробіток [PERSON] .. 22 березня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Петрівський квартал» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 14 /С105В від 22.03.2017 року. За цим Договором [PERSON] отримала у власність майнові прав на квартиру [ADDRESS], проектний будинок загальною площею 58,9 м2. Згідно з п. 3.1. Договору ціна майнових прав на квартиру на момент підписання договору становила 389 894 гривні, 50 копійок. Як вбачається з листа ТОВ «Петрівський квартал» № 292 від 16.11.2018р. [PERSON] сплатила ціну майнових прав 10.04.2017 року. В тому ж листі зазначено, що орієнтовний термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - другий квартал 2019 року. Право покупця було оформлено на [PERSON] , хоча для придбання житла були використані спільно зароблені кошти. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на Ѕ частину майнових прав на квартиру [ADDRESS] проектний будинок 2, проектною загальною площею 58,9 м2. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 23 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було видано свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22.12.2017 р. у справі № 380/1787/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За час перебування у шлюбі за Договором № 14/С105В-2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 22 березня 2017 року, укладеного між покупцем [PERSON] і продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», у відповідності до п. 1 ст. 6 та ст. 656 Цивільного кодексу України продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS], проектний будинок 2 та сплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до умов п. 1.3. вказаного Договору предметом цього Договору є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за цим Договором Продавець зобов`язаний передати Покупцю документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру. Згідно відповіді ТОВ «Петрівський квартал» від 16 листопада 2018 року ціна майнових прав, які є предметом Договору 14/С105В-2 купівлі-продажу майнових прав, становить 14 714 доларів США. Ціну майнових прав покупець [PERSON] сплатила 10 квітня 2017 року в повному обсязі. Інші договори між [PERSON] та ТОВ «Петрівський квартал» не укладалися, будь-які інші кошти ТОВ «Петрівський квартал» не отримувало. Орієнтовний термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію-другий квартал 2019 року. В позовній заяві позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на Ѕ частину майнових прав на квартиру [ADDRESS] проектний будинок 2, проектною загальною площею 58,9 м2. З огляду на викладене, слід зазначити, що виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ст. ст. 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і ці дані встановлюються такими засобами, а саме письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак, як вбачається з матеріалів справи, право власності на вказану квартиру відповідач ще не набула і дане майно в установленому законом порядку не зареєстровано. Обраний спосіб захисту позивачем, як визнання права власності на Ѕ частину майнових прав на квартиру [ADDRESS] проектний будинок 2, проектною загальною площею 58,9 м2 не грунтується на вимогах чинного законодавства України. З тих підстав, на які посилається позивач в позовній заяві в обгрунтування заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення вимог і тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed