Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] у добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини та на утримання [PERSON] не надає. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, також просить суд стягнути з [PERSON] кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення донькою - [PERSON], [INFO], трьох років. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на фіксації судового процесу не наполягає. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Надав письмове заперечення відповідно до якого зазначив, що свої батьківські обов'язки виконує добровільно, щомісячно перераховує певну суму на соціальну картку дитини. Щодо стягнення коштів на утримання дружини заперечує в повному обсязі, оскільки, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 83 СК України, вважає, що його колишню дружину позбавлено право на утримання через нетривалий час перебування у шлюбних відносинах. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Комунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №1217). Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки, наданої з ТОВ «РКЦ - Буд» [PERSON] працює у вказаному товаристві на посаді керівника невідокремленого структурного підрозділу у м. Запоріжжі з 14.09.2012 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.11.2014 року по 30.04.2015 рік складає 8971,91 гривень. Інші нарахування або сплачені аліменти відсутні, що підтверджується вказаною довідкою ТОВ «РКЦ - буд» № 112 від 22.05.2015 року. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працевлаштований, інших осіб на утриманні не має, тяжкими захворюваннями не страждає, крім того, відповідач сумлінно ставиться до свого батьківського обов'язку, допомагаючи позивачу у добровільному порядку утримувати доньку, що підтверджується наданими суду квитанціями, тому суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі по ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, саме такий розмір відповідач в змозі виплачувати. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 24.02.2015 року. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу. Твердження відповідача щодо того, що позивача має бути позбавлено права на утримання з тих підстав, що подружжя перебувало у шлюбних відносинах нетривалий час не приймає до уваги, оскільки поняття «нетривалий час» є оціночним, а питання про «нетривалість перебування у шлюбних відносинах» має вирішуватись судом у кожному випадку окремо. У цьому конкретному випадку сторони перебували у шлюбі з березня 2013 року по січень 2015 року, тобто 1 рік 10 місяців. Вказаний період час суд вважає тривалим, а тому позивач має право на утримання від відповідача. Щодо розміру аліментів на утримання [PERSON] визначеного позивачем, суд вважає його завищеним, а тому дійшов висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/6 від частки усього заробітку (доходу). Окрім того, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: partial