Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування у розмірі 41 224 гривні 92 коп., та стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 500,00 грн., а також стягнути з відповідача 2 судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 18.05.2017 автомобіль ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] скоїв наїзд на транспортні засоби, що були припарковані, за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.323/5, у тому числі на автомобіль «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Після ДТП водій автомобіля ВАЗ 31104 скрився. Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень. Згідно звіту вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 44/06-17 від 07.07.2017 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. [NUMBER] становить 41224, 92 гривень. 16.06.2017 позивачем подано до ПАТ «НАСК «Оранта» заяву про страхове відшкодування, проте відшкодування позивачу виплачене не було, адже не було постанови суду, про притягнення винної в ДТП особи до відповідальності та визнання її вини. Згодом на [PERSON] було складено протокол щодо вчинення нею 18.05.2017 ДТП, 23.08.2019 адміністративний матеріал було направлено до Київського районного суду м. Харкова. У постанові Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 у справі № 953/16731/19 зазначено, що факт вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень підтверджується матеріалами справи, в тому числі протоколами про адміністративне правопорушення серії ОБ №178507 від 15.08.2019, серії ОБ №178508 від 15.08.2019, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями від 18.05.2017, рапортом інспектора роти №1 батальйону №3 УПП ДПП у м. Харкові Тищенко А.В. від 18.05.2017. Вказаною постановою суду встановлено, що в діях [PERSON] містяться склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, проте провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Позивач дізнався про той факт, що встановлена винна у ДТП особа - [PERSON] та доведена її вина зі слів [PERSON] (інший потерпілий ДТП) у серпні 2020. Саме він розповів позивачу про наявність постанови Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 по справі №953/16731/19 та про рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2020 по справі №643/2324/20 за позовом [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2020 по справі №643/2324/20, яке набуло законної сили, встановлено наступне: «Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , яка на законних підставах керувала автомобілем ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] . Її вина встановлена постановою Київського районного суду м. Харкова №953/16731/19 від 06.11.2019». На момент ДТП цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб марки ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] , перед третіми особами, застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом № АК5723019 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач зазначає, що оскільки відповідальність водія автомобіля [PERSON] застрахована за полісом страхування, ПАТ «НАСК «Оранта» в межах відповідальності повинна відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля. Внаслідок ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 500,00 грн., яка полягає у завданих йому стресі, душевних стражданнях, незручностях, які виникли через неможливість користуватися автомобілем, який позивач використовував для праці. Така моральна шкода підлягає стягненню з [PERSON] . Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з НАСК «Оранта» на його користь 41224, 92 грн. у якості страхового відшкодування є необґрунтованими, незаконними та такими, що не можуть бути задоволені, оскільки заявлені позивачем вимоги розміру страхового відшкодування підтверджено висновком про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 44/06-17, однак відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата у розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивачем не доведено як понесення витрат на оплату вартості ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу, так і включення виконавцем ремонту до складу цих витрат суми ПДВ. Оскільки фактичного ремонту пошкодженого автомобіля виконано не було та витрати позивача на оплату ПДВ по такому ремонту не були понесені, тому й відсутні законні підстави для компенсації позивачу, як потерпілому в ДТП, суми ПДВ, включеного судовим експертом до складу матеріального збитку. Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач виконав в установлений законом строк та порядок всі необхідні дії для отримання страхового відшкодування, а саме вчасно звернувся із заявою про страхове відшкодування та враховуючи те, що ПАТ «НАСК «Оранта» по суті відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування і на момент звернення до суду належне позивачу страхове відшкодування і досі не виплачене з боку ПАТ «НАСК «Оранта», наявність постанови у справі про адміністративне правопорушення та рішення у цивільній справі, де в повній мірі підтверджено вину [PERSON] , і обов`язок ПАТ «НАСК «Оранта» провести виплату, надає право позивачу на звернення до суду за захистом свої порушених прав та примусового стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» страхового відшкодування. В судове засідання учасники справи не з`явились, до його початку відповідачем [PERSON] подано заяву з проханням проводити судовий розгляд за її відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги, провести судове засідання без його участі та без участі позивача, про що зазначив у заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, і не заперечується учасниками справи, що 18.05.2017 за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 323/5 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. [NUMBER] зазнав механічні пошкодження, та власнику автомобіля завдано майнової шкоди. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , яка на законних підставах керувала автомобілем ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] . Її вина встановлена постановою Київського районного суду м. Харкова № 953/16731/19 від 06.11.2019. Відповідно до ч. ч.6, 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2020 по справі №643/2324/20 провадження №2/643/2138/20, яке набуло законної сили позов [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 18.05.2017 за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.232/5, задоволено частково. Позовна вимога про стягнення матеріального збитку задоволена у повному обсязі - стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на відшкодування вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 31919 грн 63 коп, та частково задоволено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 500 грн 00 коп. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові від 03.12.2018 року по справі N 2а-10503/09/1570 Верховний Суд вказав, що преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню (п. 49). Для спростування преюдиційних обставин учасник справи, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, в загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством (п. 51). Відповідачі ПРАТ «НАСК «Орната», [PERSON] доказів на спростування преюдиційних обставин не надали. Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень ст. 9 цього Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На час ДТП цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб марки ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] , перед третіми особами, застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом № АК5723019 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно звіту вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 44/06-17 від 07.07.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. [NUMBER] становить 41224, 92 грн. (а.с.14-19). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі вартості матеріального збитку, що встановлена висновком оцінки. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою, відповідно до п. 3 чинної постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях, фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях у зв`язку з порушенням її права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Outcome: approved