Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», за яким просив стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (ЄДРПОУ 21616582) на користь [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 103,05 грн., середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільненні за період з 09.05.2019 року по 20.05.20290 року у сумі 21015,26 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,0 грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. [PERSON] в період з 01.04.2016 року по 30.12.2016 року працював на посаді провідного юрисконсульта та начальника юридичної служби Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Зокрема, з 03.10.2016 року його було переведено на посаду т.в.о. начальника юридичної служби з посадовим окладом 3550,0 грн. За час роботи в порушення норм трудового законодавства, роботодавець (відповідач) завжди нерегулярно та з порушенням строків виплачував заробітну плату. На день звільнення позивача відповідач не виплатив заробітну плату за вересень-грудень 2016 року, не сплатив компенсацію частини заробітної плати за червень-серпень 2016 року у зв`язку з порушенням термінів її виплати, взагалі не виплатив грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Після звільнення 24.07.2017 року відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти на загальну суму 5500,12 грн. Втім, вказана сума грошових коштів не покривала усіє заборгованості відповідача перед позивачем з оплати праці, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року по справі № 512/17307/18 (далі - рішення) з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість із заробітної плати у сумі 106,96 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 856,96 грн., компенсацію втрати частин заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 938,74 грн. та середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільнені в сумі 47548,04 грн. Рішення суду було залишено в силі постановою Одеського апеляційного суду від 31.03.2020 року (далі - постанова). Зі змісту рішення та постанови вбачається, що компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати було стягнуто у розрахунку станом на початок 2019 року, а середній заробіток за затримку виплаті розрахунку при звільнені стягнуто лише за період по 08.05.2019 року (день ухвалена Рішення). В той же час, відповідач не виконує рішення суду і не сплачує на користь позивача заборгованість із заробітної плати та інші стягнуті за рішенням суду кошти, продовжує порушувати права позивача та протиправно не виконує свій обов`язок по повному розрахунку. Наслідком чого стало звернення позивача за примусовим виконання рішення суду до Солом`янського районного відділу ДВС у місті Києві. Лише 21.05.2020 року на користь позивача Солом`янським районним відділом ДВС у місті Києві було стягнуто 22454,55 грн. та частково виконане рішення суд. Відповідач навмисно уникає виконання рішення суду. Таким чином відповідач, окрім вже стягнутих Рішенням коштів, зобов`язаний сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати з урахуванням індексів інфляції з січня 2019 року - по березень 2020 року, а також середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільнені за період з 09.05.2019 року по 20.05.2020 року включно. Крім іншого порушення відповідачем трудових прав позивача, які продовжуються й на теперішній час, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, обумовлюють необхідність повторно звертатись за захистом своїх порушених прав де суду. Вказане є підставою для стягнення у судовому порядку з відповідача на користь позивач моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20000,00 грн. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не надав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 01.04.2016 року по 30.12.2016 року працював на посаді провідного юрисконсульта та начальника юридичної служби Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Зокрема, з 03.10.2016 року його було переведено на посаду т.в.о. начальника юридичної служби з посадовим окладом 3550,0 грн. За час роботи в порушення норм трудового законодавства, роботодавець (відповідач) завжди нерегулярно та з порушенням строків виплачував заробітну плату. На день звільнення позивача відповідач не виплатив заробітну плату за вересень-грудень 2016 року, не сплатив компенсацію частини заробітної плати за червень-серпень 2016 року у зв`язку з порушенням термінів її виплати, взагалі не виплатив грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Після звільнення 24.07.2017 року відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти на загальну суму 5500,12 грн. Втім, вказана сума грошових коштів не покривала усіє заборгованості відповідача перед позивачем з оплати праці, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року по справі № 512/17307/18 (далі - рішення) з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість із заробітної плати у сумі 106,96 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 856,96 грн., компенсацію втрати частин заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 938,74 грн. та середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільнені в сумі 47548,04 грн. Рішення суду було залишено в силі постановою Одеського апеляційного суду від 31.03.2020 року (далі - постанова). Зі змісту рішення та постанови вбачається, що компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати було стягнуто у розрахунку станом на початок 2019 року, а середній заробіток за затримку виплаті розрахунку при звільнені стягнуто лише за період по 08.05.2019 року (день ухвалена Рішення). В той же час, відповідач не виконує рішення суду і не сплачує на користь позивача заборгованість із заробітної плати та інші стягнуті за рішенням суду кошти, продовжує порушувати права позивача та протиправно не виконує свій обов`язок по повному розрахунку. Наслідком чого стало звернення позивача за примусовим виконання рішення суду до Солом`янського районного відділу ДВС у місті Києві. Лише 21.05.2020 року на користь позивача Солом`янським районним відділом ДВС у місті Києві було стягнуто 22454,55 грн. та частково виконане рішення суд. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року по справі № 512/17307/18 встановлені обставин, що мають значення для цієї справи, зокрема щодо роботи [PERSON] в ДП «Центр державного земельного кадастру» (період роботи, займані посади, нарахована й невиплачена заробітна плата, середньоденна заробітна плата та ін.). З огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року у справі № 512/17307/18 вже не підлягають доказуванню при розгляді справи за цим позовом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року відповідачем в повному обсязі не виконане. Згідно ч. 1 ст. 11 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, зокрема, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати власник зобов`язаний здійснити на користь працівника компенсацію відповідно до Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється стягнути з шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства. Аналогічні норми права щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати встановлені Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159. Відповідно до п. 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатом України від 13.01.2004 року № 5 (далі - Інструкція), для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Пунктом 2.2 Інструкції закріплено, що фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно п. п. 2.2.8 Інструкції до складу фонду додаткової заробітної плати входять сумі компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином відповідач, окрім вже стягнутих за Рішенням суду від 08.05.2019 року коштів, зобов`язаний сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати з урахуванням індексів інфляції з січня 2019 року - по березень 2020 року, а також середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільнені за період з 09.05.2019 року по 20.05.2020 року включно. Відповідно до наданого розрахунку сума коштів, яка підлягає виплаті, складає. 1.Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, не охопленої попереднім рішенням суду розраховується за формулою: СНЗП х (ПрІнІнф) / 100 - КСРС, де: СНЗП - сума невиплаченої заробітної плати, ПрІнІнф - приріст індекси інфляції у відповідних місяців, в яких мало місце прострочення виплати заробітної плати КСРС - компенсація вже стягнута попереднім рішенням суду за грудень 2016 року у сумі 364,23 грн. та складає: Компенсація за грудень 2016 року: 1469,72 х (1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,02 х 1,012 х 1,009 х 1,01 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 1,01 х 1,005 х 1,009 х 1,01 х 1,007 х 0,995 х 0,994 х 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 х 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х ЮО - 100) 100 -364,23 грн = 103,05 грн. 2.Сума середнього заробітку за час затримки, не охоплений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року розраховується за формулою: СЗ = Дрдз. х СЗПр, де: СЗ - середній заробіток Дрдз - кількість робочих днів, що сплинули з 09.05.2019 року до 20.05.2020 року СЗПр. - середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи, при цьому, СЗПр = ЗПост + Др.ост., де: ЗПост. - заробітна плата за останні два місяці роботи без нарахування податків та зборів та без врахування оплаченої відпустки та вже сплаченої компенсації за невикористану відпустку Др.ост. - кількість робочих днів за останні два місяці роботи. СЗ = Дрдз. (259 робочих днів) х (ЗПост. - 2921,01 грн. (1036,36 + 186,17 + 1450,91 + 247,57) / Др.ост. (36 робочих днів за останні два місяці) = 21015,26 грн. Крім іншого порушення відповідачем трудових прав позивача, які продовжуються й на теперішній час, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, обумовлюють необхідність повторно звертатись за захистом своїх порушених прав де суду. Вказане є підставою для стягнення у судовому порядку з відповідача на користь позивач моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20000,00 грн. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2019 року по справі № 296/10853/16-ц та від 04.09.2019 року по справі № 127/27247/16-ц. Верховним судом визнано вірним та законим задоволення вимоги щодо стягнення середнього заробітку за період з моменту попередньо рішення суду й до дня фактичної виплати - виконання попередньо рішення суду, а також визнано правомірними та законними позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, виходячи з засад справедливості та розумності судового розгляду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. 00 коп. Саме така сума буде справедливою та достатньою з огляду на всі вищевикладені обставини. На підставі вище наведеного відповідач повинен виплатити позивачу: компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 103,05 грн., середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільненні за період з 09.05.2019 року по 20.05.20290 року у сумі 21015,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial