Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 03.06.2015 [PERSON] , був прийнятий на посаду муляра третього розряду до відповідача у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», згідно наказу 53к від 03.06.2015. Під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого 08.09.2015 він отримав травми у вигляді закритого уламкового поперечного перелому лівої плечової кістки у н/з із зміщенням уламків та забійну рану задньої поверхні н/з лівого плеча. В подальшому було оперативне втручання та реабілітаційний період. Факт нещасного випадку підтверджується Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 08.09.2015 о 14 год. 10 хв. на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» від 11.09.2015 та Акт №2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 14.09.2015. Також 22.09.2015 була проведена операція, в подальшому, а саме 02.10.2015 року він був виписаний із стаціонарного лікування на амбулаторне. Він перебував на лікарняному з 08.09.2015 по 17.03.2016. Через невиплату йому лікарняних він неодноразово звертався до відповідача у справі і усно і письмово, та переважно отримував відповіді, що потрібно зачекати. Так, він чекав до свого звільнення, яке відбулося 28.12.2017. Чекав, що ці кошти виплатять йому разом із розрахунковими платежами. В телефонних розмовах і надалі просять його зачекати, мотивуючи це тим що у них коштів немає на даний час. У 2016 році він отримав Довідку, згідно якої відповідач інформує, що у зв`язку із певними обставинами, що склалися на підприємстві, щодо його проблеми їм фактично відомо і відповідач сподівається найближчим часом її вирішити. Вирішував у 2016 році, 2017 році, на даний час закінчується уже 2018 рік... а коштів немає. Дана довідка, фактично підтверджує те, що він вчасно надав відповідачу у справі листки непрацездатності. Таким чином, він вважає, що роботодавець неправомірно фактично відмовляє йому у нарахуванні і виплаті допомоги з тимчасової непрацездатності, яка підтверджена листками непрацездатності, за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, то саме він зобов`язаний відшкодувати цю допомогу. Слід вказати, що сума є значною, адже у зв`язку із нещасним випадком на виробництві оплачується 100% заробітної плати. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на його користь невиплачену йому допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 08.09.2015 по 17.03.2016 в розмірі 25 989,71 грн. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Відповідач подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що лікарняні листки за період з 03.10.2015 по 04.01.2016 позивачем не надано. Згідно витягу з медичної картки №4587 наданого позивачем з 02.10.2015 він був виписаний з лікарні та надано рекомендації щодо нагляду травматолога, терапевта в поліклініці за місцем проживання та обов`язкова явка в поліклініку 03.10.2015 Підтверджень явки позивачем не надано. Також викликають сумніви твердження позивача щодо перебування на лікарняному за період з 03.10.2015 по 04.01.2016, які підтверджуються одним листком непрацездатності посилання на який зазначено в листку непрацездатності серія АГХ №393306. Також просять застосувати строк позовної давності, який починається з 17.03.2016 на підставі статті 233 КЗпП. Також при обчисленні середньомісячної заробітної плати беруться календарні дні, а не робочі як було проведено розрахунок позивачем. З цих причини просять відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 03.06.2015 [PERSON] , був прийнятий на посаду муляра третього розряду до відповідача у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», згідно Наказу 53к від 03.06.2015, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] . 08.09.2015 під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримав травми у вигляді закритого уламкового поперечного перелому лівої плечової кістки у н/з із зміщенням уламків та забійну рану задньої поверхні н/з лівого плеча. В подальшому було оперативне втручання та реабілітаційний період. Факт нещасного випадку підтверджується Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 08.09.2015 о 14 год. 10 хв. на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» від 11.09.2015 (Форма Н-5) та Акт №2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 14.09.2015 (Форма Н-1). 22.09.2015 [PERSON] була проведена операція, в подальшому, а саме 02.10.2015 року він був виписаний із стаціонарного лікування на амбулаторне, що підтверджується витягом із медичної картки № 4587 від 02.10.2015 року. Таким чином, [PERSON] перебував на лікарняному з 08.09.2015 по 17.03.2016, що підтверджується листками непрацездатності серія АГВ №142949, серія АГЛ №715892, серія АГХ №393154, серія АГХ № 393491, серія № 393906, серія АГХ №352270, серія АГХ 352630 та листом №4.2.3-06/837 від 03.07.2019 комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2». 28.12.2017 [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується наказом №28/12/17-14 ТЗОВ «Домобудівник». Згідно довідки №30/07/19 від 30.07.2019 ТзОВ «Домобудівник», середня заробітна плата для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням становить 92,58 грн. Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» держава гарантує реалізацію своїх прав застрахованим особам. Згідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. Пунктом 2 ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що оплата перших 5 днів тимчасової непрацездатності здійснюється за рахунок коштів роботодавця, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, починаючи з 6 дня - Фондом соціального страхування. У відповідності до п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ № 455 від 13.11.2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років. Згідно частинами 1, 2 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) застраховані особи, зазначені в абзаці шостому частини першої статті 24 цього Закону, додають копії відповідних посвідчень або інші документи, які підтверджують право на пільгу. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на лікарняному з 08.09.2015 по 17.03.2016, рішення комісії із соціального страхування ТОВ «Домобудівник», відносно не виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] за вказаний період не приймалося, також відповідач не подав документів для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності. Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні. Таким чином, враховуючи, що відповідач не звернувся до Фонду соціального страхування протягом дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності,суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення коштів. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду за вирішенням трудового спору, суд зауважує наступне. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Верховним Судом України в постанові від 26.10.2016року у справі №6-1395цс16 викладено правову позицію відповідно до якої, проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України дійшов висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. З огляду на викладене посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд до уваги не приймає. За таких обставин, враховуючи середньоденну заробітну плату позивача становить 92,58 грн. та 191 календарних днів, отримуємо 17 682,78 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню судовий збір з відповідача в користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial