Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною в якій просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 476000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 10.10.2018 року до неї звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 17 000 дол.США. Враховуючи, що позивач добре знала відповідача і на той час в неї була така сума грошей, вона погодилася позичити йому 17 000 долларів США, за умови повернення зазначеної вище суми до 05.01.2020 року. Саме на цих умовах сторони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності свідка написав розписку і отримав гроші. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повернув, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 12 листопада 2020 року недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою суду від 13.11.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 08 грудня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав, проте просив суд враховуючи його тяжкий фінансовий стан, та з метою недопущення зупинки його господарської діяльності надати можливість реструктуризації існуючої заборгованості строком на два роки, рівними частинами кожного місяця починаючи з наступного місяця після винесення рішення (а.с.34-35). Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Встановлено порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів. У судове засідання позивач не з`явилась. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду заперечувала (вх№28220). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю (вх№28219). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що між [PERSON] та [PERSON] 10 жовтня 2018 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача у позику грошові кошти в розмірі 17000,00 доларів США та зобов`язався їх повернути не пізніше 05.01.2020 року. Відповідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові належить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. 05.01.2020 року відповідач не повернув суму позики, яка згідно з даними офіційного сайту НБУ, офіційний курс гривні щодо долару США станом на 13.10.2020 року становить 2824,81 гривень за 100 доларів США. Враховуючи надані позивачем відомості з офіційного сайту Національного Банку України, сума позики, яку позивачеві необхідно повернути, становить 17000,00 доларів США, що еквівалентно 480217,70 грн. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач визнав позовні вимоги, та пояснив, що дійсно 10 жовтня 2018 року отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 17000,00 дол.США, які зобов`язався повернути до 05.01.2020 року. Проте, через дію форс мажорної обставини карантин, матеріальне становище відповідача значно погіршилось, у зв`язку з чим останній не зміг сплатити борг вчасно. Відповідно до\~ч.4\~ст.\~206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у розмірі 476000,00 грн. Що стосується клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення строком на два роки, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується, зокрема про: надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. На підтвердження неможливості виконати рішення суду відповідачем жодних доказів суду на обґрунтування такого клопотання не надано. В заяві лише вказано про важкий матеріальний стан, який спричинено введенням карантину та складною економічною ситуацією в країні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення. Питання про\~стягнення судових\~витрат,\~суд вирішує\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 4760,00 грн.

Outcome: approved