Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання дій протиправними, про зобовязання вчини певні дії, в якому просить визнати незаконною Постанову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 червня 2018 року № 249/02-31; зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчити договір купівлі-продажу домоволодіння № 9-б по вул. Агрономічній в м. Одесі, яке складається з житлового будинку під літ. «Б» з належними господарчими спорудами літ. «В» - літня кухня; літ. «Г» - сарай; літ. «Е» - сарай; літ «К» - уборна; №2,4-7 - огородження, І-ІІ - мощення, та належить мені [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]). Обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON], належить, на праві власності, домоволодіння № 9-б по вул. Агрономічній в м. Одесі, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2006 року. Право власності позивача [PERSON] на означене домоволодіння зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 16452453, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 12228333 від 20 жовтня 2006 року. В цілому домоволодіння № 9-б по вул. Агрономічній в м. Одесі складається з житлового будинку під літ. «Б» з належними господарчими спорудами ліг «В» - літня кухня; літ. «Г» - сарай; літ. «Е» - сарай; літ «К» - у борна; №2,4-7 - огородження, І-ІІ - мощення, що підтверджується технічним паспортом, якій було виготовлено КП «ОМБТІ та РОН» 26 жовтня 2006 року. З метою\~посвідчення договору\~купівлі-продажу\~домоволодіння \~ [PERSON],\~звернувся до\~приватного нотаріуса\~Одеського міського\~нотаріального округу\~[PERSON],\~але йому\~було відмовлено\~та виданоПостанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 червня 2018 року № 249/02-31. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме в відмові у посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння стало те, що [PERSON], нотаріусу не було подано документи/відомості щодо наявності кадастрового номеру земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння. Позивач [PERSON] вважає про те, що дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] щодо винесення Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 червня 2018 року № 249/02-31 протиправними і тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав на вільне користування, розпорядження своїм майном. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у відмові в посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зазначає, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, що встановлено ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України. Позивач [PERSON]\~вказує про\~те,\~що відсутність\~кадастрового номеру\~земельної ділянки,\~на якій\~розміщене домоволодіння,\~не може\~бути підставою\~для відмови\~в посвідченні\~нотаріусом договору\~купівлі-продажу\~домоволодіння,\~у звязку\~з недотриманням\~вимог статті\~377\~ЦК України\~та статті\~120\~ЗК України,\~оскільки такий\~договір не\~буде передбачати\~переходу прав\~на земельну\~ділянку.У\~позивача [PERSON]\~ відсутнє право власності, право користування на земельну ділянку на якій розташовано домоволодіння, яке належить йому на праві власності і тому при переході права власності на домоволодіння не виникне право на земельну ділянку і у іншої особи. Також, позивач [PERSON] вказує про те, що кадастровий номер земельної ділянки не може бути істотними умовами договору купівлі-продажу домоволодіння, оскільки в розумінні ст. 120 ЗК України, на підставі кадастрового номеру не виникає і тим паче не переходить а ні право користування, а ні права власності на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння. Присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці є передумовою передачі земельною ділянки у власність громадянина, якій лише має право на безоплатну приватизацію земельних ділянок і є лише правом громадянина України, а не є його обов'язком. Позивач [PERSON] вважає про те, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] відмовляючи [PERSON], у посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння порушила його право, яке закріплено законодавством України, а саме статтею 41 Конституції України, статтею 316 ЦК України, статтею 317 ЦК України, статтею 321 ЦК України, на володіння, користування, розпорядження майном, яке він здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність. У звязку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, яка повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.\~\~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.09.2006 року, Позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння №9-б по вулиці Агрономічній у м.Одесі, яке складається з житлового будинку під літ. „Б з належними надвірними господарчими спорудами („Г, „К, „Е, „В), розташованими на земельній ділянці площею 281 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті 11 грудня 2005 року [PERSON]. Рішення набрало законної сили 26.09.2006 року (а.с.16); Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12228333 від 20.10.2006 року, право власності [PERSON] на домоволодіння№9-б по вулиці Агрономічній у м.Одесі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 16452453 (а.с.17); Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 червня 2018 року № 249/02-313 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння, оскільки [PERSON], нотаріусу не було подано документи/відомості щодо наявності кадастрового номеру земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння (а.с.18); Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до пункту «е» статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно до чинного законодавства України, а саме ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Тобто приватизація земельних ділянок є правом, а не обовязком громадян України. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Також відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні обєкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Законодавством України визначені підстави виникнення права на земельну ділянку за громадянами. Згідно до п. 1, п. 2, п. 9, п. 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Що стосується кадастрового номеру земельної ділянки, то відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: \~ \~ \~ \~регулюванні земельних\~відносин;\~управлінніземельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу\~цих ділянок\~у власність\~чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Згідно до ст. 15 ЗУ «Про державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті ЗО цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Згідно до\~ст.\~1\~ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріат\~в Україні\~-\~це система\~органів і\~посадових осіб,\~на які\~покладено обов'язок\~посвідчувати права,\~атакож факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання \~ \~ \~ \~їм юридичноївірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається \~ \~ \~ \~нанотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно до ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, \~ \~ \~ \~та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно до статті 34 ЗУ «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Відповідно до статті 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved