Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду 22.08.2018 р. із вказаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості додаткових витрат на дитину - [PERSON], [INFO], а саме грошові кошти в сумі 11115 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10.02.2007 р. до 03.07.2012 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею, та відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не цікавився його життям, не сплачував на його утримання кошти, не відвідував і не телефонував, життям, навчанням та поведінкою сина не цікавився. 27.10.2017 на підставі висновку органу опіки і піклування рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області відповідача було позбавлено батьківських прав. На даний час відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, додаткових коштів на утримання дитини від нього не отримувала. В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які полягають у наступному. Виявивши захоплення сина та певні здібності у сфері музичного мистецтва та хорового співу, з метою подальшого розвитку у серпні 2016 р. її син вступив до Смілянської школи мистецтв за результатами конкурсного відбору до 1 класу гри на гітарі. Вартість навчання становила: вересень 2016 року - травень 2017 року по 110 гривень щомісячно, всього за 9 місяців - 990 гривень; вересень 2017 року по травень 2018 року по 140 гривень щомісячно, всього за 9 місяців - 1260 гривень. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати на оздоровлення сина, а саме: 2017 рік - оздоровлення в дитячому таборі «Козацька фортеця» (с. Плескачівка Смілянського району) з 29 липня 2017 року по 08 серпня 2017 року, вартість путівки 4700 гривень; 2018 рік - оздоровлення в дитячому таборі «Козацька фортеця» (с. Плескачівка Смілянського району) з 29 липня 2018 року по 08 серпня 2018 року, вартість путівки 4600 гривень; оздоровлення на узбережжі Середземного моря в м. Кавала (Греція) 09 - 18 липня 2018 року, вартість авіаквитка для дитини становить 6319 гривень. Також, позивачем понесені додаткові витрати за перебування сина у групі продовженого дня за рахунок батьків, які становлять: за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2017 року - 3046 гривень 98 копійок; за період з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року - 1314 гривень 07 копійок. Загальна вартість додаткових витрат на розвиток сина, його відпочинок та оздоровлення з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2018 року склала 22230 гривень 05 копійок, половина з яких складає 11115 гривень. Відповідач по справі своїми діями та бездіяльністю демонструє зухвале ставлення до своїх обов'язків, свідомо нехтує ними, ухиляється від фінансового забезпечення дитини, а також її всебічного розвитку, лікування, оздоровлення. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не має наміру компенсувати додаткові витрати на дитину, позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] 23.11.2018 р. звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що зі слів [PERSON] йому стало відомо, що в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває справа за її позовом до нього про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Жодних документів з суду він не отримував та його невідомо суть спору, в зв'язку з чим просив надати можливість ознайомитися з матеріалами справи (а.с.50). Відповідно до судової повістки, яка була направлена на адресу відповідача за адресою: [ADDRESS], додатком до неї є 21 аркуш (а.с.41). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, працівником пошти зазначено, що поштове відправлення (вищевказана судова повістка з додатками) вручена особисто «Кулінченко» (а.с.43). Разом з тим, у вказаному повідомленні відсутній підпис особи, яка отримала поштове відправлення, при цьому прізвище особи, яка його отримала зазначено як «Кулінченко», однак прізвищем адресата являється «Куліченко». Вищевказані обставини позбавляють суд об'єктивної можливості дійти однозначного висновку, що поштове відправлення (судова повістка з копією ухвали та позовної заяви з додатками) 12 жовтня 2018 року була отримана саме відповідачем [PERSON], а не іншою особою. З матеріалами справи відповідач [PERSON] ознайомився 26 листопада 2018 року (а.с.51). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що саме з 26 листопада 2018 року слід відраховувати відповідачу [PERSON] строк для подачі відзиву на позов. 27.11.2018 р. відповідачем [PERSON] до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області подано відзив на позов, позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно з 10.02.2007 р. по 03.07.2012 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач не вказала, що він надає додаткові кошти на лікування та духовний розвиток дитини за мірою можливості та не в якості аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактичних понесених витрат на дитину, при цьому позивач по справі приєднує білет, який підтверджує її подорож та дитини [PERSON] за кордон, але не вказує фактичні обставини для чого та на яких нагальних потребах, лише вказує що на оздоровлення. На яке саме оздоровлення та за чиїм направленням здійснювалось оздоровлення дитини саме в Греції, якої саме хвороби, та чи не здійснювався пошук подібних оздоровчих центрів в України, що значно дешевше та не поступається якістю, до позовної заяви доказів не додано. Вважає, що вказаний білет сприймати як доказ додаткових витрат не варто не варто. Крім того, для того, щоб приймати участь у додаткових витратах, позивач повинна була повідомити про планові витрати, домовитись про їх здійснення. Однак позивач не повідомляла про такі витрати, а тому приймати участь у додаткових витратах він не мав можливості з огляду на їх непогодження. За період з 2017 року по 2018 рік від позивача не надходило ні усних, ні письмових пропозицій, погоджень, звернень до нього щодо участі у додаткових витратах. З наведеного у позові переліку витрат вбачається, що майже всі витрати не є додатковими та вони не були викликані особливими обставинами, а витрачені позивачем добровільно, без згоди та відома. Так, відвідування дитячого табору «Козацька фортеця» не підпадає під категорію «особливі обставини», є виявленням волі позивача та витрачено в межах сум, отриманих позивачем від нього у вигляді аліментів. Вважає, що вимоги позивача не доведені, в зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю. 03 грудня 2018 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що відповідач заявив, що крім аліментів він надає додаткові кошти на лікування та на духовний розвиток дитини, однак це відверте і цинічне введення суду в оману. До відзиву відповідач не додав жодного офіційного документа, який підтверджує дійсну сплату відповідачем аліментів або інших додаткових витрат. Натомість, згідно документів, наданих суду, заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2018 року становить 33925 гривень 91 копійка. З 01 січня 2017 року відповідач припинив перерахування аліментів на користь дитини, чим порушив ч.2 ст.50 Конституції України та ст.180 СК України, які закріплюють загальне правило про те, що аліменти виплачуються до досягнення дітьми повноліття. У відзиві відповідач не вказав наявності виконавчого провадження, що через наявну заборгованість зі сплати аліментів було винесено постанову про тимчасове обмеження відповідача у праві полювання, користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю, права керування транспортними засобами, права виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Відповідач, посилаючи на СК України, при визначенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, просить врахувати, в якій мірі кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші обставини, що мають істотне значення, однак не надав довідки про власні доходи. Згідно довідок ДВС, відповідач офіційно не працевлаштований, не довів джерело походження коштів на своє існування, тому неможливо дати оцінку матеріальному становищу відповідача за відсутності відповідних підтверджуючих документів. Крім того, відповідач після зняття з обліку за місцем попередньої реєстрації ([ADDRESS]) ще в 2017 році ніде не зареєструвався і до останнього часу був особою без визначеного місця проживання, що значно ускладнювало роботу судових органів, судових виконавців протягом 2017 - 2018 років, а також унеможливлювало спілкування з відповідачем. Мобільні телефони для спілкування з відповідачем, які були наявні у позивача, наразі недійсні. Відповідач не робив жодної спроби отримати від позивача пояснень щодо позовних вимог і на зв'язок з нею не виходив. У відповіді на відзив позов підтримала у повному обсязі, при цьому просила винести окрему ухвалу, якою відреагувати на порушення відповідачем законодавства, а саме щодо наявності складу злочину, передбаченого ст.387 КК України, у діяннях відповідача під час розгляду справи у суді та постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідача штрафу за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з наведених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав. При цьому зазначила, що відповідача навмисно затягує розгляд справи та вводить суд в оману для того, щоб не сплачувати додаткові витрати на утримання дитини. З грудня 2016 року відповідач аліменти на утримання сина не сплачує та додаткової матеріальної допомоги не надає. Також, вважає, що позивач навмисно ухиляється від сплати аліментів. Так, їй стало відомо, що відповідач перебуває на обліку Смілянського центру зайнятості,відповідно отримує допомогу від держави по безробіттю. В центрі зайнятості вона дізналася, що відповідач дійсно перебуває на обліку, однак він знехтував своїми обов'язками, оскільки був зобов'язаний попередити біржу праці та державного виконавця для вирахування з допомоги аліментів. Таким чином, відповідач отримував кошти, однак жодних витрат на дитину не здійснював. Крім того, відповідач постійно змінює реєстрацію місце проживання, що ускладнює виконання рішення суду по сплаті аліментів. В розмові з державним виконавцем вона дізналася, що відповідач на виклики не з'являється. Оздоровлення дитини передбачає перебування її в дитячому таборі, відпочинок на морі. Оздоровлення не являється лікуванням. Також відповідачу невідомо, які в дитини хвороби та які проблеми зі здоров'ям у дитини на даний час. Кілька років тому вона повідомляла відповідачу про те, що вона возила дитину на профілактичний огляд в м. Київ, та з даного часу регулярно їздить до лікаря на консультації до клініки при Університеті Богомольця. При цьому, [PERSON] проводили операцію. Після повідомлення відповідача про необхідність дитині операційного втручання, відповідач взагалі припинив виплату аліментів. Вона щороку намагається відвезти дитину на море, з метою профілактики від захворювань. Одного року вона не мала можливості відвезти дитину на море, і цього року дитина захворіла. Саме Середньоморський клімат, а саме в Греції, підходить її дитині для відпочинку, оскільки по приїзду до Греції та поверненні звідти дитина добре переносить акліматизацію, а при відвідуванні інших місць на морі, дитина погано себе почуває. Лікарем вона не являється, в зв'язку з чим вказані висновки ґрунтуються на її переконаннях та спостереженнях. Фактично дитина утримується за рахунок її заробітної плати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 23 січня 2019 року, позовні вимоги не визнав та зазначив, що рішення суду по сплаті аліментів на сина [PERSON] прийнято під час його спільного проживання з позивачем. Від державного виконавця він не переховується та має зареєстроване місце проживання, в якому не був зареєстрований декілька місяців, однак після сплати штрафу, він знову був зареєстрований за адресою, яка зазначена у позові. Коли він приходив востаннє до державного виконавця, останній повідомив його про наявність заборгованості по сплаті аліментів приблизно в сумі 40000 гривень станом на 01 грудня 2018 року. Вважає, що сума заборгованості по аліментам, яку він зобов'язаний сплатити, повністю покриває додаткові витрати позивача на утримання дитини. Син [PERSON] не бажає з ним спілкуватися, оскільки на це його налаштували позивач та її мати. Він телефонував сину та хотів відвести його до музичної шкоди, однак останній не бажав з ним розмовляти. Вказана заборгованість виникла після його звільнення з роботи 20 січня 2017 року по даний час. Доказів сплати аліментів на утримання дитини та надання додаткової матеріальної допомоги на її утримання він не має. В подальшому відповідач [PERSON] у судові засідання, які відбулися 17 квітня 2019 року, та 22 квітня 2019 року, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце їх проведення, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, які відбулися 17 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року, в такі не з'явився, про причини неявки не повідомив, та враховуючи, що відповідачем надано відзив на позов та особисто під час судового засідання 23 січня 2019 року надано пояснення щодо позову, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності, при цьому підстави для постановлення заочного рішення відсутні. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, врахувавши відзив відповідача на позов та відповідь позивача на відзив, вивчивши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 14 травня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Актовий запис №186 від 14 травня 2008 року (а.с.5). 21 липня 2008 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, за результатами розгляду цивільної справи №2-1862/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 8 липня 2008 року і до досягнення сином повноліття. (а.с.8). Зазначене рішення набрало законної сили 01 серпня 2008 року (а.с.8-зворот). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №2-1862 від 01 серпня 2009 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитини повноліття, починаючи з 08 липня 2008 року. Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість становить 33925 гривень 91 копійка (а.с.45). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2012 року, постановленого за результатами розгляду цивільної справи №2315/3561/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вирішено розірвати їхній шлюб, зареєстрований 10 лютого 2007 року у відділі РАЦС по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №41, залишивши позивачці прізвище «Власик» (а.с.7). Вказане рішення набрало законної сили 14 липня 2012 року (а.с.7-зворот). Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2017 року, постановленого за результатами цивільної справи №703/2440/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Смілянської міської ради про позбавлення батьківських прав, вирішено позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №186 від 14 травня 2008 року, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (а.с.9). Зазначене рішення набрало законної сили 06 листопада 2017 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. При цьому, згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Способи та види утримання батьком, матір'ю дитини передбачені главою 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» Сімейного кодексу України. Однією з складових вказаної глави являється ст.185 СК України, яка визначає участь батьків у додаткових витратах на дитину. Таким чином, враховуючи вищевикладені норми чинного СК України, та приймаючи до уваги, що додаткові витрати батьків на дитину здійснюються виключно на задоволення потреб останньої, які вона, в силу свого віку, не має можливості задовольнити самостійно, суд приходить до висновку, що вказані витрати є різновидом способу утримання дитини її батьками, в зв'язку з чим позбавлення одного чи обох з батьків батьківських прав щодо дитини не звільняє їх від участі у додаткових витратах на неї з підстав, передбачених ст.185 СК України. Згідно ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналізуючи зазначену норму СК України, можливо дійти однозначного висновку, що батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, незалежно від стягнення з одного з них аліментів на дитину та їх розміру, в зв'язку з чим вказані витрати не входять до складу аліментів, оскільки виникають за певних умов, та не можуть компенсуватися за їх рахунок. Таким чином, доводи відповідача [PERSON], як підстава для відмови у позові, про те, що додаткові витрати позивача на утримання дитини можуть бути погашені за рахунок сплати ним суми заборгованості по аліментам, є безпідставними та судом не приймаються до уваги. Відповідно до довідки про склад сім'ї зареєстрованих осіб у житловому приміщенні осіб, виданої головою правління ОСББ «Сміляночка» 21 серпня 2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до її складу сім'ї входить - син [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви, яка у повному обсязі підтримана позивачем [PERSON] під час судового розгляду, останньою, на її думку, понесені додаткові витрати на утримання спільної з відповідачем [PERSON] дитини - сина [PERSON], [INFO]. Вказані витрати складаються з: заняття в мистецьких гуртках (навчання грі на гітарі) - загальна сума витрат складає 2250 гривень; оздоровлення в дитячому таборі та на узбережжі Середземного моря в м. Кавала (Греція) - загальна сума витрат складає 15619 гривень; перебування у групі продовженого дня за батьківські кошти - загальна сума витрат складає 4361 гривень 05 копійок. Відповідач [PERSON], як у відзиві на позов, так і під час судового засідання, при наданні пояснень щодо позову, сплату вищевказаних позивачем [PERSON] коштів на заняття сина [PERSON] в мистецьких гуртках, перебування в дитячому таборі та у групі продовженого дня за батьківські кошти, а також поїздки на узбережжя Середземного моря в м. Кавала (Греція), не заперечував. Статтею 51 Конституції України передбачено право дітей на матеріальне утримання з боку батька та право на повноцінне життя і всебічний розвиток. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Верховний Суд України у своїй постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 роз'яснив, що положення ст.185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. При цьому, Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічні висновки виклав Верховий Суд у своїй постанові від 05 липня 2018 року у справі №750/9883/16-ц. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем [PERSON] на підтвердження позовних вимог понесення нею додаткових витрат на утримання спільної з відповідачем дитини - сина [PERSON], [INFO], у частині навчання останнього грі на гітарі в Смілянській школі мистецтв надано квитанцію та дублікати квитанції (а.с.16-33). Відповідно до квитанції №0.0.62157785.1 від 20 вересня 2016 року, [PERSON] сплати 110 (сто десять) гривень на рахунок виконавчого комітету Смілянської міської ради за послугу «гітара», надану ДШМ №1 [PERSON] за вересень, її сину [PERSON] (а.с.33). Згідно дублікатів квитанцій №0.0.631088959.1 від 10 жовтня 2016 року, №0.0.646445301.1 від 06 листопада 2016 року, №0.0.668484441.1 від 13 грудня 2016 року, №0.0.719550764.1 від 05 березня 2016 року, №0.0.741578045.1 від 09 квітня 2017 року, №0.0.759950260.1 від 07 травня 2017 року, [PERSON] сплати по 110 (сто десять) гривень за кожний місяць на рахунок виконавчого комітету Смілянської міської ради за послугу «гітара», надану ДШМ №1 [PERSON] з жовтня по грудень включно 2016 року та з березня по травень включно 2017 року, її сину [PERSON]. Загальна сума - 660 гривень (а.с.16-18, 21-23). Відповідно до дублікату квитанції №0.0.686166946.1 від 15 січня 2017 року, [PERSON] сплатила 125 (сто двадцять п'ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок на рахунок виконавчого комітету Смілянської міської ради за послугу «гітара», надану ДШМ №1 [PERSON] за січень 2017 року, її сину [PERSON] (а.с.19). Згідно дублікату квитанції №0.0.702262639.1 від 08 лютого 2017 року, [PERSON] сплатила 94 (дев'яносто чотири) гривні 20 (двадцять) копійок на рахунок виконавчого комітету Смілянської міської ради за послугу «гітара», надану ДШМ №1 [PERSON] за лютий 2017 року, її сину [PERSON] (а.с.20). Відповідно до дублікатів квитанцій №0.0.847694205.1 від 13 вересня 2017 року, №0.0.866256381.1 від 09 жовтня 2017 року, №0.0.904766450.1 від 28 листопада 2017 року, №0.0.915236163.1 від 13 грудня 2017 року, №0.0.945215025.1 від 20 січня 2018 року, №0.0.960015199.1 від 10 лютого 2018 року, №0.0.991652210.1 від 19 березня 2018 року, №0.0.1006224822.1 від 08 квітня 2018 року, №0.0.1031131663.1 від 09 травня 2018 року, [PERSON] сплати по 140 (сто сорок) гривень за кожний місяць на рахунок виконавчого комітету Смілянської міської ради за послугу «гітара», надану ДШМ №1 [PERSON] з вересня 2017 року по травень включно 2018 року, її сину [PERSON]. Загальна сума - 1260 гривень (а.с.24-32). Таким чином, загальна сума витрат позивача [PERSON] на навчання спільної з відповідачем [PERSON] дитини - сина [PERSON], грі на гітарі в Смілянській школі мистецтв за період з вересня 2016 року по травень включно 2018 року складає 2250 (дві тисячі двісті п'ятдесят гривень). При цьому, суд вважає, що навчання грі на гітарі, спільного позивача та відповідача сина, являється розвитком здібностей дитини, в зв'язку з чим оплата послуг на вказане навчання відносяться до додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, відтак відповідач [PERSON] зобов'язаний брати участь у зазначених витратах. На підтвердження позовних вимог понесення позивачем [PERSON] додаткових витрат на утримання спільної з відповідачем дитини - сина [PERSON], [INFO], у частині перебування в групі продовженого дня за батьківські кошти надано відповідні довідки навчального закладу та Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Смілянського міської ради Черкаської області (а.с.12,13). Відповідно до довідки, виданої [PERSON] бухгалтером по нарахуванню батьківської плати Управління освіти, молоді та спору виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] про те, що її дитина, [PERSON], [INFO], дійсно відвідував групу продовженого дня у Смілянському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія ім.В.Т. Сенатора» Черкаської області м. Сміла. За період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2017 року за відвідування ГПД цією дитиною було сплачено 3046 гривень 98 копійок (а.с.12). Згідно довідки №130 від 08 червня 2018 року, виданої [PERSON], вчителю української мови та літератури Смілянського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія імені В.Т. Сенатора» Смілянської міської ради Черкаської області, директором та головним бухгалтером Смілянського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія імені В.Т. Сенатора» Смілянської міської ради Черкаської області, в тому, що її син [PERSON], учень 4-Б класу Смілянського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія імені В.Т. Сенатора» дійсно відвідував групу продовженого дня з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року. За період відвідування групи продовженого дня було сплачено коштів у сумі: жовтень 2017 року - 267 гривень 64 копійки; листопад 2017 року - 145 гривень 98 копійок; грудень 2017 року - 267 гривень 64 копійки; січень 2018 року - 296 гривень 72 копійки; лютий 2018 року - 336 гривень 09 копійок. Всього сплачено 1314 (одна тисяча триста чотирнадцять) гривень 07 (копійок) (а.с.13). Враховуючи, що відповідачем [PERSON] факт сплати зазначених у вищевказаних довідках саме позивачем [PERSON] не заперечується, суд приходить до висновку, що такі витрати були понесені саме позивачем. Відповідно до п.3 Положення про групу продовженого дня загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 2009 року №1121 (чинній до 18 липня 2018 року), група продовженого дня загальноосвітнього навчального закладу державної та комунальної форми власності функціонує за рахунок коштів відповідних бюджетів, а приватної форми власності - за рахунок коштів засновника (власника) та інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно п.4 Положення про групу продовженого дня загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 2009 року №1121 (чинній до 18 липня 2018 року), під час організації навчально-виховного процесу групи продовженого дня загальноосвітній навчальний заклад державної та комунальної форми власності може надавати платні освітні послуги на договірній основі згідно з переліком платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №38. Постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №38 втратила чинність в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності». Відповідно до п.5 Положення про групу продовженого дня загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 2009 року №1121 (чинній до 18 липня 2018 року), основними завданнями групи продовженого дня є: організація самостійної роботи учнів із закріплення та поглиблення знань, умінь та навичок, набутих на уроках; створення сприятливих умов для формування учнівського колективу та надання кваліфікованої допомоги учням у підготовці до уроків і виконанні домашніх завдань; організація індивідуальної, групової та колективної роботи учнів; організація дозвілля учнів; формування в учнів ціннісних орієнтацій; здійснення заходів, спрямованих на збереження та зміцнення здоров'я учнів, на їх психічний та фізичний розвиток, набуття навичок здорового способу життя; виховання позитивного ставлення до суспільно-корисної праці; надання допомоги батькам або особам, які їх замінюють, у вихованні учнів. Згідно п.14 Положення про групу продовженого дня загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 2009 року №1121 (чинній до 18 липня 2018 року), режим роботи групи продовженого дня повинен передбачати: 1) організацію: прогулянки тривалістю не менш як одна година 30 хвилин (для учнів перших - четвертих класів); харчування тривалістю не менш як 30 хвилин; суспільно-корисної праці; денного відпочинку (сну) в групі продовженого дня, сформованої з учнів першого класу, тривалістю не менш як одна година 30 хвилин; 2) виконання домашніх завдань для учнів другого класу тривалістю 45 хвилин, третього класу - одна година 10 хвилин, четвертого класу - одна година 30 хвилин, п'ятого - шостого класів - дві години 30 хвилин, для учнів сьомого класу - три години; 3) проведення: спортивно-оздоровчих занять для учнів першого классу тривалістю не менш як 35 хвилин, другого - четвертого класів - 40 хвилин, для учнів п'ятого - сьомого класів - 45 хвилин; занять у гуртках, секціях, екскурсій. Відповідно до п.18 ч.1 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №796, у сфері освітньої діяльності - забезпечення харчуванням дітей у державних і комунальних закладах дошкільної освіти з частковою оплатою відповідно до законодавства. Жодна інша з платних послуг, зазначених у вищевказаному Переліку, не відноситься до послуг, які можуть надаватися на договірній основі загальноосвітним навчальним закладом державної та комунальної форми власності, під час організації навчально-виховного процесу групи продовженого дня. Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що витрати позивача [PERSON] на оплату групи продовженого дня з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2017 року та з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року, яку відвідувала її спільна з відповідачем [PERSON] дитини - син [PERSON], не являються додатковими в розумінні вимог ст.185 СК України, такі витрати є витратами при звичайному способі життя, охоплюються стягненими із відповідача аліментами, і не можуть бути свідченням особливих обставин, які мають покладатися на відповідача. При цьому, несплата відповідача [PERSON] аліментів на утримання спільного з позивачем [PERSON] сина у вищевказаний період, не являється підставою для визнання вищевказаних витрат додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, оскільки несплата аліментів передбачає накопичувальний характер, не звільняє від їх сплати в майбутньому, без належних на те підстав, та породжує відповідну заборгованість, яка може бути добровільно сплачена відповідачем або стягнута державним виконавцем шляхом проведення виконавчих дій. Крім того, чинним законодавством України, передбачена адміністративна - ст.183-1 КУпАП, кримінальна - ст.164 КК України, та цивільна - ст.1050 ЦК України, відповідальність за несплату або ухилення від сплати аліментів. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що витрати позивача [PERSON] на оплату групи продовженого дня з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2017 року та з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року, яку відвідувала її спільна з відповідачем [PERSON] дитини - син [PERSON], не являються додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не зобов'язаний брати участь у зазначених витратах. Також, на підтвердження позовних вимог понесення позивачем [PERSON] додаткових витрат на утримання спільної з відповідачем дитини - сина [PERSON], [INFO], у частині оздоровлення дитини у дитячому таборі «Козацька фортеця» та на узбережжі Середземного моря в м. Кавала (Греція) надано письмові докази на перерахування коштів на придбання квитка та внесення членських внесків (а.с.14,15, 34,35). Як вбачається з акту, складеного Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», з одного боку, і [PERSON], з іншого блоку, склали цей акт про те, що 05 травня 2018 року з картки [NUMBER] був прийнятий платіж у розмірі 14316 гривень за авіаквиток. В акті наявні наступні відомості: бронювання - 5XFDBS; пасажири - 1) [PERSON], 2) [PERSON]; квитки - 1) 2412625138321, 2) 2412625138322; вартість, грн. - 1) 7997,0, 2) 6319,0 (а.с.14). Відповідно до електронного квитка, пасажирами [PERSON] та [PERSON] заброньовано квитки на рейс з аеропорту в Україні до аеропорту в Греції на 09 липня 2018 року та з аеропорту в Греції до України на 18 липня 2018 року. Загальна вартість квитка становить 14316 гривень (а.с.15). Згідно дублікату квитанції №Р24А346742861А27482 від 28 грудня 2017 року, [PERSON] сплатила ДО «Козацька лицарська школа ГО» членський внесок (виїзне таборування по відродженню української культури) за [PERSON] у сумі 4600 (чотири тисячі шістсот) гривень (а.с.34). Відповідно до дублікату квитанції №0.0.801791594.1 від 08 липня 2017 року, [PERSON] сплатила ДО «Козацька лицарська школа ГО» членський внесок (виїзне таборування по відродженню української культури) за [PERSON] у сумі 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень (а.с.35). Як у позовній заяві, так і підчас судового розгляду, підставою для здійснення вищевказаних витрат на спільну з відповідачем [PERSON] дитини позивач [PERSON] за означає виключно оздоровлення. На думку суду, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про необхідність спрямування цих додаткових витрат саме на лікування, оздоровлення (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо), наприклад, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво). Разом з тим, будь-яких доказів наявності у спільної позивача з відповідачем дитини захворювання та потреби в зв'язку з цим захворюванням обов'язкового виїзду за кордон та відвідування дитячого табору, з метою оздоровлення, позивачем не надано. Крім того, суд має зазначити, що для оздоровлення та відпочинку дітей можуть використовуватися санаторно-курортні заклади, пансіонати, бази відпочинку, санаторії-профілакторії, оздоровчі комплекси підприємств, установ та організацій, професійних спілок за умови надання зазначеними закладами послуг з оздоровлення та відпочинку відповідно до державних соціальних стандартів оздоровлення та відпочинку дітей. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON] щодо необхідності оздоровлення спільної з відповідачем дитини саме на узбережжі Середземного моря в Греції через сприятливі для дитини кліматичні умови та що у дитини наявні захворювання, в зв'язку з чим вона регулярно відвідує лікувальний заклад з метою отримання консультацій щодо лікування дитини, оскільки такі не ґрунтуються на жодному належному та допустимому доказі. Також, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Таким чином, позивач [PERSON] здійснюючи значні витрати, які просить компенсувати, не могла не розуміти необхідності їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності останнього нести такі витрати, при цьому позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини не може бути підставою для відсутності необхідності попереднього узгодження з ним таких витрат, оскільки він не позбавлений обов'язку утримувати дитини. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що витрати позивача [PERSON] на оплату перебування в дитячому таборі «Козацька фортеця» з 29 липня 2017 року по 08 серпня 2017 року та з 29 липня 2018 року по 08 серпня 2018 року та відпочинку на узбережжі Середземного моря в м. Кавала (Греція) 09 - 18 липня 2018 року, спільної з відповідачем [PERSON] дитини - сина [PERSON], не являються додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не зобов'язаний брати участь у зазначених витратах. Відповідно до ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Відповідно до ч.1 - 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 та ч.6 ст.82 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Під час судового розгляду даної цивільної справи сторони з клопотаннями щодо витребування доказів у зв'язку з неможливістю самостійно надати такі, не зверталися. Крім того, в ході судового розгляду підстав для збирання доказів, що стосуються предмету спору, за ініціативи суду, не встановлено. Відповідачем, будь - яких доказів щодо свого незадовільного стану здоров'я, скрутного матеріального становища, наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, не надано, в зв'язку з чим обставин, які мають істотне значення, для визначення його участі у додаткових витратах на дитину судом не встановлено. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо надання ним матеріальної допомоги позивачу на утримання сина поза межами стягнутих з нього аліментів, оскільки такі доводи не ґрунтуються на жодному належному та допустимому доказі та заперечуються позивачем. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 50 відсотків додаткових витрат у сумі 2250 гривень понесених нею на навчання спільної з відповідачем дитини - сина [PERSON], грі на гітарі в Смілянській школі мистецтв за період з вересня 2016 року по травень включно 2018 року, що становить 1125 гривень. Підстав для задоволення решти позовних вимог позивача [PERSON] суд не вбачає. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину. Приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] при подачі до суду позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Щодо клопотання позивача [PERSON] про винести окремої ухвали, якою відреагувати на порушення відповідачем законодавства, а саме щодо наявності складу злочину, передбаченого ст.387 КК України, у діяннях відповідача під час розгляду справи у суді та постанови ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з відповідача штрафу за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи, суд має зазначити наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Згідно ч.5 ст.262 ЦПК України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Як вбачається з відповіді позивача [PERSON] на відзив, остання просить відреагувати на порушення відповідачем законодавства, а саме щодо наявності складу злочину, передбаченого ст.387 КК України, у діяннях відповідача під час розгляду справи у суді. Відповідно до диспозицій ст.387 КК України, кримінальна відповідальність за вчинення злочинів, передбачених вказаною статтею, настає у разі: 1) розголошення без письмового дозволу прокурора, слідчого або особи, яка провадила оперативно-розшукову діяльність, даних оперативно-розшукової діяльності або досудового розслідування особою, попередженою в установленому законом порядку про обов'язок не розголошувати такі дані; 2) розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, вчинене суддею, прокурором, слідчим, працівником оперативно-розшукового органу незалежно від того, чи приймала ця особа безпосередню участь в оперативно-розшуковій діяльності, досудовому розслідуванні; 3) дія, передбачена частиною другою цієї статті, якщо розголошені дані ганьблять людину, принижують її честь і гідність. Разом з тим, під час розгляду даної цивільної справи будь-які дані оперативно-розшукової діяльності або досудового розслідування не досліджувалися, що виключає вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.387 КК України. Таким чином, підстав для винесення окремої ухвали щодо наявності в діях відповідача [PERSON] складу злочину, передбаченого ст.387 КК України, суд не вбачає. Крім того, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Разом з тим, будь-яких дій, передбачений ч.2 ст.44 ЦПК України, відповідач [PERSON] під час розгляду даної цивільної справи не вчиняв. Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі. Враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність у діях відповідача зловживанням своїми процесуальними правами в даній цивільній справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про застосування до відповідача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.51 Конституції України, ст.ст.150, 166, 180, 181, 185 СК України та

Outcome: partial