Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. В позові позивач зазначила, що на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва [NUMBER] від 08.05.2015 року, їй, на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина двокімнатної квартири [ADDRESS]. Співвласниками вищезазначеної квартири є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], яким на праві спільної часткової власності кожному належить по 1/3 частини квартири. Право спільної часткової власності іншого відповідача [PERSON] було припинено внаслідок його продажу з аукціону у порядок та спосіб, встановлені законом. У позивача виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй часткою нерухомого майна, оскільки [PERSON], [PERSON], відмовляються надати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей до квартири та здійснюють перешкоди щодо вселення та вільного користування житлом, вона не має змоги належним чином ставитися до санітарно технічного обслуговування приміщення, не має можливості провести його технічну інвентаризацію, обстежити, замінити, відремонтувати (у разі необхідності) перед опалювальним сезоном відповідні мережі водо- та тепло-, газо-, електро-постачання, після чого укласти відповідні договори з підприємствами, що надають послуги та не має можливості користуватися зазначеними послугами. Також, [PERSON] зазначає, що неможливі стю використання належного їй жилого приміщення змінили її життєві плани, що потягло за собою зайві витрати, а тому діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду яку вона оцінює у сумі 5 000 грн. Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд усунути перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю 1/3 частиною двокімнатної квартири [ADDRESS], вселити її у двокімнатну квартиру, зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю 1/3 частиною двокімнатної квартири [ADDRESS]. Крім того, стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., та понесені нею судові витрати, що складаються із витрат пов'язаних зі сплатою судового збору та витрат з надання правової допомоги у сумі 5 000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. На підставі нотаріально посвідченого свідоцтва [NUMBER] від 08.05.2015 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина двокімнатної квартири [ADDRESS] Реєстрація права власності здійснена позивачкою у Державному реєстрі речових прав 08.05.2015 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №632803823101, на підтвердження чого наданий витяг № 37304995. Свідоцтво [NUMBER] як правовставлюючий документ виданий 08.05.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Н.Ю. Гавриленко, відповідно до ст. 62 Закону України «Про нотаріат» на підставі акту державного виконавця «Про проведені електронні торги» від 20.04.2015 року. Відповідно до свідоцтва «Про право власності на нерухоме майно» № 1008 від 10.08.2007 року, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради на підставі розпорядження № 1008 від 10.08.2007 року, співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], яким на праві спільної часткової власності кожному належить по 1/3 частини квартири Право спільної часткової власності іншого відповідача, [PERSON] припинено у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 346 ЦК України внаслідок його продажу з аукціону у порядок та спосіб, встановлені законом. Пропозиції та вимоги позивача [PERSON] у позасудового вирішенні спору, щодо надання можливості вселення та користування квартирою, спроби знайти шляхи порозуміння з відповідачами виявилися безрезультатними, внаслідок чого на думку [PERSON] виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належною часткою нерухомого майна. Відповідачі відмовляються надати позивачці комплект ключів від вхідних дверей до квартири та здійснюють перешкоди щодо вселення та вільного користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою ст. 369 встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини, її основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР1 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] як співвласник квартири [ADDRESS] має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, не може бути протиправно позбавлена чи обмежені в його здійсненні. Судом встановлено порушення відповідачем права позивача як співвласника квартири, а тому порушене право підлягає захистові. Крім того, ухвалою суду від 1 червня 2016 р. провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 335/315/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, [PERSON], про визнання протоколу електронних торгів з реалізації нерухомого майна недійсним. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 р. рішення у цивільній справі № 335/315/16-ц від 14 квітня 2016 р. залишено без змін. Відтак, дане рішення набрало законної сили 29 вересня 2016 р. Підсумовуючи викладене, з метою відновлення порушеного права позивача та з метою усунення перешкод в користуванні квартирою, суд дійшов до висновку позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю 1/3 частиною двокімнатної квартири [ADDRESS], вселення у двокімнатну квартиру, зобов'язання [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю 1/3 частиною двокімнатної квартири [ADDRESS], слід задовольнити. Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. І відповідно до положень ст. 10 ЦПК України саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди. Позивач, як на підставу спричинення моральної шкоди посилається на те, що неможливість використання належного їй жилого приміщення змінили її життєві плани, що потягло за собою зайві витрати, а тому діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 5 000 грн. Але ані в позові, ані під час розгляду справи [PERSON] та її представником не було надано суду жодних достовірних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, причинного зв'язку між діями відповідачів та вказаною моральною шкодою та підтвердження його розміру, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Встановлено, що позивачем [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору загальним розміром 365 грн. 40 копійок, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Однак, відсутні докази позивача щодо сплати правової допомоги, а також відсутня угода між позивачем та її представником [PERSON] про надання правової допомоги. Як вимагає ст. 84 ч. 2 ЦПК України, розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі, тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Таким чином, у судовому засіданні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів на її користь витрат на правову допомогу не знайшли свого обґрунтування, а тому і не підлягає задоволенню.

Outcome: partial