Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 117 у будинку №16 по вул. Троїцька в місті Маріуполі. В обґрунтування вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS]. Відповідач є членом сімї колишнього власника квартири. З жовтня 2015 року відповідач у вказаній квартині не проживає, сторони спільне господарство не ведуть, відповідач оплату за комунальні послуги не здійснює. Просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 січня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. На час розгляду справи відповідачем відзив до суду не надано, клопотань про розгляд цивільної справи за участю сторін до суду не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №2041 [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107492023 від 14 грудня 2017 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно з інформацією наданою Центром надання адміністративних послуг Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 28 грудня 2017 року №42-126-0692 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] Згідно з довідкою про склад сімї від 11 січня 2018 року, виданою ОСББ «Троїцька 16» у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою-актом від 11 січня 2018 року №2, виданою ОСББ «Троїцька 16» [PERSON], [INFO], з жовтня 2015 року у квартирі [ADDRESS] не мешкає. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, останній добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved