Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

\~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про про захист гідності, честі та ділової репутації, мотивуючи його тим, що відповідач своїми образливим висловлюваннями, які полягали у вимогах покинути приміщення нарядної УПР-3 та виразів в грубій та неприпустимій формі «Пішов звідси», «Вийшов геть, я сказав», принизив його честь та гідність як громадянина, підірвав авторитет позивача перед трудовим колективом ВСП «ШУ Добропільське». У звязку з чим, просить зобовязати відповідача публічно вибачитися перед позивачем в присутності керівництва та робітників УПР-3 ПСП «ШУ Добропільське». Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що не вважає образою слова, які були сказані ним позивачеві. Крім того, зазначив, що лише попросив його вийти з приміщення, і не казав слів «Пошел вон отсюда». Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт наявності 10.04.2015р. між позивачем та відповідачем певної конфліктної ситуації, повязаної з вирішенням робочих питань, зокрема щодо не допуску в шахту [PERSON], під час якої відповідач, дійсно, на підвищених тонах просив позивача вийти з приміщення нарядної УПР-3. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Факт виникнення між [PERSON] та [PERSON] суперечок 10.04.2015р. в приміщенні нарядної УПР-3 та коридорі біля неї, підтверджений у судовому засіданні та сторонами не заперечувався. Зокрема, дійсно мало місце вимога відповідача до позивача вийти з вказаного приміщення, висловлена підвищеним тоном, приблизного змісту та сенсу: «Пішов звідси», «Вийшов геть, я сказав». При цьому, як зазначали свідки та самі сторони будь-яких образливих слів або дій, відповідач не вчиняв. Як вказує позивач, він є поважною особою на підприємстві, має стаж роботи на підприємстві понад 20 років, має неодноразові заохочення, а тому така поведінка відповідача підірвала його авторитет і ділову репутацію серед робітників, керівництва та адміністрації ВСП «ШУ Добропільське», а також принизив його честь та гідність як громадянина. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Зазначена конституційна норма узгоджується із\~ст.10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка, відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства. Статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з ч.1\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. До відомостей, що порочать особу й можуть бути спростовані в передбаченому законом порядку відноситься інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, яка на її думку порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 та 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладенням в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як зазначено у роз'ясненнях\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша\~статті 34 Конституції України\~кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у\~статтях 16,\~277 ЦК.\~ Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п.26-27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»). З огляду на наведене та приймаючи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed