Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25.08.2020 між сторонами по справі було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрований у реєстрі за №430, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 34 000 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути кошти до 10.10.2020. Проте, відповідач в порушення вимог чинного законодавства та прийнятих по договору зобов`язань у строки обумовлені договором заборгованість за договором не повернула. У зв`язку з чим на момент подання до суду заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 963\~220 грн 00 коп, що еквівалентно 34 000 доларів США. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Лещенко\~С.В. позовні вимоги підтримали, а відповідач [PERSON] та її представник адвокат Шабатура О.А. позов визнали у повному обсязі. А тому суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.08.2020 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрований у реєстрі за №430 (а.с.45). \~ \~ \~ \~Згідно із п.1 договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняла у власність 939\~080, 00 грн, що еквівалентно 34\~000 доларів США зі строком повернення до 10 жовтня 2020 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до п.3 договору позики строк користування позикою встановлено до 10.10.2020. Проте взяте на себе зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконала. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Таким чином, заборгованість відповідача по зобов`язанню із повернення позики становить 963\~220 грн, що згідно з курсом НБУ станом на 27.10.2020 еквівалентно 34\~000 доларів США (28,33 грн. за 1 долар). При цьому відповідно до\~ статті 192 ЦК України \~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~ 193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16.04.1991 №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (у тому числі і в еквіваленті), при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевикладена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідач заперечень щодо обґрунтованості, співмірності та розумності витрат на професійну правову допомогу, заяв про зменшення їх розміру не подавав. Хоча, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Вказане узгоджується\~\~із правовою\~\~позицією,\~\~висловленою у\~\~додатковій постанові\~\~Великої Палати\~\~Верховного Суду\~від\~19\~лютого\~2020\~року\~у\~справі №755/ 9215/15-ц. Таким чином, в силу п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 26.08.2020 (а.с.21), ордером від 26.08.2020 (а.с.20), актом наданих послуг (а.с.56, на звороті), квитанцією №б/н від 01.12.2020 (а.с.56, на звороті), а також судовий збір, сплачений відповідно до квитанцій від 27.08.2020 (а.с.7), 28.09.2020 (а.с. 28-29) загальною сумою 8 664 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved