Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона та відповідач є подружжям. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Разом сторони не проживають, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] , а відповідач - окремо від них. Розпорядженням голови Пологівської районної державної адміністрації від 14 листопада 2019 року №269 встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю та визначено порядок участі батька у вихованні дитини. Позивач не працює, доглядає дитину, відповідач є здоровим, працездатним, тому [PERSON] просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі однієї третьої частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. 15 вересня 2020 року позивач [PERSON] надіслала до суду обґрунтування своїх позовних вимог, де, зокрема, зазначила, що вона не працює, оскільки доглядає малолітнього сина. Єдиним джерелом її доходу та існування є державна допомога на утримання дитини, що складає 860,00 грн. щомісяця. З початку окремого проживання з відповідачем (з березня 2020 року) останній жодного разу не давав їй кошти на утримання дитини, мотивуючи це тим, що колись буде рішення суду, за яким він сплатить стільки, скільки зазначить суд. Позивач проживає разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . Батьки не є заможними та допомагають їй в утриманні сина виходячи з власного доходу. Мати працює в магазині «Склад взуття», а батько працює на місцевій котельні кочегаром, отримуючи мінімальні заробітні плати. Таким чином, матеріальне становище дитини є достатньо скрутним, позивачу постійно не вистачає коштів на достойне забезпечення дитини одягом та збалансованим повноцінним харчуванням. Дитина починає відвідувати дитячий садок. Щомісячні платежі на харчування та забезпечення дитини складають 300,00 грн. Додатково позивач здає кошти на розвиток (фломастери, пластилін, пензлі, іграшки тощо) групи, в яку ходить син, що складає приблизно 100 грн. на місяць. Дитина веде здоровий спосіб життя, весь вільний час позивач намагається проводити з дитиною на дитячих та спортивних майданчиках. У зв`язку з цим одяг дитини активно зношується та потребує постійного оновлення. Навіть на мінімальне забезпечення дитини в одязі потрібно в середньому щомісяця 800 грн. Так, останнього разу позивачем було придбано такий одяг для дитини: у липні (костюм дитячий: шорти та майка) на 365,00 грн., у серпні (кросівки, шкарпетки 3 пари, трусики 2 пари, джинси, футболка) на 953,00 грн. У холодний період року дані витрати збільшаться. Дитина інколи, як і всі діти, хворіє. На її лікування потрібні великі кошти. Так, останнього разу, на початку серпня син захворів на ГРВІ. Для лікування потрібно було придбати ліків на суму близько 600 грн. Також, у зв`язку з браком коштів, позивач не змогла купити вітаміни, які було рекомендовано сімейним лікарем на останньому прийомі. З метою підтримання імунітету на достатньому рівні, лікарем рекомендований повноцінний раціон. На жаль, через високі ціни, на сьогодні позивач не має коштів його дотримуватися у повному обсязі. Відповідач є здоровим та працездатним. Станом на березень 2020 року відповідач працював в компанії MoviHealth та заробляв близько 12000 грн. на місяць. У відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина. Враховуючи викладене, позивач зазначила, що батько дитини в змозі та зобов`язаний сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) для утримання сина. 25 вересня 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позов [PERSON] з урахуванням обґрунтування позовних вимог від 15 вересня 2020 року. У відзиві, зокрема, зазначено, що позов частково не визнається відповідачем, оскільки позивач не навела, чому на одну дитину має бути сплачено аліменти в розмірі 1/3 частки від доходу, в той час, коли згідно ч.5 ст.183 СК України, стягуються аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частки від доходу. На теперішній час на утриманні відповідача є непрацездатні батьки пенсіонери, що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї, складеним Шевченківською районною адміністрацією м.Запоріжжя станом на 31 жовтня 2019 року на вимогу служби у справах дітей Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] 28 серпня 2020 року за наказом №172-к від 13 серпня 2020 року [PERSON] було звільнено з ТОВ «MoviHealth». За час роботи в даному товаристві відповідач доходу у розмірі 12000,00 грн. не мав. З 10 вересня 2020 року відповідач перебуває на обліку в Запорізькому центрі зайнятості, його матеріальне становище є незадовільним. Однак [PERSON] зазначає, що усвідомлює обов`язок батька утримувати свою дитину і не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. 19 жовтня 2020 року позивач надала до суду відповідь на відзив, де, зокрема, зазначила, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи, що його батьки не працюють. З розмови з матір`ю відповідача позивачу стало відомо, що і батько, і мати відповідача працюють. Також відповідачу добре відомо, що позивач з сином проживають у її батьків в старому, маленькому приватному будинку, де давно не робився ремонт та який отоплюється дровами. Позивач активно шукає підробіток, перебуваючи у декретній відпустці, оскільки їй не вистачає коштів на утримання дитини. Тому вона просила суд не враховувати неправдиві покази відповідача при винесенні рішення. 04 листопада 2020 року відповідач, в свою чергу, надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначив, що позивач не мотивувала,чому вона хоче стягнути з тимчасово безробітного відповідача частку аліментів в непередбаченому законом розмірі, просив відмовити у стягненні аліментів в розмірі 1/3 частки від його доходу, стягнувши з нього аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку. Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, але вони до суду не з`явилися і уповноважених представників не направили. У той же час, позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначив, що позов визнає частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходу, просив справу розглянути без його участі та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, часткове визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом у судовому засіданні із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 травня 2018 року, встановлено, що батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З копії Розпорядженням голови Пологівської районної державної адміністрації від 14 листопада 2019 року №269 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , визнано можливимс спілкування дитини з батьком [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та встановлено порядок їхніх побачень. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини, у зв`язку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду, визначивши їх розмір в частці від доходу відповідача, як просить позивачка. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дитини, якій виповнилось 2 роки, те, що дитина достатньо матеріально не забезпечена, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, проте наразі не працює, перебуває на обліку в Запорізькому центрі зайнятості. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, а також те, що обоє батьків зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину, враховуючи законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, у тому числі матеріального становища відповідача, який на даний час є безробітнім, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією його трудової книжки серії [NUMBER] від 15 травня 2014 року, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, забезпечить дотримання її права на забезпечення матеріальних потреб та не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача. Заявлений позивачем розмір аліментів - 1/3 частина заробітку відповідача щомісячно, суд вважає недостатньо обґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам ст.182 СК України та фактичним обставинам справи. Так, зокрема, заявлений позивачем розмір аліментів вона обґрунтувала тим, що відповідач працює і отримує заробітну плату близько 12000,00 грн., однак, вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. А вартість одягу, продуктів харчування, ліків, послуг дитячого садка, матеріальне становище батьків позивача тощо не може вплинути на визначення розміру аліментів, оскільки у даному випадку позивач просить суд стягнути аліменти не у твердій сумі, а у частці від доходу відповідача, що не дає можливості однозначно погодитися із позицією позивача про те, що аліменти у розмірі меншому ніж 1/3 частина доходу відповідача не зможуть забезпечити дитині повноцінні умови для життя. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність на його утриманні непрацездатних батьків пенсіонерів, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що він дійсно надає батькам матеріальну допомогу, а акт оцінки потреб сім`ї лише констатує факт того, що батьки позивача є пенсіонерами та зареєстровані за однією адресою з відповідачем. Усі інші доводи сторін та надані ними докази суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмета доказування у даній справі, а лише підтверджують непрості конфліктні взаємовідносини сторін між собою та з їхніми батьками. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18 березня 2020 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] включно. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує 840 грн. 80 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial