Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . На даний час у житловому будинку зареєстровані відповідачі, які приходяться їй тіткою та двоюрідним братом. Відповідачі по справі з 2006 року у вказаному будинку не проживають, з часу набуття нею права власності на будинок таким не користуються, а фактично проживають у [ADDRESS] та забезпечені житлом. На пропозицію знятись з реєстрації місця проживання в добровільному порядку відповідачі не реагують. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у вищевказаному будинку та їх фактичне не проживання створюють їй незручності щодо користування будинком, оскільки вона змушена оплачувати комунальні послуги, виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Відповідачі не приймають жодної участі в утриманні та облаштуванні житла. Так як [PERSON] та [PERSON] ніколи не були членами її сім`ї, не бажають добровільно знятись з реєстраційного обліку, тому змушена звертатись в суд за захистом порушеного права. Відповідач [PERSON] 09.09.2019 подала відзив на позовну заяву,в якому проти позовних вимог [PERSON] заперечує, зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу двору колгоспного. Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та кожен з них мав рівні частки у колгоспному дворі, тобто по 1/7 частці домоволодіння. Тому [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] лише його частку, а вона як член колгоспного двору є співласником житлового будинку та їй фактично належить 1/7 частина такого. Позивач вводить суд в оману зазначаючи, що з 2006 року вона з сином не проживає у с.Прилбичі у спірному житловому будинку, оскільки [PERSON] до 29.08.2007 навчався у Прилбичівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені Митрополита Андрея Шептицького. Також Селюк Назарій здійснює підприємницьку діяльність за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 20.01.2020 за клопотанням відповідача [PERSON] провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Львівського апеляційного суду в цивільній справі №460/2558/17 за позовом [PERSON] до Прилбичівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок. 19.08.2020 ухвалою суду провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду. 24.12.2020 відповідачі в судове засідання не з`явились. 31.03.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому розгляді. 05.07.2021 відповідач [PERSON] подала клопотання про відкладення судового розгляду, зазначаючи, що її представник зайнятий в іншому процесі, однак до даного клопотання жодних підтверджуючих документів не додала. Тому суд у відповідності до ст.. 223 ЦПК України ухвалив розгляд справи проводити у відсутності належним чином повідомлених відповідачів, які не повідомили про поважність причин неявки в судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повному обсязі, давши пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, хоч належним чином повідомлялись про час та місце проведення судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов`язані із позбавленням володіння. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно з\~ст. 150 ЖК України , громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~статті 156 ЖК України \~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.05.2018 №122539134, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2017 у справі №460/2558/17. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.08.2020 рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2017 залишено без змін. Як вбачається із довідки №341, виданої Прилбичівською сільською радою Яворівського району Львівської області 02.04.2019 в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] , 1971 року народження, - тітка, [PERSON] , 1993 року народження, - двоюрідний брат. Відповідно до Актів комісії Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 05 грудня 2018 року та від 10 березня 2020 року [PERSON] , 1971 р.н. та [PERSON] , 1993 р.н. зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] , але фактично не проживають з 2007 року по даний час. Зазначене підтверджується довідкою Прилбичівської сільської ради №341 від 02.04.2019 року; довідкою Прилбичівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Митрополита Андрея Шептицького № 01-21/09 від 10.03.2020, відповідно до якої [PERSON] з 19.02.2004 до 01.09.2007 навчався у даному шкільному закладі; довідкою Прилбичівської сільської ради №516 від 22.04.2020 згідно якої [PERSON] (чоловік відповідача [PERSON] ) 09.04.2004 прибув в господарство по [ADDRESS] , а в 2007 році вибув в м.Яворів. З листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2116 від 09.06.2020 вбачається, що квартира [ADDRESS] станом на 29.12.2012 була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу кватири від 05.06.2007, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу №2184. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 208694079 від 12.05.2020 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира у [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зазначає у відзиві на позовну заяву адресу місця фактичного проживання її та відповідача [PERSON] - [ADDRESS] . Вирішуючи спір між особами, які користуються житловим приміщенням і його власником слід враховувати наявність або відсутність сімейних відносин між власником житла і особами, які ним користуються з тих чи інших причин. У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14 , дослідивши зміст статей\~383,\~391\~та\~405 ЦК України, а також\~ст. 156 ЖК України, Верховний Суд України зазначив, що аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт наявності сімейних відносин між особами, які вселилися зі згоди колишнього власника і колишнім власником житла не має жодного правового значення, як тільки право власності припиняється або переходить до інших осіб, з якими користувачі житла не мають сімейних зв`язків. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2007 року не проживають у спірному будинку, у тому числі на момент набуття [PERSON] в порядку спадкування права власності на житловий будинок не проживали, не є і не були членами сім`ї позивача, тривалий час мають інше постійне місце проживання, а тому втратили право на користування спірним житловим будинком. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України,\~\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати\~\~на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,\~\~оскільки\~\~позовні вимоги задоволено судом повністю до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір з кожного в розмірі по 384,20 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача\~\~витрати\~\~на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні 05.07.2021 представник позивача подав докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, відомостей про надіслання відповідачем таких не долучив. За таких обставин суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат ( витрат на професійну правничу допомогу).

Outcome: approved