Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 1 по вулиці Нахімова в місті Ізюмі Харківської області. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що з 10 жовтня 2008 року по 31 жовтня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. На даний час подружні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, шлюб розірвано та сторони проживають окремо. В період шлюбу, на ім`я відповідачки та його згоди, 23 жовтня 2013 року був придбаний житловий будинок розташований по вулиці Нахімова будинок №1 в місті Ізюмі Харківської області. Позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку придбаного у період шлюбу посилаючись на ст. 60 СК України. Представник позивача у судовому засідання підтримав позовні вимоги в повному обсязі вважав, що спірний будинок є спільною власністю подружжя, так як був придбаний в період знаходження сторін у шлюбі на спільні кошти сім`ї. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що будинок було придбано за кошти її матері третьої особи [PERSON] та для її проживання, оскільки на час придбання цього будинку її мати була громадянкою [PERSON], проживала і працювала в [PERSON] і не могла сама підшукати собі будинок дня проживання в місті Ізюмі, а після смерті чоловіка мати збиралась приїхати проживати в місто Ізюм. Її мати прийняла громадянство України, продала в [PERSON] будинок і інше майно і на ці кошти було придбано спірний будинок в місті Ізюмі. Сторони на той час проживали разом, але матеріальне становище було скрутне, працював один позивач і мав невелику зарплату, відповідачка виховувала спільну дитину і не працювала. Коштів не вистачало, навіть прийшлось брати кредит у банку на ремонт автомобіля. Сторонам спірний будинок був не потрібен, оскільки вони були забезпечені житлом. В спірному будинку сторони не проживали жодного дня. Там відразу по приїзду зареєструвалась та стала проживати її мати третя особа по справі. Крім того всі розрахунки за договором купівлі-продажу спірного будинку робила її мати і ні вона ні позивач жодної копійки не вклали в купівлю спірного будинку. На підставі викладеного вважали, що позов не підлягає задоволенню, оскільки спірний будинок було придбано не за кошти подружжя сторін. Третя особа [PERSON] повністю підтвердила доводи відповідачки, а також доповнила, що після смерті її чоловіка в [PERSON] у неї нікого не залишилось з рідні і вона хотіла переїхати до доньки в місто Ізюм. Для цього попросила доньку підшукати їй для проживання будинок в місті Ізюмі який вона купить. Оскільки вона ще працювала в [PERSON], вирішувала питання громадянства і не могла в той час це зробити сама. Відносини з позивачем були добрі і тому вона довірила покупку будинку своїй доньці. Ніяких претензій позивач до неї не мав, навпаки вона допомагала сім`ї сторін. Про те, що позивач претендує на частку її будинку вона узнала тоді коли справа виникла в суді. Вона надала суду письмові докази: розписки продавця будинку, яка після продажу спірного будинку виїхала на непідконтрольну територію і місце її знаходження не відомо, довідки про рух її коштів через кордон з [PERSON], домову книгу з якої видно, що в спірному будинку вона одна зареєстрована і проживає. Вважала вимоги позивача безпідставними і просила відмовити в позові. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, з 10 жовтня 2008 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало чинності 11.11.2014 року.(а.с.8) Згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку [PERSON] купила житловий будинок № 1 по вул. Нахімова в м. Ізюмі Харківської області 23 жовтня 2013 року, а [PERSON] продала вказаний будинок (а.с.42). [PERSON] надано розписки про отримання нею 1000,00 і 10 000 доларів США (8300,00 тисяч гривень) від [PERSON], у зв`язку з продажем будинку № 1 по вулиці Нахімов в місті Ізюмі.(а.с.45-46) Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно п.22,п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69,72 СК та ст.372 ЦК України. При поділі спільного майна сторін, суд виходить з того, що це має бути майно яке сторони придбали знаходячись у шлюбі власною працею, бізнесом і тому подібне. У даному випадку будинок був придбаний за власні кошти [PERSON], тобто не за спільні сімейні кошти позивача та відповідача у справі, а тому будинок по вулиці Нахімова, № 1 в місті Ізюмі Харківської області не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Про те, що спірний будинок був придбаний для третьої особи і для її проживання свідчать і всі вказані сторонами факти і події: в будинку відразу після приїзду з [PERSON] стала проживати і зареєструвалась мати відповідачки і ніхто з сторін цьому не заважав (як можна зареєструватись у чужому будинку без згоди власника), як, в той час коли сторони проживали в шлюбі, так і два роки потому на спірний будинок ніхто з сторін не претендував і не проживав там ні дня, з наданих розписок продавця [PERSON] видно, що розрахувалась за будинок [PERSON] і виникає питання чому ці розписки написані не на ім`я сторін, в той час як третя особа підтвердила повністю, що спірний будинок придбано на її кошти і при цьому доведено документально рух цих коштів через банківські установи [PERSON] та України. Доводи позивача про невідповідну технічну оцінку спірного будинку, про можливість підробки розписок, про те, що третя особа мала б надати довіреність на покупку будинку, а не доручати це доньці, на думку суду нічим не підтверджені і є безпідставними і ніякого відношення до спільно придбаного майна не мають. Таким чином, суд, враховуючи вище викладене, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed