Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, держави України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного органу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.05.2017 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.09.2017 року залишено без змін, у цивільній справі №126/2165/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення вартості безпідставного набутого майна, позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 110 250,00 грн. вартості безпідставно набутого майна. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. На підставі вищезазначеного рішення суду позивачем було отримано виконавчий лист та звернуто останній до примусового виконання до Центрального В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області (виконавче провадження №55026163). Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 року у цивільній справі №126/2310/18 за скаргою [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Кучинського Артура Володимировича скаргу задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Кучинського Артура Володимировича по виконавчому провадженню №55026163. В задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвала Бершадського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 року набрала законної сили 03.01.2019 року та ніким не скасована. Позивач зазначає, що такою бездіяльністю йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних та психологічних стражданнях, переживаннях, яких позивач зазнав у зв`язку з порушенням його конституційних, законних, конвенційних прав на виконання остаточного рішення суду, яким позивачу присуджено грошові кошти з боржника, необхідності пенсіонеру, особі у похилому віці відстоювати у судах свої права та не мати можливості отримати і використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у зв`язку із неправомірною бездіяльністю органу державної влади, на який законом покладено обов`язок по примусовому виконанню рішення суду. Тому, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, позивач вважає, що розмір завданої моральної шкоди становить 30 000 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Янчук В.М. позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.18-23). Представники відповідачів Центрального В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явились із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, свої правом на подання відзиву на позов не скористались. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та його представник не заперечують, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.05.2017 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.09.2017 року залишено без змін, у цивільній справі №126/2165/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення вартості безпідставного набутого майна, позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 110 250,00 грн. вартості безпідставно набутого майна. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.10-12). На підставі вищезазначеного рішення суду позивачем було отримано виконавчий лист та звернуто останній до примусового виконання до Центрального В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області (виконавче провадження №55026163), згідно інформації про виконавче провадження від 13.07.2018 року. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 року у цивільній справі №126/2310/18 за скаргою [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Кучинського Артура Володимировича скаргу задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Кучинського Артура Володимировича по виконавчому провадженню №55026163. В задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвала Бершадського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 року набрала законної сили 03.01.2019 року та ніким не скасована (а.с.7-8). Так, зі змісту вищезазначеної ухвали суду вбачається, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Кучинського А.В. від 31.10.2017 року при примусовому виконанні виконавчого листа №126/2165/16-ц, виданого Бершадським районним судом Вінницької області 28.09.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 119 226,50 грн. накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику. Заявнику [PERSON] державним виконавцем більше не надано жодної інформації про те, які саме дії вчинялись виконавцем щодо звернення стягнення на нерухоме майно. Жодної кореспонденції від відділу ДВС з цього питання заявник не отримував. Об`єктивні причини і фактори, які перешкоджали б зверненню стягнення на майно чи унеможливлювали вчинення необхідних дій судом не встановлені. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, судом встановлено бездіяльність органу виконавчої служби, що полягає у невиконанні вимог ст.ст.10, 18, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі звернення стягнення на майно боржника тощо. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як роз`яснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.4 ст.23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У практиці Європейського Суду з прав людини береться до уваги різні обставини, що спричинили заподіяння моральної шкоди, зокрема, незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго (рішення ЄСПЛ у справі «Лопес Остра проти Іспанії» від 09.12.1994 року); психічне напруження (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації» від 13.07.1983 року); розчарування (рішення ЄСПЛ у справі «Полтораченко проти України» від 18.01.2005 року) тощо. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд вважає об`єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача та його представника про те, що протиправними діями посадової особи Центрального В ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області позивачу завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, яких позивач зазнав у зв`язку з порушенням його конституційних, законних, конвенційних прав на виконання остаточного рішення суду, яким позивачу присуджено грошові кошти з боржника, необхідності пенсіонеру, особі у похилому віці відстоювати у судах свої права та не мати можливості отримати і використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у зв`язку із неправомірною бездіяльністю органу державної влади, на який законом покладено обов`язок по примусовому виконанню рішення суду, приниженні позивача з боку посадових осіб державної виконавчої служби, неможливості вести звичайний спосіб життя тощо. Враховуючи наведене вище та беручи до уваги характер моральних страждань, які переніс позивач, який є людиною похилого віку, пенсіонером, враховуючи його переживання, хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 3 000 грн. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). Позивач в силу п.13 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, оскільки судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою особою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Проте, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., що підтверджується квитанцією №20 від 21.03.2019 року (а.с.1), хоча ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»). А тому, виходячи з ціни позову 30 000 грн. судовий збір за звернення до суду з даним позовом складає 768,40 грн. А тому, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача Центрального В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 76,84 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Також, в силу п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача Центрального В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 200,00 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, понесені позивачем у розмірі 2 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги адвокатом від 24.04.2019 року (а.с.47-48) квитанцією №141 від 10.05.2019 року (а.с.49), а також актом виконаної роботи адвокатом від 10.05.2019 року (а.с.50). Окрім того, суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. А тому, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним клопотанням про повернення судового збору у розмірі 1 844,16 грн. (1 921,00 грн. - 76,84 грн. = 1 844,16 грн.), як такий, що сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial