Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС НАВІГАТОР» про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2018 відкрито провадження по справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2018 задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цій справі та накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС НАВІГАТОР». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до рішення державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 вересня 2018 року, індексний номер 43049575 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію права власності шляхом внесення до нього запису про право власності на квартиру, загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 61,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС НАВІГАТОР» (код за ЄДРПОУ - 40856598), номер запису про право власності: 27959711. Позивач вважає рішення державного реєстратора Філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Петришина\~В.М. протиправним та просить суд скасувати рішення з огляду на відсутність у відповідача законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення від 18 вересня 2018 року, індексний номер 43049575 з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ненадіслання ТОВ «ЛЕКС НАВІГАТОР» вимог про усунення порушень за кредитним договором, відсутність звіту про оцінку предмета іпотеки та встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону примусового звернення стягнення. 16 січня 2019 року через канцелярію суду в порядку п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, ч. 1 ст. 206 ЦПК України від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій державний реєстратор Філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Петришин В.М. зазначив про обґрунтованість доводів Позивача про відсутність у статті 5 Іпотечного договору іпотечного застереження про можливість реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У підготовчому засіданні 16.01.2019 представник позивача та представник третьої особи проти задоволення заяви відповідача не заперечували, просили її задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.ч. 1,4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ч. 4 ст.206, ч. 6 ст. 263 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Закону України «Про іпотеку», а також положеннями Іпотечного договору №1.05100110 від 28 жовтня 2005 року, укладеного між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк». Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипоренком О.В. за реєстровим №1862, позивач набув права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 28 жовтня 2005 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором про іпотечний кредит №1.05100110 від 28 жовтня 2005, [PERSON] було укладено з ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» Іпотечний договір №1.05100110 від 28 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипоренком О.В. 28 жовтня 2005 року за реєстровим №1862. Згідно з умовами якого позивачем було передано в іпотеку ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-04-12-000331-e, 01 червня 2018 року за результатами проведення електронного аукціону з реалізації права вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», покупцем вказаного лоту за ціною у розмірі 1 229 000,00 гривень стало ТОВ «ЛЕКС НАВІГАТОР». 18 вересня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43049575, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС НАВІГАТОР» на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч.4 ст. 15 вказаного Закону підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. У відповідності до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» при вчиненні реєстраційних дій державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Як вбачається з інформації, висвітленої в інформаційній довідці, державна реєстрація права власності за ТОВ «ЛЕКС НАВІГАТОР» здійснювалася на підставі вказаного вище Іпотечного договору від 28 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Нечипоренком О.В. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель (заставодержатель) має право у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки (застави). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частинами першою-третьою статті 37 вищевказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, для реєстрації за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеки» необхідний чи окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі із зазначенням про погоджену сторонами можливість реалізації Іпотекодержателем свого права на реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. З аналізу положень п.5.2. Іпотечного договору судом встановлено звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання згідно &aшл;2, &aаб;3, &aра;4 цієї статті, що не позбавляє права вирішення цього питання у судовому порядку. Розділи 2, 3, 4 містять виключно інформацію про можливість реалізації повноважень, наданих ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з п. 5.3. Іпотечного договору, у разі набуття Іпотекодержателем права на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки на підставах, передбачених у статті 36 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановлено ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Однак, жодних доказів про згоду позивача на незаконне відчуження спірної квартири шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем матеріали справи не містять. При цьому стаття 5 Іпотечного договору передбачає лише такий спосіб реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки як укладення в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» від свого імені договору купівлі-продажу спірної квартири. В той же час, як вбачається з інформації, викладеній В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрація права власності за ТОВ «ЛЕКС НАВІГАТОР» здійснювалася в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ЛЕКС НАВІГАТОР», тобто у спосіб, не передбачений іпотечним застереженням. Відтак, положення п. 5 Іпотечного договору не можуть бути самі по собі підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя, оскільки вказані положення договору іпотеки не є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верхового Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на наведене суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43049575 від 18 вересня 2018 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС НАВІГАТОР» було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі №755/15265/18 задоволено та накладено арешт на квартиру за адресою:м. Київ, [ADDRESS], яка на праві власності зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС НАВІГАТОР». Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За вказаних вище обставин, враховуючи рішення суду про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне скасувати вжиті на підставі ухвали від 16 жовтня 2018 року по справі №755/15265/18 заходи забезпечення позову, а саме: припинити чинність арешту, накладеного на квартиру за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved