Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку», Дніпродзержинської міської ради, Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію втрати частини заробітної плати, компенсації втрати частини плати за невикористану відпустку, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди. У своєму позові, з урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач зазначив, що 23 грудня 2011 року він на підставі розпорядження міського голови від 22.12.2011 року № 146-р»ос» був прийнятий на посаду директора комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» та було укладено контракт № 18-к/2011 від 22.12.2011 року. Відповідно до розпорядження міського голови Сафронова С.О. № 257-р»ос» від 07.10.2014 року він був звільнений за власним бажанням 08 жовтня 2014 року з посади директора з підстав передбачених контрактом та п.8ст.36 КЗпП України та контракт було розірвано. Станом на 11 грудня 2014 року розрахунок по заробітній платі та належним йому виплатам не було проведено. Станом на 01.10.2014 рік заборгованість по заробітній платі КП «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» склала 56 848,45 грн. Враховуючи, що на день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, тому просить суд стягнути солідарно з Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку», Дніпродзержинської міської ради, Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2014 року по 08.10.2014 рік у розмірі 57 950,14 грн.; компенсацію за невикористану відпустку з 23.12.2012 року по 05.10.2014 рік у розмірі 15 920,83 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 5 131,47 грн., компенсацію втрати частини плати за невикористану відпустку 302,50 грн., середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 09.10.2014 року по 11.12.2014 рік у розмірі 36 930,60 грн., а також просить стягнути солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилався на обставини викладені в позові та просив суд стягнути солідарно з Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку», Дніпродзержинської міської ради, Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2014 року по 08.10.2014 рік у розмірі 57 950,14 грн.; компенсацію за невикористану відпустку з 23.12.2012 року по 05.10.2014 рік у розмірі 15 920,83 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 5 131,47 грн., компенсацію втрати частини плати за невикористану відпустку 302,50 грн., середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 09.10.2014 року по 11.12.2014 рік у розмірі 36 930,60 грн., а також просить стягнути солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. Представник відповідачів Дніпродзержинської міської ради та Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради Ігнатенко О.Ю. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог позивача заперечував та просив суд відмовити в задоволені позову, посилався на обставини викладені в запереченнях. Зазначив суду, що розрахунок невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку позивачем здійснено самостійно на підставі розрахункових листів, виданих за підписом бухгалтера комунального підприємства. Тому вважає, що неможливо встановити факт не проведення розрахунку. Зазначив суду, що позивач на підставі запису у трудовій книжці перебував у трудових відносинах з підприємством, а не з Дніпродзержинською міською радою. Положення Контракту свідчить про те, що позивач отримував заробітну плату безпосередньо на підприємстві, яке очолював і не є посадовою особою органів місцевого самоврядування. Також вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник відповідача Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» Муха Р.А. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог позивача заперечував та просив суд відмовити в задоволені позову, посилався на обставини викладені в запереченнях. Суду зазначив, що заборгованість по заробітній платі визнають частково у розмірі 32 117,72 грн., тому як при нарахуванні заробітної плати за вказаний період позивачу виплачувалися надбавки та премії безпідставно, в порушення розпорядження Дніпродзержинської міської ради від 26.05.2014 року № 92-р. Згідно зазначеного розпорядження премії виплачуються при дотриманні основних умов преміювання. Основними умовами преміювання повинно бути недопущення заборгованості із виплати заробітної плати та забезпечення своєчасного внесення платежів до бюджету. Компенсацію за невикористану відпустку з 23.12.2012 року по 05.10.2014 рік в розмірі 15 920,83 грн. визнають частково в розмірі 11306,83 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати визнають в розмірі 3 235,47 грн. Компенсацію втрати частини плати за невикористану відпустку в розмірі 302,50 грн. не визнають в повному обсязі. Середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 09.10.2014 року по 11.12.2014 рік у розмірі 36 930,60 грн. визнають у розмірі 5 750 грн. При нарахуванні середнього заробітку було порушено Наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 29.01.2003 року № 23, а саме винагорода за звітний період виплачується не пізніше місячного терміну виконання показників і умов матеріального стимулювання та результатів роботи структурних підрозділів на балансовій комісії. В серпні 2014 року нараховані премії за вересень 2013 року, але підстав до виплати не має, премія за грудень 2013 року нараховувалася згідно до наказу № 9-ОД від 14 лютого 2014 року і повинна була нараховуватися за лютий 2014 рік. У вересні 2014 року для нарахуванням премії не було підстав. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомості на заробітну плату. Моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. не визнають, тому як відсутні докази в підтвердження спричинення моральної шкоди та вищезазначених витрат. Представник відповідача Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» Залізняк І.І. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог позивача заперечувала та просила суд відмовити в задоволені позову, посилалась на обставини викладені в запереченнях. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2011 року позивач [PERSON] на підставі Розпорядження міського голови від 22.12.2011 року № 146-р«ос» був прийнятий на посаду директора Комунального Підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» та було укладено контракт № 18-к/2011 від 22.12.2011 року, що також вбачається з трудової книжки. Відповідно до розпорядження міського голови Сафронова С.О. № 257-р«ос» від 07.10.2014 року він був звільнений за власним бажанням 08 жовтня 2014 року з посади директора Комунального Підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» з підстав передбачених контрактом та п.8 ст.36 КЗпП України та контракт було розірвано, що вбачається з наданих суду документів. Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що під час звільнення позивача [PERSON] з останнім не був проведений розрахунок, що не заперечується відповідачами. Суд не приймає до уваги надану позивачем довідку - розрахунок заборгованості в розмірі 56 848,45 грн., тому як вона здійснена та підписана особисто позивачем, який є зацікавленою особою. Відповідно до вимог статті 63 ГК України, якою встановлено, що в Україні можуть діяти підприємства відповідного типу, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. Саме на підприємстві такого виду і працював позивач. Ст. 78 ГК України визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Також судом застосовано до даних правовідносин приписи статей 26, 29, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, пунктом 32) частини 1 статті 26 цього Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб'єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, визначення повноважень цих органів (служб). Підпунктом 1) пункту а) статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі повноваження, як управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Згідно підпункту 1) пункту а) статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Відповідно до частин 1-3 статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом і частини 1 статті 176 цього Кодексу, зі змісту якої вбачається, що територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Засновником Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» є Дніпродзержинська міська рада, яка згідно діючого законодавства не відповідає по боргам створеного нею комунального підприємства, комунальне підприємство не відповідає по боргам засновника. В статті 77 ГК України, в частині 7 цієї статті, зазначено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов'язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями казенного підприємства». Судом встановлено і не заперечується позивачем, що Комунальне підприємство «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» створено на базі комунальної власності територіальної громади, підпорядковується органу місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 63 ГК України передбачено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні може діяти, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. Відповідно до ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить. Комунальне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов'язання власника та органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого воно входить. Проте, в Господарському Кодексі України та у Цивільному Кодексі України відсутні норми, які б передбачали субсидіарну відповідальність засновника за зобов'язаннями комунального підприємства. Зі змісту Статуту Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» вбачається, що засновником підприємства є Дніпродзержинська міська рада, підприємство є самостіною юридичною особою, має самостійни баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, штампи та печатку, право від свого імені укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем та відповідати у суді, арбітражному та третейському суді. Крім того, зі змісту Статуту видно, що прибуток за вирахування матеріальних та прирівняних до них витрат після виконання зобов'язань перед бюджетом, банками залишаться в розпорядженні підприємства і використовується ним самостійно. Таким чином, статутом підприємства встановлено, що саме підприємство, а не його засновник (міська рада) визначає розміри оплати праці своїх працівників, а відтак відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати покладається на керівника Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку». Таким чином, враховуючи викладене, відповідальним за нездійснення із позивачем повного розрахунку відповідає Комунальне підприємство «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку». Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітнику регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Відповідно до Розпорядження Дніпродзержинської міської ради від 26.05.2014 року № 92-р, а саме п.5.10 «на підставі затвердженого міським головою подання на преміювання та встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи видається наказ по підприємству про преміювання керівника та встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи». Судом встановлено, що накази про преміювання керівника та встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи по підприємству не видавалися, що вбачається з книги обліку наказів за 2014 рік. Згідно до листа Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради були видані накази про преміювання керівників комунальних підприємств № 3 від 14.01.2014 року, № 9-ОД від 14.02.2014 року, № 22-ОД від 31.03.2014 року, наказ № 27-ОД від 17.04.2014 року, але в період з травня по грудень 2014 року накази про преміювання керівників комунальних підприємств не виносилися. Згідно до п.5.6 Розпорядження Дніпродзержинської міської ради від 26.05.2014 року № 92-р «Премії виплачуються при дотриманні основних умов преміювання. Основними умовами преміювання повинно бути недопущення заборгованості із виплати заробітної плати та забезпечення своєчасного внесення платежів до бюджету. Таким чином, заборгованість по заробітній платі, з урахуванням наданого представником відповідача розрахунку, становить 32 117,72 грн. Як вбачається з наданого представником відповідача суду розрахунку компенсація за невикористану відпустку в кількості 63 днів за період з 23 грудня 2012 року по 05 жовтня 2014 рік складає 11 306,83 грн., а також компенсація втрати частини заробітної плати [PERSON] складає 3 235,47 грн. Розмір середнього заробітку судом вираховується за розрахунком, передбаченим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати». Так, заробітна плата за два повні місяці роботи становить: серпень 2014 рік (20 робочих днів) - 5 250 грн., вересень 2014 року (22 робочих днів) - 5 250 грн., що в загальній сумі становить - 10 500 грн., яку необхідно поділити на 42 робочих дні, що становить 250 грн. середньоденний заробіток. Таким чином, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 09 жовтня 2014 року по 11 грудня 2014 року становити - (63 днів затримки х 250 грн.) = 15 750 грн., який підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується заявленої вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то на думку суду, доказів того, що моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення його законних прав, позивачем представлено не було. Але, враховуючи те, що саме неповернення позивачу заборгованості по заробітній платі принесло позивачу моральне страждання, то суд вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається із матеріалів справи ухвала суду про допуск особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, до участі у справі відсутня. Представництво інтересів відповідача в суді здійснювалось на підставі довіреності, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача Комунального підприємства «Дніпродзержинський парк культури та відпочинку» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в загальній сумі 636 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial