Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % на дитину відповідного віку з кожного, призначити [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . При цьому посилається на те, що має сина [PERSON] , який з січня 2012 року проживає у цивільному шлюбі зі [PERSON] . Від цього шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , батьком дитини записаний відповідач [PERSON] . У жовтні 2016 року [PERSON] привіз до позивачки [PERSON] та залишив на деякий час. З тих пір [PERSON] проживає із позивачкою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно безвідповідально ставилися до своїх батьківських обов`язків, не цікавились життям [PERSON] , не займалися його вихованням, не цікавляться станом його здоров`я. Всі питання стосовно [PERSON] вирішувала позивачка [PERSON] : зверталася до лікарні у разі хвороби онука, купувала необхідні речі тощо. [PERSON] та [PERSON] більше року з дитиною не проживають, вихованням не займаються, життям та поведінкою сина не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. Позивачка вважає [PERSON] , [INFO] своїм онуком. У грудні 2017 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за недбале ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з тим, що її малолітня дочка [PERSON] скоїла крадіжку у супермаркеті «Класс» (лист Індустріального відділку поліції від 22.05.2018 року № 2911/119-66101/19). У квітні 2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за недбале ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та прийнято рішення про визначення місця проживання дочки [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] (лист Індустріального відділку поліції від 22.05.2018 року № 2911/119-66101/19). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача [PERSON] від 29.03.2018 року, складеного комісією у складі завідуючого сектору служби у справах дітей по Індустріальному району та головного спеціаліста служби у справах дітей по Індустріальному району, у будинку розташованому по [ADDRESS] , житло розміщене на 5 поверсі 6 поверхового будинку, та складається з однієї кімнати готельного типу. В кімнаті мало місця, але чисто, є все необхідне. Дочка [PERSON] проживає та зареєстрована з батьком за адресою: [ADDRESS] . Молодший син відповідача [PERSON] з вересня 2017 проживає у батьків співмешканця. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення відповідачів від виховання своєї дитини, нехтування ними своїх батьківських обов`язків. В судове засіданні учасники справи не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримала, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавали, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 листопада 2013 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.9). Судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не цікавляться життям сина, не виявляють бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у його вихованні, не піклуються про його стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та не утримують його. Дитина, [PERSON] , проживає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 22 лютого 2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.16). Відповідно до зазначеного акту санітарний стан приміщення, в якому на теперішній час мешкає малолітній [PERSON] , добрий. Встановлено, що сім`я складається із 4 чоловік: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1951 р.н., [PERSON] , 2010 р.н. та [PERSON] , 2013 р.н.. Будинок складається з 3-х житлових кімнат та 2-х підсобних. В будинку тепло, чисто в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Сукупний доход родини складає 3980,00 грн на 4 чоловік. Взаємовідносини між членами сім`ї добрі. В родині проживає двоє малолітніх дітей: син [PERSON] та її племінник. Батьки [PERSON] з дитиною не проживають, вихованням не займаються. [PERSON] не працює, має інвалідність. [PERSON] пенсіонерка. Вихованням дітей займаються на належному рівні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сахновщинської районної державної адміністрації в Харківській області вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.103). Відповідно до висновку служби у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації в Харківській області [PERSON] Світлана Олександрівна має всі правові підстави бути опікуном/піклувальником (а.с.102). Орган опіки та піклування Сахновщинської районної державної адміністрації в Харківській області просить призначити [PERSON] опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що зазначає в своєму поданні від 29 січня 2020 року за вих.№01-22/144. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що [PERSON] та [PERSON] свідомо нехтують своїми обов`язками стосовно малолітнього сина та ухиляються від їх виконання, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд вважає за необхідне позбавити їх батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та призначити його опікуном [PERSON] . Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку служби у справах дітей та поданні органу опіки та піклування Сахновщинської районної державної адміністрації в Харківській області. Крім того, відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved