Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з дитиною. Позов обґрунтовує тим, що з 18 серпня 2009 року він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі до 02 листопада 2017 року. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2017 року шлюб між ними розірваний, син залишився проживати разом з відповідачем. Зазначає, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з сином, а саме: не надає можливостей у спілкуванні з ним та у його вихованні. Водночас, вказує, що розпорядженням Горохівської районної державної адміністрації Волинської області №92 від 04 квітня 2019 року було визначено спосіб участі його як батька у вихованні його малолітнього сина. Проте, відповідач, вищезазначене розпорядження не виконує, продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим він змушений був викликати працівників поліції, щоб побачити свою дитину, в результаті чого був складений адміністративний протокол працівниками поліції. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з його малолітнім сином та встановити спосіб участі батька у вихованні сина, а саме: щомісяця першу та третю п`ятницю з 15:00 до 18:00 год. неділі [PERSON] , систематично бачитиметься з своїм малолітнім сином, [PERSON] , за місцем свого проживання, з ночівлею дитини, попередньо узгодивши це з матір`ю дитини; на усі шкільні канікули [PERSON] , забиратиме сина для відпочинку на термін 1/3 їх тривалості, котрий попередньо буде узгоджувати з матір`ю дитини. На адресу суду, 15 червня 2021 року від Радивилівського районного суду Рівненської області за підсудністю надійшла позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з дитиною. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Від відповідача [PERSON] , 24 червня 2021 року надійшов відзив, в якому відповідач зазначила, що розпорядження Горохівської районної державної адміністрації від 04 квітня 2019 року №92 «Про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини» сторони виконували у повному обсязі, жодних зауважень не було, проте уже більше розу позивач не цікавиться життям та вихованням спільної дитини, не відвідує її за місцем проживання. Також, зазначає, що твердження позивача, що вона чинить перешкоди у спілкуванні з сином не відповідає дійсності, спростовуються обставинами справи, що підтверджуються відповідними доказами, а також додатково показаннями свідків. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить відмовити у задоволені цього позову. Протокольною ухвалою суду від 03 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити. Суду пояснив, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає бачиться з сином та забирати його на вихідні до свого місця проживання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо участі позивача у спілкуванні з малолітнім сином у такий спосіб: щомісяця першу та третю п`ятницю з 17:00 до 18:00 год. неділі [PERSON] , систематично бачитиметься з своїм малолітнім сином, [PERSON] , за місцем свого проживання, з ночівлею дитини, попередньо узгодивши це нею; на усі шкільні канікули [PERSON] , забиратиме сина для відпочинку на термін 1/3 їх тривалості, котрий попередньо буде узгоджувати з нею. Також суду пояснили, що почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з його сином, оскільки [PERSON] налаштовував сина проти неї та членів її сім`ї, також зустрічі дитини з батьком негативно впливали на сина. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що позивач, як батько дитини, має право на участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним. Заслухавши думку сторін, пояснення свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Радивилівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 18 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №68, розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження від 10 липня 2018 року, серія [NUMBER] . (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч.8 ст.7 СК України та у ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Частиною 1 статті 158 СК України, встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. На підставі ч.2 ст.158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживають дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає їх нормальному розвиткові. Аналогічний висновок міститься у постанові КЦС ВС від 08.04.2020 року в справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч.1 ст.2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові. Отже, предметом доказування у спорі щодо усунення батькові перешкод у спілкуванні з дитиною є існування факту наявності таких перешкод, які чиняться матір`ю дитини, а також того, що таке спілкування не перешкоджатиме йому нормальному розвиткові. Положеннями ст.ст.80, 81 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставину, що вона чинила перешкоди у побаченнях позивача зі спільною дитиною. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Як на одну з підстав своїх заперечень проти позову відповідач посилається на ту обставину, що позивач погано впливає на дитину. Проте, жодних доказів того, що [PERSON] , як батько, погано впливає на свого сина [PERSON] суду не надала. Як вбачається із характеристики Радивилівської міської ради № 01.09-26/35 від 17 березня 2021 року, [PERSON] за час проживання на території Радивилівської міської ради зарекомендував себе з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності за матеріалами адміністративної комісії при міськвиконкомі не притягувався. Скарг зі сторони сусідів на незадовільну поведінку в міську раду не надходило, громадський порядок не порушує. (а.с.10) Згідно ч.ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області №112 від 01 жовтня 2021 року затверджено висновок про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини. З даного висновку вбачається, що як і в помешканні батька так і в помешканні матері створено належні умови для виховання та розвитку дитини. Під час бесіди з дитиною з`ясовано, що він хоче зустрічатись з татом, спілкується з ним по телефону через класного керівника, не проти того щоб приїжджати до батька на вихідні. Також з даного висновку вбачається, що дитина любить обох батьків. Крім того, висновком про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини було визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина, а саме: щомісяця першу та третю п`ятницю з 15:00 год до 18:00 год неділі [PERSON] , систематично бачитиметься зі своїм малолітнім сином, [PERSON] , за місцем свого проживання, з ночівлею дитини, попередньо узгодивши це з матір`ю дитини, на усі шкільні канікули батько забиратиме сина з метою відпочинку на термін 1/3 їх тривалості, котрий попередньо узгоджуватиме з матір`ю дитини. Рекомендовано [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділити дитині увагу і турботу, виховувати її, громадянці [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає належним чином мотивованим, обґрунтованим та ткаим, що не суперечить інтересам дитини. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що між сторонами існує конфлікт щодо порядку та способу виховання їхнього спільного сина, однак з пояснень не встановлено, що будь хто зі сторін вчиняв дії, які б загрожували чи шкодили дитині. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України. Відповідно до ч.ч.9 та 10 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання. Одним із завдань СК України, є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Отже, на підставі наведеного вище у своєму взаємозв`язку, з урахуванням прав та законних інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , встановивши спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина. Крім того, суд також погоджується з рекомендаціями Мар`янівської селищної ради, згідного яких рекомендовано [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділити дитині увагу і турботу, виховувати її, відповідачу [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] . На підставі ст.ст.19, 159, 257, 263 СК України,

Outcome: partial