Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 21.06.2017 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, р№ 3-202, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90175948 від 21.06.2017 року. В належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який за місцем реєстрації фактично не проживає з 2017 року по теперішній час, був зареєстрований попереднім власником будинку. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актом від 18.05. 2020 року. У зв`язку з реєстрацією відповідача в належному їй житловому будинку, вона позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, що суттєво порушує її право власника нерухомості. Зняти з реєстрації відповідача в односторонньому порядку вона не має можливості, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не зверталися. У зв`язку з відсутністю відповідачів у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 21.06.2017 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, р№ 3-202, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90175948 від 21.06.2017 року. В належному позивачу житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який за місцем реєстрації фактично не проживає з 2017 року по теперішній час, був зареєстрований попереднім власником будинку. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актом від 18.05. 2020 року. Актом комісії про фактичне не проживання від 18.05.2020 року щодо перевірки житлового будинку [ADDRESS] на предмет проживання в ньому осіб встановила, що за даною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , однак з 2017 року та по теперішній час фактично не проживає. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Таким чином, вивчивши надані в обґрунтування позовних вимог письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] з 2017 року не проживає у належному позивачу будинку, житловим приміщенням якого не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, не є членом сім`ї власника житлового будинку, а тому є таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.317 ЦК України передбачено,що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у будинку понад один рік, не несуть жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, в даному будинку не проживають без поважних причин, не несуть обов`язків щодо утримання будинку, та залишаються зареєстрованими в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідачів. Суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком, оскільки понад 1 рік не проживає в ньому без поважних причин, не користуються ним, не цікавиться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляє. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved