Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 12.04.2014 року нотаріусом Богуславської районної державною нотаріальної контори. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 09.11.2014 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері, вона звернулась до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що 12.04.2014 року там був посвідчений заповіт на користь [PERSON]. Вважає даний заповіт недійсним, посилаючись на ч.1 ст. 225 ЦК України. Крім того, зазначила, що на час складення заповіту її матері виповнилося 75 років. В останні роки у матері почастішали випадки несприйняття дійсних подій. Деякі події сприймались нею неадекватно. З цих причин в останні роки до смерті вона перебувала на обстеженні у невропатолога та психіатра, однак спроби поліпшити її психічний стан позитивного результату не мали. На день посвідчення заповіту на користь відповідача у її матері спостерігався процес загострення психічного розладу, що можуть підтвердити свідки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] (далі-заповідач) ніколи не страждала на психічні хвороби, які могли б вплинути на її волевиявлення, не дивлячись на похилий вік заповідача, вона була адекватною, вела бесіди на різні теми, добре памятала про різні події свого життя та розповідати про них. Заповіт був складений з додержанням вимог чинного законодавства та відповідав її волі, оскільки заповідач відповідала за свої дії, розуміла їх значення і заповіт склала свідомо на користь відповідача, тому вважають, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Просили відмовити у задоволені позову. Третя особа державний нотаріус Богуславської районної державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, не дивлячись на те, що належним чином була повідомлена про час, дату і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Не зверталась з клопотанням про розгляд справи без її присутності. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Із заповіту від 12.04.2014 року зареєстрованого в реєстрі за №1-1128 та посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження на все своє майно та майнові права, які будуть належати їй на день смерті на користь [PERSON] (а.с.4). [PERSON] померла 09 листопада 2014 року в м. Богуславі у віці 75 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ОК №319656 (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами, між якими вже тривалий час склались неприязні відносини. З матеріалів спадкової справи №492/2014 щодо померлої 09.11.2014 року [PERSON] вбачається, що 28.11.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття обовязкової частки у спадщині, яка відкрилась внаслідок смерті її матері у відповідності до ст. 1241 ЦК України, оскільки є непрацездатною особою за станом здоровя (а.с. 34). Крім того, 18.03.2015 року відповідач [PERSON] також звернулась до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у відповідності до заповіту від 12.04.2014 року (а.с.27). Позивач [PERSON], 08.05.2015 року звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 12.04.2014 року, свої вимоги обґрунтовує ст. ст. 225, 1257 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до переконання про недоведеність вимог позивача. Відповідно до ст. ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б підтверджували, що на час складання заповіту [PERSON] хворіла на психічні хвороби. Остання не перебувала на обліку у лікарів психіатра та нарколога, за медичної допомогою до них не зверталася (а.с.44, 71). Із висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №919 від 28.10.2015 року вбачається, що [PERSON] на момент складення та підписання заповіту від 12.04.2015 року страждала психічним порушенням у вигляді органичного ураження головного мозку судинного генезу з інтелектуально-мнестичними і емоційно-волевими порушеннями, при цьому за своїм психичним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними та не виявляла таких психологічних властивостей особистості, які могли суттєво вплинути на її поведінку в досліджених соціально-психологічних умовах ситуації (а.с.75-80). В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про недійсність заповіту, оскільки позивач [PERSON] не надала суду належні, беззаперечні та допустимі докази, не довела суду про їх переконливість, а також не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи медичні докумети, висновки експертизи та пояснення свідків, судом достовірно встановлено, що заповідач [PERSON] хоча і мала певні захворювання, що повязанні з її віком, але вона була повністю дієздатною та адекватною особою, оскільки під час складення заповіту за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. При таких обставинах суд знаходить позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, в судовому засіданні не доведеними, тому враховуючи вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року та розрахунок гонорару за договором про надання правової допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу.

Outcome: approved