Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 25.05.1992 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом №13-к від 23.01.2020 року його було звільнено 23 січня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я. При звільненні відповідачем не було проведено розрахунок всіх належних позивачу сум, а станом на 12 серпня 2020 року ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не погашено заборгованість у розмірі 54512,55 гривень Середньоденна заробітна плата на день звільнення [PERSON] становила 657,38 гривень. Період затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2020 року по 11 серпня 2020 року, включно, складає 137 робочих днів, отже розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову складає 90061,06 гривень. Окрім того, незаконні дії відповідача щодо не своєчасного розрахунку з [PERSON] при звільненні, поставили останнього у скрутне матеріальне становище, яке унеможливило достойне забезпечення коштами його родину, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації життя та пошуку джерел для власного забезпечення та забезпечення його родини, що вплинуло на фізичний та психологічний стан здоров`я позивача. Окрім того, внаслідок отриманого професійного захворювання [PERSON] не має можливості працювати та потребує додаткових витрат на лікування, у продовж січня-липня 2020 року неодноразово проходив лікування та різноманітні медичні обстеження, в той час як відповідач порушив терміни розрахунку при звільненні та не виплатило останньому всіх сум, що належали йому в день звільнення. Також, внаслідок професійного захворювання [PERSON] визнано інвалідом третьої групи та визначено 50% втрати професійної працездатності. Одночасно на утриманні позивача перебуває непрацездатна дружина, яка також є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням. З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по всіх нарахованих та невиплачених сумах при звільненні у розмірі 54512,55 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 90061,06 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 13 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 12 жовтня 2020 року (а.с. 23). Від позивача [PERSON] та його представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали і та просили суд їх задовольнити в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та врахувати що відповідачем остаточно проведено розрахунок при звільненні 19 серпня 2020 року (а.с. 17, 38). Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що [PERSON] було звільнено з підприємства наказом №13-к від 23 січня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 70327,23 гривень. Підприємством було виплачено кошти у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень №890 від 20.03.2020 року на суму 15814 68 гривень та №2695 від 19 серпня 2020 року на суму 54512,55 гривень. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Окрім того, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 28-29). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 25 травня 1992 року по 23 січня 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 23 січня 2020 року наказом № 13-к від 23 січня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 15 червня 1992 року (а.с. 8-9). Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №2108 від 29 липня 2020 року [PERSON] дійсно працював на даному підприємстві з 25 травня 1992 року, згідно наказу №13-к від 23 січня 2020 року його було звільнено 23 січня 2020 року. На момент звільнення нараховані [PERSON] грошові кошти складали 87451,99 гривень, належна сума до сплати за січень 2020 року становила 70327,23 гривень. Станом на 20 липня 2020 року не перераховано 54512,55 гривень. Грошові кошти перераховано згідно платіжного доручення №890 від 20.03.2020 року у розмірі 15814,68 гривень (а.с. 11, 30). Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача складає 657,38 гривень (а.с. 10). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №851527 від 09 липня 2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №090619 від 09 липня 2020 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 25.06.2020 року та безстроково за професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова радикулопатія. Встановлено [PERSON] третю групу інвалідності безстроково (а.с. 14, 15). Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №418187 від 22 квітня 2019 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 16). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 33-36). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 23 січня 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19 серпня 2020 року. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 657,38 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданому суду позові, відзиві на позов та письмових заявах. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданого до суду листа ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №2108 від 29 липня 2020 року при звільненні [PERSON] нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 87451,99 гривень, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останньому при звільненні не була сплачена у повному обсязі та становила 54512,55 гривень, однак як вбачається з наданих до суду відзиву на позов, заяви представника позивача [PERSON] від 12 жовтня 2020 року та платіжного доручення №2695 від 19 серпня 2020 року, не оспорюється сторонам та не підлягає доказуванню в судовому засіданні, що за час розгляду даної цивільної справи Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 19 серпня 2020 року було здійснено повний розрахунок з [PERSON] за усіма належними до сплати останньому при звільненні грошовими коштами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по всіх нарахованих та невиплачених сумах при звільненні у розмірі 54512,55 гривень. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] а на день звільнення становить 657,38 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №2108 від 29 липня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 24 січня 2020 року по день здійснення повного розрахунку з позивачем, а саме, по 19 серпня 2020 року, включно, становить 94005,34 гривень (143 робочих дні х 657,38 гривні = 94005,34 гривень). Однак, зважаючи, що позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 24 січня 2020 року по 11 серпня 2020 року, включно, а суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за зазначений період становить 90061,06 гривень (137 робочих днів х 657,38 гривні = 90061,06 гривень). При цьому, суд погоджується з позицією відповідача щодо необхідності зменшення позивачу розміру компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. Так, відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема розмір нарахованої та несплаченої відповідачем суми заробітної плати, який станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, складав 54512,55 гривень, суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 65000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанції №0.0.1796056449.1 від 10 серпня 2020 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 1445,74 гривень. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 650,00 гривень (65000,00 грн.* 1445,74 грн. / 144573,61 грн. = 650,00 грн.). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial