Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що його батько [PERSON] за життя працював у сільському господарстві і отримав у власність земельні ділянки згідно Державного акту серії ІІ-ЧН № 027 674 від 23.20.2000 року на території Понорівської сільської ради, але за життя належним чином їх не оформив. 03 січня 2006 року [PERSON] помер. Позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті батька, спадщину він прийняв, але оформити спадщину в нотаріальному порядку позивач не має можливості, так як у нього відсутні оригінал правовстановлюючого документу та була відсутня державна реєстрація, що унеможливлює оформити спадщину в нотаріальному порядку. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] право власності на земельні ділянки згідно Державного акту серії ІІ-ЧН № 027674 від 23.10.2000 року, а саме : - на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7425382700:01:001:0285 для обслуговування житлового будинку; - на земельну ділянку площею 0,2864 га, кадастровий номер 7425382700:01:001:0286 для ведення особистого селянського господарства; - на земельну ділянку площею 0,0444 га, кадастровий номер 7425382700:016001:0287 для ведення особистого сільськогосподарського виробництва ; - на земельну ділянку площею 0,2750 га, кадастровий номер 7425382700:01:001:0288 для ведення особистого сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Понорівської сільської ради. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Понорівської сільської ради та третьої особи відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 03 січня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 028183 від 03.01.2006 року (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії ІІ-АВ № 629523 від 05.02.1971 року [PERSON] народився 29 липня 1954 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.9). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 027674 від 23.10.2000 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельних ділянок загальною площею 0,85 га на території Понорівської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства (а.с.11-11зв.). Згідно копії заповіту від 26.12.2005 року [PERSON] на випадок своєї смерті все свої майно заповів [PERSON] (а.с.22). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого підсобного господарства згідно Державного акту серії ІІ-ЧН № 027674 від 23.10.2000 року, земельні ділянки виведені в натурі на зареєстровані належним чином, їм присвоєно кадастрові номери 7425382700:01:001:0285, 7425382700:01:001:0286, 7425382700:016001:0287, 7425382700:01:001:0288 (а.с. 12-16). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 05 березня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН № 027674 від 23.10.2000 року на імя [PERSON] вважати недійсними (а.с. 23). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується повідомленням Прилуцької районної ДНК від 24.03.2016 року (а.с.36). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 05.04.2016 року загальна вартість земельних ділянок згідно Державного акту серії ІІ-ЧН № 027674 станом на 03 січня 2006 року, що належала [PERSON], становила 14 338 грн. 02 коп. (а.с. 30). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON], батько позивача, набув право власності на земельні ділянки. Дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець за життя набув права власності на земельні ділянки і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved