Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований він як власник, його син - [PERSON] та відповідачка - [PERSON] . З 2004 року він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбу, який Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року було розірвано. 05 жовтня 2004 року він зареєстрував відповідачку в належну йому квартиру, а з 07 березня 2018 року відповідачка добровільно виїхала з квартири та повернула ключі. Особистих речей відповідачки в квартирі не має, комунальні послуги відповідачка не сплачує, між ними відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, добровільно знятись з реєстрації відповідачка на бажає тому просить позовну заяву задовольнити та визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у підготовому судовому засіданні Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглянути справу підготовчому судовому засіданні. В письмовій формі не заперечувала щодо зняття її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.11.1997 року, (а.с. 18). Згідно довідки № 2/4155 від 16.04.2020 року, яка видана ТОВ «ЄРЦ КП» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - наймач, [PERSON] - син та [PERSON] - дружина (а.с. 17). Згідно Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 11). З актів про не проживання № 901,102,839,101 які видані КП Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2018 року (а.с. 9). Частинами 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не мешкає у квартирі з 2018 року, не сплачує за комунальні послуги, особистих речей в квартирі не має, в утриманні житла участі не бере, отже згідно з приведеною нормою втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідачки не існує. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню, оскільки дії відповідачки порушують права власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved