Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому просить: стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму грошових коштів у розмірі 12 563,79 доларів США в якості виконання зобов'язань за договором 002-26513-171214 від 17 грудня 2014 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, укладеним між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». В обґрунтування позову навів наступне. 23 грудня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - відповідач) було укладено договір № 004-26512-231214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США (далі - договір банківського вкладу), відповідно до умов якого ним було залучено відповідачу вклад у розмірі 12 500,00 доларів США строком до 22 січня 2015 року під 5,5 % річних. Відповідно до п. 1.9 договору банківського вкладу, нараховані проценти за вклад виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу в день закінчення строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок № 26209703301852 (далі - поточний рахунок), відкритий на ім'я вкладника. Зазначений вище поточний рахунок на ім'я позивача було відкрито у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на підставі договору № 002-26513-171214 від 17 грудня 2014 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Після закінчення строку вкладу за договором банківського вкладу, відповідач на виконання п. 1.9 договору банківського вкладу перерахував належний позивачу вклад разом з процентами загальним розміром 12 563,79 доларів США на поточний рахунок 26209703301852, відкритий на його ім'я, що підтверджується відповідною банківською випискою. Тобто, фактично сторонами договору банківського вкладу було виконано всі взяті на себе зобов'язання. Одразу після того як відповідач перерахував суму вкладу з процентами на поточний рахунок позивача, у нього виникла необхідність зняти дані грошові кошти з ранку, отримавши їх у готівковій формі. Однак, відповідач не надав йому такої можливості, заблокувавши зняття грошових коштів. У зв'язку із зазначеним, 27 січня 2015 року та 06 лютого 2015 року ним було подано відповідачу заяви про видачу грошових коштів, що обліковуються на поточному рахунку, однак вимоги даної заяви залишаються невиконаними, позивач так і не має можливості зняти належні йому грошові кошти. Відповідач відповів на вказані заяви необґрунтованими відмовами у видачі належних йому грошових коштів. На сьогоднішній день на його поточному рахунку обліковується сума грошових коштів у 12 563,79 доларів США, що підтверджується відповідною банківською випискою. Відповідно до ч.1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Вважає, що відповідач протиправно обмежує його у праві вільно розпоряджатись належними йому грошовими коштами, що обліковуються на його рахунку, а саме зняти ці грошові кошти (отримати готівку). Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначає, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір, заява, повідомлення, витяг за рахунком. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. 23 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 004-26512-231214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, відповідно до умов якого ним було залучено відповідачу вклад у розмірі 12 500,00 доларів США строком до 22 січня 2015 року під 5,5 % річних. Відповідно до п. 1.9 договору банківського вкладу, нараховані проценти за вклад виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу в день закінчення строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок № 26209703301852, відкритий на ім'я вкладника. Зазначений вище поточний рахунок у доларах США на ім'я позивача було відкрито у ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору № 002-26513-171214 від 17 грудня 2014 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Після закінчення строку вкладу за договором банківського вкладу, відповідач на виконання п. 1.9 договору банківського вкладу перерахував належний позивачу вклад разом з процентами загальним розміром 12 563,79 доларів США на поточний рахунок 26209703301852. Після перерахування відповідачем суми вкладу з процентами на поточний рахунок позивача, у нього виникла необхідність зняти дані грошові кошти. Однак, відповідач не надав йому такої можливості, заблокувавши зняття грошових коштів. У зв'язку із зазначеним, 27 січня 2015 року та 06 лютого 2015 року позивачем було подано відповідачу заяви про видачу грошових коштів, що обліковуються на поточному рахунку. Однак вимоги позивача до даного часу залишаються невиконаними. На сьогоднішній день на поточному рахунку [PERSON] обліковується сума грошових коштів у 12 563,79 доларів США. Вказані факти та обставини встановлені на підставі пояснень представника позивача та письмових доказів: договорів, заяв, повідомлень, витягу за рахунком. Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, ЦК України,Законом України «Про захист прав споживачів». Між сторонами, з дотриманням вимог ст.ст. 1058, 1059 ЦК України, 23 грудня 2014 року укладений договір банківського вкладу. Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу із спливом встановленого строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем, яка не є юридичною особою та банком, укладений договір банківського вкладу на умовах повернення вкладу із спливом встановленого строку (строковий вклад), за яким позивач є вкладником. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач є споживачем, а відповідач виконавцем. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні вбачається з вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 64 Конституції України прав людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на отримання належного їй банківського вкладу, а тому позивач обґрунтовано, у відповідності зі ст.ст. 15,16 ЦК України звернувся до суду за захистом свого порушеного права. У матеріалах справи наявні подані відповідачем докази того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив виплату на користь позивача у розмірі 200 000,00 грн. в якості виконання зобовязань відповідача перед позивачем. Згідно поданої представником позивача довідки № 465 від 17 вересня 2015 року, офіційний курс гривні до долара США станом на момент розгляду справи складає 2 182,2599 гривень за 100 доларів США, тим самим 21,82 грн. за 1 долар США. Таким чином, виплачена позивачу сума у 200 000,00 грн. станом на момент розгляду справи є еквівалентом 9 165,90 дол. США (200 000,00 х 21,82). Сума заборгованості відповідача перед позивачем таким чином складає 3 397,89 дол. США (12 563,79 9 165,90), що є еквівалентом 74 141,96 грн. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 741 грн. 42 коп.

Outcome: partial