Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до своїх дітей [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3, [PERSON] (далі відповідач-4) та Комунального підприємства «Експрес» Дніпропетровської міської ради (далі відповідач-5) про встановлення порядку користування квартирою, зобов*язання відкрити окремий особовий рахунок на кімнату та про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Звернення до суду мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1999 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської згідно з розпорядженням №6513 від 10.08.1999 року, право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» і внесено в реєстраційну книгу за №486п-1142-47, йому належить 1/5 частина квартири №36 у будинку №2, розташованому в провулку Тельмана у мікрорайоні Таромське в м. Дніпропетровську, яка складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 14,0 кв.м., 9,9 кв.м., 11,7 кв.м. і 18,9 кв.м. Загальна площа квартири складає 85,9 кв.м., житлова 54,5 кв.м.. Відповідачам-1, -2, -3 та -4, які є дітьми позивача, на підставі вищезазначеного свідоцтва також належить по 1/5 вищезазначеної спірної квартири. Позивач у даний час зареєстрований у спірній квартирі та іншого житла у нього немає. Крім позивача у квартирі зареєстровані також відповідачі-1, -2 та -3. Позивач зазначає, що він перебував у шлюбі з матір*ю відповідачів [PERSON] з 22.09.1979 року по 01.07.2009 року. Остання в квартирі не зареєстрована і не проживає. Після розірвання шлюбу відповідачі-1, -2, -3 та -4, з якими склалися неприязні відносини, почали перешкоджати позивачеві проживати у вказаній спірній квартирі. Забрали його носильні речі та виставили їх на вулицю, а на вхідних дверях квартири установили інші замки. Ключі від квартири йому не надають, добровільно пустити його в квартиру відповідачі не бажають та визначити з ним порядок користування кімнатами відмовляються. Таким чином, відповідачі своїми діями перешкоджають йому користуватися своєю власністю, хоча він є хворою людиною і потребує нормальних умов для життя. Крім того, як зазначає позивач, відповідач-1 неодноразово наносив йому легкі тілесні ушкодження, у зв*язку із чим він був змушений звертатись з відповідною заявою до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області тощо. Тому, з посиланням на певні норми законодавства, позивач просить суд: 1.Встановити порядок користування спірною квартирою, що складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 14,0 кв.м., 9,9 кв.м., 11,7 кв.м. і 18,9 кв.м., ванної кімнати плошею 2,6 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., лоджії І площею 2,3 кв.м., лоджії ІІ площею 2,3 кв.м., коридору площею 11,1 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м., загальна площа квартири 85,9 кв.м., житлова площа 54,5 кв.м., і виділити йому в користування в зазначеній квартирі житлову кімнату площею 14,0 кв.м., а відповідачам-1, -2, -3 та -4 виділити в користування житлову кімнату площею 9,9 кв.м., житлову кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією І площею 2,3 кв.м., житлову кімнату площею 18,9 кв.м. з лоджією ІІ площею 2,3 кв.м., а ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м та кухню площею 7,4 кв.м. залишити в загальному користуванні. 2.Зобов*язати Комунальне підприємство «Експрес» Дніпропетровської міської ради укласти з ним договір найму на користування житловою кімнатою площею 14,0 кв.м. у спірній квартирі, що складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 14,0 кв.м., 9,9 кв.м., 11,7 кв.м. і 18,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., лоджії І площею 2,3 кв.м., лоджії ІІ площею 2,3 кв.м., коридору площею 11,1 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м., загальна площа квартири 85,9 кв.м., житлова 54,5 кв.м., а з відповідачами-1, -2, -3 та -4 договір найму на житлову кімнату площею 9,9 кв.м., житлову кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією І площею 2,3 кв.м., житлову кімнату площею 18,9 кв.м. з лоджією ІІ площею 2,3 кв.м.. 3.Усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою з боку відповідачів-1, -2, -3 та -4, вселити його у вищезазначену квартиру та зобов*язати відповідачів надати йому ключі від вхідних дверей до квартири і до житлової кімнати житловою площею 14,0 кв.м. (а.с.2-6). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Позивач суду пояснив, що саме він отримав спірну квартиру в період роботи на Придніпровській залізниці, є відповідальним квартирозйомщиком і власником 1/5 частини спірної квартири. Тому має право на виділення йому однієї кімнати площею 14 кв.м., яка переобладнана в житлову кімнату з колишньої ліфтової і має окремий вихід. Крім того, через дії відповідачів має місце загроза втрати квартири за житлово-комунальні борги, які не сплачуються відповідами-1, -2, -3 та -4. З цього приводу у березні 2015 року вже був судовий наказ про стягнення з нього та відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 4357,80 грн., яку прийшлося сплачувати йому самому. На теперішній час за станом на 01.11.2015 борг за квартплатою складає 4773,50 грн., а за каналізаційні стоки 1971,16 грн., про що надав суду відповідні документи (а.с.153, 171). Також позивач зазначив, що він дійсно перебував у шлюбі з матір*ю відповідачів [PERSON] з 22.09.1979 року по 01.07.2009 року. Остання в квартирі не зареєстрована і не проживає. Саме після розірвання шлюбу відповідачі-1, -2, -3 та -4, з якими склалися неприязні відносини, почали перешкоджати йому проживати у вказаній спірній квартирі. Забрали його носильні речі та виставили їх на вулицю, а на вхідних дверях квартири установили інші замки. Ключі від квартири йому не надають, добровільно пустити його в квартиру відповідачі не бажають та визначити з ним порядок користування кімнатами відмовляються. Кімната, на яку він претендує, раніше була ліфтовою кімнатою. Через відсутність ліфту передана його родині для збільшення житлової площі та стала їхньою четвертою кімнатою площею 14,0 кв.м., на яку він і претендує. Вважає своє право порушеним і тому просить задовольнити заявлений ним позов у повному обсязі. Також підтвердив озвучений відповідачем-1 факт про своє зняття з реєстрації у спірній квартирі у період розгляду справи по суті. Відповідач-1 заперечував проти позовних вимог. Первісно просив суд залишити позов без задоволення як необґрунтований. Вважає, що викладені позивачем у позові обставини не відповідають дійсності і сам позивач є непорядною людиною. Зокрема, позивач отримав спірну квартиру не для себе за свої особисті заслуги, а на всю їхню багатодітну сім*ю, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Міркування позивача про те, що квартира може бути втраченою через наявність боргів за житлово-комунальні послуги, також не відповідають дійсності. Позивач у свій час ще до розірвання шлюбу з їхньою матір*ю [PERSON] продав старий будинок, гараж на три бокси та мікроавтобус «Ниса-522», які належали усієї родині, а отримані гроші від продажу гроші не пішли у сім*ю. Крім того, позивачеві є де жити, оскільки він живе з іншою жінкою і можливо перебуває з неї у зареєстрованому шлюбі, а також заявляв їм про те, що у кімнату площею 14,0 кв.м. має наміри пустити квартирантів. Тобто, спірна кімната потрібна позивачеві лише для того, щоб заселити в неї квартирантів з метою отримання прибутку. Таким чином, спірна кімната особисто позивачеві не потрібна, оскільки тому є де жити. Запевнення позивача з приводу потреби у спірній кімнаті не відповідають дійсності. Також зазначив що заявлені вимоги не можуть бути задоволені за тих обставин, що спірна квартира є неподільною нерухомістю і не може бути поділеною на окремі рівні частки, оскільки є не спільною частковою власністю, а спільною сумісною власністю. Зазначена обставина підтверджується відповідними документами, які додані до справи. У теперішній час у квартирі мешкають лише він зі своєю сім*єю та його рідний брат відповідач-4 у справі [PERSON]. Інші відповідачі на момент розгляду справи мешкають окремо від них. Також відповідач-1 суду пояснив, що позивачеві ніхто не перешкоджав і не перешкоджає оселитися у спірній квартирі, але не окремо у кімнаті площею 14,0 кв.м.. Замки у квартирі ніхто не міняв. Окремий вихід із кімнати площею 14,0 кв.м. вже ліквідовано. В подальшому не заперечував проти вселення позивача в квартиру, а також зазначив, що у період розгляду справи позивач знявся з реєстрації у спірній квартири. Відповідач-2, відповідач-3 та відповідач-4 підтримали відповідача-1 і первісно заперечували проти позову за перелічених вище обставин. Також заперечували проти поділу квартири, оскільки вона не може бути поділеною на рівні частки. Однак, в подальшому частково визнали позовні вимоги і погодилися лише на вселення позивача у спірну квартиру. Представник відповідача в особі Комунального підприємства «Експрес» Дніпропетровської міської ради [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі і не заперечувала проти їх задоволення (а.с.64). Відповідачі-1, -2, -3 та -4 заперечували проти визнання [PERSON] заявлених позовних вимог. Заперечення мотивували тим, що зазначена особа є старою та доброю знайомою позивача і тому завжди буде на його боці. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у Дніпропетровському локомотивному депо з 1972 року та перебував на квартирному обліку з 04.04.1980 року на загальних та пільгових підставах як багатодітний, що має шістьох дітей. У 1995 році позивачеві була передана ліфтова кімната для переобладнання у житлову кімнату (а.с.76). Згідно «Свідоцтву про право власності на житло», виданому 10.08.1999 року Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, власниками квартири за адресою: м.Дніпропетровськ, сел..Таромське, пров.Тельмана буд.2 кв.36 на праві спільної (сумісної) власності є позивач [PERSON] та члени його сім*ї відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно технічним паспортам на квартиру, вона знаходиться на п*ятому поверсі п*ятиповерхового будинку, має житлову площу 54,5 кв.м (загальна площа 85,9 кв.м.) і складається з чотирьох кімнат: 1 кімната 9,9 кв.м., 2 кімната 11,7 кв.м, 3 кімната 18,9 кв.м., 4 кімната 14,0 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м, двох коридорів площею 11,1 кв.м. та 4,7 кв.м., лоджії І площею 2,3 кв.м. та лоджії ІІ площею 2,3 кв.м. (а.с.9, 12-14). Згідно «Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності» від 22.07.2013 спірна квартира є приватною спільною сумісною власністю, в якій позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають по 1/5 частині цієї квартири. Тобто, що саме конкретно і з якою площею входить в частку кожного із співвласників спірної квартири - не визначено (а.с.10). Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує статтями Цивільного кодексу України, які стосуються в основному права спільної часткової власності і у позові прямо вказує на те, що йому та відповідачам належить квартира саме на праві спільної часткової власності і що згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою (а.с.4-6). Також позивач посилається на роз*яснення, що містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності», згідно якому квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов (абз.5, а.с.5). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За загальним правилом володіння та користування майном, яке об*єктом права спільної сумісної власності, здійснюється спільно. Проте співвласники не позбавлені права домовитися про роздільне володіння та користування спільним майном. Співвласники при цьому вправі домовитися і про розмір компенсації на користь одного чи декількох із них у разі надання йому меншої частини спільного майна у користування. Невиконання обов*язку, що виникає на підставі такої домовленості, може тягти стягнення відповідної грошової суми. Однак, в даному конкретному випадку сторони не порушують питання з приводу розподілу спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю і не може за підрахунками відповідачів бути поділеною на рівні частки, оскільки кімнат, що мають різну площу, у спірній квартирі чотири, а співвласників п*ять. Між ними (позивачем та його дітьми відповідачами-1, -2, -3 та -4) не досягнуто домовленості з приводу розпорядження спільним майно, оскільки зазначене вище право не означає обов*язок. Відповідачі згодні лише на вселення позивача у квартиру. З оглядом на викладене суд вважає за можливе частково задовольнити позов, усунути позивачеві [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою №36 в будинку №2 по провулку Тельмана у мікрорайоні Таромське м. Дніпропетровська з боку відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] у мікрорайоні Таромськем.Дніпропетровська та покласти зобов*язання на відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надати позивачеві [PERSON] ключі від вхідних дверей до квартири і до кімнати житловою площею 14,0 квадратних метрів. Суд в порядку ст.88 ЦПК України не стягує з відповідачів на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,6 грн., оскільки той не наполягає на стягненні. На підставі викладеного,

Outcome: partial