Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, та просить стягнути з державного бюджету України через державну казначейську службу України моральну шкоду, завдану внаслідок неправомірної тривалої бездіяльності відповідача при розслідуванні кримінального провадження №42016221090000222, посилаючись на те, що 28.11.2016р. відповідач відкрив криміналъне провадження № 42016221090000222. 26.04.2017р. відповідач, абсолютно не провівши досудове слідство у кримінальній справи виніс незаконне і необгрунтоване рішення про закриття кримінальної справи. 12.07.2017р. Червонозаводський райсуд м. Харкова скасував його у зв`язку з неповним досудовим розслідуванням. Однако відповідач продовжував лише імітувати розслідування кримінальної справи. Таким чином відповідач зловмисно і навмисно не виконав вимоги Конституції України і Кримінального процесуального законодавства. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв йому, як потерпілому, моральну шкоду, тому що: -з вини відповідача, він, інвалід 2групи, повинен бул протягом тривалого часу звертатися до суду з заявами про відміну незаконно прийнятих рішень, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання; -з вини відповідача, був позбавлений почуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; -з вини відповідача порушено його психологічне благополуччя; -з вини відповідача протягом тривалого часу був змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, умисно грубо порушених відповідачем, що привело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, що вимагає від мене докласти більше зусиль для організації свого життя; - з вини відповідача, шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної незаконної тривалої бездіяльності, був незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя. Закон зобов`язує відповідача дотримуватись встановлених правил, за невиконання яких настає відповідальність по відношенню до громадянина, предбаченних у вигляді компенсації за причинення моральної шкоди. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 576000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив в якому зазначив, що обов`язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету є неправомірність дій заподіювача та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: -у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; -у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; -у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; -у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, жодного з перелічених способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, немає. Також не зрозуміло які саме порушення нормальних життєвих зв`язків відбулися у житті позивача, характеру страждань, яких він зазнав, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках тощо. Відповідно позивачем не надано суду належних допустимих доказів в обгрунтування зазначених обставин. Таким чином, оскільки позивачем не доведено характеру та обсягу моральних страждань, не можна зробити висновок про наявність моральної шкоди. Безпідставним також є розрахунок моральної шкоди, оскільки не зазначив належним чином, з чого позивач виходив при визначенні розміру суми компенсації за начебто спричинену шкоду. Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди неможливо встановити сам факт її існування. В позовній заяві не відображено, якими конкретно діями посадових осіб відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, які обмеження кримінального закону застосовувалися щодо нього, що є обов`язковим для встановлення та входить до предмету доказування. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - прокуратури Харківської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та пояснив, що єдиною обставиною, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди, є ухвала слідчого судді Дзержнського районного суду м. Харкова від 07.11.2016 р., якою задоволено скаргу позивача та зобов`язано компетентну посадову особу Харківської місцевої прокуратури №1 внести в ЄРДР заяву позивача та ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 р., якою скаргу позивача задоволено частково, постанову про закриття кримінального провадження скасовано. Питання правомірності дій посадових осіб прокуратури взагалі не може бути предметом розгляду при вирішенні скарги заявника на рішення дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в порядку кримінального судочинства, оскільки відповідно до ч.2 ст.307 КПК України не входить до повноважень слідчого судді. Ухвали слідчих суддів не оскаржувалися в апеляційному порядку, оскільки вони є остаточними та оскарженню не підлягають. Позивач не згоден з діями слідчого, що проводив досудове розслідування, однак в діях слідчого відсутні будь-які ознаки злочинів. Крім того, позивач посилається на висновок спеціаліста, як на доказ по справі, однак це є неналежним доказом та не може бути прийнятим судом як доказ, оскільки належним доказом є висновок експерта, а не спеціаліста. Спеціаліст - це особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Отже, висновок [PERSON] щодо моральної шкоди, спричиненої на думку позивача, бездіяльністю органів прокуратури, не є належним та допустимим, оскільки спеціаліст не є повноважною особою для надання такого висновку. Також, жодним рішенням суду не встановлено незаконних дій чи бездіяльності органів прокуратури. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження №42016221090000222, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЩІК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, що 03.10.2016 р. позивач в порядку ст.. 214 КПК України звернувся до Прокуратури Харківської області про внесення до ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення, вчинене слідчим СВ Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON]. 12.10.2016 р. Прокуратурою Харківської області направлено лист-відповідь про те, що відсутні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідчим [PERSON]. 07.11.2016 р. ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І.О. скаргу [PERSON] задоволено та визнано незаконною бездіяльність уповноваженої особи Харківської місцевої прокуратури №1 щодо невнесення на підставі заяви від 03 жовтня 2016 р., відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вчиненого слідчим слідчого відділу Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області [PERSON]. Зобов`язано уповноважену посадову особу Харківської міської прокуратури №1 протягом 24 годин внести в ЄРДР заяву [PERSON] про кримінальне правопорушення від 03 жовтня 2016 року щодо слідчого [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбачено, ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України. 29.11.2016 р. Харківською місцевою прокуратурою №1 внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.367 КК України. 06.12.2016 р. внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366 КК України. 20.12.2016 р. постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Мороз А.О. визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 42016221090000222 від 29.11.2016 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.367, ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та направлено матеріали кримінального провадження до слідчого управління прокуратури Харківської області. 26.04.2017 р. прокуратурою Харківської області винесена постанова про закриття кримінального провадження № 42016221090000222 від 29.11.2016 р. за ч.1 ст.367, ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення в діях слідчого СВ Шевченківського ВП Холодногорського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON]. 12.07.2017 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І.М. задоволено частково скаргу [PERSON] .. Скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Богінського О.В. від 26.04.2017 про закриття кримінального провадження № 42016221090000222 від 29.11.2016 року. Матеріали даного кримінального провадження повернути прокурору Харківської області для відновлення досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині даної ухвали. В іншій частині скарги - відмовлено. 28.07.2017 р. прокуратурою Харківської області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42016221090000222 від 29.11.2016 р. за ч.1 ст.367, ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення в діях слідчого СВ Шевченківського ВП Холодногорського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON]. 19.10.2017 р. ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжова В.А. скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого в ОВС першого слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Богінського О.В. від 28 липня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016221090000222 від 29.11.2016 - скасувати. Матеріали кримінального провадження повернути слідчому для продовження досудового розслідування. Відповідно до ч.1 ст.. 130 КПК України - шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Відповідно достатті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу). Таким чином при розгляді даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно ч. 1ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Викладені позивачем обставини узгоджуються з Правово позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, де зазначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно дост. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно зі ст.60ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За постановою Пленуму Верхованого Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 року та 19.10.2017 року скасовано постанову прокуратури Харківської області про закриття кримінального провадження № 42016221090000222 від 29.11.2016 року за ч. ч.1 ст.367, ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. З ухвал суду вбачаються, вказівки, які необхідно виконати під час проведенного досудового розслідування, однак до цього часу вони не виконані. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що є підтвердження завдання позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 5 000 гривень, виходячи із принципу розумності і виваженості, з огляду на конкретні обставини справи. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував важливість для позивача питань з якими він звертався до відповідача для вирішення. При визначенні важливості суд виходив з загальнолюдських принципів та суспільної моралі. Враховано також таку обставину як тривалість негативного впливу на морально-фізичний стан позивача, що призвело до морально-психологічних перевантажень на нього. Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексуУкраїни центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 5 000, 00 гривень. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial