Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 22.07.2018 року біля 00:32 год. [PERSON] під час перебування на банкеті з нагоди весільного святкування, в приміщенні ресторану « [INFO] », власником якого являється позивач [PERSON] , з власної необережності пошкодив декоративне вітражне скло службових дверей ресторану, призвівши скло в цілому в непридатний стан, завдавши своїми діями матеріальної шкоди. Зазначає, що для відновлення вищезазначеного декоративного скла потрібно було замовити, купити та замінити його, шляхом демонтажу та монтажу скла, однак відповідач відмовився сплатити на користь позивача вартість пошкодженого майна. Оскільки дане питання вирішувалось у тривалий термін, а зовнішній вигляд та цільову придатність скла дверей необхідно було відновити, позивач був змушений замовити та купити декоративне скло, у зв`язку з чим він зазнав витрат у розмірі 9294 грн. 60 коп. Вказує, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував матеріальну шкоду, яка була завдана пошкодженням декоративного скла, а тому позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 9294 грн. 60 коп. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Вівчар Р.Г. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог позову. Свідки по справі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні вказали, що 22.07.2018 року, проводився банкет в приміщенні ресторану «[INFO]». Окрім того вказали, що вінчальний батько заходив до службового приміщення ресторану де попросив приготувати йому каву, після вийшов з вищезазначеного приміщення, після того вони виявили пошкодження скла дверей. Свідки не могли стверджувати, що ця особа був саме [PERSON] . Суд вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правової позиції ВСУ висловленій у Постанові від 28.01.2015 року № 3-210гс14 відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою - заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. У даному випадку позивачем не було доведено наявність шкоди та протиправної поведінки з боку відповідача. З показів представника позивача вбачається, що у ресторані « [INFO] », який належить позивачу, відповідачем було пошкоджено вітражне скло. Ці обставини він доводить висновком поліції, розхідною накладною та показами двох свідків. Надані позивачем докази не відповідають вимогам Положення, тому згідно п. 3 Розділу І дані документи не приймаються як розрахункові. Крім того суд вважає, що дані документи та покази свідків жодним чином не доводять факт нанесення шкоди позивачу саме відповідачем. Згідно зі ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не було надано доказів, які б підтвердили: в чому суть пошкодження, можливість або неможливість проведення ремонту, який розмір завданих збитків. Крім цього, позивачем не було надано доказів протиправної поведінки відповідача. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичною особою, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з послідуючими змінами «Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умовами, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявної вини. При цьому, слід врахувати, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до вищезазначеного, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачем не було надано доказів, які б підтвердили в чому суть пошкодження декоративного віражного скла, можливість або неможливість проведення ремонту, розмір завданих збитків, а також те, що позивачем не було надано доказів протиправної поведінки відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України,

Outcome: dismissed