Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить скасувати обтяження рухомого майна - заставу легкового автомобіля марки Daewoo, моделі Lanos, 2005 року випуску, типу Седан-В, з номером шасі [NUMBER] , у вигляді заборони відчуження, зареєстровану в Державному реєстрі обтяження рухомого майна від 22 жовтня 2012 року за № 13145441, зареєстроване Дніпровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, мотивуючи вимоги тим, що наявність обтяження перешкоджає реалізації позивачем належним йому правам володіння, користування та розпоряджання своїм транспортним засобом. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2017 року передано за підсудністю дану справу до Печерського районного суду міста Києва. 21 листопада 2017 року вказану справу прийнято до провадження Печерського районного суду міста Києва та призначено її до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено у новій редакції. На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15 грудня 2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У встановлений законом строк 15 січня 2018 року від відповідача надійшов відзив, а 16 лютого 2018 року від представника позивача відповідь на відзив. 31 травня 2018 року відповідно до розпорядження № 371 у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Москаленко К.О., вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А. Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. 04 червня 2018 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року за клопотанням позивача витребувано у Дарницького районного суду міста Києва належним чином завірені копій: ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 лютого 2010 року у справі № 2-5577/2010; ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 червня 2010 року у справі № 2-5577/2010; рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у справі № 753/18530/15-ц; ухвали апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2016 року у справі № 753/18530/15-ц, а розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання. 04 лютого 2019 року до суду надійшли витребувані копії рішень, а ухвалою суду від 12 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Вислухавши позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити, а також представника відповідача, яка проти задоволення позову заперечувала та в його задоволенні просила відмовити в повному обсязі з підстав викладених в її письмовому відзиві та запереченнях на відповідь, а та третя особа в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленою, не повідомивши причин своєї неявки, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2013 року ВРЕВ ДАІ по обслуговуванню міста Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів Хмельницької області, [PERSON] є власником легкового автомобіля марки Daewoo, моделі Lanos, 2005 року випуску, типу Седан-В, з номером шасі [NUMBER] . Маючи намір вільно розпорядитись своєю власністю - легковим автомобілем, шляхом його відчуження іншій особі, позивач 30 березня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса за місцем свого проживання, для перевірки автомобіля у відповідних державних реєстрах. Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51871284 від 30 березня 2017 року вбачається, що його автомобіль перебуває під обтяженням, а саме під забороною відчуження, накладеним відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі договору застави автотранспорту № 2821 від 21 грудня 2005 року. Дане обтяження зареєстроване 22 жовтня 2012 року об 12:27 год. за № 13145441 Дніпровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Боржником у відповідності до цього витягу значиться третя особа у справі - [PERSON] , зареєстрований на той час за адресою: [ADDRESS] . Як вказує позивач, зазначена особа йому невідома, адже автомобіль були придбано у іншого громадянина за довіреністю. Оформляючи право власності на транспортний засіб на своє ім`я в листопаді 2013 році, а відтак постановку його на реєстраційний облік в органах МРЕВ, позивачем було дотримано усіх законодавчо встановлених процедур, жодних обтяжень на нього, в той час, не було виявлено. Із змісту Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №51871284 позивач дізнався, що розмір основного зобов`язання [PERSON] становить 13 585,30 дол. США, а термін дії зобов`язання визначено з 22 грудня 2012 року до 22 жовтня 2017 року. В подальшому позивачем з`ясовано, що 01 грудня 2015 року Дарницьким районним судом міста Києва постановлено рішення у цивільній справі №753/18530/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №КІV0АК03391243 від 21 грудня 2012 року, в забезпечення виконання зобов`язань по якому виступала застава належного, позивачу транспортного засобу. За наслідками розгляду цієї справи, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року відмовлено у задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості в зв`язку із закінченням 30 березня 2009 року та 23 вересня 2012 року строку позовної давності за основним зобов`язанням та штрафним санкціям. Рішення суду від 01 грудня 2015 року у цивільній справі №753/18530/15-ц набрало законної сили 29 березня 2016 року, після його оскарження банком в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2016 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у справі №753/18530/15-ц залишено без змін. Окрім того, із змісту ухвали апеляційного суду, вбачається, що 22 вересня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та на підставі положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимагав дострокового повернення всіє суми кредиту, процентів, комісії та пені. В рахунок погашення заборгованості банк просив звернути стягнення на предмет застави, тобто транспортний засіб позивача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 лютого 2010 року справу передано до Дарницького районного суду міста Києва, яким справу 30 березня 2010 року прийнято до провадження. Ухвалою цього ж суду від 17 червня 2010 року, яка набрала законної сили 23 червня 2010 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду.. Отже, в зв`язку з тим, що вступило в законну силу рішення суду від 01 грудня 2015 року, у відповідності до якого фактично припинено основне зобов`язання за вказаним кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави вважається припиненим. Окрім того, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави вважається припиненим в зв`язку з реалізацією предмета застави, що відбулась 12 листопада 2013 року, при реєстрації на ім`я позивача транспортного засобу у ВРЕВ ДАІ по обслуговуванні міста Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів Хмельницької області. Враховуючи, що право застави транспортного засобу припинено, обтяження у вигляді застави рухомого майна від 22 жовтня 2012 року за № 13145441, зареєстроване Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України має бути виключене з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за заявою обтяжувана, в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк», або рішенням за суду. 01 квітня 2017 року позивач звернувся з відповідним листом на ім`я голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» Шлапака О.В. , однак 27 травня 2017 року на адресу позивача надійшла відповідь про те, що банк не може задовольнити його вимоги. Отже, вважаючи єдиним законним шляхом відновлення своїх порушених права позивач звернувся до суду. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 572 ЦК України дається визначення поняття застави, а саме зазначається, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою та реалізації предмета застави, що передбачають п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 593 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до. ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, адже в зв`язку з наявністю обтяження останній не може в повному обсязі реалізувати належні йому права володіння, користування та розпоряджання своїм транспортним засобом.

Outcome: approved