Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про договір найму житлового приміщення. В позовній заяві позивач вказує, що разом з [PERSON] являється власником частини приватного будинку по [ADDRESS] . Свою частку [PERSON] 29.08.2017 р. передала [PERSON] . Але згідно Договору дарування майнових прав на частину квартири обдарована [PERSON] не стала окремим власником житлового приміщення, яке залишилося в режимі спільного особистого і домашнього використання з ним на момент укладання договору. По новому договору у [PERSON] виникають ряд додаткових обов`язків по утриманню спільного приміщення, обладнання побутового призначення та вчинення інших дій майнового характеру, що випливають із суті відносин між ними. Відповідач не погоджується добровільно заключити договір найму житлового приміщення. Просить зобов`язати [PERSON] укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] без відкриття окремого особового рахунку. В судове засідання [PERSON] не з`явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 21.02.2020 р. подала на адресу суду письмові Заперечення проти позову [PERSON] в яких зазначила, що позовна заява не відповідає вимогам норм як матеріального, так і процесуального права, подана з метою завдання шкоди, шляхом примушування її до незаконної передачі позивачу належного їй майна (квартири [ADDRESS] ). Це підтверджується наступним. Згідно загальних засад цивільного законодавства вказано, що свавільне втручання у сферу її особистого життя - неприпустимо. Також неприпустимо позбавлення її права власності на належне їй майно (п.п. 1,2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору, який має очевидно штучний характер - носить характер свавільного втручання у сферу її особистого і сімейного життя та примушування її позбавлення права власності на належну їй квартиру, що є неприпустимим в цьому випадку та має бути редаговано судом. Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків -1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Жодних договорів чи інших правочинів між нею і позивачем не існує взагалі. Жодних договорів чи правочинів щодо належного йому майна, між ними не укладено. Жодного договору чи іншого правочину щодо належного їй майна, між ними не укладено. Це підтверджується самим викладом обставин позовної заяви, в якій жодного доказу про будь-які договори між нею і позивачем щодо будь-якого чужого майна не вказано. Позивач надав до суду Договір дарування від 1994 року до якого вона ніякого відношення не має, оскільки вона не є його стороною. Тому у позивача не виникає жодних прав відносно її прав, а тому не виникає жодної вимоги до неї. Статтею 13 ЦК України визначені межі здійснення цивільних прав - 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільні законодавства. 2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Дії по завідомо незаконному зверненню до суду із надуманим, безпідставним та безпредметним позовом, позивач не утримується від дій, які порушують її права шляхом посягання на належну їй власність та завдають їй шкоди, з метою психологічного тиску на неї через численні позову до суду, щоб таким чином примусити її передати йому належне їй майно і він перестане подавати позови до суду. Таким чином, позивач має намір через суд заволодіти її майном (квартирою № 6), що є неприпустимим і має бути зреаговано судом. Оскільки вона не може бути примушена до дій, вчинення яких не є для неї обов`язковими та містять ознаки злочину (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено право на звернення до суду за захистом - 1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач у своєму позові не надав жодного доказу про будь-яке порушення нею його права або його право, яке нею не визнається чи оспорюються. Тому звернення позивача до суду, є порушення вимог цієї статті, що також є недопустимим. Також позовна заява [PERSON] невідповідає вимогам ст. 175 і 177 ЦПК України. За таких фактичних обставин, є всі підстави визнати подану [PERSON] позовну заяву у цій справі такою, яка є зловживанням процесуальними правами, дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: - 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 44 ЦПК України встановлено: - «4. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом». Просить у задоволенні позову у вказаній справі відмовити повністю. Постановити ухвалу суду про стягнення в дохід державного бюджету з [PERSON] штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Позивач [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надав суду договір дарування від 27 травня 1994 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. Однак, в позовній заяві [PERSON] посилається на існування договору дарування від 29.08.2017 р., яким [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй частину (квартиру [ADDRESS] , а просить зобов`язати [PERSON] укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Не обґрунтованою є вимога позивача щодо зобов`язання судом особи укласти з іншою особою договір. Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Інших документів позивачем до позовної заяви суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed