Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Серпневської сільської ради Тарутинського району Одеської області, з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період до 1998 року працював в КСП «Тарутинський». Після оформлення державного акту на право колективної власності КСП «Тарутинський» його протиправно не було включено до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), хоча на момент оформлення зазначеного державного акту він був членом цього підприємства і там працював. Таким чином, на думку позивача, він має право на отримання земельної частки (паю), як і інші колишні працівники КСП «Тарутинський». Ухвалою суду від 21.08.2018 року провадження у справі відкрито. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надано письмову заяву про визнання позовних вимог та прохання розглядати справу за відсутності відповідача (а.с. 20). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що позивач народився 28.08.1974 року в смт Серпневе Тарутинського району Одеської області, що підтверджується копією паспорта (а.с. 7). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. На виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 року № 720/95 КСП «Тарутинський» 14.03.1996 року було проведені загальні збори працівників. Згідно з протоколом № 14 від 14.03.1996 року КСП «Тарутинський» було прийнято рішення про те, що всім працівникам підприємства і всім пенсіонерам, які раніше працювали на підприємстві встановити пай на землю в розмірі 6,59 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 20.12.1997 року № 34 КСП «Тарутинський» було передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 4378,3 га землі в межах згідно з планом, що посвідчувалось Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД -23 № 27 виданого13 квітня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю серії ОД -23 № 27 з невідємним додатком № 1 до якого є список громадян членів СПК «Тарутинський», які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 28-43). Як вбачається зі списку громадян членів КСП «Тарутинський» позивач не був включений до цього списку. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, перший запис про роботу датований 29.12.2000 року в СВК «Серпневе» на посаді нормировника. Як вказав позивач, трудову книжку за період роботи в КСП «Тарутинський» він втратив (а.с. 8). Судом витребувано відомості з архівного відділу Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, трудового архіву виконавчого апарату Тарутинської районної ради Одеської області, Арцизького обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, згідно яких даних на позивача за період з 01.01.1996 року по 01.01.1998 року немає (а.с. 26, 27, 45, 46). Допитані в судовому засіданні і попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання свідки [PERSON] та [PERSON], які до 2002 та 2004 року відповідно працювали в СПК «Тарутинський», підтвердили, що в період 1996-1998 років позивач працював в СПК «Тарутинський» на посаді бригадира (а.с. 48-50). Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості). Частиною 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Пунктом «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Частиною 3 ст. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, кожному членові підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку (пай). Отже, будучи членом КСП «Тарутинський» на момент розпаювання колективних земель позивач набув право на земельну частку (пай) КСП «Тарутинський», розташований на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Таким чином, позов, на переконання суду, підлягає задоволенню, виходячи з того, що хоча з часу виникнення спірних правовідносин минув тривалий час, однак на момент отримання зазначеним сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю позивач була його членом, а згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої в рішенні від 27 серпня 2014 року по справі №6-12823св14, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільгосппідприємством державного акта про право колективної власності на землю, яке є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про право позивача підлягає захисту шляхом відновлення порушеного його права на отримання земельної частки (паю), яка перебувала у колективній власності СВК «Тарутинський» розміром 6,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї часки в натурі (на місцевості), відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 року № 720/95. На підставі викладеного,

Outcome: approved