Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду і просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] Посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] відповідно до Договору дарування від 03.08.2001. Відповідач [PERSON], його бувша дружина, у вищезазначеному будинку не проживає з липня 2015 року, участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів не приймає. Реєстрація відповідача в будинку порушує його права, як власника житла, та створює певні обов`язки для нього. 13.10.2016 Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області виніс заочне рішення по зазначеній справі, позов задовольнив. 31.10.2016 [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали зазначивши, що позивач чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житлом, тому вона з поважних причин не проживає в будинку. [PERSON] допитаний у судовому засіданні як свідок показав, що із серпня 2014 року, ще до розірвання шлюбу, відповідач пішла проживати до іншого чоловіка. Їх спільна дочка залишилася проживати з ним. [PERSON] періодично приходила до дочки, у неї були ключі від будинку. Після одруження з [PERSON] він змінив замок на дверях. Конфлікти з відповідачкою у нього виникали лише з приводу її речей, що перебували у його будинку, та з приводу цього у жовтні 2015 року [PERSON] викликала поліцію. Вдруге відповідачка прийшла до будинку та викликала поліцію лише у лютому 2017 року. Свідок [PERSON] (дружина позивача) показала, що вона одружилася з позивачем та у липні 2015 року переїхала на постійне місце проживання у зазначений будинок. Відповідачка з 14.08.2014 у будинку не проживала. У жовтні 2015 року відповідачка намагалася потрапити до будинку, щоб забрати свої речі, та оскільки замок був замінений вона викликала поліцію. Вдруге вона намагалася потрапити до будинку у березні 2017 року. Свідок [PERSON] (батько позивача) показав, що відповідачка вже більше трьох років не проживає у будинку, вона забрала свої речі та пішла до іншого чоловіка. Позивач одружився вдруге та з новою сім»єю проживають у зазначеному будинку. Протягом останніх трьох років відповідачка не поверталася проживати до будинку. Свідок [PERSON] (матір позивача) показала, що відповідачка три останні роки не живе у будинку, вона сама вирішила перейти жити у інше місце. Вона, позивач та батько відповідача - [PERSON] умовляли [PERSON] не йти від позивача. До одруження позивача з [PERSON] та її вселення до будинку відповідачка протягом року ще приходила до будинку по свої речі. Вона не бачила, щоб відповідачка вчиняла будь-які дії для поновлення проживання у будинку. Свідок [PERSON] (батько відповідачки) показав, що відповідачка добровільно пішла з будинку восени 2014 року. Він приїжджав до будинку двічі восени 2015 року. Перший раз, коли йому зателефонувала відповідачка та попросила забрати з будинку її речі, бо позивач привів до будинку нову дружину. Про те, які речі він забрав, була складена розписка. Коли він приїхав вдруге до будинку, то позивач його не впустив. Після того, як він повідомив про це відповідачку, вона сама ходила до будинку, щоб забрати якісь речі, але її не впустили та вона викликала поліцію. Свідок [PERSON] показала, що відповідачка пішла з будинку сама, приблизно у 2015 році. Вона особисто була присутня, як весною 2017 року відповідачка намагалася зайти до даного будинку, але все було закрито, тоді відповідачка викликала поліцію. Після приїзду поліції, її та відповідачку впустили тільки на подвір`я. Відповідачка приходила до будинку з метою подивитися на його стан, так як повинна була проводитися судова експертиза будинку (по справі про поділ майна). Також, наприкінці літа 2015 року до неї в магазин приходив позивач, щоб купити замок на вхідні двері до будинку. Про цю обставину вона одразу повідомила відповідача та сказала, щоб вона пішла до будинку та забрала свої речі. Відповідачка з цього приводу телефонувала до позивача, але не дозвонилася. Судом встановлено наступне. Відповідно до договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03.08.2001 останній є власником будинку [ADDRESS] Як вбачається з копії будинкової книги в зазначеному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх дочка [PERSON] (а.с.8-11). Як слідує з довідки Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №1305 виданої 16.08.2016 позивач має такий склад сім`ї: дружина - [PERSON], дочка - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до акту обстеження житлових та побутових умов проживання [PERSON] №93 від 18.08.2016, [PERSON] з липня 2015 року за адресою [ADDRESS] не проживає (а.с.12). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 14.09.2015 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що з серпня 2014 року відповідачка припинила проживання у зазначеному будинку. Дане рішення набрало законної сили, ніким не оскаржувалося. Вказана обставина відповідачем не заперечувалась. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] зазначає, що відповідач перешкоджає їй проживати у зазначеному будинку, тому вона неодноразово зверталась із цього приводу до поліції. Як вбачається з копій матеріалів перевірки за заявою [PERSON] ЖЄОЗП №5377 від 15.10.2015, щодо неправомірних дій по відношенню до неї [PERSON] її звернення відбувались з приводу перешкоджання відповідачем забрати її речі з будинку (а.с.94-99). Отже, станом на 15.10.2015 [PERSON] мала намір лише забрати свої речі, а не проживати у будинку. Зазначене також підтверджується розпискою [PERSON] - батька [PERSON] відповідно до якої він 26.09.2015 забирав речі останньої у позивача. Наступне звернення відповідача до поліції відбулося лише 22.03.2017, в якому відповідач вже зазначає, що позивач перешкоджає їй проживати у будинку по [ADDRESS]. Однак, позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням 22.08.2016, коли [PERSON] вже понад один рік не проживала у зазначеному будинку. Доказів, що позивач [PERSON] в цей період чинив перешкоди відповідачу у проживанні відповідачу у будинку і відповідач хотіла там проживати, суду не надано. Крім того, [PERSON] звернулась до поліції після звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду по даній справі. Таким чином, на момент подання заяви про перегляд рішення суду її право на користування житлом не було порушене. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім»ї власника будинку, відсутня в будинку, що належить позивачу, із серпня 2014 року, пішла добровільно. Доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача в даному будинку чи перешкоджання позивачем відповідачу саме в проживанні в будинку в судовому засіданні не здобуто. Перешкоди, які вчинялися позивачем з приводу можливості відповідачу забрати з будинку свої речі, не є доказом вчинення ним перешкод у її проживанні в будинку. Наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, як таких, що базуються на вимогах чинного законодавства та підтвердженні належними та допустимими доказами. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved