Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення боргу за договором позики, просить суд стягнути грошові кошти за договорами позики з [PERSON], борг еквівалентний в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти на день платежу (ухвалення судового рішення) загальній сумі 19500 доларів США, в т.ч. за позикою складає 12000 доларів США - за основним зобов'язанням та 7500 доларів США - за відсотками (2,5 %), на його користь. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2011 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачу 6000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики) 6000 доларів США та щомісячні проценти від суми позики в розмірі 2,5 % доларів США до 08.09.2012 року. 10.11.2013 року між ним та [PERSON] знову було укладено договір позики, на виконання умов якого ним передано у власність позичальникові [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 4000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики) 4000 доларів США та щомісячні проценти від суми позики в розмірі 2,5 % доларів США. Також, 09.11.2014 року між ним та [PERSON] знову було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавцем передано у власність позичальникові грошові кошти в борг в сумі 2000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики) 2000 доларів США та щомісячні проценти від суми позики в розмірі 2,5 % доларів США. Від сплати боргу в повному обсязі, в добровільному порядку, відповідач відмовляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище. У період з 08.09.2011 року по 10.08.2015 року було сплачено відповідачем лише відсотки за користування позикою в загальній сумі 8550 доларів США, без повернення основної суми позики 12 000 доларів США. Враховуючи наведене, 09.03.2017 року ним на адресу позичальника засобами поштового зв'язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено претензію про повернення боргу/позики, яка станом на 08.03.2017 року склала 18900 доларів США. Станом на день звернення до суду 23.05.2017 року загальна заборгованість за договором позики складає 19500 доларів США, в тому числі за позикою 12000 доларів США за основним зобов'язанням та 7500доларів США за відсотками - 2,5 %. За таких обставин, він і вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та стягнення відповідної суми позики разом із встановленими у договорі відсотками. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2017 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики були задоволені. Стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] загальну суму боргу за договором позики у розмірі 19500 доларів США, що еквівалентно 503490, 00 грн. /згідно курсу НБУ станом на 25.07.2017 року/, яка складається з: 12 000 доларів США, що еквівалентно 309840,00 грн.(згідно курсу НБУ станом на 25.07.2017 року) - основний борг; 7500 доларів США, що еквівалентно 193650,00 грн. (згідно курсу НБУ станом на 25.07.2017 року - відсотки за договором позики у розмірі 2,5% щомісячно). Стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 5128, 50 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2017 року, заяву [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволені; заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2017 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. /л.с.85-87/ Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Заперечуючи проти позову, представник відповідача 20.12.2017 року надав до суду письмові заперечення, згідно яких вказав, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, надумані та такі, що не підлягають задоволенню. Так, зазначив, що відповідачем брались грошові кошти у розмірі 10000 грн. доларів США відповідно до двох розписок від 08.09.2011 року та від 10.11.2013 року. Відносно розписки від 09.11.2014 року, то таку розписку [PERSON] не надавав, та відповідно і кошти не брав. Що стосується відсотків у розмірі 2,5 % повідомив, що за наданими розписками ніяких зобов'язань сплачувати будь-які відсотки [PERSON] не надавав. Крім того, як вбачається з претензії та з самого позову відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 12650 доларів США, що вже значно перевищує суму, як вказує позивач основного боргу. Як вбачається з додатних розписок відповідача вони були надані у 2011 та 2013 роках, а тому строк позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України вже давно сплинув, а позивач не заявляв про поновлення строку позовної давності. У своїй відповіді на заперечення відповідача, 16.01.2018 року позивач зазначив, що в своєму запереченні представник відповідача визнає факт отримання позики в розмірі 10000 доларів США, однак заперечує факт отримання позики за розпискою 09.11.2014 року у розмірі 2000 доларів США, при цьому відповідач також не заперечує та визнає часткову сплату згідно наданого позивачем розрахунку грошового зобов'язання. Так, за період з 08.09.2011 року по 10.08.2015 року (останній здійснений щомісячний платіж позичальником відсотків - 2,5 %) було сплачено позичальником лише відсотки за користування позикою в загальній сумі 8550 доларів США, без повернення основної суми боргу у розмірі 12000 доларів США, а не 12650 доларів США, як хибно вказує представник відповідача вводячи суд в оману та вказуючи, що дана сума вбачається з претензії та самого позову, що не відповідає дійсності та спростовується наявними матеріалами справи. Щодо права позивача на отримання відсотків за договорами позики, дане право ґрунтується також на нормах чинного законодавства, зокрема ст. 1048 ЦК України. З наведеного слідує, що за договорами позики від 08.09.2011 року, від 10.11.2013 року та від 09.11.2014 року між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди та погоджено розмір відсотків за користування позикою в розмірі 2,5 % від суми позики. 13.12.2017 року в судовому засіданні позивач пояснив, що вказав 2,5 % у договорі позики від 08.09.2011 року аби не забути про дану обставину, що зовсім не вказує на відсутність такої домовленості між позивачем та відповідачем та підтверджується безпосередньо щомісячними оплатами відсотків за трьома договорами позики в сумі 150, 100 та 50 доларів США відповідно щомісячно в період з 10.11.2013 року по 10.08.2015 року (останній самостійно здійснений щомісячний платіж позичальником відсотків - 2,5 %). Щодо застосування строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України звертає увагу суду, що 10.08.2015 року було здійснено самостійно останній щомісячний платіж відсотків 2,5 % за користування позикою, згідно всіх трьох договорів позики (в сумі 300 доларів США). В даному випадку перебіг загальної позовної давності розпочинається 11.08.2015 року, в той же час позивач звернувся до суду з позовом 24.05.2017 року, тобто в межах строку передбаченого ст. 257 ЦК України, відтак жодних підстав для підтвердження стверджень про порушення позивачем строків позовної давності немає/ л.с.122-123/. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, ретельно дослідивши всі докази по справі, допитавши в якості свідка [PERSON], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи /л.с.6/. Також, з матеріалів справи вбачається, що 10.11.2013 року між сторонами знову було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] надав у борг позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, за умови повернення усієї суми позики разом із відсотками, встановленими у договорі у розмірі 2,5 % щомісяця від суми позики /л.с. 7/. Окрім того, позивач зазначив, що 09.11.2014 року [PERSON] знову позичив у [PERSON] 2000 доларів США, за умови повернення усієї суми позики разом із відсотками, встановленими у договорі у розмірі 2,5 % щомісяця від суми позики, про що також надав письмову розписку /л.с.8/. Позивач вказує, що у період з 08.09.2011 року по 10.08.2015 року відповідачем було сплачено лише відсотки за користування позикою в загальній сумі 8550 доларів США, без повернення основної суми позики 12 000 доларів США. 09.03.2017 року позикодавцем на адресу позичальника засобами поштового зв'язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено претензію про повернення боргу /позики/, яка станом на 08.03.2017 року склала 18900 доларів США /л.с.9-10/. Станом на день звернення до суду 23.05.2017 року загальна заборгованість за договором позики складає 19500 доларів США, в тому числі за позикою 12000 доларів США за основним зобов'язанням та 7500доларів США за відсотками - 2,5 %. Станом на час звернення з позовом до суду, борг відповідачем у повному обсязі повернуто не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Стосовно строків позовної давності, суд дійшов до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, матеріалами справи підтверджено та не оспорюється сторонами по справі, що дійсно відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти, та здійснював їх часткове повернення. Позивач зазначає, що 10.08.2015 року було здійснено відповідачем самостійно останній щомісячний платіж відсотків 2,5 % за користування позикою в сумі 300 доларів США (про що також зазначено у розрахунках заборгованості), після цього часу грошові кошти позивачу повернуті не були. Тож, виходячи із загального правила перебігу позовної давності, позивач дізнався про порушення свого права після припинення виплати на його користь чергових платежів, а отже з моменту не внесення чергового щомісячного платежу, що мав відбутись після 10.09.2015 року. Моментом звернення до суду з позовом зафіксовано 23.05.2017 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а отже заперечення відповідача з цього приводу є необґрунтованими. Задля повного та об'єктивного розгляду справи, в судове засідання також було викликано свідка [PERSON], яка підтвердила пояснення позивача про те, що дійсно відповідачем було взято у борг у позивача 12000 доларів під 2,5 % за трьома борговими розписками. Окрім того, 13.12.2017 року в судовому засіданні оглядались оригінали розписок від 08.09.2011 року, від 10.11.2013 року та від 09.11.2014 року та був прослуханий диск за згодою сторін розмови між позивачем та відповідачем. З цього приводу суд дійшов наступного висновку. З боргової розписки від 08.09.2011 року вбачається, що [PERSON] взяв у борг грошові кошти у сумі 6000 доларів США на строк з 08.09.2011 року до 08.09.2012 року, та зобов'язався їх повернути своєчасно. З приводу зазначення відсотків у розмірі 2,5 % позивач вказав, що між сторонами правочину була усна домовленість про це, проте, щоб не забути про неї він самостійно зазначив про таке у борговій розписці від 08.09.2011 року. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачем взято грошові кошти саме під 2,5 %, тож стягнення з відповідача начебто несплачених відсотків у такому відсотковому розмірі буде недоцільно. З приводу укладеного 10.11.2013 року договору позики, суд, що оглядав оригінал розписки дійшов висновку про те, що укладений 10.11.2013 року договір позики є реальним доказом про те, що відповідач 10.11.2013 року отримав у позивача у позику грошові кошти у розмірі 4000 доларів США під 2,5 % у [PERSON] З приводу наданої до суду третьої розписки та оглянутого у судовому засіданні її оригіналу, суд ставиться критично про взагалі ймовірне укладання 09.11.2014 року договору позики, оскільки з вказаної розписки лише вбачається, що позивач сам власноручно написав вказану розписку про начебто надання [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000 доларів США під 2,5 %. Жодних підписів та підтверджень відповідача про отримання ним у борг вказаної суми коштів немає. Більш того, вказана розписка взагалі не має дійсної дати надання коштів та строку їх повернення, а тому не може бути взята до уваги судом у якості доказу укладання 09.11.2014 року між позивачем та відповідачем договору позики та отримання [PERSON] у [PERSON] грошових коштів. До пояснень свідка [PERSON] наданих в судовому засідання стосовно отримання відповідачем грошових коштів за розписками, суд відноситься критично, оскільки відповідно до ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, тому на підставі вказаних вимог закону, не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були одержані відповідачем. З відтворення в судовому засіданні звукозапису розмови між позивачем та відповідачем також не можливо встановити укладання договору позики від 09.11.2014 року, із вказаної розмови тільки встановлено, що кошти позивачем відповідачу надавалися, він їх частково повертав, а за який період, та за яким із договорів, у який сумі встановити не можливо. Тож, за укладеними 08.09.2011 року та 10.11.2013 року договорами позики відповідач має повернути позивачу взяті ним у позику грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже судом встановлено, що у договорі позики від 10.11.2013 року розмір процентів визначений - 2,5 % від суми позики щомісяця до дня повернення позичальником позики. Позивач у своєму позові зазначає, що відповідачем у рахунок погашення відсотків за користування позикою йому було повернуто 8550 доларів США, з яких в період з 08.09.2011 року по 10.08.2015 року повернуто 7050 доларів США, у період з 10.11.2013 по 10.08.2015 року повернуто 1000 доларів США, а у період з 09.11.2014 року по 10.08.2015 року у розмірі 500 доларів США. Тож, оскільки відповідачем станом на 23.05.2017 року у період з 10.11.2013 по 10.08.2015 року повернуто 1000 доларів США, згідно розрахунку рахується заборгованість за відсотками у розмірі 3300 доларів США за договором позики від 10.11.2013 року /л.с.11/. Тож, позивачем не заперечується і повернення відповідачем інших 7550 доларів США, з яких можливо відняти борг у сумі 3300 доларів США, тож залишиться 4250 доларів США переплати за відсотками. За основною сумою позики, відповідач має повернути позивачу взяту ним у позику суму коштів у розмірі 10000 доларів США. Оскільки за договором позики від 08.09.2011 року, у ньому не визначені узгоджені обома сторонами розмір відсотків за користування чужими коштами, то у сенсі розуміння ст. 1048 ЦК України, його має бути визначено на рівні облікової ставки Національного банку України. З 11.08.2015 року (дата порушення зобов'язань за договором) по 04.03.2016 року облікова ставка НБУ становила 22 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *22%/365*201 (кількість днів просточки) = 726,90 доларів США. З 04.03.2016 року по 22.04.2016 року облікова ставка НБУ знизилась до 19%. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *19%/365*48 (кількість днів просточки) = 149,91 доларів США. З 22.04.2016 року по 23.05.2016 року облікова ставка НБУ знизилась на 18 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *18%/365*31 (кількість днів просточки) = 91,72 доларів США. З 23.05.2016 року по 24.06.2016 року облікова ставка НБУ знизилась до 16,5 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *16,5%/365*31 (кількість днів просточки) = 84,08долларів США. З 24.06.2016 року по 29.07.2016 року облікова ставка НБУ становила 15,5 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *15,5%/365*35 (кількість днів просточки) = 89,17долларів США. З 29.07.2016 року по 16.09.2016 року облікова ставка НБУ становила 15 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *15%/365*47 (кількість днів просточки) = 115,89 доларів США. З 16.09.2016 року по 28.10.2016 року облікова ставка НБУ становила 14 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *14%/365*42 (кількість днів просточки = 96,65 доларів США. З 28.10.2016 року по 03.03.2017 року облікова ставка НБУ становила 14 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *14%/365*123 (кількість днів просточки) = 283,06 доларів США. З 03.03.2017 року по 14.04.2017 року облікова ставка НБУ становила 13 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *13%/365*41 (кількість днів просточки) = 87,61 доларів США. З 14.04.2017 року по 23.05.2017 року (по день розрахунку відсотків позивачем) облікова ставка НБУ становила 12,5 %. Таким чином: 6000 доларів США (основна сума боргу) *12,5%/365*39 (кількість днів просточки) = 80,13 доларів США. Отже, розмір процентів, що має бути стягнутий судом за договором позики від 08.09.2011 року становитиме: 1805,12 доларів США, які мають бути відняті від переплаченої суми відсотків у розмірі 4250 доларів США. 4250-1805,12=2444,88 доларів США (переплата). Розмір переплати за відсотками становить 2444,88 доларів США. Таким чином, її треба відняти від основної суми боргу у розмірі 10000 доларів США, то становитиме 10000-2444,88=7555,12 доларів США - це сума, що відповідач має сплатити позивачу за договорами позики від 08.09.2011 року та від 10.11.2013 року. Офіційний курс гривні щодо долара США станом на день винесення рішення становив 27,3444 за 1 долар США. Таким чином, відповідач має сплатити позивачу грошові кошти у сумі 7555,12*27,3444=206590,22 грн. За таких обставин, ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, та прийнявши до уваги усі надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] загальну суму боргу за договором позики у розмірі 7555,12 доларів США, що еквівалентно станом на день винесення рішення 206590,22 грн.. Стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 5128, 50 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial