Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області за позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, в якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, в якому він проживає та яким користується більше 10 років. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що його батько є власником спірного будинку, однак фактично він в ньому не проживає більше 10 років, натомість Позивач вже більше 10 років підтримує будинок у придатному для проживання стані, сплачує всі обов'язкові платежі, здійснює ремонт, завдяки чому житловий будинок знаходиться у доброму стані, тому Позивач вважає за можливе визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач - [PERSON], був своєчасно та належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду справи шляхом направлення на адресу його проживання судових повісток про виклик (а.с. 25, 32), а також оголошенням в газеті «Слобідський край» від 15.11.2016 року № 137 (22413) (а.с. 33), однак у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Зі згоди Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі типового договору купівлі - продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 16.09.1992 належить житловий будинок [ADDRESS]. [PERSON] є батьком Позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.11). Починаючи з квітня 2006 року Позивач користується будинком для свого проживання, підтримує його у придатному для проживання стані, сплачує всі обов'язкові платежі, здійснює ремонт, завдяки цьому житловий будинок знаходиться у доброму стані. Відповідно до довідки від 02.06.2016, виданої виконкомом Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської обл., [PERSON] дійсно проживав по [ADDRESS].(а.с.12). Вже більше 10 років власник будинку не з'являється у помешканні та зовсім не цікавиться його станом. З моменту фактичного володіння будинком і по теперішній час до Позивача не пред'являвся правомочною особою позов про повернення вищезазначеного майна, а також Позивач не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним обов'язку щодо повернення будинку. Позивач протягом всього часу володіє будинком, відкрито для всіх третіх осіб. Таким чином, Позивач вже більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Отже, враховуючи те, що Позивач відкрито, безперервно володіє житловим будинком, та допоміжними спорудами, якими є: сарай «В1» площею 17,1 кв.м, сарай «В2» площею 5,0 кв.м, тагараж «Е1» площею 12,5 кв.м,суд вважає за можливе, визнати за Позивачем право власності на вказане майно,в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved