Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким встановити порядок користування нежитловою будівлею магазином за адресо. м. Коростень вул. Красіна, 27-Б згідно якого виділити йому в користування 1 поверх магазину загальною площею 33,3 кв.м. та виділити [PERSON] 2 поверх магазину загальною площею 33,3 кв.м.; залишити в загальному користуванні 4,1 кв.м. 1 -го поверху магазину, які необхідні для можливого доступу до 2 поверху магазину. Свої вимоги обгрунтовує тим, що разом із відповідачкою являються співвласниками нежитлової будівлі магазину. Однак, відповідачка користується всім магазином, здає його в оренду, отримує кошти, чим порушує його права як власника . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя, просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнала, ствердила, що її довірителька самостійно прибирає у спільному магазині, отоплює його. Вислухавши пояснення , перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги , виходячи з наступного . Стаття 321 ЦК закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Правилами ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ч.ч.1,4ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст.356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. В даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу магазину , а встановлення порядку спільного користування ним. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 5) виданого на підставі рішення виконкому Коростенської міської ради від 17 січня 2007 року №21 сторонам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності нежитлова будівля магазину загальною площею 72 кв.м. в м. Коростень по вулиці Красіна,27-Б, а саме в рівних частках. Будівля вказаного нежитлового приміщення магазину складається із двох поверхів: 1 поверх приміщення 37,4 кв. м., туалет 1.3 кв. М.; 11 поверх - приміщення 33,3 кв.м. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.8). Однак, відповідачка [PERSON] одноособово користується магазином, отримуючи від цього певний дохід, здаючи приміщення в оренду. Позивач зареєстрований як приватний підприємець, проте користуватись належною йому частиною нерухомості через невизначеність конкретного порядку користування та небажання відповідача в добровільному порядку вирішити це питання. За таких обставин суд враховує засади справедливості , добросовісності та розумності і вважає необхідним захистити права позивача, при цьому не порушуючи законних інтересів і прав відповідачки. Крім того , суд вважає, що відмова у встановленні порядку користування приміщенням магазину буде мати більш негативні наслідки для сторін, оскільки між ними існують напружені стосунки, що може викликати нові спори та суперечки. А тому суд задовольняє позовні вимоги повністю. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, т о на підставі ст.88 ЦПК України суд стягує його з відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved