Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 03 лютого 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав позику у сумі 98 561 грн., що на момент укладення було еквівалентом 6 104 доларів США, які зобов'язувався повернути до 28 лютого 2015 року. Незважаючи на постійні усні нагадування про борг, відповідач ухиляється від його повернення. Сума боргу станом на день подачі позову до суду з урахування курсу НБУ, що становить 28,3288 по відношенню долара США до гривні України, становить 172 918,99грн. Крім цього, позивачем нараховано 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 14 908,93грн., за період з 28 лютого 2015 року по 11 січня 2018 року. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за договором позики грошових коштів у розмірі 172 918,99грн, 3% річних з простроченої суми в розмірі 14 908,93грн., а всього 187 837,92 грн., та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи думку представника позивача, викладену в письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 03 лютого 2015 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 98 561,00 грн., що еквівалентом на момент укладення договору становить 6 104 долари США, за встановленим курсом НБУ за 1 долар США = 16,147 гривень, які зобов'язувався повернути до 28 лютого 2015 року, що підтверджується договором позики грошових коштів. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] у встановлений строк свого зобов'язання щодо повернення позики в повному розмірі, а саме коштів у сумі 98 561,00грн., що еквівалентом на момент укладення договору становить 6 104 долари США. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами. Виходячи з того, що договір позики грошових коштів від 03 лютого 2015 року та нотаріально посвідчена заява від 03 лютого 2015 року підтверджують факт отримання [PERSON] коштів у борг від [PERSON], а також містить відомості про їх суму - 98 561,00грн., строк повернення - до 28 лютого 2015 року, суд приходить до переконання про її відповідність вимогам закону. Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У зазначений у договорі строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Відповідач до суду не з'явився, договір позики грошових коштів не оспорював, а тому виникнення боргового зобов'язання за договором позики є встановленими належними доказами, а саме оригіналом даного договору. У позові позивач зазначив, що незважаючи на постійні усні нагадування про борг, відповідач ухиляється від його повернення. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики від 03.02.2015 року є обґрунтованими. Станом на 11.01.2018 року (дата написання позовної заяви позивачем) офіційний курс НБУ становить 28,3288грн за 1 долар США, а тому розмір заборгованості відповідача еквівалентно 172 918,99грн. Згідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Разом з тим, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що [PERSON] зобов'язувався повернути гроші кошти взяті у [PERSON] у позику, до 28 лютого 2018 року, однак відповідач порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу грошові кошти у вказаний строк. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON], та враховуючи вищенаведене, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 536, 625, 1048 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 258, 263 ЦПК України, -

Outcome: approved