Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом доТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить: стягнути з ТОВ Український експертний центр «Екеперт-сервіс Авто», на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 42410,60 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує про те, що працював у ТОВ Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» з 11.03.2008 року по 05.06.2015 року, на посаді аварійного комісара, а згодом на посаді оцінювача-експерта з окладом в розмірі мінімальної заробітної плати. Починаючи з 2013 року позивачу не виплачувалася заробітна плата. Наказом № 05 від 22.05.2015 року [PERSON] звільнено з роботи у відповідності до ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника). Оскільки відповідач не виконав вимоги закону встановлені ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст.116, ч. 1 ст. 177 КЗпП України 28 жовтня 2015 року, позивач правомірно був змушений звернутися до відповідача із заявою про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, надання розрахунку заборгованості по заробітній платі, надання копій наказів № 06 від 07.03.2008 року про прийом на роботу та № 05 від 22.05.2015 року про звільнення з роботи. Законні вимоги відповідач проігнорував та не надав відповіді у строки встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Також відповідач приховує від позивача суму заборгованої заробітної плати та не надає достовірного розрахунку. Здійснити належний розрахунок ціни позову, позивач не має можливості, оскільки не володіє первинною бухгалтерською документацією, а відповідача чинить перешкоди в її отриманні. В судове засідання позивач - [PERSON] не з'явився, однак відповідно до поданої до суду заяви просить розглядати справу у його відсутність, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто», в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх доводи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до копії трудової книжки позивача вбачається, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» на посаду аварійного комісара на підставі наказу від 07.03.2008 року за №06. На підставі наказу №06 від 30.07.2009 року переведений на посаду оцінювача експерта. На підставі наказу №05 від 22.05.2015 року звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до копії наказу ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» №10 від 31.12.2012 року затверджено штатний розпис на 2013 рік. Згідно штатного розпису ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» від 31.12.2015 року посадовий оклад оцінювача експерта з 01.01.2013 року складає 1200,00 грн. Відповідно до копії наказу ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» №06 від 31.12.2013 року затверджено штатний розпис на 2014 рік. Згідно штатного розпису ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» від 31.12.2013 року посадовий оклад оцінювача експерта з 01.01.2014 року складає 1220,00 грн. Згідно штатного розпису ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» від 31.12.2014 року посадовий оклад оцінювача експерта з 01.01.2015 року складає 1220,00 грн. Відповідно штатного розпису ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» від 20.04.2015 року посадовий оклад оцінювача експерта з 20.04.2015 року складає 1220,00 грн. Крім того, до матеріалів справи долучені копії видаткових касових ордерів про нарахування позивачу заробітної плати за період з січня 2013 року по червень 2015 року. Також матеріали справи містять акти про відмову працівника підписати видаткові касові ордери, складені працівниками ТОВ «Український експертний центр «Експерт-сервіс Авто» за період з квітня 2013 року по червень 2015 року. Згідно вказаних актів [PERSON] відмовився від підписання видаткових касових ордерів про отримання заробітної плати за вказані вище періоди. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 94 КЗпП України роботодавець зобов'язаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Позивач в судових засіданнях вказував на факт щодо невиплати йому заробітної плати та існування заборгованості по її виплаті, при цьому в обґрунтування своїх доводів вказував на те, що надані відповідачем видаткові ордери про отримання позивачем грошових коштів, позивачем не підписувались, крім одного на суму 1200,00 грн. Зокрема, вказував на те, що ним не підписувалось видаткові ордери на отримання заробітної плати від 22.03.2013 року, 22.02.2013 року, 01.02.2013 року, 11.01.2013 року, 29.03.2013 року, 04.04.2013 року, 31.05.2013 року, 29.05.2013 року, 12.06.2013 року, 26.06.2013 року. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 03 березня 2017 року у вказаній вище справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вказаною ухвалою суду на вирішення експертів було поставлено питання щодо того, чи виконані підписи в оригіналах видаткових ордерів від 22.03.2013 року, 22.02.2013 року, 01.02.2013 року, 11.01.2013 року, 29.03.2013 року, 04.04.2013 року, 31.05.2013 року, 29.05.2013 року, 12.06.2013 року, 26.06.2013 року [PERSON], чи підпис виконаний іншою особою? У зв'язку із надходженням на адресу суду повідомлень судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання оригіналів видаткових ордерів від 22.03.2013 року, 22.02.2013 року, 01.02.2013 року, 11.01.2013 року, 29.03.2013 року, 04.04.2013 року, 31.05.2013 року, 29.05.2013 року, 12.06.2013 року, 26.06.2013 року, судом неодноразово на адресу відповідача направлялись клопотання експерта про надання додаткових документів необхідних для проведення експертизи. Однак, відповідачем не надано до суду оригіналів видаткових ордерів, необхідних для проведення криміналістичної експертизи з дослідження підписів. Як слідує з повідомлення експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Сех Г.Е. складеного 10.08.2017 року експерт не має можливості дати висновок, оскільки оригінали видаткових ордерів у розпорядження експерта не надійшли, клопотання не задоволено. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. На роботодавця покладено обов'язок своєчасно здійснювати виплату заробітної плати та, у разі готівкового виду розрахунку із працівниками через каси підприємства, установи, організації вимагати підпис працівника при отримані останнім грошових коштів, а працівник не зобов'язаний вимагати від роботодавця надавати йому платіжні відомості для підпису про отримання ним заробітної плати. Більше того, роботодавець сам зацікавлений отримати відповідні підписи у працівника, оскільки несе відповідальність відповідно до законодавства України про оплату праці за невиплачену чи несвоєчасно виплачену заробітну плату. Оскільки з вини відповідача не було проведено експертизу для встановлення достовірності підпису позивача, суд вважає доводи позивача щодо неотримання ним коштів та проставлення підписів у відомості іншою особою доведеними. Так, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Нормою ч. 1 ст. 83 КЗпІІ України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпІІ України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує І6 календарних днів. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власника уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Судом об'єктивно встановлено, що позивача наказом № 05 від 22.05.2015 року звільнено з роботи у відповідності до ст. 38 КЗпП України, однак відповідач не провів з ним остаточний розрахунок при звільненні та не надав доказів проведення такого розрахунку, тому вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до наданого позивачем розрахунку середній заробіток за невчасно виплачену заробітну плату за період з червня 2015 року по квітень 2018 року становить 42410,60 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вiдповiдно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовів про стягнення заробітної плати звiльняються вiд сплати судового збору. Згiдно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved