Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, в якому він зазначив, що він з 26.08.1988 року по 09.12.2005 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в якості сортувальника полуфабрикатів та виробів та машиністом електролафету дільниці випалу та звільнений з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоровя, в звязку із отриманням інвалідності. Вказав на те, що 08.08.2005 року на робочому місці він отримав черепно-мозкову травму. Внаслідок травми, відповідно до висновку Донецького обласного клініко-територіального медичного обєднання від 10.11.2005р., йому було встановлено діагноз: правостороння глухота нейросенсорного типу травматичного ґенезу, лівостороння сенсоневральна туговухість першого ступеню. За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем (відповідачем) були складені відповідні акти форми Н-1 від 11.08.2005 року та акт розслідування нещасного випадку відповідно до якого було встановлено факт нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним. За висновком МСЕК від 15.01.2007 р. йому було встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, в подальшому, за висновком МСЕК від 04.03.2013 р., йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групи інвалідності безстроково, причиною інвалідності зазначене трудове каліцтво. Вказав на те, що у звязку із захворюванням, яке він отримав внаслідок нещасного випадку на виробництві, що потягло інвалідність, призвело до порушення нормальної життєдіяльності, через поганий стан здоровя він змушений був звільнитися з роботи, крім того він постійно відчуває біль, тому змушений постійно проходити курси лікування, на що витрачає немалі кошти. Крім того, особливості захворювання позбавили його нормального спілкування з оточуючими людьми, так як він дуже погано чує. Він морально страждає так як не має можливості вести повноцінне сімейне життя, порушені відносини з оточуючими людьми, близькими та друзями, порушені його плани на подальше життя, через що у нього зявилось почуття тривоги перед майбутнім. Тому вважає, що факт спричинення відповідачем йому моральної шкоди є наявний. Просить суд стягнути з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на його користь у відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з трудовим каліцтвом, у сумі 100000 грн. Просив справу розглянути у його відсутність у звязку із поганим самопочуттям. Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, які не заперечують проти розгляду справи у відсутність позивача [PERSON], вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Стверджує, що позивач повинен докладати немалих зусиль для забезпечення належного рівня здоровя для гідного проживання, витрачає значні для нього кошти на постійне та тривале лікування, зважаючи, зокрема, на теперішнє ціноутворення. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» у судовому засіданні заперечувавала проти позову та просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Підтвердила те, що позивач дійсно тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, і 08.08.2005 року з позивачем стався нещасний випадок. Позивач, коли переміщався через ділянку по ремонту вагонів, оступився, та під час падіння вдарився об слюсарний станок і отримав травму голови. Вказала на те, що нещасний випадок, який стався з позивачем, стався з причин необережності позивача та порушення ним правил безпекою. На підприємстві було складено акт про нещасний випадок на виробництві. В подальшому, згідно протоколу засідання комісії з питань охорони праці на комбінаті, було встановлено 20% провини машиніста електролафета цеху №4 [PERSON] в нещасному випадку, який мав місце 8 серпня 2005 року, так як він порушив п.3.22.4. «Інструкції по охороні праці для машиніста електролафета». Просить суд врахувати зазначене. Також вважає, що відшкодування шкоди позивачу повинно здійснюватись Фондом соціального страхування. Крім того вказує на те, що позивачем в судовому засіданні не доведено те, що внаслідок трудового каліцтва підприємством йому було завдано моральну шкоду. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне. Судом встановлено те, що [PERSON] з 26.08.1988 року до 09.12.2005 року включно перебував у трудових відносинах з відповідачем, спочатку працював сортувальника полуфабрикатів та виробів та машиністом електролафету, про що свідчить відповідні записи у трудовій книжці позивача. 09.12.2005 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоровя, в звязку із отриманням інвалідності. Згідно акту розслідування нещасного випадку на виробництві, складеного 11 серпня 2005 року ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», 08.08.2005 року о 21 годині 30 хвилин з машиністом електролафету [PERSON] стався нещасний випадок при наступних обставинах: під час слідування через дільницю з ремонту вагонів в районі другої поперечної колії [PERSON] оступився та падаючи вдарився об слюсарний станок, внаслідок чого отримав травму голови. Підприємством було складено акт форми Н-1 №9 від 11.08.2005 року, нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в якому визначено те, що причинами даного нещасного випадку є технічні, організаційні та порушення [PERSON] вимог Інструкції з охорони праці машиніста електролафету, що виразилось в необережності при переміщенні по території цеху. Відповідно до протоколу засіданням комісії по питанням охорони праці ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 16.12.2005 р. було встановлено 20% провини машиніста електролафера цеха №4 [PERSON] в нещасному випадку, який з ним стався 08.08.2005 року, так як він порушив вимоги п.3.22.4 «Інструкції по охороні праці для машиніста електролафета». Внаслідок травми, відповідно до висновку Донецького обласного клініко-територіального медичного обєднання від 10.11.2005р., [PERSON] було встановлено діагноз: правостороння глухота нейросенсорного типу травматичного ґенезу, лівостороння сенсоневральна туговухість першого ступеню. Висновком МСЕК від 15.01.2007р. [PERSON] було встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності у звязку із наслідками черепно-мозкової травми на виробництві, що мала місце 08.08.2005 року у вигляді двосторонньої рефлекторної пірамідної недостатності, лівостороння глухота нейросенсорного типа, травматичного гінезу. а з 04.03.2013р. безстроково встановлено 3 групу інвалідності та 50% стійкої втрати професійної працездатності; причиною інвалідності зазначено трудове каліцтво. Позивач [PERSON] з 2006 року перебуває на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області та отримує страхові виплати в звязку із нещасним випадком на виробництві. Постановою відділення фонду №82 від 28.01.2006 року позивачу було призначено одноразову допомогу в разі стійкої професійної працездатності та щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Слід зазначити, що у відповідності до вимог 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » у редакції, в редакції на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, обовязок по сплаті страхової виплати за моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання покладався на Фонд, в той же час Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», з 01 січня 2007 року було зупинена дія норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, а в подальшому, Законом України №717-У від 23.02.2007 року, частину третю статті 34 було виключено з закону. З 01.01.2015 року набрав чинності Закону України «Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким було внесено зміни до вказаного закону Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а саме вказаний закон було викладено в новій редакції з назвою «Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Згідно із ч.8 ст.36 вказаного Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу Законів про працю України. З огляду на зазначену вище норму Закону, законодавець визначився у питанні щодо виду страхових виплат та зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку, проте це не позбавляє вказаних осіб права на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до \~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~ роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно до вимог ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, моральну шкоду, спричинену позивачу, повинен відшкодувати роботодавець, відповідач по справі, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчить акт розслідування нещасного випадку на виробництві, висновок МСЕК та інші документи, які є в справі. На підставі п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. п.9- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], внаслідок отриманої виробничої травми, став інвалідом, в звязку із чим підприємство, відповідач по справі, розірвав з ним трудовий договір на підставі ст. 40 ч.2 КЗпП України в звязку із станом здоровя, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Стан здоровя його не поліпшився і на теперішній час він є інвалідом внаслідок трудового каліцтва, яке отримав на підприємстві відповідача, наявні у нього захворювання: правостороння глухота нейросенсорного типу травматичного ґенезу, лівостороння сенсоневральна туговухість першого ступеню, позбавляють його можливості працювати. Він постійно відчуває біль, змушений витрачати немалі кошти на лікування. Данні обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, що призвело до моральних страждань. Доводи відповідача про те, що нещасний випадок з позивачем стався виключно внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, судом не приймаються, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~(у тому числі на час встановлення виробничої травми позивачу) передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Крім того, відповідно до протоколу засіданням комісії по питанням охорони праці ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 16.12.2005 р., було встановлено 20% провини машиніста електролафера цеха №4 [PERSON] в нещасному випадку, який з ним стався 08.08.2005 року. При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданий відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючи розмір відшкодування, суд керує принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості та враховує також, що на даний час [PERSON] має 3 групу інвалідності безстроково. Суд враховує тяжкість наявного у позивача трудового каліцтва та відповідні ускладнення здоровя позивача, які наступили внаслідок отримання каліцтва; ступінь втрати професійної працездатності, отримання третьої групи інвалідності безстроково, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, який в періоді середньої дорослості змушений постійно слідкувати і реагувати на найменші зміни в стані свого здоровя, саму характеристику хвороби, що значно впливає на якість соціальних звязків, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд зазначає на те, що відповідачем-роботодавцем не було здійснено контроль за додержанням працівником вимог з охорони праці, що потягло настання нещасного випадку, в той час як роботодавець, у відповідності до чинного законодавства, здійснює контроль за додержанням працівником виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці та несе безпосередню відповідальність за порушення робітником зазначених вимог. Тому, на підставі наявних доказів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в розмірі 25000 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди у сумі 25000 грн., що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоровя внаслідок трудового каліцтва, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнявся від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial