Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу до відповідача [PERSON] Зазначив, що 10 січня 2014 року до нього звернувся знайомий [PERSON] і попросив позичити йому 40000,00 грн. на строк до 10.07.2014 року. Він надав у борг [PERSON] 40000,00 грн., останній написав розписку про одержання вказаної суми в натурі із зазначенням строку повернення позики. По закінченню вказаного в розписці терміну, а саме, 10.07.2014 року повернення позики, він в усній формі звернувся до [PERSON] про повернення йому коштів, однак останній повідомив, що на даний час немає можливості віддати борг, але при першій можливості відразу поверне позичені кошти. На його неодноразові звернення, [PERSON] не реагує, крім обіцянок, не зробив жодних спроб для повернення йому боргу. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 40000,00 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Судом встановлено, що 10 січня 2014 року позивач [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON] гроші в сумі 40000,00 грн., які останній зобовязався повернути до 10.07.2014 року, що підтверджується розпискою від 10.01.2014 року. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо він підписаний стороною або сторонами. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що у встановлений строк, тобто, як саме було зазначено в розписці до 10 липня 2014 року зобов'язань за договором позики відповідач [PERSON] належним чином не виконав, та борг позивачу [PERSON] в сумі 40000,00 грн. не повернув. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позов суд, вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 10.01.2014 року в сумі 40000,00 грн. на користь [PERSON] Крім того з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 11, 16, 202, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved