Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Чуприною С.П., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 03.03.2021, що підтверджено ордером на надання правничої допомоги серія ВА № 1012201, до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» (далі - ТОВ «ФК «ПАРІС»), треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Бершадський С.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому (позові) просив: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16.11.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований у реєстрі за № 92284, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС»» заборгованості у сумі 19338,31 грн.; - судові витрати по справі покласти на відповідача стягнувши їх на користь позивача. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наприкінці грудня 2020 року на її адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження №63929940 від 15.12.2020 року, що була винесена приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Бершадським Сергієм Миколайовичем, для примусового виконання виконавчого напису вчиненого 16.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за №92284, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС»» заборгованості в сумі 19338,31 грн.. Зазначила, що не бувла обізнана про наявність виконавчого напису та виконавчого провадження та зазначила, що у жодних правовідносинах із відповідачем вона не преебувала. Шляхом отримання відповіді на заяву він 04.03.2021 від приватного виконавця Бершадського С.М. отримала копії документів виконавчого провадження, зокрема, оспорюваного виконавчого напису, копії договору № 001-10117-090712 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, що був укладений 09.07.2012 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Вважає, що оспорюваний нею виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню з огляду на відсутність підтвердження безпірної заборгованості. Зазначила, що не була повідомлена у визначений законом спосіб та порядоку про наявність до неї претензій за Кредитним договором і провідступлення первісним кредитором ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» права вимоги за Кредитним договором на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС», що нівелювало можливість захисту позивачем своїх прав, як добросовісного боржника, шляхом оспорювання відповідних договорів про відступлення права вимоги через фактичну відсутність будь-якої заборгованості. [PERSON] дійсно укладала Кредитний договір та отримала платіжну картку зі строком дії 364 календарні дні, тобто до 09.07.2013 року, але станом на дату закінчення строку дії платіжної картки заборгованість перед ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» була відсутня. Після спливу строку дії платіжної картки Позивач не зверталась до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» по питанню перевипуску платіжної картки. Починаючи з дати укладення Кредитного договору і до грудня 2020 року жоден із кредиторів на звертався по питанню погашення заборгованості за Кредитним договором, та не надавав відповідних розрахунків наявної заборгованості. Виконавчий напис містить відомості, які не кореспондуються із Кредитним договором, зокрема зазначено, що сума заборгованості складає 18838,31 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9988,55 грн. та прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7724,76 грн.. Виконавчий напис містить інформацію, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.04.2020 року по 23.04.2020 року. Тобто заборгованість нарахована за 1 календарний день 23.04.2020 року. Строк дії платіжної карти був встановлений 07/2013 року, тобто до 31 липня 2013 року. Після закінчення строку дії картки ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» не здійснював перевипуск платіжної картки. У випадку, якщо б Позивач не повернула борг, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» мало би право заявити про свої вимоги, як кредитор у зобов`язанні не пізніше 31.07.2016 року, тобто на протязі трьох років з часу закінчення строку дії платіжної картки, що була видана [PERSON] . Все вказане вище свідчить про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, як обов`язкової умови для вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. оспорюваного Виконавчого напису. Відповідач звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису після спливу строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України, який сплинув 31.07.2016 року, з чого однозначно слідує, що 16.11.2020 року приватним нотаріусом Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис з порушенням положень ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат». Щодо судових витрат позивач зазначив, що судові витрати по справі становлять 4862 грн., та складаються із сплаченого при пред`явленні позову судового збору у сумі 908 грн., 454 грн. - сплачений судовий збір за розгляд заяви про забезпечення позову, та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 3500 гривень. Ухвалою від 29.03.2021 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову у даній цивільній справі - зупинено стягнення за оспоріваним виконавчим написом. Ухвалою від 20.07.2021 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представник позивача - адвокат Чуприна С.П. звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, за наявними матеріалами справи, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судового відправлення, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило, відзив до суду не надавав. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Бершадський С.М., повідомлялась належним чином засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судового відправлення, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Третя особа, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності письмових заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 09.07.2012 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 001-10117-090712 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки та відповідно до п.1.2 Банк, відкриває клієнту поточний рахуноки з використанням платіжної картки № [NUMBER] в національній валюті України - гривні.., згідно з п.1.3 Банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 50 000грн. та на день укладення цього Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 10000гривень. Відповідно до змісту оспорюваного виконавчого напису: позивач [PERSON] є боржником за кредитним договором 001-10117-090712 від 09.07.2012 укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 2230/К від 23.04.2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС». 16.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС»» заборгованості у сумі 18838,31 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 500 грн., зареєстрований у реєстрі за № 92284. Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградької області Бершадського С.М., виконавче провадження № 63929940. Постановою приватного виконав про арешт майна бржика від 15.12.2020 постановлено накласти арешт на все майно [PERSON] , постановою про арешт коштів боржника від 15.12.2020 постанговлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та належать боржнику. Таким чином, у даній справі перевірці підлягають підстави та умови вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, діяла та наразі діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, без урахування змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Зазначений висновок суду у повній мірі узгоджується з висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід відзначити, що згідно з положеннями п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Отже, п. 1 Переліку, у чинній редакції, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого п. 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при його вчиненні керувався стяттми 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку. Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, з огляду на наведене, вбачається, що нотаріус у день вчинення спірного виконавчого напису 16.11.2020 керувався пунктом Переліку, який був нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Отже, при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було взято до уваги, що договір № 001-10117-090712 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжногої картки та обслуговування платіжної картки від 09.07.2012 укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено, що також вбачається із змісту самого виконавчого напису та на підтвердження зворотного відповідачем докази суду не надавались. Таким чином, наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, суд констатує, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався нечинним правовим актом та вчинив зазначений виконавчий напис без наявності обов`язкового документа на обґрунтування стягнення, - на підставі чого суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині витрат по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - на підставі чого, враховуючи, що позивачем документально підтверджено понесення витрат по сплаті судовго збору у розмірі 908,00 грн. за подачу до суду позову та 454,00 грн. за подачу до суду заяви про забезпечення позову, задоволення позову у повному обсязі, - суд дійшов висновку, що сплачений позивачем у даній справі судовий збір у розмірі 1362,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. Відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги надано наступні докази: - договір про надання правової допомоги від 03.03.2021, укладений між адвокатом Чуприною С.П. та [PERSON] щодо надання правової допомоги пов`язоної із поданим до суду спором між позивачем та відповідачем, із сплатою за правові послуги гонорару у розмірі 3500,00 грн.; - акт здачі-приймання виконаних робіт (правничої допомоги) від 26.03.2021, за змістом якого сторони договору про надання правової допомоги від 03.03.2021 підтвердили надання адвокатом правової допомоги, її отримання клієнтом та розмір гонорару у сумі 3500 грн.; - квитанція № 03/03/2021 від 03.03.2021, якою підтверджено сплату [PERSON] адвокату Чуприні С.П. гонорару у розмірі 3500,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 03.03.2021. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката на спростування співмірності витрат позивача на правничу допомогу від відповідача до суду не надходило. Отже, питання розподілу судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову - покладаються на відповідача, - на підставі чого, враховуючи задоволення позову у повному обсязі та те, що позивачем документально підтверджено у порядку передбаченому ст. 137 ЦПК України понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. Вирішуючи питання щодо чинності застосованого судом ухвалою від 31.03.2021 у справі № 388/412/21 (провадження № 2-з/388/5/2021) заходу забезпечення позову, судом відзначається, що враховуючи вид застосованого заходу забезпечення позову та зміст даного рішення й результат розгляду даної справи, - застосований захід забезпечення позову підлягає скасуванню з дня набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved