Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №11 в будинку №46 по вулиці Тетральній (Воровського) в місті Кремечуці Полтавської області; стягнути з відповідача судові витрати . Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09 червня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житла №75, який був зареєстрований в Центрі надання адміністративних послуг міста Кременчука, за умовами якого відповідач прийняв у тимчасове користування квартиру №11 по вулиці Театральній (Воровського), будинок 46 в місті Кременчуці, на певний строк. Дія вказаного договору закінчилася 09 вересня 2016 року. Квартира №11 по вулиці Театральній (Воровського), будинок 46 в місті Кременчуці належить на праві власності позивачу. Позивач вказує, що після спливу строку дії договору відповідач свої речі з квартири забрав, однак з реєстрації не знявся. Оскільки відповідач, [PERSON], порушує права власника квартири, [PERSON], збільшує обсяг витрат по сплаті комунальних платежів, ігнорує вимоги щодо зняття з реєстрації в добровільному порядку, позивач і вимушений звернутись до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. 15 грудня 2017 набув чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільно-процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Згідно із частиною 3 статті Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається із договору купівлі-продажу, посвідченого 25 червня 2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Театральній) в місті Кременчуці Полтавської області. 09 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житла №75, який зареєстровано в Центрі надання адміністративних послуг у місті Кременчуці, за умовами якого позивач передав відповідачу в тимчасове користування для проживання квартиру [INFO] (Театральній) в місті Кременчуці Полтавської області. Відповідно до пункту 2.1 договору найму (оренди) житла №75, строк його дії до 09 вересня 2016 року. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки за вих..№1367/36, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 04 липня 2017 року, за адресою: квартира [ADDRESS] (Воровського) в місті Кременчуці зареєстрований, зокрема, [PERSON], [INFO], з 09 червня 2016 року, як наймач. Факт реєстрації відповідача, [PERSON], за зазначеною адресою підтверджується також відповіддю Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №5471/01-27 від 06 грудня 2017 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі у зазначеному домоволодінні не проживає з 2016 року. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останнього на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON], будучи зареєстрованими у домоволодінні, власником якого є позивач, та строку дії договору найму якого закінчився, порушує права та законні інтереси позивача, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість місяців. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач, [PERSON], зареєстрований в [INFO] (Воровського) в місті Кременчуці Полтавської області, власником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з 2016 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідача, [PERSON], в помешканні, власником якого є позивач, понад шість місяців, при цьому строк дії договору найму сплив, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику домоволодіння, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами в зазначеному пормешканні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у звязку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України ( в редакції від 15 грудня 2017 року) передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved