Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, засвідченого 29 травня 2008 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р.В. та свідоцтва про право власності на житло. В зазначеній квартирі зареєстрований також її брат [PERSON], відповідач по справі, який з 2013 року по теперішній час фактично в квартирі не мешкає. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивача, відповідач квартирою не користується, особистих речей в квартирі не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідач таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того вказала, що не заперечує проти проголошення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином за місцем реєстрації. Крім того, розміщувались на офіційному веб-сайті «Судова влада України» повідомлення про виклик до суду, проте відповідач до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.04.2002 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору дарування частини квартири, засвідчений 29 травня 2008 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р.В., 3/4 квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON]. Право власності на 3/4 частки вищевказаної квартири зареєстровано в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 12 червня 2008 за реєстраційним номером 23374204 на підставі договору дарування від 29 травня 2008. Судом встановлено, що відповідно відомостей з Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 15 червня 2018 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані три особи - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Наявним у справі актом, складеним КСН «Азовець» 20.06.2018, підтверджується відсутність відповідача [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] з 2013 року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутній в спірному будинку без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У відповідності до положень ст.ст.133, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Проте позивач не просить стягну на її користь понесені нею судові витрати, а тому суд залишає їх за її рахунок.

Outcome: approved