Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі - [PERSON] є сином позивача. З моменту народження та по теперішній час [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою. У 2013 році між сторонами трапилась велика сварка, після чого вони не змогли порозумітися. У 2013 році [PERSON] зібрав свої особисті речі і поїхав в невідомому напрямку. На даний час позивачу не відоме місце перебування її сина. 26.08.2021 року комісією Покровської міської ради видано акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] проживає одна з 2013 року. Позивач вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та не має можливості для отримання соціальних пільг. За таких обставин, [PERSON] позивається до суду з вимогою визнання, в порядку положення статей 71, 72 ЖК України, [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення на підставі поданих доказів, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення № 8530206406230, № 8530206491980 з довідкою УДППЗ «Укрпошта», - «про вручення», що в розумінні п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про розгляд справи. Також, до матеріалів справи долучено повістку на ім`я [PERSON] з відміткою старости про те, що він дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] - а.с. 36. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 4-7). Відповідач, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 8-10). Відповідно до копії свідоцтва про народження від 15.02.1985 року, [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 11). Згідно технічного паспорта від 1995 року, складеного на ім`я власника [PERSON] , останній належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 46, 7, жилою - 36,3 (а.с. 13-14, 21-25). Відповідно до Акту від 04.12.1978 року, складеного директором совхозу «Красноармієць», [PERSON] передано житловий будинок, розташований на території Пісчанської с/р с. Первомайка (а.с. 15, 18-20). Згідно реєстраційного посвідчення БТІ від 24.10.1995 року, за [PERSON] зареєстрований житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] № 7/23 від 26.08.2021 року, складеного Покровською міською радою Донецької області в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.07.1997 року, та з 2013 року проживає одна (а.с. 12). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України є членом сім`ї позивача - власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку, який на праві власності належить [PERSON] , не проживає з 2013 року - втрачає право користування даним житловим приміщенням, оскільки частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. При цьому, права членів власника сім`ї є похідними від прав власника. З урахуванням вказаного розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме будинком [ADDRESS] підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України

Outcome: approved