Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (до шлюбу [PERSON].), яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належить йому на підставі договору дарування від 30.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий № 3320. У вказаному будинку з 26.04.2005 зареєстрована його колишня дружина [PERSON] (нині [PERSON]), шлюб з якою розірвано 06.07.2011. Остання у спірному будинку не проживає та не користується вказаним житловим приміщенням з 2009 року до теперішнього часу. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні, зацікавленості у користуванні житловим приміщенням вона не виказує, земельний податок та комунальні послуги не сплачує. Остання постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. Також, у вказаному будинку з 26.04.2005 зареєстрований неповнолітній син відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Останній постійно проживає з матір'ю за вищевказаною адресою, у спірному будинку не проживає та не користується вказаним житловим приміщенням з 2009 року до теперішнього часу. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні, зацікавленості в користуванні житловим приміщенням він не виказує. Також, у вказаному будинку з 08.03.1994 зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Останній у спірному будинку не проживає та не користується вказаним житловим приміщенням з 2006 року до теперішнього часу. Особисті речі відповідача [PERSON] в будинку відсутні, зацікавленості в користуванні житловим приміщенням він не виказує, земельний податок та комунальні послуги не сплачує, місце перебування останнього йому невідоме. Останнє відоме місце проживання відповідача [PERSON] є спірний житловий будинок. Також, у вказаному будинку з 03.04.2013 зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які в ньому не проживає та не користується вказаним житловим приміщенням з 2013 року до теперішнього часу, їх особисті речі в будинку відсутні, зацікавленості в користуванні житловим приміщенням вони не виказують, земельний податок та комунальні послуги не сплачують, місце перебування останніх йому невідоме. Наявність реєстрації відповідачів у належному йому будинку перешкоджає реалізації його права власності на житло. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради [PERSON] у судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду. Заслухавши позивача, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області 30.06.2009, реєстровий номер 3320, що підтверджується вказаним договором, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бюро технічної інвентаризації м.Димитров, Витягом з Державного реєстру правочинів, сформованого станом на 30.06.2009 (а.с.6, 7, 8). У суді позиач пояснив, що вказаний будинок йому подарував дідусь [PERSON], який шість років тому помер. Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 06.07.2011, що встановлено на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Згідно з записами із домової книги за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: з 12.06.2002 року [PERSON], [INFO], з 26.04.2005 року [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], з 03.04.2013 року [PERSON], [INFO], з 03.04.2013 року [PERSON], [INFO], з 07.11.2016 року позивач [PERSON], що також підтверджується довідками координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград та виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 21.06.2017, 11.07.2017, 27.07.2017 (а.с.9-15, 31, 34, 41, 88, 89, 90). Відповідно до актів координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 11.04.2017, від 25.04.2017, виготовлених представником комітету за участю мешканців-сусідів, [PERSON] та її сини: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з 2009 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживають (а.с.16, 17). Згідно з актом координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 11.04.2017, виготовленим представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] та [PERSON] з 2013 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживають (а.с.18). У суді позивач пояснив, що вказані особи не є членами його сім'ї, [PERSON] - його знайомий, а [PERSON] - співмешканка [PERSON] Він їх зареєстрував у себе за їх проханням, щоб не платити за гуртожиток. Згідно з актом координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 11.04.2017, виготовленим представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] з 2006 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживає (а.с.19). У суді позивач пояснив, що [PERSON] - рідний брат його бабусі. На час набуття ним власності на спірний будинок [PERSON] в ньому не проживав. Факт непроживання відповідачів у житловому приміщенні позивача у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], мешкаючи поряд з ним по [ADDRESS]. [PERSON] з народження проживав зі своїми бабусею та дідусем у будинку [ADDRESS] Першою померла бабуся, потім дідусь. Також у позивача була сім'я: дружина зі своїм сином, потім народилася сумісна дитина - син. Дружина з дітьми вже давно не мешкає у будинку [PERSON] Вона бачила її в м.Мирнограді вже з третьою дитиною. Зараз [PERSON] проживає у будинку один. Окрім вказаних осіб, з ним ніхто більше не проживав. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні пояснення, додавши, що колишня дружина позивача [PERSON] понад пять років не мешкає з [PERSON] Після того як вони розійшлися, жінка стала проживати з іншим чоловіком. Йому достеменно було відомо, що жінка мешкала за адресою: [ADDRESS], так як раніше він працював у таксі. З часу, коли дружина з дітьми покинула [PERSON], останній весь час мешкає один. Відповідно до актового запису про шлюб від 11.06.2014 № 198, складеного Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]. з 11.06.2014 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.100, 103). Відповідно до інформації Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області від 01.08.2017 у відділі за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про смерть відповідача [PERSON], [INFO] (а.с.102). Відповідно до інформації виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 18.10.2017 відповідач [PERSON] разом зі своїми дітьми: неповнолітнім [PERSON] та малолітніми [PERSON], [PERSON] проживає без реєстрації в с.Андріящівка Балтського району Одеської області у будинку своєї матері. Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в Бензарівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені Т.П.Боднар Балтської міської ради. [PERSON] ніде не навчається. Відповідно до довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Мирноградської міської ради від 03.10.2017 [PERSON], [INFO], у 2016-2017 навчальному році отримав повну загальну освіту. Відповідно до довідок Бендзарівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Т.П.Боднар Балтської міської ради Одеської області від 27.09.2017 [PERSON] є учнем 7 класу, а [PERSON] - ученицею 1 класу вказаного навчального закладу. Відповідно до довідки Балтської міської ради Одеської області від 17.10.2017 [PERSON] проживає в с.Андріящівка Балтського району Одеської області в будинку своєї матері разом зі своїми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст.150 ЖК України, ч. 1 ст.319 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, власник майна у відповідності до вимог ст.391 ЦК має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її повнолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою домоволодіння позивача, належного йому на праві приватної власності, у якості повнолітніх членів його сім'ї та не є співвласниками спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач та її неповнолітній син не мешкають у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2009 року по теперішній час, постійно мешкають в с.Андріящівка Балтського району Одеської області. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача та її сина понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Це підтверджується також і тою обставиною, що [PERSON] після розірвання з позивачем у 2011 році шлюбу уклала новий шлюб у 2014 році з [PERSON] Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно за ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання особи від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них. За приписами ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Оскільки неповнолітня дитина вибула разом з матір'ю на інше місце проживання, право користування спірним жилим приміщенням, у якому вона проживала і була зареєстрована разом з матір'ю, також за нею не зберігається. Судом встановлено, що право власності на вищевказаний житловий будинок позивач [PERSON] набув після того, як відповідач [PERSON] вже був зареєстрований у спірному житловому приміщенні в якості члену сім'ї попереднього власника вказаного житлового приміщення [PERSON], який подарував спірний будинок позивачу. Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Враховуючи вищенаведене та те, що відбувся перехід прав і обов'язків попереднього власника будинку до нового власника, у зв'язку з чим збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жлим приміщенням, підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2013 року по теперішній час, не є його членами сім'ї, будь-яких договорів щодо користування будинком позивача з останнім не укладали. Тому, з огляду на ст.386 ЦК України вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.150, 156 СК України, ст.ст.29, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved