Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 квітня 2019 року [PERSON] позичила у нього 5000 грн., гроші зобов`язалась повернути 03 травня 2019 року, про що нею була написана власноручно розписка. [PERSON] свої боргові зобов`язання так і не виконала, що і змусило його звернутися з даним позовом до суду. Крім того, відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, 3% річних від суми позичених грошових коштів за період з 03 травня 2019 року по 03 жовтня 2020 року, становить: 5000 грн. х 3% = 150 грн., 150 грн./12 (місяців) х 17 (місяців) = 212,50 грн. Відповідно до індексу інфляції борг становить: 5000 грн. х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 х 100,2 х 99,7 х 100,8 х 100,8 х 100,3 х 100,2 х 99,4 х 99,8 = 5089 грн. 76 коп. Таким чином, загальна сума боргу з урахування індексу інфляції та 3 % річних становить: 5089,76 грн. + 212,50 грн. = 5302,26 грн. Підтримуючи вищевикладене, прохає задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики з урахування індексу інфляції та 3% річних, а також судові витрати в справі. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу, які були повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. З метою належного повідомлення відповідача інформація про розгляд справи судом 04 червня 2021 року було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Станом на 26.08.2021 року відзив на позов до суду не подавав. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 квітня 2019 року на підставі укладення договору позики позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в борг в сумі 5000 грн. На підтвердження отримання боргу відповідач [PERSON] власноручно написала письмовий, фінансовий документ - розписку, в якій підтвердила отримання нею від позивача [PERSON] грошей в сумі 5000 грн., які зобов`язалася повернути протягом місяця, тобто 03 травня 2019 року, про що зазначено в розписці. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи в розписці написаній відповідачем [PERSON] , остання зобов`язувалася повернути суму боргу [PERSON] в розмірі 5000 грн. протягом місяця, тобто до 03.05.2019 року, проте станом на день звернення до суду відповідач борг позивачу так і не повернула та ухиляється від повернення суми боргу до цього часу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом під час розгляду справи, не встановлено належних та допустимих доказів, і такі не надані суду, що відповідач в дійсності не отримувала від позивача суму коштів, зазначену у розписці. При цьому, наявність таких правовідносин сторін не спростовує факт укладення договору позики та реальність цього договору, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростувала, договір позики з 2019 року не оспорила. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником до цього часу не виконано. Окрім того, судом встановлено, що знаходження оригіналу розписки у позикодавця свідчить про непогашення боргу позичальником перед ним, та не доведено відповідачем, що кошти від позивача вона не отримувала. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики від 03.04.2019 року в розмірі 5000 грн. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Як вже зазначалось вище, сума основного боргу відповідача за договором позики становить 5000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 03 травня 2019 року по 03 жовтня 2020 року, тобто за останні 1 рік та 5 місяців, що передували зверненню до суду з даним позовом. Таким чином, 3% річних від основної суми боргу за договором позики за період з 03 травня 2019 року по 03 жовтня 2020 року (520 днів) складає 213,38 грн., виходячи з наступного розрахунку: Період розрахунку Кількість днів Сума боргу (грн.) Відсоткова ставка Відсотки 03.05.2019-03.12.2019 243 5000,00 3% 99,86 01.01.2020-03.10.2020 277 5000,00 3% 113,52 ВСЬОГО: 520 213,38 Проте, позивачем проведено розрахунок 3% річних від основної суми боргу за договором позики за період з 03 травня 2019 року по 03 жовтня 2020 року в сумі 212,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних від основної суми боргу за договором позики за період з 03 травня 2019 року по 03 жовтня 2020 року у розмірі 212,50 грн. відповідно до розрахунку позивача, задовольнивши таким чином позов в цій частині повністю. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату №265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Таким чином, сума індексу інфляції від суми заборгованості за договором позики за період з травня 2019 року по серпень 2020 року становить 89,76 грн., виходячи з наступного: сукупний індекс інфляції за весь період = 101,795% (травень 2019 року - 100.7%, червень 2019 року - 99,5%, липень 2019 року - 99,4%, серпень 2019 року - 99,7%, вересень 2019 року - 100.7%, жовтень 2019 року - 100.7%, листопад 2019 року - 100.1%, грудень 2019 року - 99,8%, січень 2020 року - 100,2%, лютий 2020 року - 99.7%, березень 2020 року - 100,8%, квітень 2020 року - 100.8%, травень 2020 року - 100.2%, червень 2020 року - 100.2%, липень 2020 року - 99,4%, серпень 2020 року - 99,8%). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати від основної суми боргу за договором позики за період з травня 2019 року по серпень 2020 року у розмірі 89,76 грн., а отже позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню повністю. Відповідачем не спростовано доводів позивача про наявність боргу згідно договору позики від 03.04.2019 року. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути: 5000,00 грн. - сума боргу за договором позики, 212,50 грн. - 3% річних від основної суми боргу за договором позики 5000,00 грн. та 89,76 грн. - інфляційні втрати від основної суми боргу за договором позики 5000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 908,00 грн. на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved