Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №74 с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Сарай «В», Курник хв. №1, Огорожа №2, Відмостка №3, а також просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 0,81 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0176656 зареєстрованого під №329. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.04.1995 року померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно до якого входить право на земельну частку (пай) розміром 0,81 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0176656 зареєстрованого під №329. Вказану спадщину прийняв її батько та вона, оскільки проживали на час смерті з матірю. І вважає, що вони являються спадкоємцями за законом першої черги. 08.10.1997 року помер її батько, [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №74 с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, який складається з: одноповерхового житлового будинку загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Сарай «В», Курник хв. №1, Огорожа №2, Відмостка №3. Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки являється спадкоємцем за законом першої черги, проживала разом із ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Як зазначив позивач, 26.03.2015 року вона звернулась до Монастириської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, однак їй було відмовлено оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння та документ, який підтверджує успадкування [PERSON] земельної частки (паю) після смерті [PERSON] Також у сертифікаті на земельну частку (пай) замість імені [PERSON] вказано імя [PERSON]. Представник позивача, позивач [PERSON] в судове засідання не зявились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Представник Красіївської сільської ради в судове засідання не зявився суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги сільська рада визнає повністю. З огляду на те, що учасники процесу про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд визнав неявку позивача, представника відповідача такою, що не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 24.04.1995 року в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, у віці 73 років померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 176887 виданого повторно 12.09.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 0,81 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0176656, зареєстрованого під №329. Також судом встановлено, що вказану спадщину фактично прийняли [PERSON] та [PERSON], оскільки проживала на час смерті разом із спадкодавцем, але [PERSON] за життя не встиг оформити згідно закону свої спадкові права на дане спадкове майно. 08.10.1997 року у віці 76 років помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №176888. Після його смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №74 с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується по господарською книгою №2 Красіївської сільської [PERSON] народних депутатів на 1991-1995 роки. Родинні відносини між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.10.2014 року, згідно якого було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] Як убачається із виписки з будинкової книги №2 Красіївської сільської [PERSON] народних депутатів житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Красіїв належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з чотирьох членів, зокрема [PERSON], який був головою двору. З довідки №91 від 10.03.2015 року, виданої виконкомом Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що в домогосподарстві по вул.Шевченка №74 в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області станом на 15.04.1991 року була зареєстрована і проживала [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: вул.Шевченка №74 с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою вул.Шевченка №74 с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1960 році. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Суд не бере до уваги заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON], засвідчених секретарем виконавчого комітету Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області (а.с.18-20), які б мали право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно яких вони відмовились від права на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Натомість, вищевказані заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідчать про те, що їм відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечують, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавали і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні її заявлених вимогах не вчиняли. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], так як на час смерті спадкодавця, 24.04.1995 року, проживала разом з ним, що підтверджується довідкою №93 від 10.03.2015 року, виданою виконкомом Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Як було вже встановлено в судовому засіданні після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, земельна частка (пай) розміром 0,81 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0176656, зареєстрованого під №329. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, існують розбіжності у документах, а саме, у сертифікаті на земельну частку (пай) серії ТР №0176656 вказано імя [PERSON] замість [PERSON] через що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №173/01-16 від 20.03.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Беручи до уваги те, що існують розбіжності в правовстановлюючому документі, а саме, в сертифікаті, виписаному на [PERSON] щодо розбіжностей її побатькові суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення такого факту необхідно заявникові для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, факт, який потрібно встановити заявнику має юридичне значення. Судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту повязане з вирішенням спору про право так як позивач окрім цього просить визнати право на земельну ділянку, а тому даний спір підлягає розгляду в позовному провадженні. Так, при видачі правовстановлюючого документа, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0176656, органом, який його складав, була допущена помилка при записі побатькові спадкодавця [PERSON] Аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності та дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що «Вирозуб Анастасія Михайлівна» та «Вирозуб Анастасія Миколаївна», є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0176656, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в звязку з чим [PERSON] має право на спадщину після смерті її матері [PERSON] згідно закону. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001\~\~року сертифікати\~\~на\~\~право на земельну\~\~частку\~\~(пай)\~\~є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~\~місцевості) земельних\~\~ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві щодо спадщини у вигляді права на земельну частку (пай), а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на дане спадкове майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями та право, яким являється право на земельну частку (пай). Крім того, відповідач позов визнає повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved