Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 червня 2008 року вона з відповідачем уклала шлюб. В період шлюбу у нього з відповідачем народилася спільні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося внаслідок постійних конфліктів, суперечок, з різними поглядами на сімю та ведення спільного господарства. З серпня 2015 року шлюбні стосунки були фактично припинені, вони разом не проживають. Спільного господарства не ведуть. Просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею та Відповідачем. Позивач на розгляд справи не зявилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. У наданій заяві зазначила, що строк для примирення подружжю не надавати, оскільки сенсу в подальшому в збереженні шлюбу не вбачає. Відповідач на розгляд справи не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. У наданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення, просить суд, строк для примирення подружжю не надавати, оскільки сенсу в подальшому збереженні шлюбу не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи заяву відповідача про те, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне життя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання не будуть порушені їх права. 07 червня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 102, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. В період шлюбу у сторін народилися спільні діти [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області 14 жовтня 2008 року, актовий запис № 399 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 27 квітня 2011 року, актовий запис № 136. Спільне життя у сторін не склалося у звязку з різними поглядами на сімю та сімейні цінності, з втратою позивачем почуття порозуміння, що суперечить інтересам позивача, та має істотне значення. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сімя розпалася, існує формально. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Спору з приводу спільного майна подружжя та місця проживання дітей немає. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішення у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

Outcome: approved