Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON], що проживає окремо з матір»ю [PERSON]; визначити наступний спосіб його участі у вихованні дитини, надавши періоди його спілкування з сином з відвідуванням дитиною місця проживання батька у м. Тернополі: один раз у два тижні, з п»ятниці- 16.00 години до неділі 21.00 годин, а також під час зимових канікул - на термін сім днів та літніх канікул щороку сумарно 30 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини за попередньою домовленістю з матір»ю дитини - [PERSON], а також спілкування з дитиною під час державних свят у рівній кількості днів з матір»ю. Ухвалою суду від 08.12.2017 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 29 грудня 2017 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Протокольною ухвалою суду від 10.04.2018 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 10 квітня 2018 року до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, в якій вона вказала на те, що позивач не наводить жодних доказів наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні з дитиною. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27.01.2012 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, визначено позивачу [PERSON] спосіб його участі у вихованні дитини, як систематичні побачення з 15 по 22 число кожного місяця з сином за місцем проживання дитини. В решті позовних вимог - відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили і ні ким не оскаржувалося. Крім того, у визначені судовим рішенням дні позивач сам не спілкується з дитиною, з її боку жодних перешкод у спілкуванні з сином немає. Вважає неприпустимим визначення такого часу спілкування позивача з сином у позові, а саме з відвідуванням дитиною місця проживання батька у м. Тернопіль, оскільки це порушуватиме принцип рівності прав батьків у вихованні дітей, тим паче, що дитина ще маленька. Крім того зазначила, що син сам не виявляє бажання спілкуватися з батьком. Вона не проти, щоб батько бачився з сином, проте не за місцем їх проживання, оскільки коли позивач приїзжав до Києва, викликав поліцію, що нібито вона з її новим чоловіком б»ють дитину, після цього дитина налякана. У відзиві відповідачка просить врахувати її позицію та докази для прийняття об'єктивного рішення з урахуванням інтересів дитини. Відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки рішенням суду вже встановлено графік спілкування батька з дитиною. Позивач у справі в судовому засіданні підтримав вимоги свого позову та пояснив про те, що рішення суду, яким було визначено спосіб його спілкування з сином, відповідачкою у справі не виконується, коли у призначені судовим рішенням дні він приїздить до м. Києва відповідачка у справі постійно щось вигадує про те, що дитина хворіє і він не може його побачити, або взагалі не бере слухавку. Останній раз він бачив сина на його день народження - [INFO]. На його запитання, чому позивачка не дає йому бачитися з сином, відповідає : «не даю просто так». Він неодноразово відвідував навчальний заклад, де навчається дитина, але керівництво школи відповідало завжди, що дитини немає, вона хворіє. Вважає, що дитина не хоче бачитися з ним, оскільки позивачка налаштовує сина проти нього. В зв»язку з викладеними вище обставинами,він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні підтримала викладене нею у відзиві на позовну заяву і просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві. Представник відповідача у справі в судовому засіданні підтримала пояснення своєї довірительки в повноу обсязі, просила відмовмити в задоволенні позовних вимог позивачу. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 14.09.2008 року по 31.03.2010 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Під час перебування подружжя у шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с.6) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно рішенням Овруцького районного суду м. Києва від 27.01.2012 року (а.с. 45-46), позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні задоволено частково, визначено позивачу [PERSON] спосіб його участі у вихованні дитини, як систематичні побачення з 15 по 22 число кожного місяця з сином за місцем проживання дитини. В решті позовних вимог - відмовлено. Відповідно до висновку про участь батька у вихованні малолітньої дитини від 23.10.2018 року №102/03/31-9632, враховуючи особисту думку дитини та інтереси, викладені обставини та документи, беручи до уваги психологічний висновок Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім»ї Київської міської державної адміністрації, довідку практичного психолога школи 1-ІІІ ступенів №212, Десняська районна в м. Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за недоцільне встановлювати графік спілкування батька, [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON] (а.с. 87-92). Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов'язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України). В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідачки, матері дитини чиняться перешкоди у його спілкування з сином, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір'ю, позивач має бажання спілкуватись з дитиною, приймати активну учяасть у його вихованні та проведення дозвілля без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці буде більш сприяти його порозумінню з сином. На підтвердження заявлених позовних вимог в частині чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з неповнолітнім сином позивач посилається на порушення своїх прав, як батька, з боку матері дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так, у травні 2018 року позивач звернувся із письмовою заявою до Т.в.о. начальника служби у правах дітей Деснянської РДА в м. Києві з проханням надати висновок про його участь у спілкуванні з сином, оскільки відповідачка перешкоджає його зустрічам з дитиною. (а.с. 59). Крім того, з приводу такого перешкоджання зустрічей з дитиною з боку відповідачки, позивач звертався до Деснянського УП ГУНП в м. Києві (а.с. 71-72,75). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], матір позивача підтвердила, що позивач дуже любить свого сина, хоче турбуватися про нього та бичитися з ним, однак колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], хрещений сина позивача та відповідачки та рідний брат позивача у справі пояснив, що відповідачка не дає бачитися батькові з дитиною, коли і були поодинокі побачення, то це 2-3 години не більше в основному в кафе або в Макдональдсі, до квартири позивача вона не пускає. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до служби у справах дітей за встановленням вказаного порядку і до суду за захистом цього права. Таким чином є доведеними в судовому засіданні позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Щодо визначення способу у часті у вихованні дитини, то як зазначалося судом раніше, відповідно до рішення Овруцького районного суду Житомирської області такий порядок позивачу було визначено. Вказане рішення суду набрало законної сили, не оскаржувалося учасниками судового розгляду. Таким чином, при наявності відповідного судового рішення позивач має право звернення до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачкою умов вказаного рішення. Про зміну графіку побачень з сином [PERSON], позивач позовні вимоги не висуває, тому суд позбавлений можливості змінити вже встановлений судовим рішенням графік на інший, більш зручний для позивача у справі. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння та неприязні стосунки, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дітьми, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у її вихованні та у спілкуванні з нею, підлягає задоволенню частково. Оскільки судом частково задоволено позовні вимоги позивача, слід вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано акт приймання передачі наданих послуг №1 до Договору про надання правової допомоги від 31.03.2018 року та додаткової угоди до договору від 26.03.2018 року (а.с. 98-99). Відповідно до ч. 3 ст. 141. ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Дослідивши зазначені докази, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи чи пов'язані ці витрати з розглядом справи суд виходячи зі складності справи, виконаних робіт (наданих послуг), їх обсягом та часом, витраченим на їх виконання, ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу повністю обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З цих підстав до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 2 500 гривень понесених ним зазначених витрат на правову допомогу, а також судовий збір в розмірі 320.00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial