Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 29.06.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій зазначає, що з відповідачем 12.08.2006 року було укладено шлюб (а.с.4), від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5) та сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6), батьками дітей є та записаний відповідач. На підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 30.08.2016 року, шлюб з відповідачем розірвано. Діти проживають з позивачем та перебувають на повному її утриманні. Відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу у вихованні дітей. Відповідач надає грошові кошти в розмірі 500,00 грн., однак вона не впевнена в періодичності цих платежів. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини від усіх видів прибутків відповідача. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заперечень на позовну заяву, або заяв про зміну місця проживання - до суду не надав. Враховуючи, що від відповідача до суду не надійшло заяв або клопотань про перенесення розгляду справи, заяв про зміну місця проживання, відповідно до вимог ст.224\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків: Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.8 ст.7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~\~ст.182 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач та позивач є батьками неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.5, 6). Згідно довідок, наданих позивачем, діти відвідують учбові заклади: син [PERSON] ЕНВК № 1 (а.с.9) донька [PERSON] ДНЗ № 10 (а.с.8), що також підтверджує факт проживання дітей разом із позивачем в місті Енергодарі, доказів протилежного суду відповідачем не надано. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про те, що відповідач неспроможний надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, або наявність у нього зобовязань за виконавчими листами відносно третіх осіб. Однак, згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу)\~\~матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач у змісті позовної заяви зазначає на те, що донька [PERSON], має хворобу стегнових суглобів, через що потребує постійного догляду, лікування та спеціального взуття, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження зазначеної обставини. Крім того, витрати повязані з особливими обставинами виховання дитини, а в даному випадку наявність у дитини хвороби на яку посилається позивач відноситься до додаткових витрат (ст.185 СК України) і не є предметом розгляду даної справи, оскільки у вимогах позивачем не заявлялось. А отже, при вирішенні питання та визначення розміру аліментів, суд також враховує і зазначену обставину. Позивач просить про стягнення з відповідача 1/2 частини його доходів, однак позивачем не надано доказів того, що саме такий розмір є необхідним (чеки, розрахунки витрат, тощо), крім того, позивачем зазначено про розмір свого доходу у позовній заяві, однак доказів зазначеного розміру до матеріалів справи позивачем не надано. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, станом на час розгляду справи, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», встановлено, що у 2017 році: прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі: з 1 травня 1426 гривень, з 1 грудня 1492 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Отже, суд враховує, що позивачем зазначено про надання відповідачем допомоги на дітей в розмірі 500,00 грн. на місяць, а отже наявність добровільності надання позивачу допомоги на утримання дітей, однак, також враховує, що зазначена сума є меншою за визначений ч.2 ст.182 СК України 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого на одну певного віку на кожну дитину, тобто 930 грн. на місяць - на дитину старше 6 років та 746 грн. на дитину до 6 років., що підтверджує посилання позивача на необхідність матеріальної допомоги на дітей зі сторони відповідача у більшому розмірі, ніж він надає. Крім того, при визначенні розміру аліментів, суд враховує рівність прав та обовязків батьків щодо дітей (ст.141 СК України) та фактичне приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дітей через проживання останніх з нею. Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, з огляду на вимоги закону та доведеності дослідженими у судовому засіданні доказами, обов'язків батьків з утримання своїх неповнолітніх дітей, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та вважає необхідним призначити щомісячне стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, однак не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого на одну певного віку на кожну дитину, з часу звернення позивача до суду та до досягнення дітьми повноліття. Суд також розяснює, що згідно ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно\~\~п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, мати дітей може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька дітей - може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ст.88 ЦПК України, вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial