Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 1/16 частки, на житловий будинок №32 по вул.Шевченка в с.ЗарічевоПеречинського району Закарпатської області з належними до нього господарськими будовами та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 29 квітня 2015 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 квітня 2015 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку та господарських будов і споруд у с.Зарічево, вул.Шевченка, №32 Перечинського району Закарпатської області, яку [PERSON] в свою чергу прийняла за своїми батьками. З метою оформлення права на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що його матірю не було зареєстровано належним чином свідоцтво про право власності у органах БТІ, тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак остання подала заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити. Відповідач - Зарічівська сільська рада Перечинського району, також подала заяву, в якій просить розглядати справу без їхньої участі, при цьому вирішення даного питання залишив на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що стверджуються свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №188769 від 01 травня 2015 року, виданого виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Також встановлено, що після смерті за [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/16 частки житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, що знаходиться по вул.Шевченка,№32 у с.Зарічево, Перечинського району Закарпатської області. Разом з цим встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживав з матірю на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка №103 від 05 листопада 2015 року, видана виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Крім цього встановлено, що нотаріусом позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що його матірю не було зареєстровано належним чином свідоцтво про право власності у органах БТІ. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно дост. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], однак у нього існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved