Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON] . Позивач проживає на території Російської Федерації, у зв`язку із цим на її прохання за квартирою мала періодично доглядати її двоюрідна сестра, відповідач [PERSON] . Матеріальне утримання квартири здійснювала позивач, за її рахунок проводилася оплата житлово-комунальних послуг. Позивач має намір переїхати на постійне місце проживання в Україну, де планує проживати у даній квартирі. В жовтні 2019 року [PERSON] прибула в м. Богодухів і з`ясувала, що реалізувати це право не має можливості, оскільки відповідач без згоди позивача та за відсутності на це будь-яких правових підстав самоправно вселилася в квартиру для постійного проживання і відмовляється добровільно її звільнити, самовільно змінила замки до вхідних дверей квартири, відмовилися впускати в квартиру позивача та заперечує її права на цю квартиру. У зв`язку з цим позивач була вимушена проживати в готелі м. Богодухові, а після цього повернулася до РФ. Зазначені обставини підтверджені актом, складеним за участю мешканців будинку та квартальної. Позивач у будь-якій формі не надавала відповідачу згоди на вселення і постійне проживання в квартирі. Договору про найм (оренду) цього житла сторони не укладали, членами однієї сім?ї вони не є і ніколи не були. Відповідач має власне житло за адресою реєстрації місця проживання. Для вирішення цього конфлікту сторонами були залучені працівники поліції Богодухівського ВП, які рекомендували цей спір вирішити в судовому порядку, оскільки відповідач відмовляється добровільно виселитися з квартири. Одночасно з цим відповідачу була направлена письмова претензія з вимогою добровільно виселитися з квартири, яка нею була проігнорована. Відповідач продовжує самоправно проживати в квартирі позивача. За цих обставин позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів власника квартири шляхом примусового виселення з неї відповідача. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, вважав, що доказів правомірності вселення та проживання в спірній квартирі відповідач не надала, вона проживає в квартирі незаконно, отже підлягає виселенню. Вважав, що права дитини на це житло не можуть бути порушені у разі задоволення позову, оскільки таких прав неповнолітня та її законний представник (відповідач) не мають. Дитина забезпечена іншим житлом, що було підтверджено в судовому засіданні. Крім того звернув увагу, що вимоги про виселення неповнолітньої взагалі не заявлені. Зауважив, що саме обраний спосіб судового захисту є належним, відповідає правовому характеру та змісту спірних правовідносин, у зв`язку з чим вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що після смерті у 2011 році батька [PERSON] , остання під час перебування в Україні запропонувала відповідачці зробити ремонт та проживати в спірній квартирі з дочкою та передала [PERSON] ключі. Кошти за ремонт - обіцяла повернути. Відповідач зробила в квартирі капітальний ремонт, оскільки квартира була в жахливому стані, та стала там проживати. На сьогодні вони з дочкою продовжують проживати в квартирі, всі комунальні послуги сплачує саме відповідач, дочка ходить в школу в [PERSON] , стоїть на обліку у лікаря. За місцем реєстрації в с.Братениця проживають батьки - інваліди та брат з родиною, місцеву школу - зачиняють. Замки відповідач не змінювала. В жовтні 2019 року позивач приїхала в Богодухів та дійсно прийшла в квартиру, не попередивши про це. Їй не вдалось відчинити двері і коли відповідач відчинила, [PERSON] відмовилась заходити всередину та сказала виселятись. Також зазначила, що домовленість про повернення коштів за ремонт була усна, однак вона довірилась [PERSON] , оскільки це її двоюрідна сестра. Зазначила, що згодна виселитись у разі повернення коштів, витрачених на ремонт. Представник відповідача вважала, що [PERSON] вселилась до квартири на законних підставах - з дозволу та на прохання власника, вважала, що виселення порушить права відповідача, оскільки остання добросовісно користується житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги, витратила значні кошти на ремонт. Крім того з нею проживає неповнолітня донька, яка перевелась до школи за фактичним місцем проживання, відвідує там лікаря, тощо. За наведених обставин просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи зазначила, що враховуючи наявність у неповнолітньої іншого житла та реєстрації, виселення її зі спірної квартири не матиме наслідком порушення її прав. Просила ухвалити рішення відповідно до закону. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що чула телефонну розмову, під час якої двоюрідна сестра [PERSON] - [PERSON] запропонувала [PERSON] проживати в її квартирі, згодом вона віддала ключі, це було близько п`яти років назад. Квартира була у непридатному для проживання стані і свідок допомагала [PERSON] робити ремонт. Була повністю замінена підлога, проведено опалення. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] [PERSON] свідок бачила двічі - після поховання її батька та ще один раз. Раніше в квартирі проживав [PERSON] - батько [PERSON] , він зловживав алкогольними напоями, не дбав за житлом, звідти було чути неприємні запахи. [PERSON] іноді приїздила до нього, здійснила його поховання. Про домовленості між [PERSON] та [PERSON] свідкові нічого не відомо, однак ремонт повністю робила [PERSON] та проживає зараз разом з донькою. Заходи забезпечення позову не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. Суд, заслухавши вступні слова представників сторін, відповідача, пояснення представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.08.2012 Богодухівською нотконторою /а.с. 5/, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію № 35184462 від 15.08.2012 /а.с.6/. У зазначеній квартирі проживає відповідач [PERSON] з неповнолітньою донькою, яка ходить до школи в м.Богодухові, перебуває на обліку в Богодухівській ЦРЛ, що не заперечувалось сторонами, підтверджується показаннями свідків, довідками Богодухівського ліцею №3, Богодухівської ЦРЛ. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів правомірності свого вселення в квартиру позивача та доказів наявності підстав для подальшого проживання, яким може бути зокрема договір найму, який укладається в письмовій формі. Сама відповідач підтвердила, що такий договір між нею та позивачем не укладався. При цьому суд зауважує, що показання свідків не можуть бути належним та допустимим доказом правомірності вселення відповідача в квартиру позивача. Додатково суд звертає увагу, що свідок [PERSON] лише підтвердила факт проведення відповідачем ремонтних робіт в квартирі, а свідок [PERSON] зазначила, що чула лише телефонну розмову - тобто лише те, що під час розмови казала [PERSON] . Водночас позивачем доведено, що вона є власником спірної квартири, який позбавлений можливості реалізувати в повній мірі своє право власності на нерухоме майно. Отже, враховуючи, що проживання відповідача [PERSON] без відповідних правових підстав, у квартирі, що належить позивачеві, порушує права власника [PERSON] , суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і виселення відповідача [PERSON] . Щодо прав неповнолітньої доньки відповідача [PERSON] - [PERSON] , 2004 року народження, то як було з`ясовано в судовому засіданні дитина забезпечена іншим житлом за місцем реєстрації. Крім того, вимога про її виселення позивачем не заявлена. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, якими визначено порядок розподілу між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи ці витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами ( п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України). За змістом ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). На підтвердження судових витрат відповідача на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 13 жовтня 2019 року та квитанцію про переказ грошових коштів на суму 5000.00 грн. - в рахунок оплати гонорару відповідно до зазначеного договору. Отже, враховуючи складність справи, її значення для сторін, кількість судових засідань, обсяг наданих послуг, витрачений адвокатом час та інші істотні обставини, суд, виходячи з вимог розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000.00 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 768.40 грн.

Outcome: approved