Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.10.2009 року. Під час спільного проживання та перебування у шлюбі ними за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , оформлена на відповідача на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.06.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., зареєстрованого в реєстрі за №5259. Відповідач добровільно вирішити питання про поділ спільно нажитого майна не бажає, тому позивач звернувся до суду із даним позовом, просить визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на спірну квартиру в рівних частках по 1/2 частині за кожним. У підготовче засідання позивач не з`явився, від представника позивача адвоката Калінкіної Г.В., надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, від представника відповідача адвоката Новікова І.О., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до\~ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч. 3 ст.\~200, ч. 4 ст.\~206 ЦПК України\~вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 24.10.2009 року, сторони 24.10.2009 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 293 (а.с.5). Під час шлюбу сторонами придбана квартира [ADDRESS] , оформлена на відповідача на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.06.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., зареєстрованого в реєстрі за №5259 (а.с.6-8). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 60 СК України \~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1\~ст. 61 СК України\~може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з вимогами\~ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про те, що спірне майно квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, виходячи з того, що воно придбане під час їх шлюбу і за їх спільні кошти, що сторонами не оспорювалось. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме спірної квартири [ADDRESS] , суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором, а тому вважає їх рівними. Отже, кожній зі сторін належить по 1/2 частини спірної квартири. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved