Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.06.2014 року, близько 11 год. 50 хв., водій [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з автозаправної станції «АНР», яка розташована по вул. Київській в м. Вінниці, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку вул. Чорновола, в районі будинку №16, що по вул. Київській в м. Вінниці, не переконавшись, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надавши переваги в русі транспортному засобу, що рухався по вул. Київській в напрямку площі Жовтневої, з необережності допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем Мазда, д.н.з. АВ8563, під керуванням водія позивача, який рухався прямолінійно. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2014 року у кримінальному провадженні №127/17780/14-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідно до змісту якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3\~400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8471022 від 22.04.2014 року між відповідачем [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу автомобіля [NUMBER]. Оскільки відповідальність за скоєну дорожньо-транспортну пригоду покладається на заподіювача шкоди, тому позивачем, автомобіль Мазда, д.н.з. АВ856, якого був пошкоджений, була подана заява відповідачу про виплату страхового відшкодування із відповідним пакетом документів. На що відповідачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 36\~985,28 грн. на підставі звітів про ринкову вартість автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, які виконав спеціаліст субєкт підприємницької діяльності [PERSON] Проте, із сумою виплаченого страхового відшкодування позивач не погоджується, оскільки у звіті ФОП [PERSON] №14/228 від 24.06.2014 року зазначено, що розмір завданого матеріального збитку становить 46\~353,17 грн., що дорівнює вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Також, на замовлення відповідача 22.10.2014 року ФОП [PERSON] було складено звіт №14/396 про ринкову вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля після ДТП становить 8\~867,89 грн. А відтак, вважає, що дані звіти субєкта оціночної діяльності суперечать один одному. А тому, для визначення вартості матеріального збитку, в тому числі страхового відшкодування слід приймати до уваги саме висновок експерта НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області в кримінальному провадженні щодо обвинувачення [PERSON], де розмір матеріального збитку дорівнює вартості автомобіля до ДТП та становить 80\~350,50 грн., оскільки вартість ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 93\~471,88 грн. перевищує вартість транспортного засобу. Окрім того, у розмірі виплаченого страхового відшкодування відповідачем не враховано витрати понесені позивачем щодо евакуації транспортного засобу, що становить 868,00 грн. Враховуючи, що ліміт відповідальності відповідача становить 50\~000 грн., розмір франшизи становить 500 грн., та з урахуванням вже виплаченого страхового відшкодування, вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу додаткового 12\~514,72 грн. А відтак вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до судового засідання не зявились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Однак в матеріалах справи міститься письмове заперечення відповідача проти позову, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні останніх відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 17.06.2014 року, близько 11 год. 50 хв., водій [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з автозаправної станції «АНР», яка розташована по вул. Київській в м. Вінниці, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку вул. Чорновола, в районі будинку №16, що по вул. Київській в м. Вінниці, не переконавшись, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надавши переваги в русі транспортному засобу, що рухався по вул. Київській в напрямку площі Жовтневої, з необережності допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем Мазда, д.н.з. АВ8563 під керуванням водія позивача, який рухався прямолінійно. Вина [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2014 року у кримінальному провадженні №127/17780/14-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідно до змісту якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3\~400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.4-5). Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8471022 від 22.04.2014 року між відповідачем [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу автомобіля [NUMBER], період дії договору з 24.04.2014 року до 23.04.2015 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50\~000 грн. (а.с.5 зворот). Згідно ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоровю, майну третьої особи. З огляду на ст.6 вищезазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, зіткнення автомобіля під керуванням третьої особи [PERSON] з автомобілем, яким керував позивач, є визначеним законом страховим випадком, з настанням якого у страхувальника виникає обовязок виплатити страхове відшкодування. Стаття 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Так, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. А тому, 18.06.2014 року позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою на виплату страхового відшкодування та відповідним пакетом документів (а.с.7-9). На що відповідачем було складено страховий акт №140000012938 від 23.10.2014 року (а.с.13 зворот) та виплачено страхове відшкодування в сумі 36\~985,28 грн. на підставі звітів про ринкову вартість автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, які виконав спеціаліст субєкт підприємницької діяльності [PERSON], що сторонами не заперечується. Так, згідно звіту ФОП [PERSON] №14/228 про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, станом на 19.06.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 60\~309,78 грн.; матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля, становить 46\~353,17 грн.; вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди становить 46\~353,17 грн. (а.с.10-13). Окрім того, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні та листа відповідача від 12.11.2014 року №7438, наявного в матеріалах справи, встановлено, що згідно звіту №14/396 від 22.10.2014 року ФОП [PERSON] ринкова вартість автомобіля позивача після дорожньо-транспортної пригоди становить 8\~867,89 (а.с.14). А відтак, відповідач, визначаючи розмір страхового відшкодування, виходив з положень ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до змісту ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, з огляду на вищенаведене та враховуючи звіт ФОП [PERSON] №14/228 від 24.06.2014 року відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 60\~309,78 грн. та є більшою від ринкової вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, що становить 46\~353,17 грн., а тому матеріальний збиток становить 46\~353,17 грн., а тому у відповідності до вимог ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль позивача є фізично знищеним. Отже, відповідачем вірно визначено розмір страхової виплати, яка підлягає виплаті позивачу та має наступний вигляд: 46\~353,17 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 8\~867,89 грн. (ринкова вартість автомобіля після ДТП) 500,00 грн. (франшиза) = 36\~985,28 грн. Проте, при визначенні суми страхової виплати відповідачем не враховано витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, що склали 720,00 грн., згідно квитанції №8803539 від 08.07.2014 року (а.с.19 зворот), а тому суд вважає, що останні підлягають відшкодуванню на користь позивача. Окрім того, суд звертає увагу, що висновок експерта НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області №99 від 28.06.2014 року суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається зі змісту останнього судовим експертом при визначенні вартості матеріального збитку транспортного засобу, не вірно вирахувано модельний рік автомобіля, що суттєво впливає на його вартість. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. згідно квитанції № від 24.11.2014 року (а.с.1) також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 14,01 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial