Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON], ПАТ «КБ «Приватбанк», третьої особи [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним договір іпотеки від 22.09.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєвою Ольгою Ярославівною, зареєстрованого в реєстрі за №3956. Свої вимоги мотивує тим, що він із відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1966 року. За час шлюбу вони разом збудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та набули право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. В листопаді 2013 року йому стало відомо з листа ВДВС Пустомитівського району Львівської області про рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, з якого він дізнався про те, що відповідачка без його відома і згоди уклала оспорюваний договір іпотеки, згідно умов якого передала в іпотеку належний їм житловий будинок та земельну ділянку. Наголошує на тому, що він від своєї власності не відмовлявся, своєї згоди на передачу в іпотеку майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не надавав, і за таких умов, вважає договір іпотеки недійсним. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеному, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач та його довірителька перебувають у шлюбі, і саме за час перебування у шлюбі було набуто спірне майно. Здійснивши розпорядження спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] заперечила право власності на це майно позивача, тому спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Представник відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк» позовних вимог не визнав та пояснив, що договір іпотеки було укладено у відповідності до вимог закону, зокрема нотаріусу було надано свідоцтво про розірвання шлюбу, що свідчило про відсутність необхідності отримання згоди позивача на укладення оспорюваного договору іпотеки. У доповненні до заперечення на позов наголосив на відсутності спору щодо правового режиму будинковолодіння та зіслався на правову позицію Верховного Суду України, за якою укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна та контрагент за таким договором діяли недобросовісно. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що отримав у невстановленої особи на ім'я [PERSON] в холі готелю «Жорж» у м. Львів паспорт громадянина України на ім'я матері з підробленим штампом про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу між його батьками, яке спільно з матір'ю подав приватному нотаріусу Моісеєвій Ользі Ярославівні, яка посвідчила оскаржуваний договір іпотеки та заяву [PERSON], особисто нею підписану, про відсутність перебування в шлюбі. Внаслідок зазначених дій [PERSON] отримав у ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» кредитні кошти в розмірі 128777,08 доларів США. На даний час ухвалою Галицького районного суду м. Львова [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вказані дії у зв'язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.09.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVNRGA0000000003 згідно з умовами якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 128777,08 дол. США з нарахуванням процентів за користування кредитом із розрахунку 15 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 22.09.2028 року. Банком умови договору виконано в повному обсязі. На забезпечення виконання забов'язання за кредитним договором між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22.09.2008 року було укладено договір іпотеки №LVNRGA0000000003. Згідно договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 208,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18570696 від 18.04.2008 року, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №75 від 27.03.2008 року. Земельна ділянка площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER], належить [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Свідоцтвом про шлюб від 14.06.1966 року, підтверджено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1966 року (а.с. 3). У відповідності із положеннями ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, житловий будинок загальною площею 208,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] У матеріалах справи, а зокрема, документах, наданих приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєвою Ольгою Ярославівною, на запит суду, міститься копія заяви [PERSON], особисто нею підписана, про відсутність її перебування в шлюбі та копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], серія [NUMBER] від 14.10.2005 року, за підписом керівника державного органу реєстрації актів цивільного стану [PERSON], актовий запис №187. Однак, відповіддю ВДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області від 05.08.2014 року №795/02-22 підтверджено, що в архіві відділу відсутні актові записи №187 від 14.10.2005 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Окрім того, повідомлено, що 14.10.2005 року на посаді керівника ВДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області перебував не [PERSON], а [PERSON] (а.с. 119). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2016 року у справі №466/4140/16-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 358 КК України у зв'язку із закінченням строків давності та закрито відповідне кримінальне провадження. Даною ухвалою встановлено, що [PERSON], усвідомлюючи, що його батько [PERSON] не надасть згоди щодо надання дозволу на заставу майна, придбаного під час шлюбу, а саме частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], який перебуває у власності [PERSON], на початку вересня 2008 року, перебуваючи в готелі «Жорж», що за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 1, у невстановлений досудовим слідством час, з метою внесення в офіційний документ, а саме паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданого 04.08.2007 Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області на прізвище [PERSON], завідомо неправдивих відомостей, а саме щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], передав даний документ невстановленій досудовим розслідуванням особі на ім'я «Орест». В подальшому, дана особа на ім'я «Орест» передала [PERSON] вищевказаний паспорт громадянина України, серії [NUMBER], виданий 04.08.2007 Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області на прізвище [PERSON], в якому на 11 аркуші містилась відмітка відділу реєстрації Пустомитівського району Управління юстиції у Львівській області за №187 від 14.10.2005 щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно інформації, наданої відділом ДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області відсутні актові записи про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Цією ж ухвалою встановлено, що в подальшому, використовуючи завідомо підроблений документ, а саме вищевказаний паспорт громадянина України на прізвище [PERSON], останньою було укладено договір іпотеки від 22.09.2008, а в подальшому між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір LVNRGA0000000003 від 22.09.2008 та отримано кредитні кошти в сумі 128777,08 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22.09.2008 складає 624697 грн. Вказані обставини підроблення [PERSON] документів щодо розірвання шлюбу між його батьком, [PERSON] та матір'ю, [PERSON], та подальше укладення спірного договору іпотеки з використанням завідомо підроблених документів не підлягають доказуванню у даній справі згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Оцінивши наведені докази, суд доходить висновку, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки шлюб між позивачем та відповідачем не був розірваний, а для укладення договору іпотеки від 22.09.2008 року [PERSON] позивач згоди не надавав. Згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину у розумінні ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з абз. 3 ч. 2 цієї ж статті згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Положеннями п. 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, в редакції, чинній на момент укладення оспорюваних договорів, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України від 5 червня 2003 рок № 898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній у Постановах Верховного Суду України № 6-1912цс15 від 27.01.2016 року та № 6-533цс16 від 30.03.2016 року, з аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Як вище встановлено судом та не підлягає окремому доказуванню, для укладення оскаржуваного договору іпотеки, відповідачкою [PERSON] використано завідомо підроблений документ, а саме : паспорт громадянина України, серії [NUMBER], виданий 04.08.2007 Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області на прізвище [PERSON], в якому на 11 аркуші містилась відмітка відділу реєстрації Пустомитівського району Управління юстиції у Львівській області за №187 від 14.10.2005 щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, [PERSON] своїми протиправними діями самостійно розпорядилась майном, ввівши в оману Банк та нотаріуса, що вона не перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та майно передане в іпотеку та являється предметом спору є її особистою приватною власністю, тобто на нього не поширюється дія режиму спільної сумісної власності подружжя, що в свою чергу свідчить про відсутність прав на таке у третіх осіб, зокрема [PERSON] За вказаних обставин, Банк укладаючи оскаржуваний договір іпотеки та нотаріус посвідчуючи такий, не могли знати про майнові права позивача [PERSON]Я на дане майно, в тому числі, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, суд вважає за неможливим застосування обставин добросовісності дій Банку до виниклих правовідносин, оскільки [PERSON]Д, ввівши в оману Банк та нотаріуса який посвідчував правочин діяла особисто та лише від свого імені, а не від імені подружжя, приховуючи факт належності даного майна до спільної сумісної власності подружжя. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд доходить висновку, що договір іпотеки між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] від 22.09.2008 року підлягав нотаріальному посвідченню та стосувався нерухомого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Тому на укладення даного договору необхідним було отримання письмової та нотаріально посвідченої згоди від позивача. Відсутність такої згоди є підставою для визнання договору недійсним. Разом із тим, згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно, позовна вимога про визнання права власності позивача на 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення у повному обсязі, а вимога про визнання недійсним договору іпотеки від 22.09.2008 року підлягає до часткового задоволення - в частині 1/2 частки вказаного будинковолодіння та земельної ділянки, належної [PERSON] Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на доведеність права спільної сумісної власності позивача та відповідачки [PERSON] на майно, відсутності згоди позивача на укладення його дружиною [PERSON] договору, згідно умов якого було передано в іпотеку майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, та факту укладення спірного договору з використанням завідомо підробленого документа (злочинним шляхом) суд вважає, що є достатні та обґрунтовані підстави для визнання за [PERSON] права на 1/2 частку на спірне будинковолодіння та визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 22.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Моісеєвою Ольгою Ярославівною та зареєстрований за №3956, в частині 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS].

Outcome: partial