Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням. Вказані вимоги мотивує тим, що має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Окрім нього в згаданій квартирі зареєстровані: [PERSON], - власник лицьового рахунку, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Всі перелічені особи фактично проживають в спірній квартирі. Квартира є неприватизованою та належить до державного житлового фонду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюбі між позивачем та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу стосунки між позивачем та [PERSON] стали напруженими, відповідачі викинули особисті речі позивача з квартири, змінили замки у вхідних дверях, внаслідок чого він втратив можливість навіть потрапити до квартири, яка є місцем проживання позивача. Таким чином відповідачі створили перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням, у нього відсутній доступ до житла, в якому він зареєстрований, фактичного його позбавлено єдиного місця для проживання, відпочинку та зберігання особистих речей, у користуванні ванною кімнатою, туалетом та кухнею у квартирі. При цьому позивач неодноразово намагався домовитися з відповідачами про порядок користування житлом, проте в позасудовому порядку питання усунення перешкод у користуванні спірною квартирою вирішити не вдалось. Таким чином, оскільки відповідачами по справі по відношенню до позивача чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, то його порушене право користування житлом підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні таким. 09.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що ще до розірвання шлюбу, а саме у травні 2014 року, [PERSON] прийшов до квартири [ADDRESS], зібрав свої речі та пішов, сказавши, що йде жити до іншої жінки. При цьому не було ніякої сварки, [PERSON] вільно, без жодного примусу забрав з собою свої речі та виселився з квартири. Починаючи з травня 2014 року [PERSON] в спірній квартирі не проживає, хоча має ключі від вхідних дверей квартири і в будь-який час може безперешкодно до неї зайти. Посилання позивача в своєму первісному позові на те, що всі його особисті речі було викинуто і змінено замки не відповідає дійсності, оскільки свої речі [PERSON] забрав сам, а замки від вхідних дверей квартири по сьогоднішній день не змінювались. Протягом останніх трьох років позивачка за зустрічним позовом сплачує усі платежі за квартиру. Таким чином, [PERSON] більше шести місяців не проживає в [ADDRESS], проте продовжує бути зареєстрованим на спірній житловій площі. Враховуючи те, що [PERSON] добровільно виселився з спірної квартири і не проживає в ній більше шести місяців, він згідно ст.71 ЖК України втратив право користування житловим приміщенням цієї квартири. Отже, [PERSON] має бути також знятий з реєстрації місця проживання в [ADDRESS], оскільки відпала підстава реєстрації його місця проживання за вказаною адресою. Таким чином, позивач за зустрічним позовом як наймач і мешканець спірної квартири, за захистом своїх прав змушена звертатись до суду. Крім того, визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], є також в інтересах сина [PERSON], доньки [PERSON] та онука [PERSON], які проживають та зареєстровані у спірній квартирі. На підставі вищевикладеного просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - прийняти до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] за основним позовом [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги за основним позовом підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В зустрічному позові просили відмовити з підстав необґрунтованості та недоведеності. Відповідачі за основним позовом [PERSON], [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] за основним позовом [PERSON] у судовому засіданні основний позов не визнали та пояснили, що позивач в спірній квартирі з травня 2014 року не проживає, хоча має ключі від вхідних дверей і в будь-який час може безперешкодно до неї зайти. Протягом вищевказаного часу позивач не намагався вселитися та користуватися спірною квартирою, не цікавився нею, комунальних послуг не сплачував. З боку відповідачів позивачу не чиниться жодних перешкод у користуванні спірною квартирою, оскільки він має вільний доступ до неї. Також [PERSON] та [PERSON] зазначили, що неприязні стосунки з [PERSON] склались через те, що позивач без жодного примусу зібрав свої речі та пішов жити до іншої жінки, таким чином зрадивши дружину, дітей та онука, а відтак він не має право на проживання у спірній квартирі. На підставі вищенаведеного просили в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити. Третя особа - Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва в судове засідання свого представника не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали заяву в якій просили слухати справу без участі їх представника та винести рішення відповідно до вимог Закону (а.с.86). Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON] та представника відповідача [PERSON], покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, спірне житлове приміщення було надано [PERSON] на підставі ордеру № 9246 від 23.01.1987 року на сім'ю з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.34). Згідно довідки Форми № 3 спірна квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS], житлова площа становить 42,30 кв.м., що складається із трьох кімнат (а.с.53). На зазначеній житловій площі зареєстровано п'ять осіб: [PERSON] - (власник особового рахунку), [PERSON] - (колишній чоловік), [PERSON] - (дочка), [PERSON] - (син), [PERSON] - (онук). [PERSON] є власником особового. Вказана квартира не приватизована. 11.11.2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.01.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №57, було розірвано (а.с.47). З наданих в судовому засіданні пояснень представників позивача за основним позовом вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] фактично позбавила [PERSON] можливості проживати в квартирі разом з родиною, оскільки викинула з квартири всі особисті речі останнього, змінила замки в вхідних дверях та повідомила [PERSON] про те, що вхід для нього до квартири закритий назавжди. З огляду на викладене позивач вимушений був тимчасово поселитися в дачному будинку, розташованому на земельній ділянці в [ADDRESS], оскільки іншого житла не мав. З приводу протиправного позбавлення позивача за основним позовом права на користування житловим приміщенням, останній вимушений був 08.06.2015 року звернутися до Деснянського РУ ГУ МВС України в місті Києві з заявою про вчинене кримінальне правопорушення громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, станом на цей час [PERSON] фактично позбавлений власного житла і вимушений винаймати тимчасове житло. Посилання [PERSON] за зустрічним позовом щодо розірвання шлюбу з позивачем не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки припинення сімейних відносин не тягне наслідками припинення права користування спірною квартирою, в яку позивач був вселений з дотриманням встановленого законом порядку. [PERSON] разом з іншими мешканцями не допускає позивача до квартири, заперечує проти його вселення та проживання, в зв'язку з цим [PERSON] обмежений у користуванні спірною квартирою без законних підстав, чим порушені його права та законні інтереси. Зазначені вище обставини підтверджуються письмовими доказами, зокрема: заявою [PERSON] на ім'я начальника Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Куряти Л.Л. про вчинене кримінальне правопорушення громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.76-78). Відповідно до вказаної заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] створюють перешкоди [PERSON] в користуванні житловим приміщенням, що виражається у перешкоджанні [PERSON] у вільному доступі до житла, можливості мати власне місце для проживання, відпочинку та зберігання особистих речей, у користуванні ванною кімнатою, туалетом та кухнею у квартирі. Відповідно до висновку від 09.09.2014 року по матеріалам перевірки по заяві гр. [PERSON] 01.09.2014 року до Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області із письмовою заявою звертався [PERSON] з приводу того, що його дружина [PERSON] забрала ключі від дачного будинку, в якому він проживає та відмовляється повертати (а.с.84). Відповідач [PERSON] заперечуючи проти первісного позову суду пояснила, що з січня 1998 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний, проте через дев'ять років, а саме 24.01.2007 року, вона та [PERSON] знову уклади шлюб. Однак вже через рік позивач за первісним почав зловживати спиртними напоями та влаштовувати сварки, що призвело до погіршення стосунків та розпаду сім'ї. З 2012 року подружні відносини між відповідачкою та [PERSON] повністю припинилися, спільного господарства вони не вели, разом не проживали, [PERSON] приходив ночувати, проте постійно у спірній квартирі не проживав. Весь цей час відповідачка одна сплачувала комунальні послуги за квартиру, оскільки [PERSON] ніякої участі в житті сім'ї не приймав і відмовлявся надавати кошти на оплату комунальних послуг, хоча б своєї частини комунальних платежів. Ще до розірвання шлюбу, а саме у травні 2014 року, [PERSON] прийшов до квартири, зібрав свої речі та пішов, сказавши, що йде жити до іншої жінки. При цьому не було ніякої сварки, [PERSON] добровільно, без жодного примусу забрав з собою свої особисті речі та виселився з квартири. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти первісного позову зазначила, що з травня 2014 року її батько [PERSON] в спірній квартирі не проживає, хоча має ключі від вхідних дверей квартири і в будь-який час може безперешкодно до неї зайти, а замки від вхідних дверей квартири по сьогоднішній день не змінювались. Вказувала на те, що вона категорично проти того, щоб батько проживав у спірній квартирі, у зв'язку з тим, що він зрадив матері та найшов іншу жінку. На підтвердження того факту, що відповідач за основним позовом не проживає в спірній квартирі відповідачі надали акт від 25.02.2015 року, акт затверджений начальником ЖЕК -306 від 31.07.2015 року, акт від 12.08.2015 року, акт затверджений начальником ЖЕД - 306 від 16.09.2015 року, про те, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.48-51). Також відповідачами було надано висновок за результатами перевірки дільничного інспектора міліції Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Паньків М.І., від 29.06.2015 року про те, що опитаний гр. [PERSON] пояснив, що його батьку [PERSON] у проживанні у [ADDRESS] перешкод ніхто не чинить та він має вільний доступ до вказаної квартири (а.с.52). Відповідно до довідки Садівничого товариства «Чайка» від 17.12.2015 року виданої [PERSON] її чоловік [PERSON] з червня 2014 року по травень 2015 року дійсно проживав в дачному будинку [ADDRESS], де своєчасно сплачував за використану електроенергію (а.с.89). Відповідно до квитанцій долучених до матеріалів справи [PERSON] з 2014 року сплачувала комунальні послуги за квартиру (а.с.90-110). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що працює головою правління Садівничого товариства «Чайка». Дійсно до нього два рази зверталась [PERSON] з приводу отримання довідки для газової контори. [PERSON] просила засвідчити з якої дати [PERSON] проживав на дачі та при цьому вона не повідомляла, що в суді розглядається справа. Остання довідка була видана [PERSON] для газової контори. Не всі відомості, які містяться в довідці містять правдиву інформацію. Однак, дев'яносто відсотків інформації, що міститься в довідці правдива. Особисто бачив, як [PERSON] та [PERSON] приїздили на дачу. Не може підтвердити той факт, що [PERSON] постійно проживав на дачі. У довідці були відомості з якого часу постійно [PERSON] проживає в дачному будинку. Неправдиві відомості були в тому, що [PERSON] постійно проживав в дачному будинку. Вважав, що такі дані потрібно вказати для газової контори. Свідок [PERSON] дав наступні покази. Був в квартирі [PERSON], коли закінчився ремонт. З квартири [PERSON] у 2014 році забирали будівельні матеріали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні даючи свої покази зазначив, що знає [PERSON], дружину бачив два рази, коли відбувались сутички. [PERSON] розповідав про те, що його особисті речі викинули з квартири і йому потрібно їх забрати. Для цього він з [PERSON] приїхав в квартиру на Троєщину, де були зачинені двері. Одного разу, коли приїздили в квартиру син повідомив [PERSON] про те, що в квартирі поміняли замок. Коли [PERSON] забирав свої речі син його в квартиру не впустив. Син сказав [PERSON], що заходити в квартиру немає чого, бо матері немає дома. В судовому засіданні допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що працює консьєржем в будинку по [ADDRESS]. Мешканка будинку на прізвище [PERSON] не відома. Квартира під номером [ADDRESS] знаходиться на четвертому поверсі. Знає сім'ю [PERSON]. [PERSON] приїздив забирати з кладовки двері і сказав, що син повідомив його про те, що речі мати завезла на дачу. [PERSON] в судовому засіданні допитана в якості свідка суду пояснила, що не має родичів та [PERSON] приносить з магазину їй продукти, спілкується з нею по телефону. [PERSON] бачила приблизно два роки тому. Між [PERSON] та [PERSON] були бійки, але в які саме роки вона не пам'ятає. Ці бійки виникали у зв'язку з тим, що [PERSON] був п'яний. Не пам'ятає яку саме вона складала довідку. Літом ходила в ЖЕК з [PERSON] та якоюсь жінкою підписати якусь заяву. Хто така [PERSON] знає, вона живе на п'ятому поверсі. В лютому і вересні місяці в ЖЕК не ходила. В ЖЕК ходила та підписувала якусь заяву, а яку саме не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є подругою [PERSON] Майже кожний день буває в квартирі [PERSON] та спілкується з нею. [PERSON] бачила приблизно десь у 2014 році. [PERSON] був поганою людиною. Кожного дня [PERSON] був у нетверезому стані, тож [PERSON] часто ходила з синцями, бо її бив чоловік. [PERSON] розповідав, що в нього є інша жінка і він її кохає. Пам'ятає як ходили до начальника ЖЕКу , щоб він завірив акт. Хто така [PERSON] не знає. У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Згідно з ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Згідно з ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, які вселились в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в разі відсутності понад встановлений строк, така особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням (стаття 72 ЖК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Для встановлення настання правових наслідків не використання жилого приміщення для постійного проживання понад шість місяців необхідно встановити причини відсутності особи у квартирі, наявність чи відсутність у неї інтересу до даної квартири та безперервність не користування особою даною квартирою. За змістом статті 116 ЖК України виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо лише у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в розрізі даного спору правомірними є заявлені позивачем [PERSON] за основним позовом вимоги про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням, оскільки як з'ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] не проживає в спірній квартирі, оскільки відповідачами чиняться перешкоди. Факт чинення перешкод у користуванні спірною квартирою підтверджуються матеріалами перевірки правоохоронних органів, які проводились за заявами [PERSON], що свідчить про те, що між сторонами існують неприязні стосунки, пов'язанні із спорами, які стосуються права на проживання у спірній квартирі на правах члена сім'ї наймача. Доводи відповідачів про наявність у [PERSON] іншого житла, яке використовується ним для проживання, не може братись судом до уваги та бути підставою для позбавлення його права на користування спірною квартирою. Посилання відповідачки за основним позовом щодо розірвання шлюбу з позивачем не має правового значення для вирішення вказаного спору, оскільки припинення сімейних відносин не тягне за собою припинення права користування спірною квартирою, в яку [PERSON] був вселений з дотриманням встановленого законом порядку. Що стосується доводів відповідачки за основним позовом про те, що [PERSON] не оплачує комунальні послуги, вони також не заслуговують на увагу суду, оскільки не виключають право [PERSON] на звернення до суду з відповідним позовом про відшкодування понесених нею витрат. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням суд вважає частково обґрунтованими, оскільки наявність перешкод у користуванні спірною квартирою, підтверджена та доведена в ході розгляду справи. В обґрунтування позиції щодо не проживання відповідача [PERSON] за зустрічним позовом у спірній квартирі понад шість місяців позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] посилались на надані суду акти від 25.02.2015 року, 31.07.2015 року, 12.08.2015 року, 16.09.2015 року, про те, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відносно доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу, слід виходити з загальних положень гл. 5 ЦПК України. Крім даних, встановлених на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, пояснень свідків, одним із допустимих письмових доказів є належним чином завірений акт про не проживання особи за місце реєстрації протягом певного періоду часу. При цьому у відповідності з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням, якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання. Наявні в матеріалах справи на аркуші 48 акт від 25.02.2015 року та на аркуші 50 акт від 12.08.2015 року про те, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] судом не приймається до уваги з огляду на те, що не доводить перед судом факту не проживання відповідача за зустрічним позовом у спірному житловому приміщенні. Як вбачається з вказаних актів, які підписані мешканцями сусідніх квартир, вони не завірені належним чином. Зокрема свідок [PERSON] за участю якої складані всі акти про не проживання відповідача у спірній квартирі в судовому засіданні вказувала на те, що в лютому і вересні місяці в ЖЕК не ходила. Які саме заяви та з якого приводу підписувала також не не пам'ятає. Слід також зауважити, що акт від 12.08.2015 року на аркуші 50 складений зацікавленими особами у справі, зокрема [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також суд не може брати до уваги два акти про не проживання відповідача у спірній квартирі за зустрічним позовом від 31.07.2015 року на аркуші 49 та від 16.09.2015 року на аркуші 51, оскільки вони складені трьома особами, мешканцями квартир [ADDRESS] - [PERSON], [ADDRESS] - [PERSON] та [ADDRESS] - [PERSON], яка проживає в квартирі [ADDRESS], в той час коли акти складено про не проживання [PERSON] у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Не може бути належним доказом відсутності проживання [PERSON] у спірній квартирі довідка видана головою правління Садівничого товариства «Чайка» [PERSON] від 17.12.2015 року, про те, що [PERSON] з червня 2014 року по травень 2015 року проживав в дачному будинку [ADDRESS], оскільки вказана довідка протирічить наданим в судовому засіданні поясненням свідка [PERSON] та іншим доказам, що містяться в матеріалах справи. Зважаючи на вищенаведене суд вважає вимоги позивача [PERSON] за зустрічним позовом не обґрунтованими на законі та недоведеними в судовому засіданні. А тому відповідача [PERSON] не можна визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS]. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ППК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial