Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2012 року, від даного шлюбу мають спільну дитину, оскільки спільне життя між ними не склалося, фактично шлюбні відносини припинено, а шлюб носить лише формальний характер, а тому позивач вимушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.03.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач, представник позивача - [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали, разом з тим пояснили, що сторони у справі з серпня 2018 року припинили подружні відносини та проживають окремо, позивач надання строку для примирення не потребує, оскільки збереження шлюбних відносин не вбачає за можливе з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначив суду, що вони з позивачем дійсно проживають окремо не ведуть спільного господарства з серпня 2018 року, а тому він не заперечує проти розірвання даного шлюбу в судовому порядку. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 29.12.2012 року було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом держаної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї а/з № 3383, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно наданих пояснень представника позивача сторони не підтримують подружніх відносин та тривалий час проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства з серпня 2018 року. Відповідач викладених обставин не спростовував, вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved