Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , яким просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 12 вересня 1999 року у відділі реєстрації громадянського стану Бережанської РДА, актовий запис №107. В обгрунтування позову зазначив, що 12 вересня 1998 року уклав шлюб із відповідачкою, у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, збереження шлюбу стало суперечити їхнім ітересам та інтересам сина. З 2016 року вони перестали проживати як одна сім`я та вести спільне господарство; позивач не бажає підтримувати із відповідачкою шлюбних відносин, а факт реєстрації шлюбу для нього носить негативний характер та перешкоджатиме в майбутньому створити нову сім`ю; їх шлюб існує лише формально. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи; у позовній заяві зазначив, що просить справу розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій вказала, що позов визнає, немає заперечень щодо розірвання шлюбу, просила строку на примирення не надавати, після розірвання шлюбу прізвище змінити на дошлюбне « [PERSON] », а справу розглянути у її відсутності. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву відповідачки та її позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб 12 вересня 1998 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бережанської райдержадміністрації Тернопільської області, актовий запис №107, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. У шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей - донька [PERSON] , яка на даний час є повнолітньою та син [PERSON] , [INFO] . З врахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та заяви відповідачки про визнання позову, судом також встановлено, що сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, сторони не бажають перебувати у шлюбі, а відтак шлюб між ними не має ознак добровільності. Отже, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved