Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] - звернулась до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] у віці 66 років померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , який належав їй на праві приватної власності. За життя спадкодавець заповіту не складала, а отже право на спадкування отримують спадкоємці першої черги її дочки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після звернення до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області позивачу було роз`яснено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити в судовому порядку. Позивач зазначила, що вона пропустила такий строк з поважних причин, а саме у зв`язку із тим, що вона є єдиним годувальником в сім`ї, відсутністю власного житла, тривалою (більше 20 років) орендою житлового будинку в м. Тернопіль, що знаходиться за понад 250 км. від місця знаходження спадкового майна, відсутністю прямого залізничного чи автомобільного сполучення та відсутністю власного транспорту. Крім того, зазначає, що протягом останніх 5 років змушена їздити на заробітки в Республіку Польща на роботу з важкими умовами праці за кордоном. При цьому відповідач [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , однак згоди на подання заяви про прийняття спадщини позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] не надала. Відповідач - [PERSON] - подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування відзиву покликається на те, що позивач не довела належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Зокрема, зазначає, що проживання позивачем [PERSON] в м. Тернопіль не підтверджено жодними доказами. Крім того, наголосила, що відстань між місцем проживання позивача та місцем знаходження спадкового майна, за відсутності станом на 2019 рік пандемії коронавірусу, дозволяла позивачу, яка є цілком здоровою людиною, прибути у м. Сколе та подати заяву про прийняття спадщини. Також наголосила, що позивачем не підтверджено її перебування за кордоном в період з 22.05.2019 року по 22.11.2019 року. Посилається і на те, що інші зазначені позивачем причини, також не є поважними причинами пропуску визначеного законодавством строку для прийняття спадщини. Крім того, [PERSON] зазначила, що [PERSON] є неналежним відповідачем. Відповідач - [PERSON] - подала заяву про визнання позовних вимог. Представником позивача також подано відповідь на відзив, в якій викладено свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем заперечень. Представник позивача - адвокат Змінчак Л.В. - в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Горох В.В. - в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце засідання суду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Змінчак Л.В., представника відповідача, [PERSON] , адвоката Гороха В.В., надавши належну оцінку зібраним у справі письмовим доказам, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, судової практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області від 23.05.2019 згідно актового запису № 5. Про факт родинних відносин позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] свідчать свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області від 14.05.1979 згідно актового запису № 7 та скорочена копія свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Скаржинсько-Камєна Свенктошинське воєводство Республіка Польща, серія [NUMBER] від 29.12.2020 року. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , який належав їй на праві приватної власності. За життя спадкодавець заповіту не складала, а отже в даному випадку спадкування відбувається за законом. Спадкоємець першої черги [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] шляхом подачі до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк після відкриття спадщини. Інші спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] постійно не проживали разом із спадкодавцем [PERSON] на день її смерті і не подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк після відкриття спадщини. Як вбачається із листа Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області від 02.02.2021 № 74/01-16, позивачу [PERSON] роз`яснено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити в судовому порядку. В позовній заяві позивачем зазначено, що заходи досудового врегулювання спору нею не вживались. Тим самим [PERSON] визнала ту обставину, що вона не зверталась до своєї сестри [PERSON] із проханням надати їй письмову згоду на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.05.2021 № 91/С-6416 позивач [PERSON] в`їхала на територію України 12 серпня 2019 року та виїхала за межі території України 16 листопада 2019 року. Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщи ни є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17, вказано, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Виходячи із вимог ст. 1272 ЦК України та висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 13.03.2020 року у справі № 314/2550/17, проживання позивачем [PERSON] на умовах оренди в м. Тернопіль, періодичні перебування позивачем на заробітках в Республіці Польща, та її знаходження на території України з серпня по листопад 2019 року, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Також позивач [PERSON] не обґрунтувала належним чином свої доводи щодо роботи за кордоном з важкими умовами праці. Відтак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона, з незалежних від неї обставин, не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивач [PERSON] недобросовісно віднеслась до своїх спадкових прав та обов`язків, внаслідок чого пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , без поважних причин. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Щодо відповідача [PERSON] , то суд погоджується з посиланнями відповідача [PERSON] на те, що така є неналежним відповідачем, оскільки [PERSON] протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, спадщину після смерті матері не прийняла, а тому вона не могла надавати згоду [PERSON] на подання заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1233, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: dismissed