Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 квітня 2016 року близько 12 години по вулиці Щорса в с. Березівка Маловисківського району Кіровоградської області відповідач [PERSON], керуючи мотоциклом «ZF-KY ZF 250», реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку та при обгоні транспортного засобу на перехресті доріг, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-111930, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачеві на праві власності і яким керувала донька позивача [PERSON]. Позивач зазначив, що внаслідок вищезазначеного страхового випадку страхова компанія ПАТ НАСК «Оранта» відшкодувала позивачеві кошти в сумі 16254 гривні 10 копійок. З метою визначення розміру завданої шкоди на підставі договору позивач витратив кошти в сумі 1000 гривень. На відновлення належного технічного стану автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди позивач витратив кошти в сумі 34310 гривень. Крім того, позивач вважає, що йому заподіяна моральна шкода у виді порушення права власності, переживань і страждань у зв'язку з тим, що відповідач завдані збитки не відшкодовує у добровільному порядку, негативного впливу на відносини в сім'ї та на службі, втрати можливості вільно користуватись своїм транспортним засобом. У судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхової компанії ПАТ НАСК «Оранта». Представник зазначив, що відповідальність відповідача була застрахована за шкоду, заподіяну третім особам, на суму 50000 гривень. Страхова компанія відшкодувала позивачеві 16254 гривні 10 копійок. На думку представника страхова сума відшкодування перевищує розмір завданих збитків, тому вважає, що відшкодовувати матеріальну шкоди зобов'язана страхова компанія. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що за висновком спеціаліста матеріальні збитки позивача внаслідок пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді склали 26017 гривень 88 копійок; обгрунтовуючи витрата на відновлення технічного стану автомобіля позивач надав недостовірні докази, а саме непідписаний позивачем акт здачі-прийняття виконаних робіт, розрахункові квитанції, у яких не зазначено марку автомобіля, на який придбавались запчастини; у розрахункових квитанціях зазначено завищену вартість запчастин, які можуть використовуватись для ремонту автомобіля, належного позивачеві. Представник відповідача Кіровоградської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» позов не визнав, надіславши письмові заперечення (а.с. 84-86), відповідно яким 4 квітня 2016 року страхувальник [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в НАСК «Оранта» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.11.2015 року № АЕ 5022757, звернувся з повідомленням про ДПТ, що мало місце 01.04.2016 року, в наслідок якого був пошкоджений транспортний засіб автомобіль ВАЗ 11193. Представник зазначив, що відповідно до статей 34.2 та 34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик направив свого представника, який провів оцінка автомобіля з метою визначення розміру збитків. Спеціалістами ТОВ «Гарант-Асістанс» 11 травня 2016 року було складено висновок, відповідно якому матеріальний збиток потерпілого з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП склав 16764 гривні 10 копійок, які були виплачені позивачеві у повному обсязі. На думку представника страхової компанії різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування і витратами потерпілого на відновлення технічного стану автомобіля повинен відшкодувати відповідач як особа, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Заслухавши думку представників позивача і відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов до відповідача [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а для задоволення позову до Кіровоградської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відсутні законні підстави. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1167 ЦК України факт завдання фізичній особі майнової і моральної шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Частина 2 статті 1187 ЦК України регламентує, що якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом з тим чинне законодавство України, яким визначено правила регулювання деліктних зобов'язань, допускає можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує на те, що метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закону № 1961-IV є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22, 28, 29, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, факт завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує як деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди), так і є підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Судом встановлено, що 01 квітня 2016 року близько 12 години по вулиці Щорса в с. Березівка Маловисківського району Кіровоградської області з вини відповідача [PERSON], який керуючи мотоциклом «ZF-KY ZF 250», реєстраційний номер [NUMBER], сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб автомобіль ВАЗ-111930, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачеві [PERSON] на праві власності і яким керувала донька позивача [PERSON], отримав механічні пошкодження. Вищезазначені факти підтверджуються матеріалами справи № 392/640/16-п про накладення на водія [PERSON] адміністративного стягнення за статтею 124 КУпАП, та матеріалами цивільної справи (а.с. 9, 10). Відповідно до висновку спеціаліста - звіту № 177 від 07.07.2016 року, який не оспорює відповідач, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 11193 110 20, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, станом на 03.04.2016 року без врахування ПДВ, становить 26017 гривень 88 копійок, між тим даним звітом визначено і вартість відновлювального ремонту, яка складає 36893 гривні 41 копійку (а.с. 13-29). Відповідно до розрахункової квитанції серії ВААВ № 573599 від 05.07.2016 року позивач [PERSON] відповідно до договору № 177 на виконання експертної оцінки майна від 03.04.2016 року сплатив кошти в сумі 1000 гривень (а.с. 11-12). Як вбачається з матеріалів, наданих у розпорядження суду публічним акціонерним товариством Національна страхова компанія «Оранта», сума страхового відшкодування, яка виплачена позивачеві [PERSON], як особі, яка потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригода з участю забезпеченого транспортного засобу, яким керував водій [PERSON], складає 16254 гривні 10 копійок (а.с. 30-33). Між тим, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 34310 гривень, яка включає витрати за виконання ремонтних робіт в сумі 17700 гривень (а.с. 34, 36) та придбання запчастин на суму 16610 гривень (а.с. 35, 36). Таким чином, різниця між коштами, які фактично затратив позивач на проведення відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля і страховою виплатою, отриманою позивачем від страхової компанії, склала 18055 гривень 90 копійок. Вирішуючи спір в частині покладання обов'язку щодо відшкодування шкоди відповідачами [PERSON] і Кіровоградською обласною дирекцією публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», суд враховує наступні обставини. З огляду на положення вищенаведеного законодавства, що регулюють правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, деліктне зобов'язання відповідача і зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому позивач так само має право вимоги до боржника, яким є страховик, не виключають один одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим [PERSON] страхового відшкодування за договором не припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди. Тому, відповідач, як особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною до відшкодування позивачеві шкоди в повному обсязі. Положеннями частини 1 статті 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15. Так, при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з позовної заяви, власник транспортного засобу [PERSON] пред'явив позов до заподіювача шкоди [PERSON]. Страхова компанія, я саме Кіровоградська обласна дирекція публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яка немає статусу юридичної особи, залучена до участі в справі за клопотання представника відповідача. Таким чином, наведені обставини вказують на те, що майнову шкоду в даній справі повинен відшкодувати відповідач [PERSON]. Суд вважає помилковою думку представника відповідача про те, що за майнову шкоду відповідає страхова компанії в межах страхової суми, яка відповідно до полісу № АЕ/5022757 на одного потерпілого щодо шкоди, заподіяної майну, складає 50000 гривень (а.с. 73). Чинним законодавством України, які регулюють правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, передбачено, що потерпілий, тобто позивач, вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика і одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, тобто відповідача, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. В такому випадку відповідач, який заподіяв шкоду і цивільно-правова відповідальність якого застрахована, після задоволення вимоги позивача не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених позивачеві в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд враховує наступна обставини. Розмір майнової шкоди, яка включає витрати позивача на придбання запчастин та на оплату за ремонт пошкодженого автомобіля, оцінку розміру завданої шкоди, підтверджуються документально належними і допустимими доказами. Позивач документально підтвердив, що на відновлення технічного стану транспортного засобу під дорожньо-транспортної пригоди від витратив кошти в сумі 34310 гривень, а на проведення оцінки розміру завданої шкоди - 1000 гривень. Позивач отримав страхове відшкодування в сумі 16254 гривні 10 копійок. Таким чином, різницю в сумі 18055 гривень 90 копійок та витрати на оцінку пошкодженого автомобіля в сумі 1000 гривень слід стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON]. Суд вважає помилковою думку представника відповідача про те, що позивачем надані недостовірні документи щодо витрат на проведення ремонтних робіт і придбання запчастин. В наданих позивачем документах у розпорядження є всі дані, які підтверджують суми витрат. Перелік виконаних робіт в акті ФОП «[PERSON]» від 19.08.2016 року відповідає переліку пошкоджень, які виявлені оцінювачем під час огляду транспортного засобу позивача 03.04.2016 року. Недоліки в первинних документах, на які вказував представник відповідача у судовому засіданні, допущені особами, які видавали зазначені документи позивачеві. Дані недоліки не впливають на достовірність відомостей про витрачені позивачем кошти на відновлення технічного стану автомобіля, пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступні обставини. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом достовірно встановлено факт заподіяння позивачеві [PERSON] моральної шкоди у виді душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням автомобіля, що належить позивачеві на праві власності, що підтверджується доказами, які досліджені у судовому засіданні. Тому, вимоги позивача про відшкодування моральної є правомірними. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини. В заяві до суду позивач зазначив про те, що порушено його право власності; він зазнав не мало переживань і страждань з приводу того, що особи, відповідальні за збитки, не поновлюють порушене право позивача та не сплачують в добровільному порядку завдану шкоду; на момент заподіяння шкоди позивач виконував військовий обов'язок в зоні проведення антитерористичної операції, хвилювався як відновити свій транспортний засіб, як почувають себе рідні після дорожньо-транспортної пригоди; втратив можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом. Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди в 5000 гривень. Між тим, відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] не надав суду належні і допустимі докази, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди у розмірі, вказаному у позовній заяві. Так, відповідно до матеріалів справи 01 квітня 2016 року в дорожньо-транспортній пригоді з вини відповідача [PERSON] був пошкоджений транспортний засіб, належний позивачеві. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем, який належить на праві власності позивачеві, керувала його донька [PERSON]. Загальна вартість відновного ремонту пошкодження автомобіля склала 34310 гривень, з яких 16254 гривні 10 копійок 11 липня 2016 року у добровільному порядку відшкодувала страхова компанія. Відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт технічний стан автомобіля, належного позивачеві, відновлено 19 серпня 2016 року. На день ухвалення судового рішення позивачеві не відшкодовано завдану майнову шкоду в сумі 18055 гривень 90 копійок. Тому, з урахуванням характеру порушень прав позивача, глибини і тривалості його моральних страждань, які підтверджуються належними і допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в 2000 гривень, який відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Тому, для задоволення іншої частини позову суд не вбачає законних підстав. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача, враховуючи положення частини 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial