Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом (з урахуванням зменшених позовних вимог) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що 23.09.2009року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], дарувальником був батько позивача [PERSON] Відповідач був зареєстрований як член сім'ї, але в квартирі з листопада 2013р. не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі створює суттєві перешкоди для позивача в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала зменшені позовні вимоги позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином в судове засідання не з'явився, надав нотаріальну заяву-згоду про те, що визнає позовні вимоги, проти задоволення не заперечував. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності, на підставі Договору дарування від 23.09.2009року позивачу [PERSON]. Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі як член сім'ї, але з листопада 2013р. по сьогоднішній час не проживає в спірній квартирі, що підтверджується актом ЖЕК-301 від 17.009.2014р. Крім того, відповідачем надана посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] заява-згода про визнання позовних вимог. Відповідно до ст. 107 ч.2 ЖК України, член сім'ї який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням з якого вибув. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, згідно ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved