Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - ТОВ «Краснолиманське») про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в обґрунтування якого вказав, що з 22.09.2014 по 06.11.2014 та з 13.03.2018 по 27.08.2019 він працював у відповідача гірничим робочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Також з 25.11.1991 по 12.01.1995 він перебував у трудових відносинах з шахтою «Центральна» ВО «Красноармійськвугілля», працюючи гірничим робочим підземним, та з 19.01.1995 по 01.09.2014 і з 01.12.2014 по 11.03.2018 - з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірничим робочим очисного забою 3-го і 5-го розряду з повним робочим днем в шахті. 27.08.2019 він був звільнений з ТОВ «Краснолиманське» у зв`язку з виявленою невідповідністю виконувати роботи за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) від 25.02.2020 Інститутом медицини праці ім.Ю.І.Кундієва НАМН України йому було вперше встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (І ст.), початкові явища зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] 13.03.2020 комісією було складено акт форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 14.05.2020 обласною профпатологічною МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванню та 65% втрати працездатності безстроково, в тому числі 35% внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 25% внаслідок хронічного бронхіту, 5% внаслідок приглухуватості, та рекомендовано медикаментозне і санаторно-курортне лікування, спостереження терапевта, невролога. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичних і душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливість продовження професійної роботи та вести активний спосіб життя, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, що впливає на звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Його переслідує тягнучий біль в поперековому відділ хребта, особливо на погоду, МСЕК рекомендовано йому носити корсет на поперековому відділі хребта, йому боляче сидіти, ходити, нахилятися, виконувати звичайні рухи, в нього наявна загальна слабкість і головокружіння. Втрата роботи та заробітної плати негативно позначилась на його соціальному статусі і матеріальний стан його родини, беручи до уваги те, що він має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO]. Оскільки підприємство не забезпечило йому безпечних та нешкідливих умов праці, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування заподіяної йому внаслідок професійного захворювання шкоди 80000 грн. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав відзив на позов, відповідно до якого вказав, що позивач влаштувався на підприємство відповідача, вже маючи стаж роботи в підземних умовах. Загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах складає 27 років 7 місяців 15 днів, з них на підприємстві відповідача - лише 1 рік 5 місяців 15 днів. За час роботи позивача на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків погіршення технологічних регламентів виробничого процесу, порушнь техніки безпеки, гігєни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підйомних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Цей випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п.101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, як останнє підприємство вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Тобто, протиправних дій щодо [PERSON] , які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Крім того, згідно з наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 10.09.2014 на підприємстві з 05.09.2014 та приблизно до 30.09.2014 було встановлено простой виробничих дільниць підприємства, який неодноразово продовжувався, таким чином у 2014 році позивач на підприємстві не спускався до шахти. Повторно на підприємство позивач працевлаштувався у березні 2018, вже маючи професійне захворювання, тому позивач навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я. [PERSON] не доведена неправомірність поведінки ТОВ «Краснолиманське», внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, наявність вини відповідача, а також не наведено розрахунку сум шкоди, яку він зазначає в позові. Також при укладанні трудового договору позивачу було роз`яснено умови його праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки, претензій за період його праці до підприємства від позивача не було. Також позивачем не надано жодних відомостей щодо встановлення йому інвалідності, таким чином позивач не позбавлений права та можливості забезпечувати свою родину. Тому, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що саме ТОВ «Краснолиманське» відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України має відповідати за завдану йому шкоду, оскільки саме на цьому підприємстві було складено акт за формою П-4, згідно з яким хронічне захворювання у нього виникло у зв`язку з його тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, в тому числі на ДП «ВК «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське». Ухвалою суду від 25.05.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO], з 25.11.1991 по 12.01.1995 перебував у трудових відносинах з шахтою «Центральна» ВО «Красноарміськвугілля», працюючи гірничим робітником підземним з повним робочим днем в шахті. З 19.01.1995 по 01.09.2014 та з 01.12.2014 по 11.03.2018 позивач знаходився у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірничим робітником підземним та гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем в шахті. З 22.09.2014 по 06.11.2014 та з 13.03.2018 по 27.08.2019 позивач працював гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем в шахті. [PERSON] був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я згідно за п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.8-11). З 06.02.2018 по 15.02.2018, з 13.09.2018 по 21.09.2018, з 16.07.2019 по 24.07.2019, 25.07.2019 по 05.08.2019 [PERSON] перебував на лікуванні у КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» з діагнозами: загострення хронічного вертеброгенного п/к радикуліту з вираженим больовим м`язово-тонічним та корінцевим синдромами, що підтверджуються епікризом № 1066-109, випискою з амбулаторної карти позивача, виписками із медичних карт стаціонарного хворого № 4984-608, 6408-744, в яких зафіксовані скарги позивача на біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, оніміння та слабкість в S ногу, утруднення при ходьбі, у зв`язку з чим позивачу рекомендовано нагляд у невролога та медокемнтозне і санаторно-курортне лікування (а.с.19-23). Згідно з медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» від 26.02.2020 № 530 у [PERSON] виявлені: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (І ст.), початкові явища зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Захворювання професійні, встановлені вперше. Підставою для встановлення професійної етіології захворювань послужили дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, інформація про умови праці, згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, шум), параметри яких перевищували допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут, стаж в шкідливих умовах праці - 28 років. Позивачу протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози (а.с.18). За результатами розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань, що вперше встановлені у позивача [PERSON] , а саме: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (І ст.), початкові явища зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , 13.03.2020 на підприємстві відповідача складено акт за формою П-4, затверджений першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області. У п.18 цього акту зазначено, що причиною професійних захворювань позивача є робота в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, нахилів корпусу вище допустимих параметрів, виробничого шуму та пилу, концентрація яких перевищувала ГДК та ГДР (а.с.12-15). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 14.05.2020 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 14.05.2020 позивачу у зв`язку з професійним захворюванням вперше встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності: 35 % внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 25 % внаслідок хронічного бронхіту, 5% внаслідок приглухуватості, та третя група інвалідності безстроково, з рекомендаціями санаторно-курортного та медикаментозного лікування, носіння корсету на поперековому відділі хребта, спостереження у терапевта, невролога (а.с.16,17). Згідно зі свідоцтвом про народження позивач має доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 14.05.2020, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача, які стали причиною професійного захворювання позивача, встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] . Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновок МСЭК від 14.05.2020 підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Тому суд не приймає доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Як зазначено вище, [PERSON] неодноразово звертався за допомогою до медичних установ через захворювання, які визначено професійними. В історіях його хвороб зафіксовано скарги на біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією у ногу, оніміння та слабкість у нозі, утруднення при ходьбі. Отримані позивачем захворювання вимагають від нього продовження лікування, спостереження у лікарів, обмежили виконувати фізичну роботу, тобто через больові відчуття та незручності погіршили якість його життєдіяльності. Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем надано достатньо доказів, за якими можна судити про наявність фізичних або психічних страждань. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Також є неприйнятною позиція відповідача щодо відсутності причинного зв`язку з діями підприємства та наслідками ушкодження здоров`я позивача, який на момент розслідування причини виникнення професійного захворювання працював на шахті відповідача. Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено, що вказане захворювання виникло у [PERSON] у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах у тому числі на ТОВ «Краснолиманське», де позивач підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні - пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза. А роз`яснення умов праці і можливості їх впливу на здоров`я не виключає відповідальності підприємства у разі настання негативних наслідків. Між тим, при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо часткового періоду роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, оскільки підприємство відповідає тільки за той період роботи, в який позивач у нього працював. Враховуючи час роботи позивача на підприємстві відповідача при тривалій праці у шкідливих умовах, які призвели до захворювання, на інших гірничих підприємствах, характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров`я, розмір і безстроковий характер стійкої втрати професійної працездатності, що призвела до встановлення інвалідності позивачу, істотність вимушеності змін у життєвих стосунках потерпілого, який у віці 49 років втратив 65% своєї працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, те, що отримане ним ушкодження здоров`я заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, потребує продовжувати лікування, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 25000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 263 грн 00 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial