Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 18 листопада 1993 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за період шлюбу та ведення спільного господарства подружжям 27.05.1999, придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на відповідача. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2017 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не визнає право спільної сумісної власності позивача на спірну квартиру, та створює перешкоди у її користуванні. У зв'язку із чим, позивач змушених звернутись до суду та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у попередньому судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 18.11.1993 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с. 3). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За час перебування в шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею 78,9 кв.м. яка складається з 3-х жилих кімнат, жилою площею 41,8 кв.м. (а.с. 5). Відповідно до реєстраційного посвідчення [NUMBER] виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна дана квартира зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] ( а.с. 5, зворот). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи не з'явилась до суду, будь-яких доказів, що спірна квартира або її частина належить їй на праві особистої приватної власності, а відтак з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved