Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказав, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2005 року по 01.08.2017 року. Під час шлюбу за їх спільні кошти було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачкою, а також предмети побуту: кухонний гарнітур вартістю 12000грн., спальний гарнітур вартістю 16000грн., плазмовий телевізор «Самсунг» вартістю 13000грн., телевізор «Самсунг» вартістю 6000грн., пральну машину-автомат LG вартістю 5000грн., диван вартістю 5000грн., холодильник «Індезіт» вартістю 5000грн., мікрохвильову піч вартістю 1800грн., газову плиту вартістю 3000грн., скляний стіл вартістю 900грн. Так як після розлучення вони з відповідачкою не дійшли згоди щодо добровільного поділу спільно придбаного майна і відповідачка з того часу продовжує користуватися ним одноосібно, позивач просить суд визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя, розділивши його між ними, виходячи із рівності часток, і визнати за кожним із них право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири та в порядку поділу майна залишити за ним спальний гарнітур, який складається з двоспального ліжка, двох приліжкових тумб, двох комодів і кутової шафи-купе, вартістю 16000грн., телевізор «Самсунг» вартістю 6000грн., пральну машину-автомат LG вартістю 5000грн., скляний стіл вартістю 900грн. на загальну суму 32900грн., а відповідачці [PERSON] в порядку розподілу майна виділити кухонний гарнітур, що складається з чотирьох навісних кухонних шафів та чотирьох підлогових кухонних шафів вартістю 12000грн., плазмовий телевізор вартістю 13000грн., диван вартістю 5000грн., мікрохвильову піч вартістю 1800грн., газову плиту вартістю 3000грн. на загальну суму 34800грн., компенсувавши йому різницю у вартості майна в розмірі 950грн., стягнувши зазначену суму з відповідачки на його користь. Та, крім цього, просить суд стягнути з відповідачки на його користь половину грошової різниці між вартістю частин майна подружжя у розмірі 294грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно відзиву відповідачки на позовну заяву, проти позовних вимог вона заперечує в повному обсязі, звертаючи увагу суду на ненадання позивачем будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні пред`явленого до неї позову. Представник позивача - адвокат Позняк І.С. позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просила суд їх задовольнити. Вислухавши представника позивача та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 116, з 11.06.2005 року. Мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Димитровського міського суду від 01.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2011року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, реєстр № 4237, під час шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру загальною корисною площею 53,7 кв.метри, в тому числі житловою - 26,6 кв.метри, розташовану за адресою: [ADDRESS] , правоустанавлюючі документи на яку оформлено на ім`я відповідачки [PERSON] Це ж підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 29.11.2011року за відповідачкою [PERSON] права власності на вказану квартиру. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 61 Сімейного Кодексу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст.69 цього Кодексу, права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, не припиняє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст.372 Цивільного Кодексу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка відповідно до статті 70 Сімейного Кодексу є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також у постанові від 18 травня 2016року у справі № 6-3037цс15. Статтями 12,13,81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , правоустановлюючі документи на яку оформлено на ім`я відповідачки [PERSON] , придбана сторонами у шлюбі за сумісні кошти, вона є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу, виходячи із рівних часток подружжя. Позову про визнання квартири об`єктом особистої приватної власності відповідачкою не подавалося, до судового засідання відповідачка не з`явилася, навіть після визнання судом її явки обов`язковою. Тому питання визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділу між ним, виходячи з рівності часток кожного, суд приймає на підставі наявних у справі доказів, яких є достатньо для прийняття такого рішення. Вирішуючи вимоги про визнання спільною сумісною власністю предметів побуту та поділу їх між подружжям, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано належних і допустимих доказів як на предмет підтвердження їх придбання, так і на предмет наявності їх на час припинення спільного ведення господарства, наявності їх у відповідачки на час розгляду справи або перебування їх у будь-яких третіх осіб, що унеможливлює їх ідентифікацію, встановлення дійсної вартості і, як наслідок, визначення розміру часток при поділі цього майна та компенсації різниці у вартості майна, про що в позовній заяві просить позивач. Крім цього, за наявними матеріалами справи суд позбавлений можливості визначити джерело грошових коштів, за які спірне майно було придбано, та час його придбання. Зазначених обставин не підтвердили з достовірністю і свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, кожен із яких пояснив, що з моменту припинення сторонами сімейних стосунків вони близько трьох років квартиру сторін не відвідували і пояснити, які там знаходяться на сьогодні речі побуту - не можуть, як і не можуть підтвердити джерело коштів, витрачених на їх придбання. Тому підстав для задоволення вимог позивача про визнання предметів побуту спільною сумісною власністю та його поділ суд не вбачає, з огляду на що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі ст.ст.60,61,69-71 СК України, ст.372 ЦК України,

Outcome: partial