Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.08.2014 року з нього на корить [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 17.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Про існування рішення він узнав уже від державного виконавця при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження. Таким чином він не мав можливості приймати участь в судовому засіданні і не міг надати свої пояснення та докази щодо розміру та порядку сплати аліментів. Зазначає, що ніколи не ухилявся від сплати аліментів на сина, в той же час просить суд взяти до уваги той факт, що перебуває у шлюбі в якому народилася донька. Крім цього на його утримані перебуває малолітній син його дружини. Просив суд зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частку від його доходу або встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі з врахуванням інтересів 3-х дітей. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд позов задовольнити. Суду пояснив, що сплата аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) на користь відповідачки призводить до утиснення прав двох інших малолітніх дітей. Пояснив, що на теперішній час його дружина не працює, тому вся сім'я знаходиться на його утриманні. Від надання матеріальної допомоги сину від першого шлюбу не відмовляється, проте на теперішній час має матеріальні труднощі (зменшилась зарплата), тому просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів. Відповідач просила суд відмовити в позові, не заперечуючи що позивач дійсно надає дитині матеріальну допомогу пояснила, що дитині постійно потрібне харчування, одяг, вважає що доводи позивача про зменшення розміру аліментів є безпідставними. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.08.2011 року шлюб між ними розірвано (а.с.16). Під час шлюбу у сторін народився син : [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.08.2014 року з [PERSON] на корить [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 17.04.2014 року і по [INFO] (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] на даний час перебуває в шлюбі з [PERSON], та разом виховують спільну дитину - [PERSON], [INFO] та дитину жінки від першого шлюбу - [PERSON], [INFO] (а.с.11,12,13). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач працює в ДСП «ЦППРВ» на посаді переробника РАВ та має регулярний доход, який за 6 міс. становить 41290,40 грн., з яких 8401.17 грн. обов'язкових відрахувань (а.с.14,15). Відповідно до ст. 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши всі докази в сукупності, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку про спроможність позивача сплачувати аліменти на утримання дитини, але, враховуючи наявність у позивача на утриманні ще однієї малолітньої дитини, розмір аліментів повинен бути зменшений з 1/4 до 1/6 розміру всіх видів заробітку (доходу) останнього.

Outcome: approved