Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , 1934 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . На день смерті [PERSON] сторони перебували в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] видане 12.03.1994 році. Згідно договору дарування 1/2 частини жилого будинку посвідченого 12.06.1997 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстраційним № 3622 та зареєстрованого в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 11.07.1997 року за номером 1399 в книзі № 26 серія ААІ №980091 [PERSON] є власником 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] господарських будівель і споруд, розташованого по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 16 серпня 2006 року. Згідно рішення Боярської міської ради від 11.06.2013 №35/10 надано адреси окремим частинам будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] квартира- 1, [PERSON] квартира- 2. 17.06.2014 року [PERSON] , звернулась до Києво-Святошинської районної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини на підставі якої була відкрита спадкова справа №278/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14 грудня 2018 року №3872/02- 31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , адже згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 5123395 від 13.06.2007 року) на 1/2 частки нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі Постанови Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 23.04.2007 року, накладено арешт. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 23 квітня 2007 року держаною виконавчою службою Києво-Святошинського районного управління юстиції та затверджена 23 квітня 2007 року начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Лисенко О.В., про накладання арешту на майно громадянки [PERSON] [INFO] , а саме на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . При цьому підставою для накладення арешту в постанові зазначено стягнення боргу з громадянки [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 25 250 грн. Громадянка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , являться власником 3/4 часток житлового будинку згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12997164 від 21.12.2006. Власником (співвласником) житлового будинку [ADDRESS] громадянинка [PERSON] ніколи не була. 14 лютого 2018 року позивач звернулась до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про зняття арешту із майна. На що отримала відповідь - лист Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області за вих. № 26346 від 25 квітня 2018 року, де зазначено, підставою обтяження є постанова від 23.04.2007, об`єктом обтяження є 3/4 частини будинку, адреса [ADDRESS] , власник [PERSON] . Виконавче провадження є завершеним 24.09.2009 та на даний час є знищеним, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. Вирішити питання щодо звільнення майна з під арешту та припинення обтяжень станом на сьогоднішній день не виявляється можливим. З наведених вище обставин, вбачається, що Державною виконавчою службою Києво- Святошинського районного управління юстиції винесена постанова, затверджена 23 квітня 2007 року начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Лисенко О.В., про накладання арешту на майно громадянки [PERSON] (боржника) [INFO] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить не боржнику, а громадянину [PERSON] та громадянці [PERSON] в рівних частках кожному. Наявний арешт порушує права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю, а саме дана ситуація унеможливлює оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Таким чином, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки як в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може. Тому позивач просила зняти помилково накладений арешт та заборону відчуження нерухомого майна, що належала [PERSON] , померлому [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] та успадковується [PERSON] РНОКПП [NUMBER] : з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесена 23 квітня 2007 серії АА № 367583 ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 5123395 зареєстроване 13.06.2007 року. Стягнути з Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул. Лесі Українки, буд.86, код ЄДРПОУ 34903037) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позово задоволити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач про день, час та місце розгляду спраив був повідомлений належним чином. Причини неявки представника відповідача в судове засідання не відомі. Письмових заперечень відповідач не надіслав. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] що видане 12.03.1994 році Кмєво-Святошинським районним будинком урочистих подій Київської області [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.1994 роек. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Згідно договору дарування 1/2 частини жилого будинку посвідченого 12.06.1997 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстраційним № 3622 та зареєстрованого в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 11.07.1997 року за номером 1399 в книзі № 26 серія ААІ №980091 [PERSON] є власником 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 16 серпня 2006 року. Згідно рішення Боярської міської ради від 11.06.2013 №35/10 надано адреси окремим частинам будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] № 1 , [PERSON] № 2. 17.06.2014 року [PERSON] , звернулась до Києво-Святошинської районної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини на підставі якої була відкрита спадкова справа №278/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14 грудня 2018 року №3872/02- 31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , адже згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 5123395 від 13.06.2007 року) на 1/2 частки нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі Постанови Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 23.04.2007 року, накладено арешт. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 23 квітня 2007 року держаною виконавчою службою Києво-Святошинського районного управління юстиції та затверджена 23 квітня 2007 року начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Лисенко О.В., про накладання арешту на майно громадянки [PERSON] [INFO] , а саме на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . При цьому підставою для накладення арешту в постанові зазначено стягнення боргу з громадянки [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 25 250 грн. 14 лютого 2018 року позивач звернулась до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про зняття арешту із майна. На що отримала відповідь - лист Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області за вих. № 26346 від 25 квітня 2018 року, де зазначено, підставою обтяження є постанова від 23.04.2007, об`єктом обтяження є 3/4 частини будинку, адреса [ADDRESS] , власник [PERSON] . Виконавче провадження є завершеним 24.09.2009 та на даний час є знищеним, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. Вирішити питання щодо звільнення майна з під арешту та припинення обтяжень станом на сьогоднішній день не виявляється можливим. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи що накладений арешт на майно порушує права позивача [PERSON] як спадкоємця відповідного майна, що підтверджується відповідною постановою нотаріуса, , суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення. Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», та

Outcome: approved