Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим що, згідно наказу № 896-к від 12.09.2014 р., [PERSON], була прийнята на роботу в ПАТ «КБ «Південкомбанк» на посаду керівника Служби по роботі з персоналом. На підставі постанови Правління Національного банку України № 598 від 24.09.2014 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію прийнято рішення № 101 від 26.09.2014 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК». За наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію № 390 від 26.09.2014 р. всі працівники Банку були попереджені про наступне звільнення з роботи 26.11.2014 р. за пунктом 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із запровадженням процедури ліквідації банку та у звязку зі скороченням штату чисельності працівників. Згідно наказу від 25.11.2014 р. № 968-к позивач була звільнена з роботи 26.11.2014 р. у звязку із скороченням штату працівників. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.02.2015 року, визнано незаконним наказ № 968-к від 25.11.2014 р. про звільнення [PERSON] з 26 листопада 2014 року у звязку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, поновлено [PERSON] на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення, стягнуто з ПАТ «КБ «Південкомбанк» (код: 19358767) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 38\~389,68 грн., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.05.2015 р. по справі № 369/13673/14-ц наказом ПАТ «КБ «Південкомбанк» № 40-к від 16.03.2015 р. та постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 р. скасовано наказ від 25.11.2014 р. № 968-к про звільнення позивача та поновлено її на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК». Позивач прибула на робоче місце 19.03.2015 р. та була допущена до роботи. Проте, позивача у той же день ознайомили з наказом № 41-к від 17.03.2015 р., за яким вона була звільнена з роботи 31.12.2014 р., у звязку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважала що її звільнення було здійснено з порушенням її прав та вимог чинного законодавства України, наказ № 41-к від 17.03.2015 р. є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Як вбачається з ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тримають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. У даному випадку, правовідносини позивача та банку, що виникли на підставі строкового трудового договору припинились за ініціативою роботодавця 25.11.2014 р. у звязку зі скороченням штату працівників. Окрім того, за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.02.2015 р. по справі № 369/13673/14-ц позивача поновлено на посаді на підставі наказу № 40-к від 16.03.2015 р. та 19.03.2015 р. допущено до роботи, трудові відносини фактично тривали, а отже дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк. Надалі роботодавець міг би звільнити позивача лише на загальних засадах. Проте, не зважаючи на наведені вище обставини, не дотримавшись процедури та порядку звільнення працівників, визначених трудовим законодавством, відповідачем було звільнено позивача з порушенням вимог ст. 39-1 КЗпП України. Окрім того, позивач посилалась на те, що відповідно до Наказу щодо продовження дії попередження про звільнення № 457 від 2611.2014 р., певним працівникам Банку продовжено дію попередження про наступне звільнення та призначено їх на нові посади. Отже наявність строкового трудового договору не стало перешкодою для призначення вказаних осіб на нові посади, які були відкриті після масового вивільнення працівників. Тому на переконання позивача, дію трудового договору із нею мало бути продовжено на невизначений строк у звязку з наявною потребою у співробітника служби по роботі з персоналом. Тому позивач просила визнати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» № 41-к від 17.03.2015 р. про звільнення позивача 31.12.2014 р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України незаконним та поновити її на попередній посаді з часу незаконного звільнення. Стягнути з ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, просив у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу № 896-к від 12.09.2014 р., [PERSON], була прийнята на роботу в ПАТ «КБ «Південкомбанк» на посаду керівника Служби по роботі з персоналом з 12 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію прийнято рішення № 101 від 26.09.2014 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК». За наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію № 390 від 26.09.2014 р. всі працівники Банку були попереджені про наступне звільнення з роботи 26.11.2014 р. за пунктом 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із запровадженням процедури ліквідації банку та у звязку зі скороченням штату чисельності працівників. 26.09.2014 р. позивач була ознайомлена з попередженням про наступне звільнення. Згідно наказу № 930-к від 17.10.2014 р. з 17.10.2014 р. введено в штатний розклад посаду «провідний юристконсульт» відділу правового супроводження судових спорів Управління правового супроводження діяльності банку Юридичного департаменту та прийнято на дану посаду [PERSON] Згідно наказу № 945-к від 04.11.2014 р. з 04.11.2014 в. введено в штатний розклад посаду «головний юрисконсульт» Юридичного департаменту та прийнято на дану посаду [PERSON] Відповідно наказу № 963-к від 14.11.2014 року з 17 листопада 2014 року були внесені зміни до штатного розпису, яким введено в штатний розклад посади «юрисконсульт» Юридичного департаменту та посаду «заступник керівника служби» Служби по роботі з персоналом. Згідно наказу від 25.11.2014 р. № 968-к позивач була звільнена з роботи 26.11.2014 р. з посади керівника Служби по роботі з персоналом, у звязку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.02.2015 року, визнано незаконним наказ № 968-к від 25.11.2014 р. про звільнення [PERSON] з 26 листопада 2014 року у звязку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення. Стягнуто з ПАТ «КБ «Південкомбанк» (код: 19358767) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 38\~389,68 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в частині визнання незаконним наказу та поновлення [PERSON] на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення, згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишено без змін. Згідно наказу № 40-к Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію від 16 березня 2015 року, на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року № 369/13673/14-ц та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 р. , було скасовано Наказ від 25 листопада 2014 року № 968-к про звільнення [PERSON]. Поновлено [PERSON] на посаді керівника Служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК». Відповідно до Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію від 17 березня 2015 року № 41-к, [PERSON], керівника Служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», звільнено 31 грудня 2014 року, у звязку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Позивач з наказом про звільнення ознайомлена 19.03.2015 року. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Стаття 39-1 КЗпП України визначає що, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку що оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року позивача поновлено на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк», і дане рішення підлягає негайному виконанню, та було виконано відповідачем 16 березня 2015 року шляхом прийняття Наказу № 40-к, трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично тривали, у звязку з чим дія трудового вважається продовженою на невизначений строк. Таким чином, підстав для звільнення позивача із займаної посади в силу п. 2 ст. 36 КЗпП України, шляхом прийняття наказу № 41-к від 17.03.2015 р. про звільнення [PERSON] з 31 грудня 2014 року, у відповідача не було. Отже, суд приходить до висновку про необхідність визнання незаконним наказу № 41-к від 17.03.2015 р. про звільнення [PERSON] з 31 грудня 2014 року на посаді керівника служби по роботі з персоналом та поновлення [PERSON] на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення. Визнавши звільнення позивача з роботи незаконним, суд у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, провівши його нарахування у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) з середньоденного заробітку позивача за два останніх місяця роботи, беручи до уваги середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 846,34 грн., розмір якої визначено рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року. Таким чином, виходячи з розрахунку кількості робочих днів з моменту звільнення позивача по день ухвалення судового рішення помножених на середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 846,34 грн., з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 49\~087,72 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved