Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» 31 жовтня 2006 року, він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі, крім нього, зареєстрована його колишня дружина [PERSON], шлюб між ними розірвано згідно рішення суду від 20 липня 2018 року. У сімейних відносинах з нею позивач не перебуває з серпня 2017 року, спільного господарства вони не ведуть. Факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачу оформити субсидію на житло, просив суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № [ADDRESS]. Позивач до підготовчого судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідач до підготовчого суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи - Мирноградської міської ради до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без представника міської ради, проти позовних вимог не заперечувала. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» 31 жовтня 2006 року,зареєстрованого в БТІ міста Димитров 17.11.2006 року, реєстраційний номер 16781432, позивачу [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] В квартирі зареєстрована колишня дружина власника даної квартири, відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 8-12). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Оскільки реєстрація відповідача у квартирі заважає позивачу користуватися та розпоряджатися належним йому майном, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: м-н «Молодіжний», 44/89 в м. Мирноград Донецької області. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України,

Outcome: approved