Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заставнівського районного суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у сумі 242801,44 (двохсот сорока двох тисяч восьмиста однієї) гривні 44 копійок з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та судові витрати по справі. Посилається на те, що надала відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти еквівалентні 8000 (восьми тисячам) доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка. Вказану суму грошей відповідач зобовязувався повернути до 31.12.2014 року включно, але до теперішнього часу відповідач борг не повернула, чим взяті на себе зобов'язані не виконала. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та про дату судового засідання, не надала суду відомостей про причини неявки, заяви про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, а тому справу, зі згоди позивача [PERSON] розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач [PERSON] надала відповідачу [PERSON] в позику кошти еквівалентні 8000 (восьми тисячам) доларам США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму до кінця 2014 року, що вбачається з розписки (а.с. 12). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надала позикодавцю розписку, відповідно до якої відповідач отримала у позивача позику в сумі 8000 доларів США (а.с. 12). За результатами дослідження згаданої боргової розписки, суд приходить до висновку, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобов'язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й відповідно дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердження існування між сторонами договірних зобов'язань та відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики. Крім того, статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Станом на дату винесення рішення, тобто станом на 10.08.2015 року, відповідач [PERSON], суму позики позивачу [PERSON] не повернула, хоча зобовязувалась її повернути по 31 грудня 2014 року включно. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення боргу, як це було визначено договором позики. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу за борговою розпискою в розмірі 8000 (восьми тисяч) доларів США, що на дату звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, тобто станом на 28.07.2015 року, відповідно до офіційно встановленого курсу гривні до долара США, еквівалентно 176498,23 (ста сімдесяти шістьом тисячам чотирьомстам девяносто восьми) гривням 23 копійкам, що видно з довідки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту згаданої розписки видно, що відповідач [PERSON] зобовязувалась повернути позивачу [PERSON] суму еквівалентну 8000 (восьми тисячам) доларам США до кінця 2014 року (а.с. 12), станом на дату звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, тобто станом на 28.07.2015 року відповідач позику не повернув, тобто прострочив виконання грошового зобов'язання на 209 днів (з 01.01.2015 року по 28.07.2015 року). Таким чином на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] за невиконання останньою грошового зобов'язання за договором позики слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, розмір яких розраховується за формулою - (сума боргу*3%)/ 365 (кількість днів у році) * кількість прострочених днів), тобто: (8000 доларів США*3%)/365*209=240/365*209=137,42 доларів США, що станом на 28.07.2015 року відповідно до офіційно встановленого курсу гривні до долара США еквівалентно 3031, 90 грн. Разом з цим, нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не долара США. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.\~2 ст.\~625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. З цих підстав позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції щодо грошового зобовязання задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] згідно квитанцій №0.0.396378014.1 від 12.06.2015 року (а.с. 2) та №23.128.1/2957 від 28.07.2015 року сплачено судовий збір в загальному розмірі 2428,02 (дві тисячі чотириста двадцять вісім) гривень 02 копійки, за вимогу майнового характеру про стягнення з відповідача загальної суми 242801,44 (двохсот сорока двох тисяч восьмиста однієї) гривні 44 копійок. Враховуючи, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути борг за договором позики загальний розмір якого становить 8137,42 доларів США, що станом на 28.07.2015 року відповідно до офіційно встановленого курсу гривні до долара США еквівалентно 179530, 03 (ста сімдесяти девятьом тисячам пятсот тридцяти) гривням 03 копійкам, що становить 73,95% від заявленої суми позовних вимог, то з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1795,30 (однієї тисячі семиста девяноста пяти) гривень 30 копійок.

Outcome: partial