Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою позбавити [PERSON] батьківський прав відносно їх малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07 липня 2007 року по 29 травень 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду. Вказаним рішенням суду підтверджено факт припинення шлюбних відносин з відповідачем. Діти проживають з позивачем, яка самостійно займається їх духовним та фізичним вихованням, діти повністю перебуває на її утриманні, проте вона є інвалідом ІІІ групи по зору, забезпечує сім'ю тільки на пенсію та допомогу, яку утримує як малозабезпечена родина. Відповідач не вважає за потрібне утримувати своїх неповнолітніх дітей, жодних коштів, речей чи продуктів харчування не надає. З 2012 року і по теперішній час відповідач не підтримує жодних стосунків з дітьми, зовсім не бере участь у їх вихованні та розвитку, не піклується про стан їх здоров'я, їх фізичний та духовний розвиток. За тривалий час відповідач жодного разу не проявив бажання поспілкуватися з дітьми або відвідати їх, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату, місце та час проведення судового засідання, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовільнити в повному обсязі на підставах викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомив, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. В судове засідання представник органу опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, через службову зайнятість та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29 травня 2012 року на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова (арк. справи 13). Під час шлюбу у сторін по справі народилась діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 143, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 512 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 824 (арк. справи 7-9). Відповідно до копії довідки № 1302/1 від 29 листопада 2016 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської області та отримує державну соціальну допомогу, як малозабезпечена родина від 01 серпня 2016 року до 31 січня 2017 року (акр. справи 5). Згідно з довідкою № 64/15707/119-64/2016 від 23 листопада 2016 року затвердженою начальником Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області полковником поліції Плотніковим Д.В. вбачається, що [PERSON], [INFO] на протязі трьох років за адресою: [ADDRESS] не проживає. За час мешкання за вище вказаною адресою притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї (арк. справи 12). Відповідно до копії заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 13). Згідно з копією довідки № 1471/01-15/16 виданої 12 вересня 2016 року Харківським обласним виконавчим комітетом адміністрації Холодногірського району встановлено, що [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад № 62 Харківської міської ради з 2013 року по 2016 року. [PERSON] та [PERSON] навчались в Харківській гімназії № 152 Харківської міської ради Харківської області з 01 вересня 2014 року по 15 червня 2016 року. Дітей приводила мати та відвідувала батьківські збори теж мати (арк. справи 15). Відповідно до довідки № 01-15/18 від 06 вересня 2016 року виданої Харківської міської дитячої клінічної лікарні № 19, діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 21 липня 2016 року проживають за адресою: [ADDRESS]. За час перебування під наглядом в ХМДКЛ № 19 доглядом дітьми займалась мати. На медичний огляд дітей також приводила мати. Біологічний батько дітей ніколи не цікавився станом їх здоров'я, ніколи не звертався до поліклініки (арк. справи 16). Згідно з довідкою № 09-07-1017 від 12 вересня 2016 року виданою Харківською дирекцією Поштамп - центр поштового зв'язку № 1 вбачається, що за період з 01 березня 2016 року по 12 вересня 2016 року поштових переказів на ім'я [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] в надходженні виплаті не виявлено (арк. справи 17). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] виданого 04 квітня 2016 року Пенсійним фондом України [PERSON] є інвалідом ІІІ групи (загальне захворювання зору) та отримує пенсію (акр. справи 18). Згідно з довідкою КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 17 від 08 листопада 2016 року про склад сім'ї та прописку за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], квартира не приватизована (арк. справи 19). Відповідно до висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради № 188 від 03 березня 2017 року вбачається, що на підставі статей 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 39-40). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не допомагає в навчанні, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач тривалий час не спілкуються з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та взагалі не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не створює будь-яких умов для отримання ними освіти. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням обставин, викладених у ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами відсутня домовленість відносно утримання неповнолітніх дітей, за таких обставин враховуючи, що діти проживають разом з позивачем, відповідач має працездатний вік, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дітей, суд присуджує аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved