Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину та просить стягнути з відповідача [PERSON] заподіяну моральну шкоду в сумі 100 тисяч доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач [PERSON], умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині, тобто вчинив умисне вбивство її сина [PERSON], чим вчинив злочин передбачений ч.1 ст.115 КК України. Вона є матір'ю вбитого та її визнано потерпілою в даній кримінальній справі. ВирокомСтрийського міськрайонного суду Львівської області відповідача, [PERSON] засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 9-ти років та 6-ти місяців позбавлення волі. Оскільки вона є людиною похилого віку, дитиною війни, пенсіонеркою, зазнала сильних душевних страждань в результаті втрати свого сина - [PERSON], тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини, громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 ч.1 ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання. Відповідно до вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2014 року [PERSON] визнано винним за ст. 115 ч. 1 Кримінального кодексу України і засуджено на 9 років та 6 місяців позбавлення волі за те, що він 31 січня 2007 року, близько 17 год. 00 хв. в стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи в своєму будинку в [ADDRESS] на грунті особистих неприязних відносин, вчинив конфлікт зі своїм знайомим [PERSON], [INFO], з яким в цей же день познайомився та разом розпивав спиртні напої, під час чого, маючи умисел на позбавлення життя [PERSON] умисно наніс останньому один удар ножем в життєво важливі органи, умисно вчинив проникаюче в черевну порожнину ножове колото-різане поранення живота, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які являлися небезпечними в момент їх заподіяння у вигляді пораження петель тонкого та товстого кишківника, головки підшлункової залози, заднього відділу шлунка, щ ускладнилося гострою внутрішньою крововтратою, що перебуває у прямому причинному зв'язку з настанням смерті потерпілого, тобто вчинив умисне вбивство. Судом встановлено, що позивачку, [PERSON] було визнано потерпілою від злочину по даній кримінальній справі, оскільки вона являється матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Так, ст.1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, позивачка отримала та зазнала сильних душевних та моральних страждань у зв'язку із втратою рідної людини, годувальника сім'ї. Злочин, вчинений відповідачем призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивачки та її сім'ї в цілому. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення злочину минуло більше 10 років, відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування позивачці і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним злочину. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем злочином позивачці завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.ст. 11, 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналіз досліджених та оцінених у судовому засіданні доказів, переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем її права, внаслідок чого їй було заподіяно моральну шкоду. Тому, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, враховуючи при визначенні розміру відшкодування вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку в необхідності часткового задоволення позову, в розмірі 250000,00 грн., що на думку суду сприятиме частковому усуненню негативних наслідків вчиненого [PERSON] злочину. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial