Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], 13.06.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільовою Святославою Михайлівною, за реєстровим № 5-480; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; повернути квартиру [ADDRESS] попередньому власнику [PERSON]. Відповідач [PERSON] в особі свого опікуна [PERSON] визнав позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа Державний нотаріус Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільова Святослава Михайлівна в судове засідання не з'явилась, до суду надала пояснення по справі, в яких не заперечує проти задоволення позовних вимог за умови доведеності що на момент посвідчення договору дарування квартири 13.06.2012 року обдарований - [PERSON] за рішенням суду був визнаний недієздатним та його цивільна дієздатність не була поновлена, та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що Позивачка [PERSON] 25.07.2002 року придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після придбання вказаної квартири позивачка зареєструвала в ній свого рідного брата [PERSON], який використовував квартиру для свого постійного проживання. З пояснень позивачки вибачається, що у зв'язку з тим, що у рідного брата [PERSON] протягом тривалого часу не з'явилось іншого постійного місця проживання, а саме він не придбав собі іншого житла, так як не працював, позивачка на вмовляння свого брата вирішила оформити на нього договір дарування на квартиру, що їй належала на праві власності. На підставі договору дарування, посвідченого нотаріально 8 ХДНК, від 13.06.2012 року, позивач [PERSON] подарувала своєму рідному брату [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно, після укладання договору дарування відповідач залишився проживати у вищевказаній квартирі де і проживає по теперішній час. З пояснень позивачки вибачається, що вона ще до укладання договору дарування почала помічати, іноді неадекватну поведінку відповідача, який агресивно поводився, але не звернула особливої уваги на таку поведінку свого брата, так як бачилась з ним дуже рідко та виконала його прохання подарувати йому квартиру, про що він неодноразово просив. Про те, що позивачка переоформила шляхом дарування квартиру відповідачу, позивачка матері [PERSON] не повідомляла, так як вони з матір'ю живуть окремо та взагалі особливого значення цій обставині позивачка не передавала, так як фактично на її думку нічого не змінилось, як жив брат в її квартирі так і залишився проживати далі. Крім того, позивачка зазначила що 31.01.2014 року, ввечері до неї додому приїхав її брат [PERSON], в неадекватному стані, вів себе агресивно, всім погрожував, говорив незрозумілі та нелогічні речі. Позивачка подзвонила своїй матері та повідомила, що брат у неї, та розказала яким чином той себе поводить, що взагалі вона його боїться. Мати, [PERSON], сказала, щоб позивачка його не випускала з квартири, що вона зараз приїде. Коли приїхала мати, стало зрозуміло із того, що казав [PERSON], він майже продав квартиру в якій він проживає. Мати сприйняла це як частину його неадекватного поводження, на що позивачка їй повідомила що більш року назад вона на його благання подарувала йому квартиру. Після цього мати позивачці повідомила, що у брата вже давно шизофренія, та рішенням суду ще в 2002 році він був позбавлений дієздатності, та вона раніш не хотіла розголошувати його стан здоров'я, а саме що в нього діагноз шизофренія. Того ж дня [PERSON] забрала швидка допомога та він знаходився на лікуванні в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3. З наданих пояснень [PERSON] вибачається, що проблеми зі здоров'ям у її сина почались давно, коли він повернувся з війни в Чечні, до того часу він був повністю здоровою людиною, військовим офіцером. Під час бойових дій її син тривалий час знаходився в полоні, багато переживав, що призвело до психічного розладу, який перейшов в психічне захворювання шизофренію. Навіть коли її сину поставили діагноз шизофренія та його було позбавлено дієздатності за рішенням суду, вона в надії, що її син видужає, нікому з рідних не повідомляла про діагноз свого сина та про те, що він позбавлений дієздатності та вона є його опікуном. Вона нікому не повідомляла про те, що її син хворий на шизофренію та позбавлений дієздатності, навіть своїй доньці [PERSON], так як хвилювалась через те, що близькі та друзі можуть відвернутися від її сина. Раз на рік її син обов'язково знаходився на лікуванні в 15 Харківській психіатричній лікарні. Про те, що її донька [PERSON] в 2012 році подарувала (уклала договір дарування) [PERSON], що знаходиться за адресою [ADDRESS], їй як опікуну не було відомо, своєї згоди на укладення цього правочину не надавала, та ніколи б такий правочин не схвалила би. Також вона зазначила, що її син психічно хвора людина, стороння особа може легко ввести його в оману та він може підписати будь-яку угоду та втратить майно. В періоди короткочасної ремісії може укласти якусь банківську угоду, взяти кредит під залог квартири та відповідно, не розуміючи наслідків таких своїх дій, і він, і вона як його опікун згодом залишаться на вулиці без житла та коштів до існування. Тому вона б ніколи не надала своєї б згоди на укладення договору на придбання нерухомого майна її сином, тому що такий правочин лише завдає шкоди правам та інтересам як самого [PERSON] так і її, як його опікуна, особи, яка несе відповідальність за його дії. Про те, що позивачка переоформила шляхом дарування квартиру її сину, вона її не повідомляла. Отже, судом встановлено, що позивачка лише 31.01.2014 року дізналась, що у її брата шизофренія та він ще в 2002 році був позбавлений дієздатності та його опікуном є їхня мати [PERSON]. Дані обставини, окрім показань позивача, пояснень опікуна [PERSON] підтверджуються наступними письмовими доказами: Рішенням Ізюмського міського суду Харківської області від 24.07.2002 року [PERSON] був визнаний недієздатним. В порядки ст.. 16, 254, 260 УПК УРСР в редакції 1963 року та ст. 137 Кодексу про шлюб та сімю Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської Ради № 931 від 04.09.2002 року [PERSON] була призначена опікуном недієздатного [PERSON] Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії № 2 від 27.09.2006 року [PERSON] визнано інвалідом 2ї групи з 1.10.2006 року безстроково. Отже, в момент посвідчення договору дарування квартири 13.06.2012 року обдарований - [PERSON] за рішенням суду був визнаний недієздатним, це рішення є чинним та його не було поновлено в цивільній дієздатності. Крім того, відповідно до довідки № 101-1624 від 05.03.2014 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 [PERSON] знаходиться на лікуванні з 31.01.2014 року по теперішній час з діагнозом шизофренія, параноідна форма, безперервна течія. Відповідно п.2, п.4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Так ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що на момент укладання договору дарування 13.06.2012 року [PERSON] був позбавлений дієздатності та відповідно не мав права на укладання такого правочину, та окрім цього, якщо особа страждає на шизофренію (психічне захворювання), то відповідно він не усвідомлює значення своїх дій та не може ними керувати, що відповідно виключає можливість того, що його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Так, ст. 41 ЦК України, передбачає, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Також судом встановлено що під час укладання договору дарування опікун [PERSON] не була присутня, відповідно правочину в інтересах [PERSON] не вчиняла, та взагалі до лютого 2014 року не знала, про те, що позивач подарувала квартиру [PERSON]. Ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 216 ЦК України, встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Суд, оцінюючи в сукупності зібрані у судовому засіданні докази, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved