Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що 17.11.2014 року він був звільнений з ДП «Укршахтгідрозахист» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. У день звільнення він пред'явив відповідачу вимогу про виплату заробітної плати, а також компенсацію за невикористану відпустку. Відповідач надав довідку, що усього сума заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2014 р. по 17.11.2014 р., а також сума компенсації за невикористану відпустку становить 28986,42 грн. Незважаючи на свій обов'язок, передбачений ст.ст.83, 94-115 КЗпП України, законами України «Про оплату праці», «Про відпустку», ані заробітна плата, ані компенсація за невикористану відпустку до цього часу не виплачені. Відповідач грубо порушив вимоги законодавства про оплату праці у зв'язку із не здійсненням виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у день звільнення. Вказані обставини призвели до того, що як позивачем так й родиною позивача були втрачені нормальні життєві зв'язки, фактично були залишені без засобів до існування, без можливості купувати їжу та ліки, повинні пристосовуватися до життя без оплати праці, повинні змінити привиклий для них стан життя, втратили нормальні життєві зв'язки, що завдало значних моральних страждань, які позивач оцінює у 3000 грн. У зв'язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 28986,42 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Позивач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 16.01.2004 року по 17.11.2014 року та був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 2). Згідно довідки відповідача, заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає: за серпень 2014 р. - 742,64 грн., за вересень 2014 р. - 32,74 грн., за жовтень 2014 р. - 5646,61 грн., за листопад 2014 р. - 22564,43 грн., усього 28986,42 грн. (а.с. 6). Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст. 115 ч.1 КЗпП України, ст. 24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою всіх сум. Оскільки позивачу при звільненні не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 28986,42 грн., то ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки, як встановлено судом, відповідачем були порушені законні права позивача на своєчасну виплату заробітної плати та її невиплата призвела до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, то суд вважає, що позивач має право на отримання моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищенаведене, зокрема й ступінь вини відповідача й те, що на час невиплати заробітної плати, підприємство знаходилося на території зони анти-терористичної операції, яка не контролюється українською владою, суд вважає, що розмір моральної шкоди складає 500 грн. Крім цього з відповідача на користь держави, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у сумі 284,2 грн. пропорційно задоволених вимог майнового та немайнового характеру. На підставі ст.ст.115-116, 2371 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial