Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, з він є власником домоволодіння у [ADDRESS] домоволодіння [ADDRESS] належить відповідачу, який без будь яких погоджень із позивачем та компетентними органами, самовільно збудував, з порушенням норм ДБН України, господарську споруду гараж, яка знаходиться на відстані 3м. від житлового будинку позивача. Через вказану побудову, почався руйнуватися належний позивачу житловий будинок. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача із вимогою припинення даного будівництва із підстав порушення норм будівництва. З метою досудового врегулювання, з метою припинення свавільних дій відповідача позивач звертався до компетентних органів із заявою провести обстеження домоволодіння по [ADDRESS] , який належить відповідачу. Однак на даний час конфлікт між сторонами не врегульовано та позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його права, [PERSON] , звернувся до суду із даним позовом та просить зобов`язати [PERSON] знести самовільно збудований ангар гараж, який знаходиться у [ADDRESS] та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 03.09.2019 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подання відзиву на позовну заяву. 17.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Константин В.М. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . Згідно наданого відзиву представник відповідача заперечує, щодо задоволення позовних вимог заперечує з підстав наведених у відзиві. На підставі ст.279 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів та письмових пояснень наданих сторонами та які наявні у матеріалах справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 13.08.2019 року №431, за [PERSON] рахується домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно акту Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 04.02.2019 року №24, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу держаного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме огляд будівництва господарської споруди по [ADDRESS] , встановлено порушення вимог чинного законодавства, а саме абз.4 ч.1 ст.25 Закону України «Про основи містобудування», п.7.2 ДБН А.3.1.-5-2016 «Організація будівельного виробництва» (на час здійснення правопорушення п. 1.2 ДБН А.3.1.-5-96). \~ \~ \~ \~ Так на підставі обставин вказаних у акті, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №6 від 04.02.2019 року, за порушення норм чинного законодавства України та постановою №2 по справі про адміністративне правопорушення від 08.02.2019 року, [PERSON] , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно даних інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS] , належного [PERSON] , господарська споруда сарай було збудовано у 1975 році. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов`язання відповідача знести самовільно збудований ангар-гараж. Проте відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил, і При цьому, за положеннями ч.4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом ч.7 ст.376 ЦК, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. \~ \~ \~ \~ Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює)' будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З наданих позивачем доказів не вбачається факт самочинно збудованої будівлі, оскільки [PERSON] , було проведено реконструкцію збудованої господарської споруди ще у 1975 році. Крім того, відповідно до положень сг.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми в поєднанні з положеннями стст.16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст.376 ЦК України, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. \~ \~ \~ \~ Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду від 16,01,2019 року по справі №458/1173/14-ц і ґрунтується на правових висновках Верховного Суду України від 6,09,2017 в справі №6-1721цс16, та підстав для відступу від яких не встановлено. Крім того з наданих позивачем доказів не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між реконструкцією господарської споруди на подвір`ї належному [PERSON] та руйнуванням житлового будинку [PERSON] А саме із наявних матеріалів справи не можливо визначити характер руйнування житлового будинку, часовий проміжок такого руйнування, позивачем не доведено та не надано до суду доказів про те, що саме внаслідок реконструкції господарської споруди [PERSON] по [ADDRESS] чи відбувається руйнування житлового будинку позивача. Також суд вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що реконструкція господарської будівлі по [ADDRESS] , була розпочата у 2007 році, однак лише у січні 2019 року позивач почав звертатися до відповідних органів щодо проведення перевірки відповідності реконструйованої будівлі. Вказаний факт наводить сумніви на об`єктівність обставин вказаних позивачем, щодо причин руйнування його будинку, проведення відповідачем реконструкції належної йому господарської будівлі. Суд вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів щодо порушення його прав [PERSON] . На підставі вище вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] , щодо зобов`язання відповідача знести гараж по [ADDRESS] , є не обґрунтованою та не підтвердженою належними доказами, а тому не підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст.23 та ст.1167 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.3\~постанови № 4 від 31 березня 1995 року\~\~Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Враховуючи, що позивачем не доведено, що від дій відповідача ним понесено матеріалільні збитки, що призвело до душевних страждань чи інших негативних явищ, не доведено про порушення його прав відповідачем, а тому відсутні підстави щодо задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими, не підтверджені належними доказами, не доведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed