Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» (надалі ДП «ДВЕК») про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в наслідок пошкодження здоров`я на виробництві, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 1 лютого 1975 року по 15 лютого 2010 року працював на різних підприємствах вугільної промисловості, а з 25 березня 1981 року по день звільнення - ш-ті ім. О.О. Скочинського, у останні роки гірничим робітником підземним, 15 лютого 2010 року його було звільнено з підприємства у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, п. 2 ст. 40 КЗпП України. При виконанні трудових обов'язків він отримав професійне захворювання, а саме хронічна вертеброгенная поперекова-крижова радіуколопатія в стадії затягнувшогося загострення з больовим м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами. 25 січня 2010 року було складено акт розслідування професійного захворювання. 10 лютого 2010 року він визнаний інвалідом 3 групи та йому вперше визначена стійка втрата професійної працездатності 30% за професійним захворюванням. Настале у нього професійне захворювання та його наслідки приводять до тяжких моральних та фізичних страждань, порушили його нормальні життєві зв'язки, його життєдіяльність обмежена, він має достатньо серйозні розлади здоров'я, змінився його звичайний життєвий лад, довгий час він знаходився в різних лікарнях, потребує постійного лікування, все це призводить до моральних страждань. Просить суд стягнути з ДП «ДВЕК» на його користь в рахунок заподіяної моральної шкоди 40 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача ДП «ДВЕК» Ваніна О.В., яка діяла на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, з тих підстав, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не надані докази спричинення моральної шкоди, не надано обґрунтування суми, в яку позивач оцінює спричинену моральну шкоду, а саме 20000 грн., не доведена вина шахти в спричиненні йому моральної шкоди, а також позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди. Крім того, вважають, що відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок пошкодження здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 1 лютого 1975 року по 15 лютого 2010 року працював на різних підприємствах вугільної промисловості, а з 25 березня 1981 року по день звільнення - ш-ті ім. О.О. Скочинського, у останні роки гірничим робітником підземним, 15 лютого 2010 року його було звільнено з підприємства у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою позивача, копія якої є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач хворіє на хронічну вертеброгенная поперекова-крижова радіуколопатія в стадії затягнувшогося загострення з больовим м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, що підтверджується висновком ВКК № 16/358 від 25 січня 2010 року, копія якого є в матеріалах справи. Судом встановлено, що умови, в яких працював позивач відносяться до шкідливих та небезпечних, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 25 січня 2010 року, копія якої є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач при виконанні трудових обов'язків отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 25 січня 2010 року, затверджений головним санітарним лікарем Кіровського району м. Донецька, відповідно до якого комісія по розслідуванню професійних захворювань дійшла висновку, що захворювання у позивача виникло внаслідок тяжкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, внаслідок недостатньої механізації технологічного процесу та високого рівня фізичного навантаження, копія акту є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач потребує постійного лікування, і періодично знаходиться на лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписками з історії хвороби № 2130 від 25 листопада 2010 року, № 8042 від 12 січня 2011 року, № 1408 від 4 квітня 2010 року, № 475 від 13 березня 2011 року, № 7259 від 25 листопада 2011 року, № 481 від 12 квітня 2012 року, № 8989 від 15 листопада 2012 року, № 8630 від 5 грудня 2013 року, № 349 від 22 квітня 2013 року (копії вказаних документів є в матеріалах справи), з наданих документів вбачається, що позивач систематично по декілька раз на рік звертається за медичною допомогою з приводу свого захворювання. 10 лютого 2010 року позивачу було встановлено 3 групу інвалідності та 30 % втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, що підтверджується довідкою серія ДОН-04 № 059733, копія якої є в матеріалах справи. Положеннями ст.173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу погіршення життєвих умов. Позивач внаслідок професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем. Відповідно до роз'яснень, викладений у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд виходячи з принципів розумності, виваженості, співмірності, з урахуванням тяжкості професійного захворювання, наслідків професійного захворювання, характеру та тривалості страждань, ступеню втрати працездатності, тривалого характеру негативних наслідків професійного захворювання, істотних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в розмірі 9000 грн., та вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000 гривень, так як вважає цю суму завищеною. В судовому засіданні, поясненнями позивача, було з'ясовано, що раніше він не звертався до суду з позовом про стягнення моральної шкоди за тим же захворюванням. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 гривні 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial