Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовної заявою до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Київської місцевої прокуратури № 4, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування та прокуратури. Свої вимоги мотивував тим, що 12 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесено відомості про те, що 11 жовтня 2017 року приблизно о 22:00 год. невстановлена особа, перебуваючи по [ADDRESS] , таємно викрала належну [PERSON] барсетку з грошовими коштами та особистими речами. Цього ж дня було відкрито кримінальне провадження № 12017100040013956 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 31 серпня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу адвоката Балтаг Лариси Семенівни в інтересах [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року задоволено: зобов`язати слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12017100040013956 від 12.10.2017, вчинити дії, передбачені ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням адвоката Балтаг Лариси Семенівни в інтересах [PERSON] від 03 серпня 2020 року в строки, визначені ст. 220 КПК України, з повідомленням про результат особі, яка заявила дане клопотання. Досудове розслідування триває до теперішнього часу. Позивач та його представник неодноразово зверталися до відповідачів із скаргами про невиконання слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ухвали суду від 31 серпня 2020 року. Однак, слідчий відділ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві не вчинив жодних дій для розкриття даного злочину та повернення позивачу викрадених у нього речей. У зв`язку з чим просить визнати бездіяльність Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та Київської місцевої прокуратури № 4 протиправною, стягнути за рахунок державного бюджету з Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві матеріальну шкоду у розмірі 1 084 606, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 401 760, 00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 21 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 13 квітня 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції у м. Києві про залишення позову без руху відмовлено. Крім того, 13 квітня 201 року протокольною ухвалою суду замінено замінити первісного відповідача Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві належним відповідачем Головним управлінням Національної поліції у місті Києві. Також, 13 квітня 201 року протокольною ухвалою суду замінено первісного відповідача Київську місцеву прокуратуру № 4 належним відповідачем Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва. 17 червня 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. 25 червня 2021 року ухвалою суду постановлено виправити описку в резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду від 17 червня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування та прокуратури: у вступній та резолютивній частинах рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року правильно зазначити відповідача «Головне управління Національної поліції у місті Києві» замість неправильного «Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві». Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги повністю. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача Дніпровської окружної прокуратури м. Києва - Закревська А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, який долучено до матеріалів справи. Представники відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві - Наєва Д.С. та Бойко М.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, який долучено до матеріалів справи. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві в судове засідання не з`явилася хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ст. 2 ст. 210 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 12 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесено відомості про те, що 11 жовтня 2017 року приблизно о 22:00 год. невстановлена особа, перебуваючи по [ADDRESS] , таємно викрала належну [PERSON] барсетку з грошовими коштами та особистими речами. Цього ж дня було відкрито кримінальне провадження № 12017100040013956 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 19, 20, 21). Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 12-4/1069 від 30 травня 2018 року ринкова вартість мобільного телефону «Samsung» Galaxy S4 19500 Black Edition могла становити у розмірі 2107,08 грн. (а.с.22-27). 31 серпня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу адвоката Балтаг Лариси Семенівни в інтересах [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року задоволено: зобов`язати слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12017100040013956 від 12.10.2017, вчинити дії, передбачені ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням адвоката Балтаг Лариси Семенівни в інтересах [PERSON] від 03 серпня 2020 року в строки, визначені ст. 220 КПК України, з повідомленням про результат особі, яка заявила дане клопотання (а.с.28-29). Позивач просить про визнання бездіяльність Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та Київської місцевої прокуратури № 4 протиправною. Підставим для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про бездіяльність органів прокуратури щодо контролю за діяльністю органів поліції та бездіяльність органів поліції щодо вчинення дій для розкриття даного злочину та повернення позивачу викрадених у нього речей. На підтвердження позовних вимог надано скаргу представника потерпілого [PERSON] - [PERSON] від 01 жовтня 2020 року про невиконання слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ухвали суду від 31 серпня 2020 року (а.с.30-31); клопотання від 18 серпня 2020 року керівнику Київської місцевої прокуратури № 4 про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та його завершення (а.с.32-33); лист Київської місцевої прокуратури № 4 (а.с. 34); скаргу прокурору м. Києва від 07 вересня 2020 року на бездіяльність прокурора (а.с. 35-38); відповідь Київської міської прокуратури від 17 вересня 2020 року про перевірку стану досудового розслідування та створення наказом Генерального прокурора від 09 січня 2020 року № 9 кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (а.с.39-40); відповідь Київської місцевої прокуратури № 4 від 30 вересня 2020 року, що слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Трофімчуком М.О під час проведення досудового розслідування у період з 11 червня 2018 року по даний час не проведено у повному обсязі слідчі дії. Крім того, вказівки, які надані процесуальним керівником 06 грудня 2017 року, 04 жовтня 2018 року та 22 жовтня 2018 року, слідчим не виконано. З метою активізації досудового розслідування та проведення його в розумні строки процесуальним керівником надано повторні вказівки (а.с.41-42); скаргу представника потерпілого від 18 серпня 2020 року заступнику начальника-начальнику слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві на бездіяльність слідчого (а.с. 43-46); скаргу від 13 жовтня 2020 року Міністру внутрішніх справ України на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (а.с.47-50). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Київської місцевої прокуратури № 4 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників Київської місцевої прокуратури № 4 та шкодою, на яку посилається позивач (а.с. 67-70). На підтвердження відзиву надано вказівки в.о. начальнику слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 грудня 2017 року про проведення низки слідчих та процесуальних дій по кримінальному провадженню № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року (а.с. 71, 72-73); постанову прокуратури міста Києва від 22 березня 2018 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування (а.с. 74-75); лист прокуратури міста Києва від 19 липня 2018 року (а.с.76); вказівки Київської місцевої прокуратури № 4 від 26 липня 2018 року в порядку п.4 ч. 2 смт. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року (а.с. 77-78); повторні вказівки Київської місцевої прокуратури № 4 від 05 жовтня 2018 року в порядку п.4 ч. 2 смт. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року (а.с. 79-80); лист Київської місцевої прокуратури № 4 від 01 жовтня 2020 року про проведення службової перевірки щодо слідчого у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року, якою встановлено під час здійснення досудового розслідування слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Трофімчуком М.О. грубого порушення вимог ст. ст. 2, 28, 92, 93 КПК України (допущення тяганини, не проведення жодних слідчих дій та ігнорування положення ст. 28 КПК України). Керівником слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не здійснено належного контролю за станом проведення досудового розслідування (а.с. 81-83); вказівки Київської місцевої прокуратури № 4 від 01 жовтня 2020 року в порядку п.4 ч. 2 смт. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року (а.с. 84-85); повторні вказівки Київської місцевої прокуратури № 4 від 10 листопада 2020 року в порядку п.4 ч. 2 смт. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року (а.с. 86-87). Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки у національному законодавстві відсутній нормативно-правовий акт, яким передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої потерпілому у кримінальному провадженні. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди та її розміру (а.с. 100-102). Представник позивача скористався правом відповіді на відзив, відповідно до якої зазначив, що саме бездіяльність Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та Київської місцевої прокуратури № 4 у розслідуванні кримінального провадження стала запорукою безповоротного знищення доказів злочину, які б змогли допомогти встановити осіб, які організували та вчинили злочин відносно позивача. Наслідком такої бездіяльності стало позбавлення можливості позивача на отримання майна, яким заволоділи, або не компенсацію заподіяної шкоди. Отже, бездіяльність відповідачів перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками неповернення та невідшкодування завданої матеріальної шкоди (а.с.106-110). Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки відсутність майна є наслідком дій осіб, що призвели до втрати, та саме такі дії осіб мають причинно-наслідковий зв`язок із заподіяними збитками (а.с. 163-166). Представник позивача скористався правом відповіді на відзив, відповідно до якої зазначим, що твердження відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та бездіяльністю є надуманими, необґрунтованими, вибірковими у вільному тлумаченні окремих письмових доказів, наданих до позовної заяви та спростовуються фактичними обставинами справи (а.с. 202-205). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Оскільки у цій справі йдеться про шкоду, спричинену бездіяльністю посадових осіб органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Судом встановлено, що під час здійснення досудового розслідування слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Трофімчуком М.О. Київською місцевою прокуратурою № 4 неодноразово направлялися вказівки в порядку п.4 ч. 2 смт. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року. Службовою перевіркою щодо слідчого у кримінальному провадженні № 12017100040013956 від 12 жовтня 2017 року встановлено грубе порушення вимог ст. ст. 2, 28, 92, 93 КПК України (допущення тяганини, не проведення жодних слідчих дій та ігнорування положення ст. 28 КПК України), а також неналежне здійснення контролю керівником слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за станом проведення досудового розслідування. За встановленних обставин, суд приходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів бездіяльності Київської місцевої прокуратури № 4, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Бездіяльність Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, яка виражена у тривалому розслідуванні слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві кримінального правопорушення щодо розшуку викраденого майна позивача, є протиправною. Щодо відповідальності держави за матеріальну та моральну шкоду, завдану бездіяльністю органів досудового розслідування, суд вважає таке. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про бездіяльність органів досудового розслідування. На підтвердження позивачем надано лист Київської місцевої прокуратури № 4 від 29 січня 2021 року про проведення службової перевірки слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві від 16 грудня 2020 року відносно слідчого та керівництва (а.с.151); лист Головного управління Національної поліції в м. Києві від 16 грудня 2020 року про вчинення слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог ст. 2, ч. 2 ст. 9 та ст. 40 КПК України. Також попереджено начальника слідчого відділу про неналежний контроль за роботою своїх підлеглих (а.с. 152); лист слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві від 21 січня 2021 року (а.с. 158); лист слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві від 18 листопада 2020 року (а.с. 159); лист слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві від 29 січня 2021 року про проведення службової перевірки, за результатами якої до окремих працівників слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві вжито заходив, передбачених Дисциплінарним статутом Національної поліції України (а.с. 160). При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Судом під час розгляду справи встановлено факти, які свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування, яка не є занадто складною. Розслідування триває з 12 жовтня 2017 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2020 році становить майже 3 роки. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Крім того, ухвалою слідчого судді була констатована бездіяльність органу досудового розслідування. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial