Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, де просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником кватири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі, окрім неї, зареєстровані: її донька - [PERSON] , онука - [PERSON] та правнучка [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають з 2015 року по теперішній час за вищевказаною адресою, не вносять плату за житлово - комунальні послуги, вона змушена нести додаткові витрати на утримання будинку. Факт не проживання підтверджується відповідним актом про не проживання, виданим ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 27.10.2020. Наявність реєстрації відповідачів у належній їй квартирі позбавляє її можливості у повній мірі реалізувати свої права, а саме, вона не має можливості отримати субсидію на оплату житлово - комунальних послуг, так як для призначення субсидії до розрахунку сукупного доходу домогосподарства включається середньомісячний дохід всіх зареєстрованих осіб. Через напружені відносини з родичами у неї відсутні можливість зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання за їх документально підтвердженою згодою, тому для вирішення даного питання вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення повісток на адресу реєстрації та через оголошення на вебсторінці Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, офіційному вебпорталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомили. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність позивача та відповідачів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10025809 від 07.03.2006, свідоцтвом про право власності на житло серії [NUMBER] , виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 14.02.2021, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 27.10.2020 за вих.№20/33, за вказаною адресою зареєстровані позивач [PERSON] , малолітня [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Актом про не проживання від 27.10.2021, складеного працівниками ТОВ «Місто для людей Кременчук» встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року по теперішній час. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками (співвласниками) спірної квартири, у вказаній квартирі не проживають більше 5 років, доказів, щоб свідчили про наявність у відповідачів права користування спірною квартирою суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких за ним зберігається вказане житлове приміщення, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, при цьому позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved