Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати [PERSON], [INFO], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] На даний час в будинку, крім відповідача, зареєстрований їхній син [PERSON], [INFO] В належному йому будинку відповідач проживала до липня 2016 року, а потім зібрала усі свої і дитячі речі та добровільно виселилася з сином на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: [ADDRESS], де і мешкають по цей час. Позивач зазначає, що його звернення до суду з позовом обумовлене тим, що [PERSON] більше року не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей не має і, взагалі будинком не цікавиться, добровільно знятися з реєстрації відповідач не погоджується. Позивач зазначає, що перешкод у користуванні житлом відповідачці не чинив та наразі виникла необхідність продати будинок. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 70, 71, 107 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України позивач просить визнати відповідача та малолітнього сина такими, що втратили право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS] Відповідач - [PERSON] не скористалася наданим їй процесуальним правом та у встановлений судом строк не надала відзив на позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чутівська районна державна адміністрація Полтавської області надала письмові пояснення по справі в яких зазначила, що частково не погоджується, а саме - в частині визнання малолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки вважає цю позовну вимогу недостатньо обґрунтованою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору зазначає, що твердження позивача про те, що його син - [PERSON]. [INFO], є колишнім членом його сім'ї суперечить законодавству та не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї відносяться, окрім інших, діти, які належать до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживають. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей (у зв'язку із прийняттям пізніше СК України, малолітні діти не виключаються цією нормою) згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти, члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, на думку третьої особи, право користування житловим приміщенням, яке належить його батькові [PERSON] дитиною [PERSON], який не є співвласником житлового приміщення, встановлюється Законом. Визнання малолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, законне право користування яким він, як дитина, має відповідно до Закону, суперечить законодавству та порушує його житлові права. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 04.09.2018р. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі її представника. Відповідач 26.10.2018р. через канцелярію суду подала заяву про проведення судового засідання 30.10.2018р. без її участі та в якій просила залишити за нею та малолітнім сином [PERSON] право користуватися житловим приміщенням. 29.10.2018р. через канцелярію суду від представника відповідача - [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання 30.10.2018р. без її участі та в якій представник зазначила, що проти позову заперечує та просить залишити його без задоволення. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові та просили його задовольнити. Крім того, не заперечували проти проведення розгляду справи за відсутності представника третьої особи, а також проведення судового засідання за відсутності відповідача та її представника. Враховуючи, що відповідач та її представник належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, з огляду на те, що позиція відповідача та її представника була заслухана у попередніх судових засіданнях та їм була надана можливість подати докази, на підтвердження заперечень проти позову, з огляду на їх заяви про проведення судового засідання у їх відсутність, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та її представника. Також, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, допитавши свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2009 р., витягу з Державного реєстру правочинів від 22.09.2009 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.10.2009 року, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 10.10.2016 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сина [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю (а.с. 11). Відповідно виписки з погосподарської книги №2 від 20.06.2018 року, довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 20.06.2018 року, головою домогосподарства є [PERSON], [PERSON], яка зареєстрована в домогосподарстві з 09.12.2004 року та син [PERSON], який зареєстрований вперше 09.12.2014 року (а.с. 57-58). Згідно довідки про склад сім'ї №599 від 03.07.2018 р., виданої виконкомом Филенківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 71). З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 02-20/ від 10.04.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] З довідки № 146 від 16.02.2017 р., виданої виконкомом Филенківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації разом з сином за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2018 року у [PERSON] відсутнє будь-яке нерухоме майно (а.с. 59). Згідно акту обстеження житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на предмет проживання громадянки [PERSON] та сина [PERSON], складеного 05.07.2018 р., членами комісії встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають з 2016 р. та їх особисті речі відсутні (а.с. 72). У вступному слові відповідач підтвердила той факт, що з 2016 року проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Також, відповідач зазначила, що після розлучення з [PERSON] їх спільне проживання в одному будинку стало нестерпним та неможливим у зв'язку з постійними сварками із колишнім чоловіком, що і стало причиною її переїзду до батьків разом із дитиною. Крім того, на думку відповідача, визнання малолітнього сина [PERSON] таким, що втратив право користування порушить його права, як малолітньої дитини, оскільки він є членом родини позивача та має право користуватись житловим приміщенням - власністю батька (позивача по справі). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, також підтвердили, що [PERSON] разом з сином [PERSON] фактично з 2016 року в житловому будинку не проживають. Таким чином, судом встановлено, що відповідач - [PERSON] та малодітній [PERSON] більше року не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно положення статті 405 ЦК України [PERSON] та її син [PERSON] є такими, що втратили право користування житлом, оскільки більше року у зазначеному вище будинку не проживали, а тому відповідно до положень статей 391 та 405 ЦК України [PERSON] як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки [PERSON] добровільно відмовилась від зняття з реєстрації разом зі своїм сином. Безпідставними є твердження [PERSON] та Чутівської РДА Полтавської області про порушення прав малолітнього [PERSON], оскільки для суду у цьому випадку немає значення те, що дитина є малолітньою, оскільки право користування будинком він втратив одночасно зі своєю мамою. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Так як указаний будинок не є наразі місцем проживання [PERSON], що встановлено судом та не заперечується відповідачем, тому будинок не може бути і місцем проживання малолітнього [PERSON], який проживає зі своєю мамою, відповідачем [PERSON] Аналогічна позиці викладена у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №229/3757/15-ц. Крім того, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що позивач будь-яким чином чинив їй та їх малолітньому сину перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач - [PERSON] та малодітній [PERSON] більше року не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON], то у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач разом із малолітнім сином втратили право користування цим житлом. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved