Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 30.01.2015 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до якого відповідачка отримала позику у розмірі 6347 грн. на особисті потреби зі строком повернення до 01.04.2015 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 30.01.2015 року. Грошові кошти відповідачка отримала особисто в повному обсязі в момент підписання розписки. Станом на 23.07.2015 року позика позивачу не повернута. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд: 1.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 30.01.2015 року у розмірі 6347 гривень 00 копійок. 2.В разі задоволення позову застосовувати до відповідачки ст. 88 ЦПК України та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] дав пояснення, що повністю відповідають обставинам, викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задоволити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю. Невизнання позову обґрунтовувала тим, що працювала продавцем у позивача [PERSON] без укладення трудового договору. В січні 2015 року вона вирішила звільнитись з роботи. Коли відповідачка приїхала до позивача, щоб розрахуватись з роботи, останній повідомив їй, що в магазині, де торгувала відповідачка наявна недостача, яку вона має відшкодували. Відповідач забрав у неї поспорт та трудову книжку, які обіцяв повернути після того, як вона розрахується. 30 січня 2015 року вони з відповідачем зустрілись біля гуртожитків в смт. Згурівка, де під примусом позивача та його дружини відповідачка була змушена написати розписку. Остаточно недостачу позивач визначив сумою 6347 гривень. Ніяких грошей відповідачка від позивача не отримувала. Відповідачка зверталась до Згурівського РВ ГУМВС України з приводу відібрання у неї паспорта [PERSON] Оскільки відповіді з міліції не отримала, то нею була написана заява про втрату паспорта та в серпні 2015 року вона отримала новий паспорт. Вважає, що доказів, які знаходяться в матеріалах справи достатньо для прийняття рішення судом. Клопотання про дослідження інших доказів не заявляла. Дослідженими письмовими доказами встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 30.01.2015 року було укладено договір позики в письмовій формі, згідно якого відповідачка отримала позику грошовими коштами в сумі 6347 грн. зі строком повернення до 01.04.2015 року, що встановлено з копії розписки (а.с.7). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що 30.01.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Письмова форма договору позики сторонами дотримана. Факт підписання розписки власноруч відповідачкою не оспорюється. Вказаною розпискою посвідчується передання позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 6347,00 грн., доказів неодержання вказаних коштів відповідачкою не надано. Факт вчинення розписки відповідачкою під впливом насильства з боку позивача не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики та судовий збір.

Outcome: approved