Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 19 березня 1990 року понад 22 роки працював на підприємстві відповідача, у шкідливих та важких умовах з повним робочим днем у шахті, 08 серпня 2012 року його було звільнено наказом №133-к від 10 серпня 2012 року за станом здоров`я у порядку п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. При виконанні трудових обов`язків з позивачем вперше стався нещасний випадок на підприємстві відповідача 01 серпня 2008 року, внаслідок падіння при пересуванні до місця роботи по східному вентиляційному штреку та потрапляння правої ноги під колію, у результаті чого позивачем отримано травму - перелам правої ноги, що підтверджується актом про нещасний випадок від 04 серпня 2008 року №67. За висновком медико-соціальної експертної комісії №4 від 07 жовтня 2008 року позивачу первинно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 %. Під час виконання трудових обов`язків з позивачем 24 квітня 2012 року вдруге стався нещасний випадок на виробництві, а саме: під час виконання наряду з ремонту рейкової колії в східному польовому дренажному штреку горизонту 480м на ПК-67, внаслідок розриву канату лебідки позивачу завдано удар по голові, у результаті чого останній отримав забій головного мозку та забиту рану м`яких тканин голови, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві від 27 квітня 2012 року №33. За висновком медико-соціальної експертної комісії №3 від 08 серпня 2012 року позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 % за виробничою травмою від 24 квітня 2012 року та у розмірі 20% повторно за виробничою травмою, отриманою 01 серпня 2008 року, а за сукупністю у розмірі 60% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. Позивач зазначає, що у наслідок отриманих травм, він змушений був припинити свою трудову діяльність у віці сорока трьох років, втратив здоров`я, та залишився без засобів до існування, через що позбавлений можливості утримувати себе та свою сім`ю. Через постійні больові страждання та переживання, які викликані порушенням органів руху, а саме больові відчуття у суглобах та постійний головний біль, погіршився стан його фізичного та психічного здоров`я, у результаті чого позивач змушений періодично проходити профілактичне лікування, обстеження та консультації. Внаслідок отриманих травм позивач змушений постійно приймати знеболювальні медичні препарати, що у свою чергу призводить до побічних наслідків, таких як розлад шлунково-кишкового тракту, порушення функції печінки, алергічні реакції. Через больові страждання погіршився сон позивача, та, як наслідок, останній постійно відчуває тривогу, депресію та роздратованість, що призвело до погіршення стосунків у родині. Отже, за наслідками отриманих травм на виробництві позивачеві завдано моральної шкоди, що виявляється у погіршенні життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, порушує нормальні життєві зв`язки, його життєдіяльність обмежена. На теперішній час у [PERSON] змінився звичайний спосіб життя, його постійно переслідує біль, він змушений значний час витрачати на лікування в різних медичних установах, намагаючись відновити здоров`я. Тому, враховуючи вимоги розумності, справедливості, з огляду на важкі безстрокові наслідки отриманих травм, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 60000,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 28 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 12 липня 2021 року (а.с. 30). Від відповідача на адресу суду 25 травня 2021 року, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 28 квітня 2021 року, надійшов відзив на позов, а тому, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах цієї цивільної справи. Згідно з відзивом на позов відповідач просить суд розглянути справу без участі його представника відповідно до норм чинного законодавства. Зауважив, що згідно з узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень (а.с. 35-36). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, від сторін не надходило. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 19 березня 1990 року по 08 серпня 2012 року працював на державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 08 серпня 2012 року наказом №133-к від 10 серпня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 19 березня 1990 року (а.с. 7). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) №67, затвердженого 04 серпня 2008 року виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» [PERSON] , нещасний випадок, який стався з [PERSON] на підприємстві відповідача 01 серпня 2008 року, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 8). Згідно з актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) №33, затвердженим 27 квітня 2012 року директором державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» [PERSON] , нещасний випадок, який стався з [PERSON] на підприємстві відповідача 24 квітня 2012 року, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 9). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №445193 від 08 серпня 2012 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 02 серпня 2012 року за отримане трудове каліцтво та протипоказана тяжка фізична праця в підземних умовах (а.с. 10). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №494217 від 10 вересня 2014 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 01 вересня 2014 року за отримане трудове каліцтво безстроково та протипоказана тяжка фізична праця (а.с. 10). Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до довідки серії ДОН-04 №081124 від 01 серпня 2008 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20% внаслідок трудового каліцтва (а.с. 11). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія 10ААА №121636 від 08 серпня 2012 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю у розмірі 60%, з них: 40% - первинно в наслідок трудового каліцтва, та 20% повторно внаслідок трудового каліцтва (а.с. 12). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія 10ААА №125964 від 10 вересня 2014 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю у розмірі 60% з 01 вересня 2014 року безстроково (а.с. 13). З виписного епікризу №30 за період з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 року, виписного епікризу №23 за період з 10 лютого 2020 року по 20 лютого 2020 року, виписки №19 із медичної карти хворого за період з 21 січня 2019 року по 30 січня 2019 року, виписного епікризу №175 за період з 23 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, виписного епікризу №27 за період з 04 лютого 2018 року по 12 лютого 2018 року, виписного епікризу №119 за період з 04 листопада 2014 року по 13 листопада 2014 року, виписного епікризу №84 за період з 22 червня 2015 року по 30 червня 2015 року, виписного епікризу №113 за період з 11 серпня 2015 року по 20 серпня 2015 року, виписного епікризу №32 за період з 17 лютого 2016 року по 26 лютого 2016 року, епікризу №158/47 від 05 квітня 2013 року, епікризу №748/107 від 15 травня 2012 року, виписки з історії хвороби №1176 від 17 липня 2012 року, епікризу від 20 серпня 2009 року, епікризу №1822/396 від 13 грудня 2013 року вбачається, що позивач періодично перебував на лікуванні у медичних закладах з діагнозами наслідків перенесеної виробничої травми 01 серпня 2008 року - переламу заднього краю великої гомілкової кістки правої голені та наслідків перенесеної 24 квітня 2012 року черепно-мозкової травми (а.с. 14-23). Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 Кодексу законів про працю України. Також, встановлено, що відповідач не спростовує того, що позивач отримав втрату професійної працездатності під час роботи на державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов та способу життя. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди, а останній відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 454 грн (30000 грн х 908 грн /60000 грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial