Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.03.2018 він надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 дол. США. В термін до 01.06.2018 [PERSON] зобов`язався повернути кошти в сумі 5700 дол. США. На підтвердження передачі грошей відповідач власноручно написав розписку. Позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання, згідно даного договору та у вказаний строк не виконав, у зв`язку із чим просить суд стягнути із [PERSON] на його користь несплачену суму боргу за Договором позики в розмірі 5700 дол. США та відсотки за користування коштами в сумі 513 дол. США та судові витрати по справі. В судовому засіданні представниця позивача [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Питання щодо витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн. просила судом не вирішувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про розгляд справи судовою повісткою, про що міститься його підпис в поштовому повідомленні. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди представниці позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представниці позивача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності до вимог ст.ст.\~627,\~628,\~638 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам, визначати умови такого договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так,\~статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 27.03.2018 [PERSON] , [INFO] отримав в позику від [PERSON] суму в п`ять тисяч доларів США в термін до 01.06.2018. Кошти зобов`язувався повернути в розмірі п`ять тисяч сімсот доларів США (а.с.5). Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.\~\~ Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Чинне законодавство України не містить заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, а тому як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу грошові кошти, однак відповідач станом на день розгляду справи взяті на себе зобов`язання за договором позики від 27.03.2018 належним чином не виконав. У разі порушення зобов`язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст. 625 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності із\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд, відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що право позивача на повернення коштів підлягає захисту, а заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що за договором позики від 27.03.2018 на суму 5700 доларів - три проценти річних становить 513 доларів США ( 5700*3%*36/12) . За наведених обставин, враховуючи факт наявності боргової розписки на суму 5700 доларів США, яка містяться в матеріалах справи і досліджена в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 5700 доларів США та 3% річних від простроченої суми заборгованості 513 доларів США підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно наданої суду квитанції позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено 1711 грн. судового збору (а.с.2). Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1711 грн.

Outcome: approved