Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], об'єктом спільної сумісної власності подружжя; здійснити поділ спільного майна подружжя: визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], залишити у власності [PERSON] та стягнути з нього на її користь половину ринкової (дійсної) вартості автомобіля в розмірі 24000грн.; стягнути з [PERSON] на її користь 609грн. судового збору та 800грн. витрат на проведення судової товарознавчої експертизи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період з 26 лютого 1994 року до 14 березня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі дітей у них немає, проживаючи однією сім'єю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За час шлюбу, а саме 08 липня 2005 року, за її згодою, відповідачем [PERSON] за спільні кошти подружжя в сумі 113625грн., що станом на 08 липня 2005 року становило 22500 доларів США, придбано квартиру [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. Стверджує, що особисто брала участь у фінансових витратах на придбання квартири та вчиняла відповідні дії спрямовані на набуття спільної сумісної власності на спірну квартиру, зокрема 03.06.2005р. та 07.06.2005р. нею були внесені кошти на особистий поточний рахунок Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» в розмірі 4000доларів США та 16150 доларів США відповідно, а 08.07.2005р. знято особисті кошти в сумі 20162,47 доларів США. Окрім цього, оскільки коштів на придбання квартири не вистачало нею було позичено у фізичної особи ще 5000доларів США. З метою ж повернення позичених на придбання квартири коштів, 11 серпня 2005 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/08-5/3589-Ф на 18000грн., а в забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором договір іпотеки спірної квартири, на укладення якого вона давала свою письмову згоду. Нею повністю погашено отриманий кредит, повернуто позичені на придбання квартири кошти. Окрім цього, 29 серпня 2006 року між нею та Акціонерним страховим товариством «Вексель» договір добровільного страхування №206-0020/06 ЛВ, об'єктом страхування є майнові інтереси пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном - квартирою [ADDRESS] Вважає, що вищенаведене свідчить про те, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому просить визнати за нею та відповідачем по 1/2 ідеальній частці спірної квартири. Окрім цього, за час шлюбу, а саме в 2009 році вони придбали за спільні кошти подружжя автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться в користуванні відповідача [PERSON], а тому просить стягнути з останнього на її користь половину від ринкової (дійсної) вартості такого в сумі 24000грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], в рахунок компенсації частки вартості квартири, що надана [PERSON] в сумі 23150грн., - визнати право особистої приватної власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ще до укладення шлюбу, - 24 березня 1993 року отримав службове житло - квартиру [ADDRESS]. В подальшому, 26 лютого 1994 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON], та вже перебуваючи в шлюбі приватизував отриману ним квартиру на своє ім'я. Згодом, вирішив купити квартиру більшої площі, а тому 07 червня 2005 року продав належну йому квартиру [ADDRESS] та в основному за виручені з її продажу кошти, вже 08 липня 2005 року придбав спірну квартиру [ADDRESS]. А відтак, стверджує, що квартира [ADDRESS] придбана ним за час шлюбу, однак за його особисті кошти, які виручені ним від продажу попередньої квартири, яка належала виключно йому. Зазначає, що дійсно різниця між вартістю проданої ним квартири [ADDRESS] та придбаною ним квартирою [ADDRESS] становила 47300грн., що еквівалентно 6 000 доларів США. Зазначені кошти отримані ним в кредит, який був забезпечений переданою в іпотеку квартирою [ADDRESS], та який погашався виключно з його доходів, однак був оформлений на його дружину - відповідача [PERSON], яка на той час отримувала більшу заробітну плату ніж він. А відтак, вважає, що відповідач доклала 1/2 різниці коштів між квартирами, що становить 23150грн. Окрім цього, за час шлюбу ними придбано автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], ринкову вартість якого оцінено в 48000грн. та який вважає спільним сумісним майном подружжя. А відтак, просить частину різниці між вартостями квартир, а саме 23150грн., які відповідач [PERSON] надала для придбання спірної квартири, компенсувати їй за рахунок його частини на автомобіль, а саме 1/2 частини цього автомобіля, що становить 24000грн. З врахуванням наведеного, просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], а за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач за первісним позовом та відповідно відповідач за зустрічним [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в фабулі позовної заяви та відповідних уточненнях, зустрічний позов заперечили та просять в задоволенні такого відмовити з підстав, викладених в первісному позові. Відповідач за первісним позовом та відповідно позивач за зустрічним [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов заперечили, просять в задоволенні такого відмовити з підстав викладених в зустрічній позовній заяві, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в фабулі зустрічної позовної заяви та відповідних уточненнях. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04 листопада 1995 року до 14 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому дітей не мають. Згідно з ч. 1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим згідно п. 3 ч. 1 ст.57 СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Відповідно до ч. 7 цієї ж статті, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю. 08 липня 2005 року, тобто під час шлюбу, відповідачем за первісним позовом [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В., зареєстрованим в реєстрі за №1-1792, за кошти в сумі 22500 доларів США, що станом на момент укладення договору згідно курсу НБУ становило 113625грн., придбано квартиру [ADDRESS], що стверджується також витягом з реєстру права власності на нерухоме майно №7770161 від 14.07.2005р. (а.с.5, 7). Судом встановлено, що частину коштів на придбання спірної квартири [ADDRESS], а саме кошти в сумі 83325грн., що еквівалентно на той час 16500 доларів США, вкладено [PERSON], які він отримав від продажу квартири [ADDRESS]. Зазначене сторонами не заперечується та стверджується договором купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], який був укладений за місяць часу до придбання спірної квартири - 07 червня 2005 року, згідно якого [PERSON] відчужив належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за кошти в сумі 83325грн., що на момент укладення договору еквівалентно 16500 доларів США (а.с.20-21). Як вбачається з наданих суду документів, квартира [ADDRESS], кошти від продажу якої вкладенні в придбання спірної квартири, набута [PERSON] внаслідок приватизації. Так, 24 березня 1993 року [PERSON] видано службовий ордер №003283 на квартиру [ADDRESS] (а.с.19). А як вбачається з договору купівлі - продажу від 07 червня 2005 року, квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва №21151 про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів 28.04.1999 троку, згідно розпорядження №208, та зареєстрована ЛОДКБТІ та ЕО 07.05.1999р., про що зроблено запис в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №10139647 (а.с.20). У відповідності до п.4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». А відтак, з врахуванням того, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] під час шлюбу, однак внаслідок приватизації, така належала йому на праві особистої приватної власності, та кошти отримані від її продажу в сумі 83325грн., що на момент укладення договору купівлі-продажу становило 16500 доларів США, - належали йому особисто. З наданих в судовому засіданні пояснень сторін, показань свідків, а також матеріалів справи, вбачається, що іншу частину коштів на придбання спірної квартири [ADDRESS], сторонами отримано в якості позики в фізичної особи, а потім в банку. Так, 11 серпня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та позивачем за первісним позовом [PERSON] укладено кредитний договір №014/018-5/3589-Ф, згідно якого останньою отримано кредит в сумі 18000грн., строком до 11 серпня 2008 року (а.с.178-181). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №014/018-5/3589-Ф від 11 серпня 2005 року, між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем за первісним позовом [PERSON] 11 серпня 2005 року укладено договір поруки №014/08- 5/3589-Ф/1 та договір іпотеки спірної квартири [ADDRESS] (а.с.172-177, 183). Згідно ж ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. А тому, суд не приймає покликання [PERSON] та її представника на те, що кошти в сумі 18000грн. отримані за кредитним договором укладеним з [PERSON], а тому є її особистим вкладом в придбання спірної квартири. Таким чином, на підставі наведених вище правових норм, враховуючи те, що майно, зокрема спірна квартира [ADDRESS], була придбана подружжям за час шлюбу, однак в частині за рахунок особистих коштів відповідача в сумі 83325грн., що становить 11/15 від вартості спірної квартири, суд приходить до висновку, що 11/15 частин спірної квартири є особистою приватною власністю [PERSON], та не є спільним майном подружжя і не підлягає поділу в цій частині, а спільна сумісна власність подружжя у спірній квартирі складає 4/15 її частин. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, враховуючи вище викладене, виходячи з рівності часток та враховуючи, що спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] є 4/15 частини квартири [ADDRESS], суд вважає, що кожному із подружжя слід визначити по 2/15 частини спірної квартири, а тому частка позивача за первісним позовом [PERSON] у спірній квартирі становитиме 2/15 частин квартири, а частка відповідача за первісним позовом [PERSON] становитиме 13/15 квартири [ADDRESS]. Окрім цього, за час подружнього життя, 08 травня 2009 року сторонами придбано автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований на [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10). Зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], що останніми не заперечується. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 12 травня 2014 року, здійсненого спеціалістом КП «Львівського бюро експертів-оцінювачів», ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки «Daewoo Lanos TF69Y», легковий седан-B, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], станом 12 травня 2014 року складає 48000грн. (а.с.122-141). За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 3 ст. 71 СК України). При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України). Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить вирішення справи по суті позовних вимог, враховуючи характер спірних правовідносин та відсутність між подружжям згоди щодо способу поділу спільного майна, враховуючи, що реальній поділ спірного автомобіля є неможливим, а також те, що жодна із сторін не заявила вимог щодо необхідності поділу спірного автомобіля шляхом визнання права власності на такий за нею, з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, з попереднім внесенням відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд вважає за необхідне визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, визначити, що кожному із сторін належить по 1/2 ідеальній частці, та залишити спірний автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з наведеним, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 182,70грн. судового збору та 400грн. витрат на проведення експертного дослідження. На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 365, 368 ЦК України, та

Outcome: approved