Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 04.10.2010 року по 09.04.2018 року, працював гірником очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті. Під час трудової діяльності він підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, шуму, пилу, що перевищує встановлені норми, та в нього погіршилося здоровя, з 2016 року він лікувався амбулаторно і стаціонарно, знаходився на обліку у отоларинголога. 08.08.2018 року йому було встановлено профзахворювання, діагноз хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст.). 06.12.2018 року йому було встановлена безстроково втрата професійної працездатності за сукупністю 60 відсотків та встановлена третя група інвалідності. Також йому внаслідок професійного захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Він відчуває постійні больові відчуття. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеною калікою. Окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, пофарбувати, відремонтувати побутові предмети, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Він вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 39000 грн. Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що визнає позов частково у розмірі 24000 грн. (із умовного розрахунку 400 грн. за кожний відсоток втрати працездатності). Позивач працював на їхньому підприємстві з 04.10.2010 року по 09.04.2018 року за робочими професіями з повним робочим днем у шахті. Згідно даних медоглядів проведених у 2015-2018 роках, відповідач був визнаний таким, що може працювати в підземних умовах. При прийнятті на роботу відповідач усвідомлював небезпечні, шкідливі виробничі фактори та можливість їх випливу на здоровя і при цьому він свідомо приймав запропоновані йому умови праці. Вважають, що позивачем було допущено недбале ставлення до стану його здоровя. Просить розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначити судом, врахувавши, що позивачу виплачуються страхові виплати та пенсія по інвалідності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 04.10.2010 року по 09.04.2018 р., де працював гірником очисного забою 5 розрядку з повним робочим днем у шахті (а.с. 6-10). Згідно з\~висновком клініки\~профзахворювань ДУ\~«Інститут медицини\~праці НАМН\~України» від\~08.08.2018\~року та\~актом від\~15.11.2018\~року розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання форми\~П-4,\~позивачу встановлено\~професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст.). В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював більше 14 років, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (а.с.16, 25-28). 06.12.2018 року МСЕК позивачу первинно було встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності (з яких за 30% - хронічний радикуліт, 20% - хронічний бронхіт, 10% - приглухуватість) та 3 група інвалідності безстроково. Йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах, рекомендовано медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санаторно-курортне лікування (а.с. 29). Позивач у звязку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 11-15, 17-24). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи\~надані суду\~докази,\~суд вважає,\~що внаслідок\~професійних захворювань\~позивачеві заподіяна\~моральна шкода,\~яка полягає\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких позивач\~зазнав у\~звязку з\~професійними захворюваннями,\~внаслідок яких\~його визнано\~інвалідом 3\~групи та\~встановлено за\~сукупністю 60%\~втрати професійної\~працездатності,\~у душевних\~стражданнях,\~повязаних з\~наслідками цих\~захворювань,\~у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоровя позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 39000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві стягнути з відповідача на користь позивача 30000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимог в сумі 591,08 грн. (30000грн. х 768,40грн. : 39000 грн. = 591,08грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП\~України,\~

Outcome: partial