Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом у якому просить встановити факт її спільного проживання із батьком [PERSON] , який помер [INFO] , у період з 01.01.2004 по [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 63,4 кв.м., загальною площею 101,6 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок разом з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований батьками [PERSON] .. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , а [INFO] померла мати його батька - [PERSON] .. За життя [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок заповіла синові [PERSON] .. Згідно довідки № 3146 від 02.12.209 [PERSON] на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] .. Тому її батько фактично прийняв спадщину після смерті його матері, так як вступив в управління і володіння спадковим майном, однак за життя свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримав. Її батько [PERSON] на день смерті проживав без реєстрації у [ADDRESS] . Вона також проживала разом з батьком. Однак звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька вона отримала відмову у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку подачі заяви про прийняття спадщини та відсутності правовстановлюючих документів на будинок. А тому для підтвердження прийняття нею спадщини у порядку ст. 1268 ЦК України необхідно встановити факт їх спільного проживання з батьком з 01.01.2004 по 14.05.2018, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат Олексишин І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив такі задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засіданні не з`явилась, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Однак подали до суду заяви згідно яких просили суд проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та просять такі задоволити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Судом встановлено, що у відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.1985 батьками позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/ Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.9/ У відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками батька позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] /а.с.14/, тобто, такі доводяться позивачу дідусем та бабусею. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя встановлено, що дошлюбне прізвище матері батька позивача [PERSON] - [PERSON] ./а.с.18/ Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 200/8 від 14.05.1965 [PERSON] була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво розміром 564 кв.м. по [ADDRESS] .). /а.с.20/ Згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Новальковською М.М. 25.01.1993, зареєстрованого у реєстрі за № 1-292, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого належний їй жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] ../а.с.19/ У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , а згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] а.с.16-17/ Також судом встановлено, що у відповідності до довідки КП «Управляюча компанія №4» від 02.12.2019 [PERSON] на день смерті, [INFO] проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом із сином (батьком позивачки) [PERSON] /а. с.26/ Тобто, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] однак своїх спадкових прав не оформив. [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, про що було складено відповідний актовий запис № 265, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області від 15.05.2018 /а.с.15/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина зокрема на житловий будинок по [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи 12.12.2019 позивач [PERSON] зверталась у Стрийську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , про що в Стрийській державній нотаріальній конторі було зареєстровано спадкову справу № 992/2019, копія якої була оглянута та досліджена судом у судовому засіданні./а.с.71-88/ Однак згідно відповіді від 20.12.2019 № 3477/02-14, нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. покликаючись на ст. 1272 ЦПК України відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала звернутись до суду для визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок роз`яснила необхідність звернення до суду з заявою про визнання права власності у порядку спадкування./а.с.17/ Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення:з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] , що стверджується довідкою КП «Управляюча компанія №4» від 02.12.2019 № 3147./а.с.27/ Однак з довідок №1229 від 23.12.2019 та 1560 від 05.12.2019, які видані Стрілківською сільською радою Стрийського району, вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] проживав без реєстрації у [ADDRESS] . В господарстві на момент його смерті були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Факт реєстрації позивача за вищевказаною адресою також стверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] ./а.с.24-25,6/ У висновку Верховного Суду, викладеного 10.01.2019 у постанові по справі № 484/747/17 року, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що сама по собі відсутність реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст.1268 ЦК України підтверджується іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Таким чином в судовому засіданні беззаперечно доведено той факт, що позивач [PERSON] на день смерті свого батька [PERSON] постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що об`єктивно підтверджується матеріалами цивільної справи, заяви про відмову від спадщини протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця - [PERSON] .. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є також його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , та син [PERSON] , однак такі від належним їх часток у спадковому майні відмовились, що стверджується наявними у матеріалах справи заявами, які посвідчені секретарем виконкому Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області Сорока Г.М.. та містяться у матеріалах спадкової справи № 992/2019. На підставі вище наведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, зокрема враховуючи той факт, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та якому дійсно належав житловий будинок по [ADDRESS] ,заяви про відмову від спадщини не писала, а навпаки звернулась з заявою про прийняття спадщини, а відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували, тому суд прийшов до переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved