Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою м. Харків вул. Шосткінська б. 24-А, посилаючись на те, що відповідач не проживає більше року в казаному житловому приміщенні. До судового засідання позивач не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив винести по справі заочне рішення та розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Слобідський край» причину своєї неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.06.2016року, копія якого міститься в матеріалах справи, позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою м. Харків вул. Шосткінська 24-А. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою. Однак відповідач [PERSON] не мешкає в зазначеному будинку більше року, що підтверджується свідченнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що відповідач більше року виїхав до [PERSON] Федерації на постійне місце проживання, даний факт також підтверджується копією паспорт громадянина [PERSON] Федерації [PERSON] Перешкоди для не проживання відповідача з боку позивача відсутні. Конституцією України ( ст..41) та ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб ( статті 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Відповідно до ст. 405 ЦКУ член сімї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житло, або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь- яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, через що суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved