Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.04.2020 року [PERSON] своїми діями заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду. Приблизно о 21 годині цього дня, відповідач образливо чіплявся до неї, вів себе не адекватно, лаявся та кидав предмети в позивача через відкрите вікно. Після цих дій, відповідач став трощити автомобіль позивач Mercedes-Benz С 250, д.н.з. [NUMBER] , який стояв біля помешкання та спричиняти автомобілю механічні ушкодження. Ці дії відповідача були зафіксовані на камери відеоспостереження та на мобільний телефон. Внаслідок дій відповідача на автомобілі були пошкоджені: скло лобове, скло лівих передніх дверей, скло заднє та дзеркало. Вартість пошкоджених деталей та робіт по заміні пошкоджених деталей, відповідно до рахунку-фактури № 0000001119 від 04.04.2020 року ПАТ «Українська автомобільна корпорація» складає 89 003,64 грн. Ця ж сума і вартість майнової шкоди завданої позивачу відповідачем, яку він мусить відшкодувати. Такий його обов`язок закріплений в ч. 1 с т .1 166 ЦК України. Також неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Виходячи з тих негативних змін які сталися з позивачем внаслідок пошкодження її автомобіля, розмір завданої моральної шкоди вона оцінює 15 000 грн. Тому позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 89 003, 64 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. Стягнути з [PERSON] на її користь 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача було подано до суду відзив, в якому зазначив наступне. Позивач у позовній заяві зазначає, що внаслідок неправомірних дій Відповідача, її легковому автомобілю MERCEDES-BENZ (PKW) С 250, державний номер [NUMBER] , \~ \~ \~ \~2015 року випуску, було завдано матеріальну шкоду. На підтвердження даного факту позивач надає рахунок-фактуру № 0000001119 від 04.02.2020 року. Проте, жодних доказів оплати зазначених послуг в рахунку-фактурі не надано, а також відсутній акт виконаних робіт. Позивачем [PERSON] у своїй позовній заяві не зазначає жодної обґрунтованої обставини, що могли б нанести моральну шкоду, а також не зазначає, які саме особисті немайнові права останньої було порушено і на які нематеріальні блага вони посягають. Позивач не вказує у позовній заяві в чому саме полягають її душевні чи будь-які інші страждання. З огляду на вищезазначене, відповідач просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 89 003,64 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. Стягнути з [PERSON] на її користь 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на її користь витрати які вона понесла на правову допомогу в розмірі 18891 грн. Відповідачем подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких, вважає позов необґрунтованим та просив суд відмовити у його задоволенні. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання 24.11.2021 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду відповідним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим що незаконними діями відповідача [PERSON] було пошкоджено її автомобіль Mercedes-Benz С 250 реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-20/61750-АВ від 27.01.2021 ринкова вартість складових частин КТЗ Mercedes-Benz С 250 реєстраційний номер [NUMBER] станом на 03.02.2020, складає: скла вітрового - 13 698,30 грн (тринадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім грн ЗО коп., скла заднього - 18 446,40 грн (вісімнадцять тисяч чотириста сорок шість грн 40 коп., скла дверей передніх лівих - 3822,12 грн (три тисячі вісімсот двадцять дві грн 12 коп.). Матеріальний збиток завданий власнику КТЗ Mercedes-Benz С 250 реєстраційний номер АІ27211Н, 2015 року виготовлення становить 44 996,28 грн ( сорок чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто шість грн 28 коп.). Згідно рахунки-фактури № 0000001119 від 4 лютого 2020 р. вартість робіт та запчастин (матеріалів) для відновлення автомобіля позивача становить 89\~003,64 грн. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20). Суд приходить до висновків що позивач не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням її автомобілю і діями відповідача, що призвело до описаних в позовній заяві майнових збитків.\~ Позивачем не було надано суду достовірних, належних та достатніх письмових доказів, з яких би вбачалось наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Відповідних рішень державних органів, якими б встановлювалось правові наслідки дій відповідача по відношенню до позивача, також не було надано. Тому суд на вбачає правових підстав для задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди та похідних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим\~статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed