Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про визнання права власності, та уточнивши 19.10.2015 року свої позовні вимоги остаточно просить суд визнати за [PERSON], право власності на 21/100 частки будівлі спортивного комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 28-«а», у складі з будівлі спортивного комплексу літ. «А», приміщення №№ 29, 30, 31, 32, 34, 35, 37, 38, 39, 41, 43, 44, 47, 49, 50, 61,62,63,64,72,73,75; 1/2 частина приміщення № 2 і з прибудови літ. «а» 1/2 частина приміщення №65, загальною площею 434,8 кв. м., навіс зі сходами літ. «а1», навіс зі сходами літ. «а2», у загальному користуванні; будинок охорони літ. «Б», навіс літ. «б», убиральня літ. «В», який належить [PERSON], вказуючи що 21.02.2013 року [PERSON] надав в борг [PERSON] у відповідності до укладеного між ними договору позики грошові кошти у сумі 120 000 доларів США. За весь час відповідачем сума боргу періодично погашалась, загальний розмір виконаних зобовязань на теперішній час складає 52000 доларів США, тож відповідно розмір невиконаних боргових зобовязань складає 68 000 доларів США. Зі спливом встановленого строку повернення суми боргу, відповідач [PERSON] умови договору позики так і не виконав. При позичанні грошових коштів, [PERSON] обґрунтував свою фінансову спроможність у будь-якому разі в майбутньому розрахуватися тим, що належить йому на праві власності, а саме 21/100 частки будівлі спортивного комплексу, розташованого за адресою: Одеська область,м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги,28 «а», тому позивач і звернувся з позовом до суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2016 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та визнання права власності у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] /т.1 л.с.109-110/. 16.05.2016 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області обєднано в одне провадження цивільну справу за №495/7563/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON],третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про стягнення заборгованості та визнання права власності із цивільною справою №495/3261/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності /т.1 л.с.235/ [PERSON] 27.04.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить суд визнати за нею право власності на 21/100 частки будівлі спортивного комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 28-«а», у складі з будівлі спортивного комплексу літ. «А», приміщення № № 29, 30, 31, 32, 34, 35, 37, 38, 39, 41, 43, 44, 47, 49, 50, 61,62,63,64,72,73,75; 1/2 частина приміщення № 2 і з прибудови літ. «а» 1/2 частина приміщення №65, загальною площею 434,8 кв. м., навіс зі сходами літ. «а1», навіс зі сходами літ. «а2», у загальному користуванні; будинок охорони літ. «Б», навіс літ. «б», убиральня літ. «В» (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 10499551103), а також стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER], місце проживання: 67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Одеська, буд.14) на її користь суму понесених судових витрат, вказуючи що 30.04.2013 року, на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2012 року про визнання мирової угоди по цивільній справі №2-5195/11, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 21/100 частки будівлі спортивного комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 28-«а». Відповідно до п.3 вказаного договору купівлі-продажу, сторони зазначили, що продаж зазначеного обєкту вчиняється за 1 000 000 грн, з яких 125 000 грн. оплачено покупцем до підписання цього договору, а інша остаточна сума 875 000 грн.,за домовленістю сторін повинна бути сплачена покупцем протягом 35 місяців рівними частинами в розмірі 25000 грн. на розрахунковий рахунок, відкритий на імя продавця, починаючи з 30.05.2016 року по 30.03.2016 року. Позивач належним чином виконала свої обовязки покупця по вищезазначеному договору купівлі-продажу, а саме станом на 06.03.2015 року вона оплатила продавцю [PERSON] грошову суму у розмірі 591 370 грн., що підтверджує самим договором купівлі-продажу, а також квитанціями про оплату ціни предмета продажу. Однак, після 06.03.2015 року [PERSON] не мала можливості оплатити [PERSON] решту вартості обєкту нерухомості в розмірі 408630 грн, з вини продавця [PERSON], оскільки він закрив розрахунковий рахунок, зазначений у договорі купівлі-продажу і не повідомив [PERSON] реквізити іншого рахунку, на який необхідно здійснювати оплату по договору купівлі-продажу. На неодноразові звернення [PERSON] до нотаріуса з приводу вчинення нотаріальних дій прийняття у депозит грошової суми, в якості виконання зобовязань за договором купівлі-продажу, їй було відмовлено у звязку із накладенням ухвалою суду на спірне майно арешту. Проте, 17.03.2016 року ФОП [PERSON] було внесено на депозитний рахунок приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] грошові кошти у сумі 408630 грн. для передачі [PERSON], для виконання зобовязань відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2013 року. Таким чином, станом на 17.03.2016 року, тобто в межах строку передбаченого договором купівлі-продажу, вона повністю виконала свої зобовязання та сплатила на користь продавця [PERSON] всю суму вартості 21/100 частки будівлі спортивного комплексу у розмірі 1 000 000 грн. Проте, відповідач [PERSON], не дивлячись на факт повного розрахунку по договору купівлі-продажу, відмовляється оформити нотаріально посвідчену заяву, яка дасть їй можливість оформити своє право власності, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із даним позовом за захистом свого права власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, в матеріалах справи мається його заява про розгляд справи за його відсутність, свої позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задовольнити. /т.1. л.с. 55/ Представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності підтримав та просить суд їх задовольнити. З позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності не погодився, просить суд в їх задоволені відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що між сторонами виникли відносини, повязані із позикою, у звязку з цим підстав для визнання права власності на 21/100 частину спортивного комплексу відповідача через невиконання договору позики не має, а визнання такого права суперечить закону. Ствердження у позовній заяві про застосування ст. 600 ЦК України /передання відступного/ безпідставні, оскільки для цього сторони мали укласти договір, що підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, так як стосується нерухомого майна. Така ж правова позиція викладена і Вищим спеціалізованим судом України із розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 24.12.2015 року по цивільній справі № 6-28684ск15. Більш того, в даному випадку відсутній предмет спору, а права [PERSON] жодним чином не порушені відповідачем, оскільки передання відступного здійснюється лише за згодою сторін, на підставі нотаріально посвідченого договору. Крім того 24 вересня 2015 року Білгород Дністровським міськрайонним судом було ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення цього ж самого боргу в сумі 68 000 доларів США по цьому договору позики від 21.02.2013 року. Таким чином, даний спір між сторонами щодо неповернення суми позики вже вирішений судом і рішення набрало законної сили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Неодноразові неявки представника відповідача в судове засідання, з наданням клопотань про відкладання розгляду справи, суд визнав не поважними, оскільки вказане приводить до порушення строків розгляду справи. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представника позивача [PERSON] суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка /т.1 л.с.4/. Так, у відповідності до вказаного договору позики від 21.02.2013 року, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 120000 доларів США та зобовязався повернути борг у повному обсязі у строк до 21.02.2015 року /т.1 л.с.4/. Станом на день подання позову до суду грошові кошти були повернуті лише частково, а саме 52000 доларів США, тож відповідно розмір невиконаних боргових зобовязань складає 68 000 доларів США. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Позивач [PERSON] вказав на необхідність повернення йому боргу саме шляхом визнання за ним права власності на 21/100 частки будівлі спортивного комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 28-«а», що складається з будівлі спортивного комплексу літ. «А», приміщення №№ 29, 30, 31, 32, 34, 35, 37, 38, 39, 41, 43, 44, 47, 49, 50, 61,62,63,64,72,73,75; 1/2 частини приміщення №65, загальною площею 434,8 кв. м., навіс зі сходами літ. «а1», навіс зі сходами літ. «а2», у загальному користуванні; будинок охорони літ. «Б», навіс літ. «б», убиральня літ. «В», який належить [PERSON]. Проте, вказане суперечить ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. До того ж матеріали справи містять рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2015 року, яке набрало законної сили, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 68 000 доларів. В такому разі, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Так, з матеріалів справи вбачається, що дійсно на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2012 року про закриття провадження у справі у звязку із визнанням мирової угоди, 30.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу /т.1 л.с.60-65/ Так, у відповідності до вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30.04.2013 року, [PERSON] , продає та зобовязується передати у приватну власність, а [PERSON], купує та зобовязується прийняти у приватну власність 21/100 частку будівлі спортивного комплексу, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 28 «а», у складі з будівлі спортивного комплексу літ. «А», приміщення №№29,30,31,32,34,35,37,38,39,41,43,44,47,49,50,61,62,63,64,72,73,75; 1/2 частини приміщення №2 і з прибудови літ. «а» 1/2 частина приміщення №65, загальною площею 434,8 кв.м., навіс зі сходами літ. «а1», навіс зі сходами літ. «а2», у загальному користуванні; будинок охорони літ. «Б», навіс літ. «б», убиральня літ. «В». У відповідності до п.3 Договору, сторони свідчать, що продаж зазначеного в цьому договорі обєкту вчиняється за 1 000 000 грн., що є ринковою вартістю частки будівлі спортивного комплексу, яка є предметом цього договору, на момент підписання цього договору та зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін,є остаточною та змінам після укладення цього договору не підлягає, з яких 125 000 грн. сплачено покупцем до підписання цього договору, а інша остаточна сума 875 000 грн, за домовленістю сторін повинна бути сплачена покупцем на розрахунковий рахунок, відкритий у ПАТ «Укрсоцбанк» на імя продавця . Сторони домовились про такий порядок проведення розрахунків за договором, а саме покупець кожного місяця останнього числа має сплатити продавцю 25000 грн. Остаточною датою повернення сторони обумовили строк до 30.03.2016 року. В договорі також зазначено, що покупець має право достроково виконати свій обовязок щодо сплати зазначеної вище частки будівлі спортивного комплексу, яка є предметом цього Договору. Продавець зобовязаний прийняти його і не чинити перешкод щодо прийняття платежів за зазначену вище частку будівлі спортивного комплексу. У випадку зміни реквізитів рахунку Продавця, він протягом 10 днів з зміни реквізитів рахунку повинен повідомити про це покупця. Проте, як зазначає позивач [PERSON] у своєму позові станом на 06.03.2015 року вона мала змогу оплатити лише частину боргу в розмірі 591 370 грн., що підтверджує самим договором та квитанціями. А решту суми в розмірі 408630 грн. не мала можливості оплатити з вини продавця, оскільки він закрив розрахунковий рахунок, зазначений в договорі купівлі-продажу і не повідомив [PERSON] реквізити іншого рахунку, на який необхідно здійснювати оплату по договору купівлі-продажу /т2 л.с.15-37,39/. Позивач [PERSON] намагаючись виконати свої зобовязання за договором купівлі-продажу від 30.04.2013 року, 24.06.2015 року звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу із заявою, в якій вона просила нотаріуса повідомити реквізити депозитного рахунку, на який вона зможе внести грошову суму у розмірі 408630 грн. для повного виконання своїх зобовязань за договором. Проте, у своїй відповіді на лист, нотаріус повідомила [PERSON], що до неї звернувся [PERSON] з заявою про не вчинення жодних нотаріальних дій у звязку із тим, що між сторонами договору наявний судовий спір з приводу розрахунків по вищевказаному договору купівлі-продажу /т.2 л.с.43/ 09.03.2016 року [PERSON] повторно звернулась до приватного нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій прийняття грошових коштів на депозитний рахунок, в якості виконання зобовязань за договором купівлі-продажу від 30.04.2013 року. Проте, 11.03.2016 року нотаріусом була винесена постанова №44/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії прийняття у депозит грошової суми, в якості виконання зобовязань за договором купівлі-продажу від 30.04.2013 року, на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2016 року по справі №495/7563/15-ц, яка була винесена за заявою [PERSON] /т.2 л.с.44-47, т.3 л.с.176-178/. 17.03.2016 року ФОП [PERSON] було внесено на депозитний рахунок приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу грошові кошти у сумі 408630 грн. для передачі [PERSON] для виконання зобовязань відповідного до договору купівлі-продажу від 30.04.2013 року, що підтверджується корінцем квитанції №5 від 17.03.2016 року та платіжним дорученням №1 від 16.03.2016 року. /т.2 л.с.48,49/ Про внесення решти суми вартості 21/100 частини будівлі спортивного комплексу на депозитний рахунок нотаріуса, [PERSON] 21.03.2016 року направила відповідне повідомлення [PERSON], яке він отримав 22.03.2016 року, що підтверджується відповідними повідомленнями курєрської служби «Спецкурьєр». Також повідомлення було відправлено відповідачу поштою квитанція та опис вкладення від 23.03.2016 року /т.2 л.с.50-54/. Пунктом 14 договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на зазначену в цьому договорі частку будівлі спортивного комплексу виникає у покупця після повного розрахунку між сторонами та з моменту державної реєстрації цього договору у відповідному органі державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Сторони домовились, що повним розрахунком буде вважатись наявність наступних обставин: - отримання продавцем всієї, в т.ч. останньої суми за вищевказану частку будівлі спортивного комплексу; - нотаріально засвідчена заява продавця про проведений розрахунок буде підтвердженням факту виконання всіх умов цього договору з чим повязується можливість проведення державної реєстрації виникнення, припинення прав на нерухоме майно /т.2 л.с.12-14/. Відповідно до ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку /квартири/ або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 691 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Частиною 2 ст. 692 ЦК України, встановлено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 694 ЦК України, договором купівлі продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до 695 ЦК України, встановлено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Як встановлено в ході судового розгляду справи, [PERSON] належним чином виконала всі свої обовяжи покупця по договору купівлі продажу 21/100 частини будівлі спортивного комплексу від 30.04.2013 року. На підставі вищевикладеного з урахуванням того, що позивачка у передбачений договором строк до 30.03.2016 року сплатила на користь [PERSON] 1000000 /один мільйон/ грн., з яких 408630 грн., у звязку з ухиленням [PERSON] від отримання грошових коштів, сплатила на депозитний рахунок нотаріуса, що підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON], не дивлячись на факт повного розрахунку [PERSON] по договору купівлі-продажу, відмовляється оформити нотаріально посвідчену заяву, яка дасть можливість [PERSON] оформити своє право власності, іншого способу захистити її права, окрім як в судовому порядку не вбачається можливим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved