Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом вказавши, що 29.12.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в письмовій формі. Згідно договору, він надав йому позику в сумі 120000 грн. терміном на три місяці до 01.04.2012 року. Кошти в сумі 120000 грн. [PERSON] отримав від нього готівкою повністю, підписав договір, який був укладений в письмовій формі і власноручно написав розписку про отримання грошей та зобов'язався повернути позику своєчасно у вказаний в договорі строк. Однак, в порушення умов договору, [PERSON] надану позику у вказаний строк не повернув, на його неодноразові звернення про повернення боргу за договором позики не реагує, що змусило його звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом. Позивач вказує на те, що в результаті невиконання відповідачем своїх боргових зобов'язань, він не мав змоги користуватися належними йому коштами, оскільки він є приватним підприємцем і займається роздрібною торгівлею непродовольчими товарами та був обмежений в оборотних коштах на здійснення підприємницької діяльності. Крім того, вказує на те, що постраждала його ділова активність і як наслідок, він не мав змоги працювати належним чином та виконувати свої професійні обов'язки і своєчасно виконувати свої зобов'язання перед діловими партнерами, а тому вважає, що відповідач, внаслідок невиконання своїх зобов'язань по договору позики, завдав йому моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 50000 грн. Також позивач вказує на те, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За 2013 рік індекс інфляції Державною службою статистики України визначений у розмірі 100,5% і з суми заборгованості відповідач повинен додатково сплатити 600 грн. (120000 х 100,5% = 600), тобто сума заборгованості на 01.01.2014 року складала 120600 грн. За 2014 рік індекс інфляції встановлений у розмірі 124,9% і з суми заборгованості відповідач повинен додатково сплатити за 2014 року 30026 грн. 40 коп. (120600 х 124,9% = 30029,40), тобто сума заборгованості на 01.01.2015 року складала 150029 грн. 40 коп. За січень-лютий 2015 року індекс інфляції встановлений у розмірі 108,6% і з суми заборгованості відповідач повинен додатково сплатити за два місяці 2015 року 12902 грн. 52 коп. (150 029,4 х 108,6% = 12902,52), тобто станом на 01.03.2015 року сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 162931 грн. 92 коп. За березень 2015 року індекс інфляції встановлений у розмірі 110,8%, таким чином станом на 01.04.2015 року сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 180528 грн. 57 коп. (162 931,92 х 110.8%). За квітень 2015 року індекс інфляції встановлений у розмірі 114,0%, таким чином станом на 01.05.2015 року сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 205802 грн. 57 коп. (180528,57 х 114,0%). За травень 2015 року індекс інфляції встановлений у розмірі 102,2%, таким чином станом на 01.06.2015 року сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 210330 грн. 22 коп. (205802,57 х 102.2%). Крім того, позивач зазначає, що на час розгляду справи судом, строк прострочення виконання зобовязання по договору складає три роки і два місяці, а тому відповідач повинен сплатити 3% річних від простроченої суми, що складає 11400 грн. 00 коп. (120000 х 3% х 3 = 10800 грн. 00 коп. + квітень-травень 2015 року 600грн.). Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги уточненого позову підтримали у повному обсязі, надавши аналогічні пояснення, просили позов задовольнити. Представник відповідача за дорученням [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов визнав частково, суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції в сумі 210330 грн. 22 коп. визнає, грошову суму в розмірі 3% річних від суми боргу за прострочення виконання зобовязання по договору визнає частково в сумі 10800 грн. в межах 3-річного строку позовної давності, моральну шкоду у розмірі 50000 грн. не визнає у повному обсязі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 29.12.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №1 в письмовій формі. Згідно договору, позивач надав відповідачу у якості позики грошові кошти в сумі 120000 грн. із зазначенням терміну повернення позики до 01.04.2012р. Отримавши вказані грошові кошти, відповідач на підтвердження укладеної угоди між сторонами надав позивачу розписку. (а.с. 11-12) Відповідач у визначений у договорі позики №1 від 29.12.2011 року строк наданий йому борг не повернув, у зв'язку з чим, відповідно до наданих позивачем розрахунків сума заборгованості склала 221730,22 грн., з яких 120000,00 грн. сума основного боргу, 90330,22 грн. індекс інфляції за час прострочення по 01.06.2015 року, 11400 грн. 3% річних від суми боргу за прострочення виконання зобовязання. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Ст. 1050 ЦК України\~встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором або іншим актом цивільного законодавства. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 221730,22 грн., з яких 120000,00 грн. сума основного боргу, 90330,22 грн. індекс інфляції за час прострочення по 01.06.2015 року, 11400 грн. 3% річних від суми боргу за прострочення виконання зобовязання. Щодо моральної шкоди, заподіяної позивачу, яку останнім оцінено у розмірі 50000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями\~ст. 23 ЦК України\~\~передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995р. спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями\~7,\~440-1 Цивільного кодексу Української РСР\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49\~Закону «Про інформацію»,\~ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з наступними змінами і доповненнями), при розгляді питань відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт,\~\~що\~\~визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, належать до договірних. Згідно діючого законодавства, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або у випадках, передбачених ст. ст.\~280,\~611,\~1167,\~1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Норма\~ст.1167 ЦК України\~регулює правовідносини, які виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, а тому не поширюються на спірні договірні відносини. Стаття 611 ЦК України\~ встановлює правові наслідки порушення зобов'язання, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором. Так, п.4 ч.1\~ст. 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050\~ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачено таких наслідків і укладеним сторонами договором займу №1 від 29.12.2011 року та розпискою від 29.12.2011 року, яка є додатком до договору займу №1 від 29.12.2011року. Крім того, згідно з п.п. 4,5\~Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, її розміру, а тому приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, відповідно до ч.6 п.3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, у звязку з чим з позивача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню несплачений ним при подачі позову до суду судовий збір з вимог щодо стягнення моральної немайнової шкоди у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial