Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 07.02.2018 року. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири відповідачі не відмінили своєї реєстрації місця мешкання за адресою: квартири [ADDRESS]. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованих за адресою: [INFO] такими, що втратили право користування квартирою № 40 у будинку № 51 по вул. Комяхова м. Словянська Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з'явились. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтвердили заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити та не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]Л в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 07.02.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 555, позивач по справі [PERSON], 07.02.2018 року купив квартиру під номером 40, що розташована у житловому будинку номер 51 по вулиці Комяхова у місті Словянську у [PERSON], [PERSON], [PERSON]; (а.с.5-6) З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 113123791 від 07.02.2018 року слідує, що з 07 лютого 2018 року квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачу по справі [PERSON];(а.с.7) З технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] (а. с. 8) З акту від 12 лютого 2018 року, складеного паспортистом ООО «[PERSON] ЛТД» [PERSON], майстром сантехстрой ділянки [PERSON], бухгалтером [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON]А, [PERSON], по вказаній адресі фактично не проживають з червня 2014 року по теперішній час; (а.с.11) Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є членами сім'ї позивача [PERSON] Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є ані власниками зазначеної квартири, ані членами сім'ї позивача [PERSON] - власника даної квартири, а тому не мають права користуватися вказаним житлом, в зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved