Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Сокальський районний суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення коштів на утримання дружини, свої вимоги мотивує тим, що з 18.06.2015р. перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них 28.12.2015р. у них народився син [PERSON]. Зазначає, що протягом року відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає матеріальної допомоги навіть у мінімальному розмірі. Крім цього, сторони проживають окремо, син сторін проживає з позивачкою, яка працевлаштуватися не може так як знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Також зазначає, що про трудову діяльність відповідача їй нічого не відомо, оскільки відповідач працює неофіційно та зароблені кошти витрачає виключно на свої потреби. Просить стягувати із відповідача у її користь на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1500грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до ст. 84 СК України просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1000грн. на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, розгляд справи просить проводити без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позові вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, інтересам сторін по справі та їх малолітньої дочки, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Зокрема, як встановлено в ході розгляду справи, дочка сторін Лілія, 17.05.2016р.н., проживає з позивачкою. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] інших дітей, крім спільного сина з позивачкою немає, на стан здоровя не скаржиться, непрацездатних дружину, батьків та дітей не утримує. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 183 СК України, якщо платник аліментів працює, частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Що стосується доходу відповідача, суд бере до уваги те, що він офіційно не працює, проте, він не визнаний інвалідом, не подав документів, які б свідчили про протипоказання до будь-якої роботи, відповідно, має можливість працевлаштуватися, тому, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, а враховуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500грн. щомісяця на утримання сина до досягнення ним повноліття. Крім цього, відповідно до п.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. В свою чергу, як зазначено вище, відповідач офіційно не працює, має мінливий заробіток, тому, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружині в розмірі 1000грн. щомісячно до досягнення сином трирічного віку.

Outcome: approved