Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. В обґрунтування позову позивач вказав, що зазначив, що 20.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року їх сім`я фактично розпалася. З тих пір вони спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують. 28.02.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та у вихованні сина. Позивач просить усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а у вихованні сина, визначивши йому такі способи участі у спілкуванні з сином та у його вихованні: побачення з сином кожні перші та треті вихідні кожного місяця у період часу з 18 години 00 хвилин п`ятниці до 20 години 00 хвилин неділі з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини; спільний відпочинок разом із сином у період часу з 01 серпня до 31 серпня включно кожного року з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України без присутності матері дитини; побачення з сином з 08 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин кожного року у такі світкові та неробочі дні: 1 січня (Новий рік), 7 січня і 25 грудня (Різдво Христове), 8 березня (Міжнародний жіночий день), 1 травня (День праці), 9 травня (День перемоги), 28 червня (День Конституції України), 24 серпня (День незалежності України), 14 жовтня (День захисника України), один день у (неділю) (Пасха) (Великдень), один день (у неділю) (Трійця), 6 листопада (День народження [PERSON] ) та 31 серпня (День народження позивача), з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини. Крім того, просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Ухвалою суду від 30.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 27.04.2020 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу відвідувати сина [PERSON] , та проводити з ним спільний відпочинок, відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів в період розповсюдження епідемії короновірусу, та дозволити спілкування лише телефоном та по відеозв`язку до закінчення епідемії. Визначити позивачу [PERSON] після закінчення епідемії корона вірусу спосіб участі у спілкуванні з сином та його вихованні - відвідування сина [PERSON] у першу та третю суботи кожного м`ясця по дві години на день, з правом прогулянок не далі 200 метрів від місця проживання дитини, у її присутності, із урахуванням згоди самої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Железняк А.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування вважають не конкретизованим. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила, просила відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника позивача суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 335/1853/20 від 15.07.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні та участі у вихованні дитини. Сторони не дійшли згоди щодо визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином батьком, який проживає окремо від нього. Відповідно до ст. 19 ч.4 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ст.19 ч.5 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування від 25.09.2020 року № 05/01-27/1311, враховуючи інтереси дитини, визначив порядок участі в вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , враховуючи бажання дитини, його режим дня та стан здоров`я: перший і третій тиждень місяця з 18 години 00 хвилин п`ятниця до 20 години 00 хвилин неділі, з можливістю вільного пересування по місту та за його межами, без присутності матері, за умови, що батько повертає дитину за місцем проживання матері; спільний відпочинок дитини разом з батьком на час його відпустки порівну з матір`ю дитини, в тому числі за межами міста, без присутності матері, за умови своєчасного інформування матері дитини про наміри проведення такого відпочинку та повідомлення про подальше місце перебування дитини; у період осінніх, зимових, весняних дитячих канікул та святкових днів, порівну з матір`ю дитини, в тому числі за межами міста, без присутності матері, за умови своєчасного інформування матері про наміри проведення такого відпочинку та повідомлення про подальше місце перебування дитини. Крім того у висновку зазначено, що розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, комісія надає першочергове значення та оцінку саме найкращим інтересам дитини, врахувавши обставини спору при визначенні порядку участі у вихованні та спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, рішення від 16.07.2015, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Зазначене свідчить про необхідність батькам йти на взаємні поступки та компроміси за для найкращого забезпечення інтересів дитини. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. У ході розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з малолітнім сином буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дитиною буде сприяти її повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з сином, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, а також те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким вона проживає, суд дійшов висновку про порушення прав позивача. Разом з тим, з урахування висновків районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування позов підлягає задоволенню частково. При встановленні згаданого графіку суд зауважує, що у всякому випадку спілкування батька і дитини у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дитини, порозумінні та взаємних поступках батьків, здійснюватися без примушування дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial