Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 26.02.2003 року дочка [PERSON] визнана інвалідом дитинства та їй встановлено другу групу інвалідності довічно. На підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 16.08.2002 року відповідач виплачує аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/8 частина від його доходу. Зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума аліментів на утримання непрацездатної дитини є недостатньою. З моменту ухвалення рішення суттєво збільшилися потреби дитини. На даний час одержуваних від відповідача аліментів не вистачає для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку дитини, тому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання повнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/5 частини від його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, довічно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явися, згідно відзиву від 18.12.2019 року, позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просить відмовити, покликаючись на те, що він є особою пенсійного віку, має поганий стан здоров`я, періодично лікується у стаціонарі медичного закладу з приводу захворювання серця, що потребує значних витрат. На даний час працює, однак розмір заробітної плати є мінливим, не стабільним. Коштів, які отримує вистачає лише на харчування, оплату комунальних послуг, тощо. Також зазначає, що непрацездатна дочка [PERSON] отримує соціальну пенсію в розмірі 1452 грн., крім того отримує аліменти в розмірі 1/8 частини від його доходу, визначені рішенням суду, які він сплачує в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Так, відповідно до правил вказаної статті батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.05.2018 року розірвано (а.с.12). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Дитина проживає з матір`ю (а.с.11). Із довідки до акту огляду МСЕК №026317 від 26.02.2003 року вбачається, що [PERSON] є особою, щодо якої довічно встановлена інвалідність другої групи з дитинства (а.с.10). Згідно копії довідки про доходи №912 від 06.08.2018 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Рожищенське об`єднане управління ПФУ і отримує соціальну пенсію в розмірі 1452 грн. (а.с.18). Судом встановлено також, що на підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 16 серпня 2002 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частини від його доходу (а.с.13-14). Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, посилаючись на погіршення її матеріального стану, так як є особою пенсійного віку, пенсія є незначною. Окрім речей першої необхідності, вона несе витрати на лікування та оздоровлення непрацездатної дочки. Проте, в обґрунтування позовних вимог [PERSON] не надала суду належних доказів, щодо погіршення її матеріального становища чи становища її дитини, понесення нею додаткових витрат по догляду за дитиною, пов`язаних з її інвалідностю. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача [PERSON] змінився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Рожищенського районного суду Волинської області від 16.08.2002 року. Наявні у справі довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 29.11.2019 року та Віділлу освіти Ківерцівської РДА від 27.11.2019 року про доходи відповідача [PERSON] , також не підтверджує факт покращення матеріального становища останнього. Згідно з ч.3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ч.1 ст.192, ст.198 СК України,

Outcome: dismissed