Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач\~ [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за несплату аліментів у розмірі 24612,25 грн. та понесених судових витрат у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує на наступні обставини. На підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ звернутий до виконання та виконується у примусовому порядку. Проте, відповідач [PERSON] не виконує рішення суду та не сплачує аліменти, внаслідок чого з 19 листопада 2019 року виникла заборгованість у розмірі 24612,25 грн. Тому позивач вважає, що має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів. З 19 листопада 2019 року по 28 вересня 2020 року загальна сума пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів становить 135966,64 грн., а тому підлягає стягненню сума пені, яка дорівнює сумі боргу. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги. 14 грудня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22 лютого 2021 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведені обставини, на які він посилається, та відсутня вина відповідача щодо утворення заборгованості по сплаті аліментів. Зазначив, що про судовий наказ відповідачу стало відомо лише у жовтні 2020 року від державного виконавця, оскільки розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника. Отже, за період з 19.11.2019 року по 12.05.2020 року відповідач не може вважатись винною у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки у цей період часу відбувався судовий розгляд справи про стягнення аліментів. Станом на 03.12.2020 року заборгованість зі сплати аліментів була погашена у повному обсязі. Заборгованість було сплачено частково через складний фінансовий стан, оскільки на утриманні відповідача перебуває неповнолітній син [PERSON] , на якого аліменти мав би сплачувати позивач, однак не виконував вчасно цей обов`язок, що підтверджується відповідними звернення до державного виконавця та розрахунками заборгованості. Станом на сьогоднішній день відповідач тимчасово не працює, через карантинні обмеження, пов`язані з коронавірусом, запроваджені Кабінетом Міністрів України та місцевими органами влади, майже весь 2020 рік відповідач не отримувала доходів, за виключенням 14159,00 грн. за здачу в оренду земельного паю, які сплатила відразу позивачу в погашення заборгованості. Щодо розміру витрат на оплату послуг адвоката представник відповідача також заперечує, оскільки розмір судових витрат не відповідає критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих послуг. 01 березня 2021 року представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив, у якому вказує, що відповідачем додано до відзиву розрахунок заборгованості від 03 грудня 2020 року, у якому зазначено, що в період з листопада по вересень відповідачем сплачено 0 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментах. З огляду на це, доводи відповідача про відсутність законних підстав стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є абсурдними та необґрунтованими. Крім того, вважає, що розмір судових витрат обґрунтований з огляду на співмірність із критеріями, які встановлені ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та відзив на позовну заяву підтримав у повному обсязі. Крім того, вказав, що розмір пені за несплату аліментів складений, виходячи з розрахунку заборгованості по аліментах, наданого державним виконавцем, який скасований на підставі ухвали суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 14 липня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року. 12 травня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 08 липня 2020 року, наданого державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинським Т., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 19 листопада 2019 року та станом на 28 вересня 2020 року становить 24612,25 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2021 року було визнано неправомірним розрахунок заборгованості по аліментах від 08 липня 2020 року, здійснений державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинським Т.Р. в частині розрахунку розміру доходу, суми аліментів та розміру заборгованості за листопад 2019 року та серпень, вересень 2020 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 23 червня 2021 року №34768, наданого державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любим А., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 19 листопада 2019 року по 22 квітня 2021 року становить 6498,85 грн. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 10.02.2021 року [PERSON] отримала доходи за 2020 рік в сумі 14159 грн. Розрахунками заборгованості по аліментах, наданими Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби [PERSON] підтверджено заборгованість [PERSON] станом на 01.01.2019 року в сумі 16853,00 грн., станом на 03.07.2019 року в сумі 25205,17 грн., станом на 01.03.2020 року в сумі 4276,50 грн., станом на 29.09.2020 року в сумі 3449,08 грн., станом на 03.12.2020 року в сумі 10701, 25 грн. Постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби від 03.12.2020 року у ВП №62424649 скасоване тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України у зв`язку із відсутністю заборгованості зі плати аліментів. Квитанціями №29750223 від 03.12.2020 року на суму 10701,25 грн. та від 19.10.2020 року підтверджено сплату заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] . Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, визначивши зміст спірних правовідносин та норми права, які до них застосовуються, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Згідно із ч.ч. 1, 6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання\~сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Суд частково погоджується із запереченнями представника відповідача щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.11.2019 року по 30.05.2020 року, оскільки із матеріалів справи випливає, що судовий наказ про стягнення аліментів, починаючи з 19 листопада 2019 року, виданий 12 травня 2020 року. Отже, суд приходить до переконання, що за період з 19.11.2019 року до 30.05.2020 року відповідач не може вважатись винним у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки судовий наказ видається судом без судового засідання і повідомлення заявника та боржника та відповідач з об`єктивних причин не міг знати про таку заборгованість. Інших доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості за період з 01 червня 2020 року та до 28 вересня 2020 року суд не здобув та відповідач в судове засідання не подав. Крім того, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо утворення заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку з важким матеріальним станом [PERSON] та несплатої аліментів [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , оскільки дані обставини не свідчать про відсутність вини відповідача. Як слідує з розрахунку неустойки (пені) за несплату аліментів, наданого позивачем, загальна сума пені за період з серпня 19 листопада 2019 року по 28 вересня 2020 року становить 135966 грн. 64 коп. Проте, суд не може погодитись із наданим позивачем розрахунком, виходячи з тих підстав, що позивачем не зазначено порядку розрахунків чи формули, за якою такі розрахунки були проведені. Крім того, даний розрахунок був проведених, виходячи з розрахунку заборгованості від 08 липня 2020 року, який скасований ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у справі №\~607/27007/19. Таким чином, суд не бере до уваги даний розрахунок як неналежний доказ, та вважає за необхідне здійснити розрахунок заборгованості, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц висловлено правовий висновок щодо застосування норм права щодо вірного розрахунку сум пені за несплату аліментів. У даній постанові зазначено, що в огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Крім того, така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, проте, викладена невірна формула. Відтак, висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Судом установлено, що загальна сума пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів становить 2479,80 грн. + 2165,63 грн. + 1433,70 грн. + 658,14 грн. = 6737 грн. 27 коп., виходячи з наступних розрахунків: - заборгованість за травень становить 2065,50*1%*(30+31+31+28 днів прострочення) = 2479,80 грн.; - заборгованість за червень становить 2406,25*1%*(31+31+28) = 2165,63 грн.; - заборгованість за липень становить 2430,00*1%*(31+28) = 1433,70 грн.; - заборгованість за серпень становить 2350,50*1%*(28) = 658,14 грн. Дана сума не перевищує ста відсотків заборгованості відповідача зі сплати аліментів, що утворилась станом на 30 травня 2020 року та до 30 серпня 2020 року, яка становить 9253 грн. 25 коп. Наведене повністю відповідає вимогам\~статті 196 СК України. Суд під час розрахунку не враховував заборгованість зі сплати нарахованих сум аліментів за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року, оскільки відповідачем доведено відсутність вини в їх несплаті. Суд, проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з 01 червня 2020 року до 28 вересня 2020 року в сумі 6737 (шість тисяч сімсот тридцять сім) грн. 27 коп., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. На підтвердження вимог представником позивача було подано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в сумі 20000 грн. При вирішенні позовних вимог стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката на користь позивача суд враховує заперечення сторони відповідача. Суд встановив,\~що позивачем\~не зазначено\~у даному\~розрахунку,\~у зв`язку\~із розглядом\~якої саме\~справи був\~він складений,\~не подано\~укладеного договору\~з адвокатом\~щодо умов\~надання послуг\~та порядок\~їх надання\~і оплати,\~при цьому\~не зазначено\~часу на\~виконання певних\~робіт. Крім того, позивач не подав для визначення розміру витрат на правничу допомогу детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та не надав підтвердження про оплату таких витрат. Таким чином, позивачем не доведено понесення витрат в сумі 20000 грн., тому вимоги про стягнення вказаних сум не підлягають до задоволення. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (6737,27 * 840,80/ 24612,25) = 230,16) у розмірі 230 грн. 16 коп.

Outcome: partial