Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» із позовними вимогами, які неодноразово уточнював, та в останній редакції від 07.02.2019 року просить суд зобовязати Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод» (далі ПАТ «ХАРП») передати до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області довідку про розмір втраченого заробітку, витрати на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат стосовно потерпілого [PERSON] станом на 01.04.2001 року з сумою відшкодування втраченого заробітку в розмірі 149 грн. 49 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1976 році між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір. 25.12.1980 року позивач отримав трудове каліцтво з втратою професійної працездатності 40%. Відповідачем здійснювалося відшкодування позивачу шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків. З квітня 2001 року виплати по відшкодуванню шкоди було покладено на третю особу по справі, наразі Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, спеціалістами якого, на підставі наданих відповідачем даних, було продовжено розрахунок і виплату щомісячної виплати по відшкодуванню шкоди. Під час судового розгляду позивач ознайомився із довідкою №59/54 від 02.07.2018 року, яка була надана суду відповідачем, та вважає, що розмір щомісячного відшкодування був розрахований відповідачем невірно, оскільки відповідачем не було застосовано коефіцієнти підвищення тарифних ставок, що відбувалося на підприємстві. В подальшому не вірні вхідні дані для розрахунку відшкодування були передані до третьої особи. Викладене потягло за собою недоотримання позивачем суми щомісячного відшкодування. Так, відповідачем було встановлено розмір щомісячного відшкодування у розмірі 70,19 грн., натомість у разі застосування коефіцієнту підвищення тарифних ставок розмір відшкодування мав складати 149,49 грн. У звязку з викладеним, позивач просить суд зобовязувати відповідача надати третій особі довідку про розмір втраченого заробітку, витрати на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат станом на 01.04.2001 року з вірно зазначеною сумою відшкодування втраченого заробітку в розмірі 149 грн. 49 коп. для подальшого перерахунку третьою особою розміру недоотриманої позивачем щомісячної допомоги. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, надала суду відзив на позов (а.с.68-69), у якому зазначає, що 25.12.1980 року з відповідачем по справі [PERSON] стався нещасний випадок, у звязку з яким останній був визнаний інвалідом 2-ої групи. Виплата [PERSON] відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, до 01.08.2001 року здійснювалась підприємством, а після зазначеної дати особову справу [PERSON] було передано до Фонду соціального страхування України в Харківській області для здійснення відповідних виплат. При цьому на момент передачі особової справи [PERSON] до Фонду розмір втраченого заробітку позивача було визначено - 70,19 грн. При передачі справи до вказаного Фонду працівниками Фонду було проведено перевірку правильності нарахування та розрахунків розміру відшкодування шкоди та складено відповідний Акт приймання-передачі. Представник відповідача вважає, що саме Фонд зобовязаний відшкодувати в повному обсязі розмір заподіяної шкоди з моменту передачі особової справи потерпілого [PERSON] до Фонду. Представник третьої особи [PERSON] надала суду письмові пояснення (а.с.78-80), у яких зазначила, що у спірних правовідносинах слід застосовувати «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 року, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, та Постанову Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 року №276, що регулювала проведення перерахунку раніше визначеного розміру виплат. Для правильного вирішення спору відповідачу слід надати довідку про тарифні сітки шліфувальника 4 розряду (шариковий цех) за період з 01.05.1992 року по 01.04.2001 рік, довідку про середні заробітні плати шліфувальника 4 розряду (шариковий цех) при кожному підвищенні тарифних ставок з 01.05.1992 року по 01.04.2001 рік, довідку про коефіцієнт підвищення тарифних ставок на підприємстві з 01.05.1992 року по 01.04.2001 рік. Крім того, представник третьої особи зазначає, що посилання представника відповідача на те, що під час приймання особової справи [PERSON] Фонд здійснив перевірку розміру виплат, не відповідає дійсності, оскільки станом на 01.04.2001 року розмір виплат визначався виключно роботодавцем і вказувався у довідці «Про розмір втраченого заробітку, витрати на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого». 03.05.2018 року судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зобовязано ПАТ «ХАРП» надати довідку про тарифні сітки шліфувальника 4 розряду (шариковий цех) за період з 01.05.1992 року по 01.04.2001 рік, довідку про середні заробітні плати шліфувальника 4 розряду (шариковий цех) при кожному підвищенні тарифних ставок з 01.05.1992 року по 01.04.2001 рік, довідку про коефіцієнт підвищення тарифних ставок на підприємстві з 01.05.1992 року по 01.04.2001 рік (а.с.87). На виконання ухвали суду 03.07.2018 року суду була надана довідка №59/54 від 02.07.2018 року із запитуваною інформацією (а.с.91). 14.08.2018 року представником Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України було надано відповідь на відзив відповідача (а.с.133-136), у якому представник третьої особи вказує, що відповідачем не в повному обсязі було здійснено відшкодування шкоди [PERSON], а саме було порушено п. 28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 року. Так, згідно довідки №59/54 від 02.07.2018 року на підприємстві мало місце підвищення розміру тарифних ставок, однак при здійсненні розрахунку відповідачем не було застосовано відповідні коефіцієнти підвищення тарифних ставок за період з 01.05.1992 року по 01.04.2001 року. Особова справа [PERSON] була передана до Фонду у липні 2001 року і з 01.08.2001 року виплати позивачу здійснює Фонд. На момент підвищення тарифної ставки 01.07.2002 року особова справа [PERSON] перебувала у Фонді і перерахунок здійснювався відповідно до ст.29 Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року. У звязку з чим Фонд з 01.04.2002 року відповідно до вказаного закону провів перерахунок розміру щомісячних виплат із застосуванням коефіцієнту 1,193. У разі підтвердження відповідачем фактичного підвищення ставок на коефіцієнт 1,090 з дати, яка передувала даті набрання чинності Закону № 1105, то сума щомісячних виплат складатиме 162,95 грн., а якщо підвищення відбулося з 01.07.2002 року, то сума складатиме 149,49 грн. Фонд може провести доплату розміру страхових виплат [PERSON] у разі надання нової довідки з перерахованим розміром щомісячних виплат. Судом встановлено, що 25.12.1980 року з позивачем [PERSON], який працював шліфувальником на підприємстві відповідача, стався нещасний випадок. 11.07.1990 року [PERSON] було проведено огляд з метою встановлення ступеню втрати професійної працездатності та встановлено, що [PERSON] втратив 40 відсотків професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом, яке сталося 25.03.1980 року. Викладене підтверджується випискою з акту «МСЕК» №1503005 (а.с.5) та посвідченням [PERSON], як інваліда 3 групи (трудове каліцтво) №141843 (а.с.6). За приписами ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. При цьому розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, відповідно до ч.1,3 ст.1197 ЦК України визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. На виконання зазначених вимог законодавства наказом № 157 від 10.07.1981 року директора «8-го Державного Підшипникового заводу» було ухвалено виплачувати позивачу щомісячне відшкодування у звязку з трудовим каліцтвом у розмірі 143 руб. 67 коп. щомісячно (а.с.103). В подальшому розпорядженням директора «8-го Державного Підшипникового заводу» №1044 від 28.07.1992 року [PERSON] було збільшено розмір відшкодування до 151 руб. 74 коп. (а.с.71). 07.10.1992 року розпорядженням директора «8-го Державного Підшипникового заводу» №1542 [PERSON] було збільшено розмір відшкодування до 1504 руб. 90 коп. (а.с.104). 01.04.2001 року набув чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, відповідно до якого обовязок відшкодування шкоди потерпілиму внаслідок трудового каліцтво було передано від підприємств до Фондів соціального страхування. Відповідно до п.2 ст.7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №2272-ІІІ від 22.02.2001 року, фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. На виконання вказаних вимог законодавства 16.07.2001 року за № 2160/011 відповідачем, який на той час мав назву ВАТ «Харківський підшипниковий завод», до Орджонікідзевського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (третя особа) було видано довідку на імя [PERSON] про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого. Сумою відшкодування втраченого потерпілим [PERSON] заробітку зазначено 70,19 грн. (а.с.15). 02.10.2017 року позивач звертався до керівництва ПАТ «ХАРП» із вимогою про здійснення перевірки правильності розрахунку належної позивачу щомісячної виплати по відшкодуванню шкоди (а.с.16-18). 01.11.2017 року на вказану заяву позивача було надано відповідь про те, що належні позивачу виплати розраховані вірно (а.с.19). Також позивачу надано архівну виписку про здійсненні виплати за період з 01.01.1990 року по 01.07.2001 року, із якої вбачається, що з серпня 2000 року по липень 2001 року щомісячна сума відшкодування складала 70,19 грн. (а.с.20). 15.11.2017 року позивач звертався до керівництва ПАТ «ХАРП» із вимогою про здійснення перерахунку виплат щомісячної виплати по відшкодуванню шкоди, також позивач просив надати йому довідку із зазначенням вірно розрахованого щомісячного відшкодування для надання вказаної довідки до Фонду соціального страхування для здійснення перерахунку (а.с.21-22). 13.12.2017 року за вихідним №137/54 позивачу було надано відповідачем відповідь, що нарахування суми відшкодування шкоди протягом 1990-2001 років здійснювалося у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.23). Таким чином, відповідачем не було здійснено перерахунок розміру щомісячного відшкодування позивачу та не надано довідку, відповідно до якої третя особа могла б здійснити перерахунок. 25.01.2018 року позивач звертався до Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та просив повідомити йому чи проводилась у 2001 році, тобто на момент передачі особової справи позивача від відповідача до третьої особи, Фондом перевірка правильності нарахування позивачу розміру щомісячного відшкодування (а.с.24). 01.02.2018 року за № 01-718 начальником Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області позивачу було надано відповідь із якої вбачається, що з 01.08.2001 року та по теперішній час позивач перебуває на обліку у Фонді, як потерпілий внаслідок трудового каліцтва, отриманого 25.12.1980 року під час роботи на ВАТ «ХАРП». Відповідно до наданої підприємством довідки від 16.07.2001 року №2160/011 розмір втраченого заробітку станом на 01.07.2001 року склав 70,19 грн. Перевірка правильності встановленого підприємством розміру щомісячного відшкодування не проводилась, оскільки така перевірка законодавством не передбачена (а.с. 25). До відповіді надана роздруківка нарахованих та сплачених Фондом щомісячних страхових виплат з 01.07.2001 року, на серпень 2001 року виплата складала 70.19 грн. (а.с.26). Із наданої ПАТ «ХАРП» на виконання ухвали суду довідки №59/54 від 02.07.2018 року вбачається, що на підприємстві відбувалося підвищення коефіцієнту тарифної часової ставки та відповідно тарифної часової ставки шліфувальника 4-го розряду, а саме 01.05.1992 року 2,25, 01.11.1992 року 2,56, 01.02.1993 року 1,20, 01.05.1993 року 1,55, 01.06.1993 року 1,5, 01.07.1993 року 1,5, 01.09.1993 року 2,61, 01.10.1993 року 1,11, 01.12.1993 року 3,00, 01.10.1994 року 1,98, 01.11.1994 року 2,00, 01.03.1995 року 2,50, 01.08.1995 року 1,25, 01.10.1995 року 1,5, 01.07.1996 року 2,34, 01.09.1996 року (грошова реформа) 100000, 05.07.1997 року 1,002, 01.12.1997 року 1,193, 01.09.1998 року 1,040, 02.06.2000 року - 1,225, 01.10.2000 року 1,340, 01.07.2002 року 1,090 (а.с.91). Відповідно до п.28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 року, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу ) проводиться у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім'ї померлого; підвищення розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в порядку, визначеному законодавством; підвищення \~ \~тарифних \~ \~ставок \~ \~(окладів)\~ \~ \~працівників госпрозрахункових\~ і\~ бюджетних\~підприємств. Згідно довідки №59/54 від 02.07.2018 року на підприємстві «Харківський підшипниковий завод» відбувалося підвищення розміру тарифних ставок (а.с.91). У звязку з викладеним, відповідно до вказаної довідки, відповідач мав здійснювати перерахунок розміру відшкодування шкоди позивачу виходячи із наступного розрахунку: середній заробіток помножений на % втрати працездатності за висновком ВТЕК, тобто 6037,24х40%=2414,90 грн. (станом на 01.05.1992 року). В подальшому відповідачу слід було застосовувати коефіцієнти підвищення тарифних ставок, що відбувалися на підприємстві, та при кожному такому підвищенні здійснювати перерахунок розміру відшкодування шкоди, як зазначено в розрахунку третьої особи (а.с.134). Таким чином, станом на 01.10.2000 року сума відшкодування втраченого заробітку мала складати 149 грн. 49 коп. Натомість відповідачем 16.07.2001 року за № 2160/011 було надано до Фонду соціального страхування довідку на імя [PERSON] про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого із сумою відшкодування 70 грн. 19 коп. (а.с.15). Коефіцієнт перерахунку за період з 01.05.1992 року по 01.04.2001 року мав встановлюватися виключно відповідачем. З 01.04.2001 року набув чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року. Відповідно до вказаного Закону відповідні Фонди соціального страхування мали проводити виплати з моменту, коли підприємства передали Фонду документи, які підтверджують право їх робітників на відповідні виплати. Особова справа позивача [PERSON] була передана до Фонду соціального страхування у липні 2001 року, отже з 01.08.2001 року виплати здійснює Фонд соціального страхування. Розрахунок відшкодування позивачу здійснювався Фондом соціального страхування на підставі початкових даних, які надані Фонду відповідачем, зокрема довідки із сумою відшкодування 70 грн. 19 коп. Посилання представника відповідача на те, що розрахунок відшкодування втраченого заробітку позивачу здійснено вірно, суд відхиляє, оскільки таке посилання спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема довідкою №59/54 від 02.07.2018 року, та здійсненими судом розрахунками. Із вказаного вбачається, що на підприємстві підвищувались тарифні ставки, а розмір відшкодування на момент передачі особової справи позивача [PERSON] до Фонду соціального страхування мав складати 149 грн. 49 коп. замість зазначеного відповідачем 70 грн. 19 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідачем ПАТ «ХАРП» під час розрахунку розміру щомісячного відшкодування у звязку з трудовим каліцтвом не здійснював перерахунок належних позивачу виплат під час підвищення тарифних ставок, що потягло за собою надання відповідачем невірних даних до Фонду соціального страхування України в Харківській області. Таким чином, для захисту порушених прав позивача, відповідачу слід надати Фонду соціального страхування України в Харківській області довідку про розмір втраченого заробітку, витрати на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат стосовно позивача станом на 01.04.2001 року з сумою відшкодування втраченого заробітку в розмірі 149 грн. 49 коп. Під час судового розгляду представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача недонарахованої суми відшкодування шкоди, у якому представник відповідача посилається на те, що компенсація громадянам втрати частини доходів за своєю суттю не є шкодою, а тому до таких позовних вимог застосовується загальний трирічний строк позовної давності. 07.02.2019 року позивач подав до суду уточнений позов, із якого позивачем були виключені раніше заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача недоотриманої і недонарахованої суми відшкодування шкоди. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, у звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Outcome: approved