Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина, у тому числі на вказаний житловий будинок. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала йому належний їй житловий будинок. Окрім нього, осіб, які б мали право на спадкування за заповітом немає. Таким чином він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Під час звернення до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок, йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житловий будинок. За життя [PERSON] не встигла оформити первісну реєстрацію права власності на будинок, так як раніше в сільській місцевості таких документів не було. Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати вказаний будинок без належних правовстановлюючих документів він не може. У зв`язку з цим, просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; розглянути справу без його участі. У підготовче засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, суд встановив та підтверджується наявними в справі доказами, що [PERSON] померла [INFO] (копія повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.03.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововоронцовського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №01). Згідно з копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Нововоронцовської державної нотаріальної контори від 23.04.2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №798, [PERSON] заповідала [PERSON] все належне їй майно, у тому числі житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1217 ЦПК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З повідомлення приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградової Н.М. від 07.06.2021 року вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності житлового будинку спадкодавцю [PERSON] , померлої [INFO] . Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю вказаного житлового будинку, суд керувався наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках, сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За довідкою, виданою Осокорівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 01.06.2021 року №328, власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно із записом по господарської книги №10, особовий рахунок № [NUMBER] є [PERSON] . Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначено під літерами: А - житловий будинок, загальною площею 28,4 кв.м, у тому числі житловою 12,9 кв.м; а - веранда; а1 - навіс; Б - сарай; №1 - ворота; №2 - огорожа, загальною вартістю 29431,00 грн. Рік будівництва житлового будинку - 1952 року, господарських будівель та споруд - з 1952 року по 2013 року. З огляду на викладене, спадкодавцю [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, однак остання не здійснила державну реєстрацію свого права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. Отже суд встановив, що [PERSON] , померлій [INFO] , на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок входить в спадкову масу, та оскільки встановити право власності у позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, неможливо, що позбавляє його права успадкувати будинок, тому зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. 376, 1217, 1261, 1268, 1297 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved