Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, на обґрунтування якого вказав, що у період з 03.07.1993 року по 05.11.2007 року та з 20.11.2007 року по 11.09.2015 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля», працюючи на різних посадах у шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею. Наказом №268ок від 11.09.2015 року його було звільнено з роботи згідно ст.38 ч.1 КЗпП України у звязку із виходом на пенсію. При обстеженні в клініці профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН» йому встановлено діагноз: хронічна радікулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статикою-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; хронічний бронхіт в фазі затихаючого загострення, прискорений та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ступеню, які є професійними захворюваннями. 24.04.2017 року за наслідками розслідування професійного захворювання було складено акт за формою П-4. 26.07.2017 року висновком МСЕК за сукупністю профзахворювань йому вперше було встановлено 65% втрати професійної працездатності: 40% - радикуліт і 25% - бронхіт безстроково та визнано інвалідом 3 групи. Вказуючи на те, що ушкодження здоровя виникло внаслідок не створення відповідачем безпечних і нешкідливих умови праці, на нього має бути покладено обовязок з відшкодування йому моральної шкоди, яка полягає в його фізичних і душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливості продовження професійної роботи, необхідності вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоровя, неможливості вести активний спосіб життя, що впливає на його звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням зазначених обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 65000 грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Судом встановлено, що позивач з 03.07.1993 року по 05.11.2007 року та з 20.11.2007 року по 11.09.2015 року працював на шахті «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» (арк.спр.8-10). 11.09.2015року позивач був звільнений з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України в звязку з виходом на пенсію за віком. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 20.04.2017 року, стаж роботи позивача в ВП «Красноармійськвугілля» в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки 2 місяці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання (арк.спр.22-23). Відповідно до висновку центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» клініки профзахворювань від 05.05.2016 року позивачу [PERSON] встановлено діагноз: хронічна радікулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статикою-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прискорений та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ступеню. Захворювання професійне (арк.спр.17-18). 26.07.2017 року висновком МСЕК позивачу за сукупністю професійних захворювань первинно визначено 65% втрати професійної працездатності (40% - радикуліт і 25% - бронхіт) та встановлено ІІІ групу інвалідності, безстроково (арк.спр.24). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно ч.1 і ч.2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.04.2017 року, причиною професійного захворювання є тривалий час роботи позивача в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих факторів виробничого середовища трудового процесу - пил, фізичні навантаження, вимушена робоча поза, що доводить вину відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди внаслідок отримання на виробництві професійного захворювання (арк.спр.22-23). Суд погоджується з доводами позивача, що отримане ним професійне захворювання негативно впливає на його життєву активність, позбавляючи можливості вести повноцінний спосіб життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя і тягне за собою моральні страждання, які, крім того, посилюються відчуттям фізичного болю, що змушує його проходити періодичні обстеження та стаціонарні курси лікування для підтримки свого здоровя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги конкретні обставини справи, характер отриманого позивачем професійного захворювання і повязані з ним фізичні та моральні страждання позивача, відсоток втрати професійної працездатності, інтенсивність і довготривалість його фізичних і психічних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, настання негативних наслідків і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 26000 гривень. Суд вважає, що такий розмір компенсації моральної шкоди позивачу буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь УДК в місті Мирноград судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial