Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої синельниківської нотаріальної контори 14 лютого 1990 року, позивач набув право приватної власності на жилий будинок [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за № 282). Це право власності зареєстровано в Синельниківському бюро технічної інвентаризації 27 лютого 1990 ро\-ку, реєстровий номер 8041. 23 червня 1990 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у міському відділі ЗАЦС Дніпропетровської області, актовий запис 128. 08 лютого 1991 року позивач зареєстрував відповідача як свою дружину за місцем проживання в його будинку, де вона досі знаходиться на реєстраційному обліку. У жовтні 2017 року відповідач залишила місце проживання і відбула у невідомому напрямку. Де вона зараз проживає позивачеві невідомо. 06 листопада 2018 року у Синельниківському міськрайонному відділі дер\-жавної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області шлюб між сторонами був розірваний, актовий запис № 87. Після розірвання шлюбу зв`язок між нами перервався, вони не спілкуються особисто, не здійснюють листування між собою. З цього часу відповідач участі в утриманні будинку не приймає, комунальні та інші платежі не сплачує. На даний час перебування відповідача на реєстраційному обліку за місцем проживання в будинку позивача перешкоджає йому отримати грошову допомогу, яка надається державою за рахунок коштів бюджету за ко\-ристування житлово-комунальними послугами. Просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження житловим будинком шляхом визнання відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . До початку судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася по невідомій суду причині, відзиву не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської нотаріальної контори 14 лютого 1990 року, [PERSON] є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою голови квартального комітету №28 від 12.09.2019 [PERSON] , 1970 року народження, дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає там з жовтня 2017 року. Згідно з даними домової книги [PERSON] значиться зареєстрованою в будинку [ADDRESS] з 08.02.1991 . Також судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.1990 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ) до 06.12.2018 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу). У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації (більше одного року) без поважної причини. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved