Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Веллфін», в якому просить визнати виконавчий напис № 113886 від 15.12.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», заборгованості у сумі 55173, 20 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у березні 2021 року він дізнався про відкриття виконавчого провадження ВП №64521624 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. про стягнення з нього боргу у розмірі 55173,20 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис №113886 від 15.12.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Вважає, що виконавчий напис № 113886 від 15.12.2020 року вчинений з порушенням вимог законодавства та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису розрахунок, що перевищує максимально можливу основну заборгованість. Крім того зазначає, що нотаріус міг вчинити виконавчий напис тільки на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості. З розміром заборгованості він не згоден. Позивач стверджує, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт безспірності заборгованості відносно якої вчинено виконавчий напис та не вказав жодного документу, що підтверджує суму безспірної заборгованості. Вказує, що він не укладав кредитних договорів з передбаченою можливістю стягнення кредитних коштів за виконавчим написом нотаріуса, а також не укладав жодних угод щодо отримання грошових коштів з ТОВ «Веллфін». Вказує, що у виконавчому написі № 113886 від 15.12.2020 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а вказано лише, що грошові кошти потрібно стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін». Вважає, що належні та допустимі докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення відсутні, тому розмір заборгованості не є безспірним, а розрахунок виконаний стягувачем не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Посилаючись на норми чинного законодавства просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.12.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 113886, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості, у розмірі 55173,20 грн. Ухвалою суду від 15.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.04.2021 року за заявою позивача зупинено стягнення по виконавчому провадженню №64521624, яке відкрите на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 113886, виданим 15.12.2020 року про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 55173 грн. 20 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін». Ухвалою суду від 01.06.2021 року за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича витребувано належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, щодо вчинення 15.12.2020 року виконавчого напису, який зареєстровано в реєстрі за № 113886, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості у сумі 55173,20 грн. Ухвалою суду від 17.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів - до 15.07.2021 року. Ухвалою суду від 30.06.2021 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог про стягнення коштів у сумі 8295,90 грн. в порядку повернення за виконавчим написом за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний виконавець Дніпропетровської області Русецька О.О., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач вважає, що з його заробітної плати безпідставно стягнуто грошові кошти в процесі примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, а тому у відповідача виникло зобов`язання перед ним повернути безпідставно набуте майно (кошти) на підставі ст.1212 ЦК України та просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 8295,90 грн. в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом № 113886, виданим 15.12.2020 року. Ухвалою суду від 15.07.2021 року витребувано у приватного виконавця Дніпропетровської області Русецької О.О. належним чином засвідчені копії документів, згідно яких вчинено виконавчий напис нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. № 113886 від 15.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості у сумі 55173 грн. 20 коп., та на підставі якого відкрито виконавче провадження №64521624, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача ТОВ «Веллфін» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вищевказане, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до наданих до суду приватним виконавцем Русецькою О.О. копій документів виконавчого провадження №64521624 встановлено наступне. 02 жовтня 2017 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір позики № 270008, згідно якого позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в сумі 1600 грн., зокрема, на умовах строковості, зворотності платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, визначені відповідно до умов договору. Строк позики за цим договором складає 30 (тридцять) днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків, відповідно до додатку до договору до 01.11.20017 року. Строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою на умовах, визначених договором. Сума по договору становить 1600 грн.;дата погашення - 01.11.2017 року; сума до сплати процентів 864 грн. 00 коп.; разом до сплати 2464 грн. 00 коп. Сукупна вартість позики складає 2464 грн. 00 коп. Графік розрахунків є невід`ємною частиною договору позики № 270008 від 02.10.2017 року (а.с.86-94). Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 270008 [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості вбачається, що 02.10.2017 року боржнику надано кредит згідно кредитного договору № 270008 від 02.10.2017 року. Заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» за кредитним договором № 270008 від 02.10.2017 року станом на 02.03.2020 року складає 54 273, 20 грн. 15.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинений виконавчий напис №113886 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за кредитним договором № 270008 від 02.10.2017 року, укладеним між позивачем та відповідачем. Сума заборгованості складає 54273,20 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача 900 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 55173,20 грн. Вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 02 жовтня 2017 року по 02 березня 2020 року (а.с.96). Відповідно до заяви про відкриття виконавчого провадження ТОВ «Веллфін», поданої приватному виконавцю Русецькій О.О., відповідач просить прийняти до виконання виконавчий напис приватного нотаріуса № 113886 від 15.12.2020 року (а.с.84-85). 23.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Положення ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Так, згідно підпункту 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктом 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 до вказаного переліку входять нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 до вказаного переліку входять кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Верховний суд у постанові від 20.05.2020 року у справі № 629/2858/16 висловив наступну позицію. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 15 січня 2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс19). Як вбачається із матеріалів справи, на вимогу суду приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. копію нотаріальної справи, щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису не надано. Так, як зазначалося вище згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як встановлено з виконавчого напису № 113886 від 15.12.2020 року стягнення заборгованості проводиться за період з 02 жовтня 2017 року по 02 березня 2020 року згідно договору від 02.10.2017 року. Разом з тим, розрахунок заборгованості за вказаним договором до матеріалів справи відповідачем, приватним нотаріусом не надано та в матеріалах виконавчого провадження відсутній. Таким чином, до матеріалів справи не додано доказів дотримання нотаріусом вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні виконавчого напису в частині строку давності за вимогою по договору від 02.10.2017 року. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що договору з ТОВ «Веллфін» він не укладав, а відповідачем та приватним нотаріусом не надано суду належних допустимих доказів в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України на спростування доводів позовної заяви про відсутність доказів безспірності суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі № 113886 від 15.12.2020 року. Таким чином, суд не може встановити, які документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника було подано стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Крім того, з наданих до суду матеріалів справи не встановлено, що [PERSON] отримував будь-які претензії, вимоги про наявність заборгованості та погашення боргу від стягувача чи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не було проінформовано про існування заборгованості та її розміру, чим він був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або подати письмове заперечення стягувану чи нотаріусу. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису всупереч вимог підпункту 2.3 пункту 2, підпункту 3.1 пункту 3, глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.88 Закону України «Про нотаріат» не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Крім того, слід зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»; 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів (в редакції з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18. Суду не надано доказів, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису наявний оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися безспірному порядку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість скарг повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням норм діючого законодавства, отже позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача стягнутих в примусовому порядку на підставі виконавчого напису коштів слід зазначити наступне. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»). Вирішуючи позовні вимоги про повернення [PERSON] стягнутих в примусовому порядку на підставі виконавчого напису коштів, суд зазначає наступне. Згідно довідки АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» від 08.06.2021 року № 12/232 за період з березня 2021 року по травень 2021 року з заробітної плати позивача утримано 374,92 грн. на сплату витрат на проведення виконавчих дій та 3960,49 грн. на сплату виконавчого збору. В порядку примусового виконання виконавчого напису з позивача на користь відповідача стягнуто 3960,49 грн. (а.с.50). Оскільки кошти на користь відповідача в сумі 3960,49 грн. стягнуті на підставі виконавчого напису № 113886 від 15.12.2020 року, вчиненого нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, вказана сума підлягає стягненню з ТОВ «Веллфін»на користь [PERSON] , так як підстава, на якій відповідачем набуто право на вказані грошові кошти, відпала. При цьому, суд зазначає, що відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин про стягнення з ТОВ «Веллфін»на користь [PERSON] коштів виконавчого провадження (374,92 грн. - витрат на проведення виконавчих дій, 3960,49 грн. - виконавчого збору), оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 201/8493/18 від 05 лютого 2020 року. За таких обставин позов у вказаній частині позовних вимог слід задовольнити частково на суму - 3960,49 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у даній справі слід стягнути відповідача ТОВ «Веллфін».

Outcome: approved