Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального Некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради, третя особа: Покровська міська рада про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 01.01.2012 року по 29.12.2017 рік працював на посаді головного лікаря Покровської центральної районної лікарні. 29.12.2017 року розпорядженням Покровського міського голови № 128 pro його було звільнено з посади головного лікарня Покровської ЦРЛ з 31.12.2017 року у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 30.12.2014 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. В цей же день розпорядженням Покровського міського голови № 129 pro його було призначено виконуючим обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ з 01.01.2018 року, на даній посаді працював до 12.04.2019 року. 12.04.2019 року йому було вручено розпорядження Покровського міського голови № 129 від 12.04.2019 року « Про припинення виконання обов`язків», згідно з цієї дати припинено виконання ним обов`язків головного лікаря у зв`язку з призначенням головного лікаря. Зазначеним розпорядження ним було оскаржено в судовому порядку і рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року його вимоги було задоволено: визнано незаконним звільнення [PERSON] з роботи шляхом припинення виконання обов`язків головного лікаря Покровської ЦРЛ на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, розпорядження Покровського міського голови від 12.04.2019 року № 129 « Про припинення виконання обов`язків» скасовано; поновлено його на посаді виконуючим обов`язки головного лікаря Покровської центральної районної лікарні; стягнуто з Покровської ЦРЛ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34455,05 грн., а також судові витрати в розмірі 3942,10 грн. Стягнуто з Покровської міської ради на його користь 10000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 5360,50 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі на посаді виконуючого обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ, а також в частині стягнення з Покровської ЦРЛ на його користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 19688,60 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 01.10.2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог до Покровської міської ради та КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Постановою Верховного суду України від 04.03.2020 року постанову Донецького апеляційного суду від 01.10.2019 року скасовано, рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року змінено та виключено з його мотивувальній частини посилання на безстроковий характер трудового договору. В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду залишено без змін. Оскільки рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року набуло законної сили 04.03.2020 року, частково виконано, вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2019 року по 04.03.2020 року в сумі 199839,29 грн. Позивач просить стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи за період з 13.04.2019 року по 04.03.2020 рік у сумі 199839,29 грн. Відповідач КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради надало відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року стягнуто з їх підприємства 34455,05 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до платіжного доручення № 69 від 29.08.2019 року позивачу було сплачено 19688 грн. на виконання рішення суду в частині негайного виконання рішення. Платіжним дорученням № 448 від 03.06.2020 року КНП перераховувало кошти за рішенням суду за час вимушеного прогулу у розмірі 34455,05 грн., що підтверджує документально виконання рішення суду. Відповідно до Закону України « Про місцеве самоврядування», постанови КМУ від 19.03.1994 року № 170 « Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», від 02.08.1995 року № 597 « Про типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19.05.1999 р. № 859 « Про умови і розміри оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та у відповідності п. 7.2 Статуту, затвердженому 04.04.2019 року, керівник призначається та звільняється виключно рішенням засновника- Покровською міською радою. У зв`язку з тим, що жодна посадова особа КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» не має повноважень призначити, звільнити або поновити [PERSON] на посаді керівника закладу, відсутня підстава для стягнення з КНП коштів за вимушений прогул. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа Покровська міська рада надала пояснення по справі, в яких зазначила, що за рішенням суду [PERSON] поновлено на роботі виконуючим обов`язки головного лікаря Покровської центральної районної лікарні. Вказане підприємство згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб ліквідовано і державна реєстрація цієї юридичної особи припинена 02.07.2019 року. КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради не була стороною у вищевказаному судовому провадженні про поновлення [PERSON] на роботі, та відповідно не може виступати стороною у справі. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача КНП «Покровська КЛІЛ» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Покровської міської ради в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що розпорядженням голови Покровської міської ради від 29 грудня 2017 року № 129 pro позивача, на підставі його заяви та положень\~Закону України «Про місцеве самоврядування», пункту 2\~статті 23 КЗпП України, призначено виконуючим обов`язки головного лікаря Покровської центральної районної лікарні з 01 січня 2018 року. Розпорядженням голови Покровської міської ради № 129 pro від 12 квітня 2019 року на підставі положень\~Закону України «Про місцеве самоврядування»\~та пункту 2\~статті 36 КЗпП України\~12 квітня 2019 року припинено виконання обов`язків головного лікаря Покровської центральної районної лікарні Шутько С.Л. у зв`язку із призначенням головного лікаря. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року визнано незаконним звільнення [PERSON] з роботи шляхом припинення виконання обов`язків головного лікаря Покровської ЦРЛ на підставі ст. 36 КЗпП України, розпорядження Покровської міського голови від 12.04.2019 року № 129 pro « Про припинення виконання обов`язків» скасовано. Поновлено [PERSON] на роботі виконуючим обов`язки головного лікаря Покровської ЦРЛ. Стягнуто з Покровської ЦРЛ на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2019 року по 06.06.2019 рік в розмірі 34455,05 грн. ( а.с.9-17). Постановою Донецького Апеляційного суду від 01.10.2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року скасовано. ( а.с. 19-26). Постановою Верховного Суду України від 04.03.2020 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Постанова Донецького апеляційного суду від 01.10.2019 року скасована, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2019 року змінено. Виключено з мотивувальній частини рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2019 року посилання на безстроковий характер трудового договору [PERSON] ; в іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року залишено без змін. ( а. с. 37). Як встановлено судом рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06.06.2019 року набрало законної сили 04.03.2020 року. Позивачем отримано сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 34455,05 грн., стягнутого на підставі рішення суду, що підтверджено сторонами у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішення суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачувальної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, ви носить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню в силу ст. 430 ЦПК України. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою- підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом ( ч. 2 ст. 18 ЦПК України). Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки. За змістом статті 236 КЗпП України затримкою рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після\~проголошення судового\~рішення ( висновок Верховного Суду України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15). У правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-203цс14,\~зазначено, що відповідно до статті\~236\~КЗпП України у\~разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно Статуту Комунальне некомерційне підприємство «покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради- є комунальним унітарним некомерційним підприємством, правонаступником усього майна, прав та обов`язків комунального закладу охорони здоров`я «Покровська центральна районна лікарня», фінансування підприємства здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету в межах затверджених кошторисів. Підприємство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, Державному казначействі України. Майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Згідно довідки Покровської центральної районної лікарні б/н від 29.05.2019 року [PERSON] виконував обов`язки головного лікаря з 01.01.2018 року по 12.04.2019 рік та отримував заробітну плату за рахунок фонду оплати праці Покровської центральної районної лікарні ( а.с. 38). Згідно п. 7.2 Статуту саме Покровською міською радою призначається та звільняється генеральний директор (керівник) КНП «Покровська КЛІЛ». Позивачем ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2019 року по 04.03.2020 рік, вважаючи, що рішення набуло законної сили 04.03.2020 року і зазначається в позовній заяві, що він має право стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати, наступної за незаконним звільненням та до фактичного поновлення на роботі, оскільки саме з вини відповідача позивач був позбавлений права на оплату праці. Відповідачем позовні вимоги не визнаються з тих підстав, що відповідачем здійснено виплату середнього заробітку на підставі рішення суду від 06.06.2019 року в розмірі 34455,05 грн., а відповідач не має повноважень поновити відповідача на посаді, рішення не виконується не з вини відповідача, тому відсутня підстава для стягнення коштів за вимушений прогул. Враховуючи вищезазначені норми права, позиції сторін по справі, суд вважає, що позивачем помилково зазначено, що період з 07.06.2019 року по 04.03.2020 року є вимушеним прогулом в розумінні ст. 235 КЗпП України, оскільки рішенням суду від 06.06.2019 року позивача поновлено на посаді. Враховуючи вищезазначені норми права, правові позиції, судом визначається період, за який позивачу повинний бути нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу: -з 13.04.2019 року по 06.06.2019 рік ( по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі), передбачений ст. 235 КЗпП України; -з 07.06.2019 року по 04.03.2020 рік ( в межах заявлених вимог) за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню, в даному випадку з 07.06.2020 року), передбачений ст. 236 КЗпП України. Позивачем не ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні про поновлення [PERSON] на посаді є саме Покровська міська рада. Отже, після ухвалення рішення суду 06.06.2019 року Покровська міська рада як уповноважений орган без поважних причин не видала розпорядження про його поновлення позивача на роботі, у зв`язку з чим мало місце затримка виконання судового рішення у розумінні ст. 236 КЗпП України , яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що за період з 13.04.2019 року по 06.06.2019 рік середній заробіток за час вимушеного прогулу повинно бути стягнуто з Покровської ЦРЛ, а за період з 07.06.2019 по 04.03.2020 рік повинно бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду саме з Покровської міської ради , оскільки виконати рішення суду про поновлення на роботі позивача мала Покровська міська рада, як боржник за виконавчим листом. Оскільки предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2019 року по 04.03.2020 рік, проте за період з 13.04.2019 р. по 06.06.2019 рік середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34455,05 грн. відповідно до ст. 235 КЗпП України стягнуто рішенням суду від 06.06.2019 року і виконано повному обсязі, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботи за період з 07.06.2019 року по 04.03.2020 рік , що передбачено ст. 236 КЗпП України, позивачем до Покровської міської ради не заявлялись, суд, з урахуванням вищезазначених норм права, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed