Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить стягнути на її користь з відповідача: середній заробіток\~за затримку\~розрахунку при\~звільненні в сумі 42082,32 грн. (сорок дві тисячі вісімдесят дві гривні 32 коп.), з якого підлягають утриманню ПДФО та військовий збір; індекс інфляції в сумі 4559,27 грн., три відсотка річних в сумі 624,56 грн.; а також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. (а.с.35-36). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона працювала в Державному підприємстві «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі ДП «Чоразморшлях») з 27 травня 2014 року. 04 вересня 2017 року наказом №74/К вона була звільнена за власним бажанням, у звязку з порушенням строку виплати заробітної плати, ч.3 ст.38 КЗпП України. Оскільки звільнення відбулося з порушенням чинного законодавства, а саме без проведення повного розрахунку, без виплати заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, позивач звернулася до Приморського районного суду м.Одеси, який 13 вересня 2017 року видав судовий наказ та стягнув з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] заробітну плату в розмірі 35675,05 (тридцять пять тисяч шістсот сімдесят пять гривень 05 коп.). Повний розрахунок у звязку із звільненням позивача був зроблений тільки 04 квітня 2018 року, тобто через 7 місяців після звільнення. Позивач вважає, що ДП «Чоразморшлях» повинно сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 04 вересня 2017 року по 04 квітня 2018 року. У звязку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.66). Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи (а.с.63,64,67,68), про причини неявки суду не сповістив, надав відзив на позов в якому, з підстав відсутності вини ДП «Чоразморшлях» в затримці виплати заробітної плати, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.44-46). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивач\~[PERSON] працювала в ДП «Чоразморшлях». 04 вересня 2017 року наказом №74/К вона була звільнена за власним бажанням, у звязку з порушенням строку виплати заробітної плати, ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.9). Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, якщо працівник не працював у день звільнення, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення працівником вимоги про розрахунок. При виникненні спору в усякому випадку має бути виплачена неоспорювана частина зарплати. Звільнення позивача відбулося з порушенням чинного законодавства оскільки ДП «Чоразморшлях» не провів з позивачем повний розрахунок, а саме: не виплатив заробітну плату, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст.44 КЗпП України, а також не виплатив компенсацію за невикористану відпустку. 13 вересня 2017 року Приморський районний суд м.Одеси видав судовий наказ у справі №522/16804/17, яким стягнув з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] заробітну плату в розмірі 35675,05 гривень (а.с.10). 03 жовтня 2017 року другий Приморський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54821043 з примусового виконання судового наказу про стягнення з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] 35675,05 грн. (а.с.13). Повний розрахунок з позивачем було здійснено лише 04 квітня 2018 року шляхом зарахування на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів в сумі 35675,05 гривень, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17). Відповідно до ст.117 КЗпП України, за період затримки розрахунку при звільненні підприємство повинно виплатити звільненому працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ 08.02.1995р. №100, встановлено, що виплати середнього заробітку ст.117 КЗпП України проводиться з розрахунку середньоденної зарплати, помноженої на кількість робочих днів з дня вільнення по дату остаточного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був а роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, при визначенні середньоденної заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід збити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно довідки ДП «Чоразморшлях» №001/483 від 06.090.2017р. (а.с.11), загальна сума нарахувань за останні повністю відпрацьовані два місяці (липень 2017 року та серпень 2017 року) складає 9951,84 гривень. Липень 2017 р. 17 робочих днів - 4936,43 грн.; серпень 2017 р. - 18 робочих днів - 5015,41 грн. Тобто фактично відпрацьованих днів за липень-серпень 2017 року - 35 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 9951,84 грн./35 дн. = 284,34 гривень/день. Сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2017 року по 04 квітня 2018 року складає: 284,34 грн. х 148 робочих днів затримки = 42082,32 грн. (сорок дві тисячі вісімдесят дві гривні 32 коп.). Враховуючи, що відповідачем не було проведено повного розрахунку при звільненні позивача, то з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 42082,32 гривень. Відповідно до п.2 ст.625 ЦК України, що боржник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться помноженням суми боргу і сукупний рівень інфляції за період затримки розрахунку. Сукупний рівень інфляції враховується наступним чином: 213/30 х 1,8% х 35675,07 грн. = сума боргу з урахуванням інфляції становить 4559,27 грн. Розрахунок 3% річних відповідно до п.2 ст.625 Цивільного Кодексу України проводиться відповідно до формули: 3 х Д : 365 х С, де С - сума заборгованості. Д - сума днів затримки = сума санкції. Сума боргу складає: 3% х 213/365 х 35675,05 грн. = 624,56 грн. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом згідно ст.43 Конституції України. Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (ст.21 Закону «Про оплату праці»). Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку; своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (ст.97 Кодексу законів про працю України, ст.ст.15,24 Закону «Про оплату праці»). Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати, визначених ст.241-1 КЗпП. Згідно ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної коди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заробітну плату позивач не отримувала протягом 7 місяців, через що повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, що безумовно спричинило моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 2000,00 гривень. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає очевидним, що неправомірні дії відповідача безумовно призвели до моральних страждань позивача, тому вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved