Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він перебував в трудових відносинах з ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» у період з 17.09.2001 року по 05.12.2002 року, працюючи електрослюсарем підземним. В день звільнення він працював, тому розрахунок з ним повинен був бути проведений 05.12.2002 року. Йому не була виплачена заробітна плата за: березень 2002 року в сумі 695,60 грн., квітень 2002 року - 63,42 грн., травень 2002 року - 385,91 грн., червень 2002 року - 219,73 грн., липень 2002 року - 359,14 грн., серпень 2002 року - 348,73 грн., вересень 2002 року - 395,58 грн., жовтень 2002 року - 337,48 грн., листопад 2002 року - 363,03 грн., грудень 2002 року - 608,10 грн. Усього сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі складає 3776,72 грн. Вважає, що його середньоденна заробітна плата складає 18,98 грн. Тому відповідач йому повинен сплатити ще середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який за період з 06.12.2002 року по 03.09.2014 року складає 55079,96 грн. Це попередній розрахунок і необхідно стягнути середній заробіток в розмірі на день проголошення рішення. 4 серпня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести розрахунок та надати йому довідку про проведення індексації. Ці вимоги відповідачем не були виконані. Невиплатою належних йому платежів відповідачем нанесено йому моральну шкоду, яка виявилася в порушенні його душевного спокою, він вимушений витрачати свій час на підготовку позову, на декілька днів були порушені його життєві зв'язки, адже він всі ці дні тільки готував позов, а не їв, пив, спав. Це спричинило в нього роздратування та агресію. Відшкодування моральної шкоди він оцінює в розмірі 666 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 3776,72 грн., середній заробіток за затримку розрахункових грошових сум, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 666 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснив, що відповідач при його звільненні 05.12.2002 року не виплатив йому заборгованість з заробітної плати з березня 2002 року по грудень 2002 року в загальному розмірі 3776,72 грн. Це підтверджується його ощадною книжкою, згідно якої останній платіж на цю книжку було перераховано відповідачем 30.03.2002 року. Суму заборгованості він визначив на підставі табуляграм, в яких вказана нарахована сума його заробітної плати. Ці суми відповідач повинен був йому виплатити не пізніше дня звільнення - 05.12.2002 року. За період з 05.12.2002 року до 04.08.2014 року він нікуди не звертався з приводу невиплати йому відповідачем заробітної плати, зокрема, не звертався ні до відповідача, ні до суду. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивача було звільнено 05.12.2002 року. Позивач стверджує, що йому не було виплачено заробітну плату за період з березня 2002 року по грудень 2002 року в загальній сумі 3776,72 грн. Вказана позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати ніякими документами не підтверджується і ці його твердження про наявність заборгованості не можуть бути прийнято в якості доказу. Твердження позивача, що сума заборгованості по заробітній платі визначена ним шляхом зрівняння сум, що надійшли на його ощадну книжку, з розрахунками заробітної плати в табуляграмах, не можуть бути прийняті судом, оскільки неможливо визначити джерело надходження коштів на його ощадну книжку. В дійсності заборгованості перед позивачем по заробітній платі у відповідача немає. Згідно п.318 наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 р. за № 571/20884, відомості про виплату заробітної плати зберігаються 3 роки. Заборгованість по виплатам заробітної плати [PERSON] на підприємстві не числиться і нічим не підтверджується. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 17.09.2001 року по 05.12.2002 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював електрослюсарем підземним і був звільнений за власним бажанням (а.с. 3). Згідно табуляграм позивачу була нарахована заробітна плата: березень 2002 року - 695,60 грн., квітень 2002 року - 63,42 грн., травень 2002 року - 385,91 грн., червень 2002 року - 219,73 грн., липень 2002 року - 359,14 грн., серпень 2002 року - 348,73 грн., вересень 2002 року - 395,58 грн., жовтень 2002 року - 337,48 грн., листопад 2002 року - 363,03 грн., грудень 2002 року - 608,10 грн. (а.с. 5, 6). 04.08.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести розрахунок та надати йому довідку про розмір проведеної індексації заробітної плати (а.с. 4). Згідно довідок ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» від 15.09.2014 року та від 24.09.2014 року, заробітна плата на шахті «Стаханова» за 2002 рік перераховувалась працівникам своєчасно. Заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам перед [PERSON] немає. Надати платіжні відомості за 2002 рік про перерахування заробітної плати на особовий рахунок не є можливим, оскільки строк зберігання платіжних відомостей складає три роки. Середньоденна заробітна плата [PERSON] перед звільненням складала 20,49 грн. (а.с. 16, 17). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п.п.«а» п.317 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, строк зберігання розрахунково-платіжних відомостей (особових рахунків) складає 75 років, а відповідно до п.318 вказаного Переліку строк зберігання відомостей на виплату грошей складає 3 роки. Таким чином, оскільки з часу звільнення позивача, а саме з 05.12.2002 року, до часу первинного звернення позивача до відповідача з вимогами щодо проведення розрахунку, а саме 04.08.2014 року, пройшло більше одинадцяти років і за цей період позивач жодних претензій відповідачу не пред'являв, тому, враховуючи положення п.318 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого строк зберігання відомостей на виплату грошей складає 3 роки, суд вважає, що відповідач в даному випадку не повинен документально доказувати факт виплати позивачу заробітної плати. Оскільки за даними відповідача у нього відсутня заборгованість перед позивачем по заробітній платі та іншим виплатам, а позивачем не надано суду доказів наявності такої заборгованості, зокрема, надані позивачем табуляграми, в яких вказана щомісячно нарахована заробітна плата, не є доказом наявності заборгованості відповідача за ці місяці, тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed