Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи, що 13.09.2008 року між ними було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі РАГСу Трускавецького міського управління юстиції Львівської області. У них народилася донька Софія, [INFO] Сімя між ними фактично розпалася, певний час вони проживають окремо, вони стали чужими людьми, миритися не бажають. Причиною розпаду сімї стало те, що відповідач останні два роки сімейного життя погано до нього ставиться, пізно повертається додому, також у нього виникла підозра про зраду. Своєї поведінки відповідач пояснювати не бажає. Спору про майно у них немає. Неповнолітня дитина надалі буде проживати з відповідачем. Сторони в судове засідання не прибули, подали в суд заяви, у яких просять розглянути справу без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 13.09.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 217, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №102387, виданим 13.09.2008 року. Подружжя має доньку Софію, [INFO] Суд встановив, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу, спільне проживання не можливі. Перебування сторін у шлюбі є формальним, їхня сімя розпалася остаточно, примирення не можливе. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їхньої дитини. Спору щодо поділу майна та місця проживання дитини у сторін немає. Судом враховується, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливе, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їхньої дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову про розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог і приходить до висновку про задоволення позову. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 640 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Outcome: approved