Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області помер його батько [PERSON] . На день смерті батько позивача проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Макіївської сільради Носівського району, право власності на яку посвідчене державним актом серії ЧН № 100944. Позивач не прийняв спадщину після смерті батька. Поважними причинами, які перешкодили позивачеві звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в установлений законодавством шестимісячний строк, позивач вважає те, що після смерті батька він декілька разів з`являвся до державного нотаріуса в м. Носівка, але станом на 2004 рік у м. Носівка тривалий час не було нотаріуса, у 2004 році позивач працював комбайнером на Носівській птахофабриці, працівники, які були зайняті на збиранні врожаю проживали на території птахофабрики, працювали практично цілодобово. Крім того, позивач дізнався про існування спадкової земельної ділянки тільки у 2012 році від рідної сестри батька. Позивач вважав, що, якщо він доглядає за будинком батька, то він вважається таким, що прийняв спадщину фактично. Позивач не знав, що з 01 січня 2004 року змінився порядок спадкування. Позивач уважає поважними причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому просив суд винести рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника відповідача та вказав, що сільська рада визнає позовні вимоги [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. [INFO] у віці 62 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,92 га, розташовану на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, право власності померлого на яку підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧН № 100944 (а. с. 7). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 6). А, отже, в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однак у вказаний законом строк позивач не подав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16 (провадження N 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У позовній заяві позивач указує, що він пропустив строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки станом на 2004 рік у м. Носівка тривалий час не було нотаріуса, у 2004 році позивач працював комбайнером на Носівській птахофабриці, працівники, які були зайняті на збиранні врожаю проживали на території птахофабрики, працювали практично цілодобово. Крім того, позивач указує, що дізнався про існування спадкової земельної ділянки тільки у 2012 році від рідної сестри батька. Також причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач указує свою юридичну необізнаність у питаннях оформлення спадкових прав. Однак, на підтвердження указаної позивачем обставини, що у 2004 році він працював комбайнером на Носівській птахофабриці, проживав на території птахофабрики, працюючи практично цілодобово, ним не надано жодного доказу. Також суд уважає, що твердження позивача про відсутність станом на 2004 рік у м. Носівка державного нотаріуса не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд не вважає незнання позивача про існування спадкової земельної ділянки, а також незнання цивільного законодавства та необізнаність у питаннях оформлення спадщини поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, адже ці причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Після смерті спадкодавця позивач мав шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини, протягом яких він фізично міг вчинити такі дії. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не було надано доказів поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed