Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовом до Новобузької міської ради Миколаївської області про встановлення факту вступу батька [PERSON], який помер 22 вересня 2006 року, в управління спадковим майном після смерті [PERSON], яка померла 09 липня 2003 року, зокрема житловим будинком з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: Миколаївська область м. Новий Буг вул.. Польова, № 27. А також визнання за нею, [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: Миколаївська область м. Новий Буг вул.. Польова, № 27. в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 22 вересня 2006 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що у власності [PERSON], яка була бабусею позивача, був житловий будинок розташований за адресою: Миколаївська область м. Новий Буг вул.. Польова, № 27, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 18.06.1965 року. Після смерті [PERSON] у 1988 року мати позивачки [PERSON] була призначена головою колгоспного двору даного домоволодіння, про що винесено Рішення виконкому Новобузької міської ради № 30, а також про перехід права власності на [PERSON] було зазначено у Свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок. 09.07.2003 року мати позивачки [PERSON] померла і спадщину після смерті прийняв батько позивачки [PERSON] Однак, із невідомих для позивача причин, отримати свідоцтво про право на спадщину її батько за життя не встиг, а тому наразі і вона позбавлена можливості належним чином оформити спадщину після смерті свого батька, та змушена звернутись за захистом своїх майнових інтересів до суду. Ухвалою суду від 09.02.2016 року до участі у справі було залучено рідних сестру позивача [PERSON], та брата [PERSON], в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, напередодні направив заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Справу просив слухати без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання зявилась,позовні вимоги [PERSON] визнала, підтвердила все викладене у позовній заяві та не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про перенесення розгляду справи суду також не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння [PERSON] була головою колгоспного двору № 20 по вул. Польовій у м.Новому Бузі Миколаївської області. Рішенням від 19.03.1988 року Виконавчий комітет Новобузької міської ради народних депутатів призначив головою колгоспного двору № 27 по вул. Польовій в м.Новий Буг Миколаївської області [PERSON] після смерті [PERSON], на підтвердження чого також було видано Свідоцтво про право особистої власності на імя [PERSON] на житловий будинок № 27 по вул. Польовій в м.Новому Бузі Миколаївської області. Крім того, суду надано рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області від 11.06.2013 року № 78 « Про зміну нумерації житлового будинку по вул.. Польовій з № 20 на № 27 в м. Новому Бузі Миколаївської області.» Як встановлено із матеріалів, які маються у спадковій справі № 75/2005 року після смерті [PERSON], яка померла 09.07.2003 року, то із заявами про прийняття спадщини звернулись чоловік померлої батько позивача [PERSON] та син померлої - рідний брат позивача [PERSON], які у своїх заявах вказали, що приймають у спадщину право на земельну частку ( пай) та житловий будинок в м. Новому Бузі по вул. Польовій № 27. Окрім того, на заявах про прийняття спадщини нотаріусом зроблено застереження, що факт прийняття спадщини, як і [PERSON] так і [PERSON], перевірено за домовою книгою в якій є відмітка про приписку спадкоємців в даному житловому будинку з1980 року та 2001року відповідно, а відмітка про виписку відсутні. Отже, фактично [PERSON] після смерті дружини [PERSON] вступив в управління ? часткою спірного житлового будинку. Як [PERSON] так і [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] кожен на ? частку майна, яке складається із земельної частки ( паю) розміром 5,62 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 524 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON], прийняв зазначену спадщину після смерті дружини [PERSON] в частині, яка складає 1/2, ( іншу частину ? спадкового майна прийняв син спадкодавиці [PERSON]Б.) оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, не заявив про відмову від спадщини. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не зміг у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючого документу на житловий будинок. Інші спадкоємці за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР вважаються такими, що відмовились від спадщини, оскільки не вчинили жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, а тому на підставі ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу Української РСР [PERSON] мав законне право на ? частку спадкового майна, що залишилося після смерті дружини [PERSON] Як встановлено із спадкової справи № 288/2006 року після смерті [PERSON], який помер 22.09.2006 року із заявами про прийняття спадщини звернулась позивачка [PERSON] та її рідна сестра [PERSON], які зазначили, що приймають у спадщину право на земельну частку ( пай) та житловий будинок в м. Новому Бузі по вул. Польовій № 27. Однак, 07.07.2011 року нотаріусом було направлено розяснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON] в звязку із тим, що нею не надано правовстановлюючого документу на будинок. На підтвердження того, що позивачка на момент смерті як матері так і батька проживала разом із ними, [PERSON] надано суду довідку Новобузької міської ради Миколаївської області від 10.10.2011 року, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 30.06.2013 року № 073 та акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 17 березня 2013 року. З даних документів достеменно встановлено, що [PERSON] постійно проживала із батьками [PERSON] та [PERSON] до їх смерті в будинку № 27 по вул. Польовій в м. Новому Бузі Миколаївської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В свою чергу і позивач [PERSON] прийняла ? частину від того спадкового майна, яке прийняв батько в частині будинку після смерті [PERSON], що становить ? від загальної частини спадкового будинку ( 2/4 частини прийняв брат після смерті матері [PERSON], і по ? прийняли позивачка [PERSON] та її сестра [PERSON] після смерті батька [PERSON]В.) , оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном, та протягом строку, передбаченого ст. 1270 Цивільного кодексу , не заявила про відмову від спадщини. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не змогла у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє Позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вищезазначеного спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, визнавши при цьому факт того, що [PERSON] вступив в управління ? частиною спадкового будинку після смерті [PERSON] Водночас, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить законові, а також правам та інтересам сторін. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: partial