Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON] , третя особа: Маріупольський міський центр зайнятості, у якій просить розірвати трудовий договір, укладений 07.04.2005 року між нею та ФОП [PERSON] та зобов`язати Маріупольський міський центр зайнятості зняти зазначений трудовий договір з реєстрації. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 07.04.2005 року між нею та фізичної особою підприємцем [PERSON] було безстроково укладено трудовий договір № 644, який був зареєстрований у Маріупольському міському центрі зайнятості 14.04.2005 року за № 644. Вказує, що фактично трудові обов`язки за вказаним договором вона виконувала в період з 07.04.2005 року по серпень 2005 року. Після припинення фактичних трудових відносин відповідачем не повернуто їй трудову книжку та не виплачено заробітну плату. В серпні 2020 року, коли вона звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості із заявою про реєстрацію її як безробітної їй було відмовлено, посилаючись на існування зареєстрованого безстрокового трудового договору від 07.04.2005 року, який зареєстрований у Маріупольському міському центрі зайнятості 14.04.2005 року, укладеного між нею та ФОП [PERSON] . Зазначає, що на даний час розірвати трудовий договір з відповідачем вона не має можливості, оскільки зняти з реєстрації договір, укладений між нею та відповідачем можливо лише у присутності обох сторін договору, а відповідач за місцем реєстрації місця проживання, а на телефонні дзвінки не відповідає. За таких обставин, вона не може стати на облік у центрі зайнятості, а тому звертається до суду з даним позовом, адже порушуються її конституційні права на соціальний захист у разі настання безробіття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду письмову заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дачу, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не направляв, будь-яких\~ клопотань про відкладення судового розгляду не подав. Представник третьої особи Маріупольського міського центру зайнятості у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії трудового договору між працівником і фізичною особою, 07 квітня 2005 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір № 644, згідно з яким позивач повинна була виконувати роботу продавця. Вказаний трудовий договір який був зареєстрований у Маріупольському міському центрі зайнятості 14.04.2005 року за № 644 Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ФОП [PERSON] зареєстровано у м.Маріуполі, Донецької області. У процесі припинення підприємницької діяльності не перебуває. Як вбачається з позовної заяви, відповідач тривалий час за місцем реєстрації відсутній і на неодноразові дзвінки позивача не відповідає. На теперішній час відмітки про припинення вищезазначеного трудового договору та зняття його з реєстрації у єдиній інформаційно-аналітичній системі немає, що перешкоджає позивачу стати на облік у центрі зайнятості за місцем проживання, оскільки позивач на даний час вважається зайнятою особою. Відповідно до ст. 24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. В силу ст. 24-1 КЗпП України у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Пунктом 9 вказаного Порядку визначено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Фізична особа робить запис про підстави припинення трудового договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України в третьому примірнику трудового договору, який після реєстрації зберігається в центрі зайнятості, і найманий працівник засвідчує своїм підписом припинення в третьому примірнику. На підставі цього відповідальна особа центру зайнятості знімає трудовий договір з реєстрації, про що робиться запис у книзі реєстрації трудових договорів та запис на трьох примірниках трудового договору про зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації робиться на підставі здійсненого фізичною особою - підприємцем запису про підстави припинення такого договору. Статтею 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду. Відповідно до ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Із змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 4 ч.1ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно, до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.93 р., трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Судом встановлено, що позивач не має можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника. Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що безстроковий трудовий договір від 07 квітня 2005 року № 644, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , який зареєстрований у Маріупольському міському центрі зайнятості 14.04.2005 року підлягає розірванню на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП. З огляду на обов`язковість виконання судового рішення, суд доходить висновку про те, що незалежно від наявності або відсутності такого запису в трудовій книжці, трудові відносини між працівником і роботодавцем вважаються припиненими в разі набрання чинності рішенням суду про розірвання трудового договору. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved