Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Автокредит Плюс», ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.04.2017 року між позивачем та відповідачами було укладено заяву про приєднання до публічного договору фінансового лізингу №АВ00А!00000085, за умовами якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування автомобіль «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, № шассі WVWZZZ3BZ5P053927, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 225\~100,00 грн., а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору. Того ж дня позивач оплатив 84\~040,00 грн. вартості автомобіля та зобовязався періодично сплачувати за користування автомобілем 4\~510,00 грн., щомісячно, протягом 5 років, а взамін отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат. Позивач вважає, що спірний договір не відповідає діючому законодавству та порушує права позивача лізингоотримувача як споживача, підписаний під впливом обману, приховуванням істотних умов договору, є несправедливим, а також при укладенні останнього сторонами не додержано вимог про нотаріальне посвідчення останнього. Натомість, на вимогу позивача про повернення сплачених грошових коштів позивач не отримав будь-якої відповіді від відповідача, у звязку з чим просив визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» на користь позивача 147\~898,81 грн., з них: 119\~398,81 грн. кошти сплачені за договором фінансового лізингу від 10.04.2017 року; та 16\~500,00 грн. витрати на проведення ремонту предмету лізингу (а.с.1-8, 37-38). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.49-55) та відзиві на уточнену позовну заяву (а.с.89-91). Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.102). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.04.2017 року позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору №АВ00А!00000085 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua. Відповідно до ч.1\~ст.806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Вказана заява містить тільки статтю 14 «Особливі умови» та статтю 15 «Юридичні адреси та підписи сторін». Особливі умови заяви узгоджують: предмет лізингу згідно специфікації, викладеної у додатку №1; строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графік лізингових платежів); щомісячні платежі та порядок їх сплати: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі; період сплати з 21 по 25 число кожного місяця; транзитний рахунок №29095010262383 у ПАТ «Акцент-Банк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс»; інші платежі: щорічний платіж по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов'язаних зі страхуванням за цим договором згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), винагорода за проведення додаткового моніторингу в строки та розмірі, зазначеними в статті 13.8 договору; винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в статті 6.2.21 договору на день внесення платежу; платежі по відшкодуванню лізингодавцю витрат, передбачених статтею 6.2.4 договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому лізингодавець здійснив витрати; після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізиногодержувач вносить аванс у розмірі 84\~040,00 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п.14.1.5 договору; страхування предмета лізингу: умови страхування зазначені в ст.5 цього договору; договорами страхування за цим договором згідно п.п.14.2.1 є: договір страхування цивільної відповідальності та договір страхування предмета лізингу; щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 4\~510,00 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов'язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць; дата підписання заяви 10.04.2017 року; ця заява складена на українській мові, в 2-х примірниках для кожної зі сторін; додатки до цього договору є невід'ємною частиною цього договору: додаток 1 (специфікація) і додаток 2 (графік сплати лізингових платежів) (а.с.10). Також, судом встановлено і сторонами не оспорювалось отримання позивачем предмета лізингу, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, № шассі WVWZZZ3BZ5P053927, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 225\~100,00 грн.,згідно специфікації та акту приймання-передачі (додаток №1 до договору фінансового лізингу №АВ00А!00000085) від 13.04.2017 року (а.с.10 зворот). Тоді, як 13.04.2017 року позивач сплатив на транзитний рахунок відповідача, відкритий у ПАТ «Акцент-Банк» аванс в розмірі 84\~040,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.04.2017 року (а.с.18 зворот), хоча згідно виписки по рахунку (додаток №2) передбачено внесення авансового внеску у розмірі 81\~420,56 грн. (а.с.2). Відповідно до ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5, 6\~ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Законом України «Про фінансовий лізинг»\~врегульовано, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ч.1 ст.2). Договір фінансового лізингу має укладатись у письмовій формі з узгодженням усіх його істотних умов (ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено судом, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався та не був нотаріально посвідчений, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір, а тому він є недійсним, внаслідок чого кожна із сторін за таким договором зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі №2766цс15. А тому, важаючи на не дотримання сторонами форми укладеного правочину, що призвело до визнання останнього недійсним, суд не вбачає підстав для встановлення чи містить останній несправедливі умови в контексті статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач, згідно вказаного графіку щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу згідно графіку сплати лізингових платежів, до складу якого входило: відшкодування частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу, відшкодування частини вартості предмета лізингу. Так, 13.04.2017 року позивачем здійснено оплату оцінки авто в розмірі 3\~000 грн., 24.05.2017 року сплачено в рахунок лізингових платежів 4\~510,00 грн., 23.06.2017 року 5\~118,81 грн., 25.07.2017 року 4\~510,00 грн., 25.08.2017 року 4\~510,00 грн., 25.09.2017 року 4\~510,00 грн., 25.10.2017 року 4\~600,00 грн., 25.11.2017 року 4\~600,00 грн., а всього 119\~398,81 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.18 зворот, 19-21). В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що з отриманих від позивача щомісячних платежів, загальна сума яких становить 119\~398,81 грн., розподіл вказаних коштів здійснювався відповідно до договору (додатку №20, куди входять відсотки за користування предметом лізингу (графа 3). А тому, беручи до уваги вказаний період сплати позивачем коштів, з графи 3 додатку №2 до договору фінансового лізингу вбачається, що сума відсотків за користування предметом лізингу становила: в травні 2017 року 3\~539,88 грн., в червні 2017 року 2\~864,81 грн., в липні 2017 року 2\~750,80 грн., в серпні 2017 року 2\~821,69 грн., в вересні 2017 року 2\~798,64 грн., в жовтні 2017 року 2\~682,78 грн., в листопаді 2017 року 2\~749,76 грн., а всього 20\~208,36 грн. Таким чином, на думку суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені грошові кошти за договором фінансового лізингу №АВ00А!00000085 від 10.04.2017 року за мінусом відсотків за користування лізингом, що становить 99\~190,45 грн. (119\~398,81 грн. 20\~208,36 грн. = 99\~190,45 грн.). Що ж стосується думок та тверджень представника відповідача, як на підставу про відмову в задоволенні позову, що при визначенні грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, слід врахувати розрахунок собівартості послуг за користування автомобілем (а.с.96), то суд останні не приймає до уваги, оскільки, у останньому, поряд з оплатою за користування предметом лізингу зазначаються також збитки від амортизації авто та не отриманий прибуток, який відноситься до упущеної вигоди, відшкодування яких не є предметом даного спору. Що ж стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення ремонту предмету лізингу автомобіль «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, № шассі WVWZZZ3BZ5P053927, реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 16\~500 грн., згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000097 та квитанцій до прибуткового касового ордера №44 від 16.10.2017 року, №45 від 17.10.2017 року (а.с.40, 40 зврот), то суд вважає, що останні задоволенню не підлягають з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк (ч.2 ст.776 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст.776 ЦК України якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000097 вбачається, що ФОП [PERSON] було проведено такі роботи з ремонту автомобіля «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, № шассі WVWZZZ3BZ5P053927, реєстраційний номер [NUMBER]: заміна ричага переднього; ричав передній правий; заміна шруса переднього переднього; шрус передній правий; заміна масла; масло; заміна перв валу, шестерні 3, 5 перед, ремонт КПП; первісний вал, шестерні 3, 5 передач (а.с.40). Разом з тим, з наданих суду доказів не можливо встановити, чи відносяться вказані роботи до поточного чи капітального ремонту автомобіля, в той час як суд не володіє спеціальними технічними знаннями для встановлення даних обставин. Більше того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що автомобіль потребував ремонту та заміни вказаних автозапчастин, що позивач звертався до відповідача з приводу факту поломки автомобіля, що йому було відмовлено відповідачем в проведенні вказаних ремонтних робіт тощо. А відтак, суд вважає, що проведені позивачем ремонтні роботи автомобіля «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, № шассі WVWZZZ3BZ5P053927, реєстраційний номер [NUMBER], слід віднести до поточного ремонту автомобіля, які в силу ч.1 ст.776 ЦК України провадяться наймачем за його рахунок, а відтак не підлягають стягненню з відповідача. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати у цивільній справі складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідачів на його користь 12\~000 грн. у рахунок понесених витрат на оплату на професійну правничу допомогу, яку йому надав адвокат [PERSON], згідно акту наданих послуг від 09.02.2018 року (а.с.39) та квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 09.02.2018 року (а.с.39 зворот). А тому, в силу п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 8\~047,97 грн. Оскільки, в силу ч.3 ст.22 Закону України «Про судовий збір» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, повязаними з порушеннями їх прав, з відповідача підлягає стягненню з урахуванням часткового задоволення позовних вимог 1\~631,90 грн. судового збору в дохід держави, що відповідає положенням частини 6 статті 141 ЦПК України. Суд звертає увагу, що судові витрати підлягають стягненню саме з відповідача ТОВ «Автокредит Плюс», оскільки саме до зазначеного відповідача предявлялись позовні вимоги позивачем, в той час як до відповідача ПАТ «Акцент-Банк» будь-які позовні вимоги відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial