Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Урожайна, буд. 46, с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником домоволодіння за адресою: вул. Урожайна, буд. 46, с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області, де мешкає та зареєстрований разом зі своєю дружиною [PERSON]. Будинок належить позивачеві на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. У 2004 році в будинок позивача переселилася його знайома [PERSON], [INFO], яка до того часу мешкала та була зареєстрована в [INFO]. За домовленістю між відповідачем та позивачем, останній тимчасово зареєстрував [PERSON] в своєму будинку. В кінці 2004 року відповідач виїхала з місця реєстрації в м. Донецьк Донецької області. В телефонних розмовах обіцяла позивачеві приїхати та знятися з реєстрації, але до цього часу [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає, на звязок не виходить, з реєстрації в будинку позивача не знята, що змусило позивача до звернення з вказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та згідно заяви позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач\~\~в судове засідання не з'явилася, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила. Від третьої особи до суду також надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та згідно заяви третя особа покладає вирішення даної справи на розсуд суду. В звязку з неявкою відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Позивач проти проведення заочного розгляду не заперечив. \~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, зокрема акт Костянтинопільської сільської ради, Великоновосілківського району Донецької області, підписаний свідками, сусідами позивача [PERSON] та [PERSON], про встановлення факту не проживання [PERSON] за адресою: вул. Урожайна, буд. 46, с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області, яким підтверджується те, що відповідач, у будинку позивача, з 2004 року та до теперішнього часу, тобто більш ніж 13 років, не мешкає, а тому суд задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Згідно копій правовстановлюючих документів (а.с. 8-9) позивач [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: вул. Урожайна, буд. 46, с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області. За змістом довідки Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 988 від 24.10.2017 року, у житловому будинку за адресою: вул. Урожайна, буд. 46, с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрована, крім власника будинку [PERSON] та його дружини [PERSON], [PERSON], [INFO], але фактично на території сільської ради не мешкає. (а.с. 10-11). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: вул. Урожайна, буд. 46, с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області більше 13 років, будинком не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, перешкод у користуванні житловим приміщенням їй ніхто не чинив. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved