Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про зобов»язання забезпечити безоплатним побутовим вугіллям непрацюючого пенсіонера та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 25.07.2005 року по 17.12.2007 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, де працював в якості машиніста гірничих машин з повним підземним робочим днем. Згідно наказу № 240 к від 18.12.2007 року він був звільнений за власним бажанням у зв»язку з переходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення він мав стаж роботи у вугільній галузі 25 років. Після виходу на пенсію він звертався до відповідача із заявою про забезпечення його побутовим вугіллям в розмірі 5,9 тонн, оскільки проживав в будинку з пічним опаленням та відповідно до вимог ст. 43 Гірничого закону України, п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками, що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року, мав право на забезпечення безоплатно вугілля у зазначеному розмірі. Проте, відповідачем було відмовлено у наданні йому безоплатно вугілля з тих підстав, що в колективному договорі відповідача не передбачено забезпечення вугіллям непрацюючих пенсіонерів. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.06.2008 року за його позовом до ТОВ «Краснолиманське» про забезпечення безкоштовним вугіллям йому було відмовлено у задоволенні позову. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2008 року за його позовом до ТОВ «Краснолиманське» зазначене рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області скасовано, його позовні вимоги до ТОВ «Краснолиманське» задоволені частково, зобов»язано ТОВ «Краснолиманське» забезпечити його безоплатним вугіллям для побутових потреб за нормою 5,9 тонн у 2008 році. В подальшому він забезпечувався вугіллям за місцем свого працевлаштування на ДП «Вугільна компанія « Краснолиманська», де він працював електрослюсарем підземним з 05.03.2008 р. по 03.07.2013 р.. В травні 2014 року він як непрацюючий пенсіонер звернувся до адміністрації підприємства відповідача з проханням забезпечувати його безоплатно вугіллям. Однак , відповідачем було відмовлено у наданні йому безоплатного вугілля з тих підстав, що в колективному договорі відповідача не передбачено забезпечення вугіллям непрацюючих пенсіонерів. Вважає, що відмова відповідача незаконна, порушує його права, встановлені Гірничим законом України та зазначеною Галузевою угодою. Позивач просить зобов»язати ТОВ «Краснолиманське» його безоплатним вугіллям для побутових потреб за нормою 5,9 тонн за 2014 рік , стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені судові витрати в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачу обґрунтовано було відмовлено у забезпеченні безоплатним побутовим вугіллям, оскільки в колективному договорі, який був підписаний позивачем, не передбачено забезпечення вугіллям непрацюючих пенсіонерів, а Галузева Угода, на яку посилається позивач, не підписана ТОВ «Краснолиманська». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач з 1986 року працював на підземних роботах в різних вугледобувних підприємствах та був звільнений 17.12.2007 року з ТОВ « Краснолиманське» у зв»язку з виходом на пенсію за віком, а з 05.03.2008 року по 03.07.2013 року працював на ДП «Вугільна Компанія « Краснолиманська» та його було звільнено з роботи у зв»язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров»я за ст.. 40 п. 2 КЗпП України, оскільки йому була встановлена 3 група інвалідності ( а. с. 8-12). Як встановлено в судовому засіданні позивач з приводу забезпечення його побутовим паливом дійсно звертався за захистом свого порушеного права до суду в 2008 році, рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.06.2008 року за його позовом до ТОВ «Краснолиманське» про забезпечення безкоштовним вугіллям йому було відмовлено у задоволенні позову. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2008 року за його позовом до ТОВ «Краснолиманське» зазначене рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області скасовано, його позовні вимоги до ТОВ «Краснолиманське» задоволені частково, зобов»язано ТОВ «Краснолиманське» забезпечити його безоплатним вугіллям для побутових потреб за нормою 5,9 тонн у 2008 році ( а. с. 15-17). Згідно постанови відділу Державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 25.12.2008 року стягувачу [PERSON] повернуто виконавчий лист за його письмовою заявою про повернення без виконання виконавчого листа про зобов»язання ТОВ «Краснолиманське» забезпечити його безкоштовним вугіллям. ( а.с. 38). Як зазначив сам позивач в судовому засіданні з 2008 року по 2013 рік включно він одержував побутове вугілля з ДП «ВК «Краснолиманська» як працівник даного підприємства. З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає в приватному будинку з пічним опаленням ( а.с.18-19). Статтею 43 Гірничого Закону України передбачені права та соціальні гарантії працівників гірничих підприємств, зокрема передбачено, що підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, певним категоріям осіб, в тому числі працівникам з видобутку переробки вугілля та вуглебудівних підприємств, пенсіонерам , які пропрацювали на підприємствах з видобутку переробки вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше 10 років для чоловіків, не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов»язаних із підземними умовами, - не менше 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах , що будуються, розрізах збагачувальних брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років для жінок та іншим особам. У відповідності до Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11.05.1976 року, особи, які мають право на отримання вугілля, повинні щорічно подавати заяви на ім.»я керівника підприємства, до заяви мають бути додані дані про забезпечення або не забезпечення вугіллям інших членів сім»ї заявника, систему опалення, склад сім»ї. Отже, позивач має право на безоплатне забезпечення вугіллям відповідно до статті 43 Гірничого закону України за встановленою в Галузевій угоді нормі 5,9 тонн на рік з пічним опаленням. Проте, відповідачем було незаконно, у порушенні вимог закону та положень Галузевої угоди, відмовлено у забезпеченні позивача безоплатним вугіллям з тих підстав, що колективним договором підприємства не передбачено забезпечення вугіллям непрацюючих пенсіонерів. Доводи відповідача стосовно того, що зазначена Галузева угода не розповсюджується на відповідача, оскільки не були ним підписана, є неспроможними та не заслуговують на увагу. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України « Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року, положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов»язковими для всіх суб»єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. П.п. 3.1 3.2 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, положення Угоди поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в об»єднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості, що належать до сфери управління Міненерговугілля України та перелічених в угоді підприємствах інших власників. Положення Угоди є обов»язковими до застосування при укладенні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх Підприємств, що перебувають у сфері дії Сторін, незалежно від форм власності та господарювання, а також під час розгляду трудових спорів. Як вбачається із Статуту ТОВ «Краснолиманське» та довідки з ЄДРПО видом діяльності за КВЕД -2010 підприємства є добування кам»яного вугілля.( а. с. 42-46) Отже, зазначене підприємство є вугледобувним, відноситься до сфери управління Міненерговугілля, яким було підписано зазначену Галузеву Угоду. Як зазначалось вище безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки ( п. 12.10.3 Галузевої угоди). Згідно із п. 6 «Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби» виписка та вивезення вугілля здійснюється на поточний рік не рідше, ніж один раз на півріччя за графіком підприємства, який погоджується з профспілковою організацією. В графіку повинна враховуватися рівномірна виписка та вивезення вугілля працівникам по всім місяцям року. Пунктами 6.2 та 6.3 цієї Інструкції передбачено,що відпуск палива здійснюється тільки за талонами. Особи, що не виписали вугілля без поважних причин у строки, встановлені графіком, втрачають право на його отримання. Виписані вимоги на паливо дійсні до 25 числа місяця, який слідує після виписки. У разі коли це право на отримання вугілля не реалізоване у поточному році, воно не переходить у наступні роки, та вартість не отриманого вугілля грішми не компенсується. Як вбачається з матеріалів справи позивач з 2008 року по кінець 2013 року безоплатно отримував вугілля як інвалід за місцем роботи - ДП «ВК «Краснолиманське», наприкінці травня 2014 року звернувся до відповідача з проханням забезпечувати його безоплатно побутовим вугіллям. З урахуванням вищевикладених норм матеріального права та встановлених обставин справи, суд вважає, що [PERSON] має право на безоплатне забезпечення ТОВ «Краснолиманське» побутовим паливом за 2014 рік. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач, який на момент звернення має статус пенсіонера, посилається на ст. 237-1 КЗпП України. Разом з тим, суд зазначає, що правовідносини з приводу забезпечення побутовим вугіллям регулюються зазначеною вище Галузевою Угодою, яка розповсюджується у тому числі на пенсіонерів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв»язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав саме працівника у сфері трудових відносин. Отже, з аналізу зазначеної норми права - ст. 237-1 КЗпП вбачається, що її дія за суб»єктним складом є обмеженою і не поширюється на осіб, які за своїм правовим статусом не є працівниками підприємств, та, якщо відносини виходять за межі трудових. Оскільки судом не встановлено порушення трудових прав позивача, які б спричинили моральну шкоду, позовні вимоги в частині її відшкодування задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов»язаних із оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопосутимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Згідно ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial