Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві посилався на те, що 02 квітня 2010 року відповідач позичила у нього 80000 грн. терміном до 01 липня 2010 року, що підтверджується розпискою позичальника. У встановлений договором строк відповідач кошти в повному обсязі не повернула. 01 липня 2010 року нею було повернуто позивачеві 5000 доларів США, що за курсом (1 долар - 7 грн. 92 коп.) в національній валюті складає 39600 грн. Тобто на кінець дії договору відповідач не повернула позивачеві борг в розмірі 40400 грн. В подальшому 01 червня 2013 року та 01 квітня 2015 року нею було повернуто ще по 1000 грн. Після повернення останньої суми [PERSON] на зв'язок з [PERSON] більше не виходила, ніяких коштів не повертала. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 38400 грн., та відсотки, встановлені договором в розмірі 54832 грн. Також просив суд відшкодувати понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в порядку, встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] 80000 грн., які зобов'язалась повернути до 01 липня 2010 року. Зазначене підтверджується письмовою розпискою позичальника (а.с.4). Вирішуючи дану справу, суд виходить з того, що на спростування договору позики відповідачем будь-яких доказів надано не було, відповідно, договір позики відбувся та підтверджується розпискою позичальника. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, у встановлені наведеним договором позики строки відповідач свого зобов'язання не виконала, позивачу борг не повернула, а саме не сплатила 38400 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 02 квітня 2010 року в сумі 38400 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Обраховуючи розмір процентів, які він просить стягнути з відповідача на його користь, позивач посилається на те, що договором позики було передбачено такий розмір процентів. З розписки [PERSON] чітко не вбачається розмір відсотків, право на одержання яких має позикодавець. У правому верхньому кутку розписки мається дописка «під 2% річних». Що саме означає вказана дописка - розмір процентів за користування позиченими коштами, розмір неустойки, суму мінімального щомісячного повернення позики чи інше - з зазначеної розписки не зрозуміло. Розписка також не містить відомостей чи погоджувалась з такою умовою відповідач, якщо погоджувалась, то з чим саме. Позивач в тексті позовної заяви зазначає, що нарахування відсотків він розпочинає з дня, наступного за днем закінчення терміну дії договору. Тобто таке нарахування може бути як платою за користування кредитним коштами, так і неустойкою за порушення зобов'язання. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність у справі доказів, які б підтверджували наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів у розмірі 54832 грн. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів необхідно відмовити. Згідно ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] на 41%, саме в такому розмірі підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати - в сумі 382 грн. 25 коп. (932 грн. 33 коп. х 41%). Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 38782 грн. 25 коп.

Outcome: partial