Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12 лютого 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] в усній формі було укладено договір позики, згідно якого він передав у власністю, а відповідач отримала грошові кошти в розмірі 2 500 доларів САШ строком на три місяці. 14 березня 2014 року також між ним та відповідачем [PERSON] в усній формі було укладено договір позики, згідно якого він передав у власністю, а відповідач отримала грошові кошти в розмірі 2 500 доларів САШ строком на шість місяців. Відповідачем 12 лютого 2014 року та 14 березня 2014 року були видані розписки про отримання останньою грошових коштів. На даний час отримані відповідачем грошові кошти не повернуті. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень до позову, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 12 лютого 2014 року та від 14 березня 2014 року в розмірі 132 100,00 грн., проценти від суми позики в розмірі 80 090 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 11 934 грн., що становить 224 124,00 грн. Ухвалою суду від 13 червня 2017 року відкрито провадження по справі, ухвалою суду від 29 червня 2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на майно відповідача. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав свої позові вимоги та просив суд їх задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 12 лютого 2014 року та від 14 березня 2014 року в розмірі 132 100,00 грн., проценти від суми позики в розмірі 80 090 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 11 934 грн., що становить 224 124,00 грн. В судовому засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. В судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позову та посилались на обставини викладені в запереченні на позову. Суду зазначили відповідач дійсно отримала від позивача грошові кошти 12 лютого 2014 року та 14 березня 2014 року в розмірі по 2 500 доларів США на три та шість місяців. Зазначили, що позивач звернувся до суду із позовом 15 травня 2017 року, тобто пропустив строк позовної давності, тому вимоги про стягнення грошових коштів по розписці від 12 лютого 2014 року не підлягають задоволенню. Вимоги про стягнення боргу по розписці від 14 березня 2014 року вона не визнає, оскільки на протязі травня-грудня 2014 року були повернуті грошові кошти в розмірі 3 375 доларів США, але позивач відмовився повернути їй розписку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що він є знайомий з відповідачем [PERSON] та вона управляюча відділенням банком. Зазначив, що він неодноразово бачив позивача у відділенні банку та те, що відповідач передавала кошти позивачу, але в якості чого він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що він є знайомий відповідачу [PERSON] та зазначив, що йому відомо, що відповідач отримала в боргу грошові кошти від [PERSON], але те, що вона їх повернула в повному обсязі йому невідомо. Суд, вислухавши сторони представників сторін, свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошту в сумі 2 500 доларів США на строк до трьох місяців, а також 14 березня 2014 року відповідач повторно отримала у позивача ще 2 500 доларів США, що не заперечується відповідачем та підтверджується наданими суду розписками від 12 лютого 2014 року та 14 березня 2014 року. Згідно до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до розписки відповідач [PERSON] 12 лютого 2014 року отримала у позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 2 500 доларів США, зобовязавшись повернути зазначену суму коштів впродовж трьох місяців, тобто до травня 2014 року. Відповідно до розписки відповідач [PERSON] 14 березня 2014 року отримала у позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 2 500 доларів США, зобовязавшись повернути зазначену суму коштів впродовж шести місяців, тобто до вересня 2014 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у вказані у розписках свої зобовязання в строк не виконала та до сьогоднішнього часу кошти не повернула. Посилання відповідача на те, що вона повернула грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США, отримані на підставі договору позики та відповідно до розписки від 14 березня 2014 року є безпідставними, оскільки на виконання вимог ст.81 ЦПК України, а саме у наданій відповідачем розписки про повернення грошових коштів відсутні дані того, що позивач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США, а також не містить підписів позивача про їх отримання. Згідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.ст.610 та 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Так, в судовому засіданні встановлено, що договори позики між сторонами є укладеними 12 лютого 2014 року та 14 березня 2014 року, а саме з часу передачі позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] грошей в розмірі 2 500 доларів США 12 лютого 2014 року та 2 500 доларів США 14 березня 2014 року, що підтверджується розписками. Окрім цього, необхідно зазначити, що посилання відповідача на те, що за договором позики від 12 лютого 2014 року слід застосувати строк позовної давності, також є безпідставним, оскільки договір позики був укладений 12 лютого 2014 року та строк повернення коштів був встановлений сторонами три місця, тобто строк звернення до суду із позовом про поновлення порушеного права у позивача починається через три місці, тобто з 13 травня 2017 року, а згідно до матеріалів справи позивач звернувся до суду 15 травня 2017 року. Згідно до вимог ст.123, ч.3 ст.124 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Так, строк звернення до суду у позивача почався 13 травня 2017 року, а відповідно до календарного року, наступний день після вказаної дати є вихідний, тобто час звернення до суду у позивача припадає на понеділок 15 травня 2017 року. Окрім цього, з наданої копії позовної заяви позивача вбачається, що він позовну заяву передав до канцелярії суду саме 12 травня 2017 року, але у звязку з тим, що позов був подано наприкінці робочого дня та автоматизована система Д-3 перевантажувалась, вказаний позов було заведено та розподілено після вихідних днів, тобто 15 травня 2017 року. Таким чином, враховуючи, що до сьогоднішнього часу відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала, тому вимоги позивача про стягнення боргу позики в розмірі 5 000 доларів США, що за заявою позивача складає 132 100 грн. підлягають задоволенню. Згідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Так, згідно до змісту ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до проведеного судом розрахунку розмір процентів від суми позики за період з 14 квітня 2014 року по 28 вересень 2017 року складає 3020 доларів США, що за заявою позивача курс 26,52 грн., а саме 80 090 грн. 00 коп. = 5000 х (93/365х9,5% + 118/365х12,5% + 85/365х14,0% + 26/365х19,5%+177/365х30%+85/365х27%+210/365х22%+35/365х19,0%+28/365х18%+34/365х16,5%+49/365х15,5%+85/365х14,0%+42/365х15%+168/365х14%+42/365х13%+126/365х12,5%), у звязку з чим вказані суми підлягають стягненню з відповідача. Окрім цього, враховуючи, що свої зобовязання відповідач [PERSON] до сьогоднішнього часу не виконала, а тому відповідно до вимог ст.625 ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача суму трьох відсотків річних в розмірі 450 доларів США, що з урахуванням курсу долара за заявою позивача - 26,52 грн., тобто 11 934 грн. 00 коп. = (5 000 х 3х 3%), за період з 14 вересня 2014 по вересень 2017 року підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2 241 грн. 24 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved