Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» про визнання недійсною частини правочину. Посилається на те, що відповідно до заяви позичальника від 20.12.2007 року, що є частиною договору про надання споживчого кредиту, він отримав від відповідача кредит в розмірі 1604,40 грн. 08.05.2014 року відповідач звернувся до нього із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, надавши Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови). Відповідно до п.5.5 вказаних Умов, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлений сторонами тривалістю 5 років. Посилається на те, що вимогами ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином, позивач вважає, що Умови повинні були бути підписані сторонами, оскільки містять положення щодо збільшення строку позовної давності. Також вказав, що в п.10 заяви позичальника перераховано всі основні умови, з якими ознайомлено позивача, однак відсутнє посилання про ознайомлення зі збільшенням строку позовної давності, тому він не знав про існування такої умови. З цих підстав вважає, що є необхідним визнання частини правочину зазначену в п.5.5 Умов, як частину кредитного договору, недійсною. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги викладені в позовній заяві та просив її задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав надавши суду заперечення на позов. Просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивач [PERSON], як позичальник, ознайомився з текстом Умов, які складають частину договору про надання споживчого кредиту. Заперечень з його боку не було жодних. Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для його виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 20.12.20074 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту, дана обставина визнана сторонами та не потребує доказуванню. Як вбачається із Анкети-заяви, позивач [PERSON] надав свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис позивача. Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років. Таким чином, підписавши вказаний договір позивач погодився із усіма запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту, в тому числі і з тим, що строк позовної давності по вищевказаним вимогам встановлюється тривалістю п'ять років. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Позивач та його представник не довели того, що на момент укладення договору про надання споживчого кредиту сторонни не дотрималися вимог закону в частині збільшення строку позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені та штрафу. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed