Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому, між нею (позивачем), як власником зазначеного домоволодіння та відповідачем, зареєстроване місце проживання якого значиться за вказаною адресою, немає жодних цивільно-правових відносин та зобов'язань, разом з тим, із - за небажання відповідача добровільно виписатися з житлового приміщення, а також, враховуючи відсутність домовленості та враховуючи те, що за вказаних обставин порушуються її (позивача) права як власника будинку, який (власник) не бажає нести витрати за відсутню особу, наміром відчужити свою власність, оформити субсидію, - виникла потреба звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. З огляду на зазначене вище та з посиланням на ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ч. 2 ст. 107 ЖК України позивач просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 16.10.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без виклику учасників справи про що позивач та відповідач судом повідомлені, при цьому, клопотань від учасників справи про виклик їх в судове засідання до суду не надходило. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 751 (спадкова справа № 436), посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO] року є в рівних частках: дружина - [PERSON] та донька [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складється з: 1/2 частини будинку з надвірними будівлями, яке знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 24.03.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Степановою Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 2-489, укладеного між [PERSON], як Дарувальником та [PERSON], як Обдаровуваним, Дарувальник передав у власність, а Обдаровуваний прийняв у власність 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд під номером [ADDRESS]. Відчужувані 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд належить Дарувальнику на праві приватної власності на підставі: дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 04.12.2008 року за р. № 751 та зареєстрованого Кіровоградським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 25.12.2008 року за номером запису: 17790 в книзі: 96; дублікату свідоцтва про право власності, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 04.12.2008 року за р. № 753 та зареєстрованого Кіровоградським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 25.12.2008 року за номером запису: 17790 в книзі: 96 Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів № 7124755 від 24.03.2009 року, в Державному реєстрі правочинів є наявною інформація про реєстрацію договору дарування, відомості про документ: дата нотаріального посвідчення: 24.03.2009 року, номер у реєстрі нотаріальних дій: 2-489, документ посвідчено: Кіровоградська обл., Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора, Степанова Н.М., Бланки: ВМС 319793, ВМС 319794; предмет правочину: житловий будинок, 3/4 частини, Адреса: [ADDRESS]; дарувальник: [PERSON], ІДН: [NUMBER], Обдаровуваний: [PERSON], ІДН: [NUMBER], дата та час реєстрації: 24.03.2009 року, 09:55, реєстратор: Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 139531813 від 28.09.2018 року, в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно є наявною інформація про зареєстроване право власності на об'єкт нерухомого майна, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] який належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до довідки квартального комітету № 18 Подільського району м. Кропивницького № 512 від 25.09.2018 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], та разом з нею ([PERSON].) за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], 1937 р.н. - мати, [PERSON], 1997 р.н. - донька та [PERSON], 1969 р.н., який за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає. Крім того, згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 12.10.2018 року місце проживання [PERSON], [INFO], з 05.05.2000 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Окрім того, відповідно до акта про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 25 вересня 2018 року, засвідченого головою квартального комітету № 18 Подільської районної у м. Кропивницькому ради [PERSON], складеного [PERSON], [INFO], прож. за адресою [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], прож.за адресою [ADDRESS], за яким встановлено, що [PERSON], [INFO], з серпня 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] і по теперішній час, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому за вказаною адресою не має. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що пред'являючи позов, позивач [PERSON] посилалася на те, що відповідач [PERSON] не проживає в належному їй на праві приватної власності будинку, в якому відповідач зареєстрований, без поважної причини більше одного року, а також на те, що на даний момент відповідач не є членом її сім'ї, та його реєстрація в належному їй будинку порушує її право власності. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON], який набув права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], не проживає в зазначеному будинку з серпня, 2017 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в домоволодіння, або ж відсутній в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS], при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved