Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнення, прийнятого судом до розгляду, просить суд стягнути заборгованість за договором позики, від 22.05.2013 року в сумі, еквівалентній розмірі 2000,00 грн. доларів США згідно з офіційним курсом НБУ на день винесення рішення у справі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково на суму 16000 грн., посилаючись на те, що відповідач дійсно отримав від позивача грошові кошти у позику але в гривні, про що була складена відповідна розписка від 22.05.2013 року, в якій зазначено, що в іноземній валюті ця сума коштів на момент укладення договору складає 2000 доларів США. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] суму коштів в еквіваленті 2000 доларів США та вищевказану суму зобов'язався повернути до 31.12.2013 року. Проте, у вказаний в розписці строк відповідач позики не повернув, що не заперечується представниками сторін у судовому засіданні. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, що і було зроблено відповідачем у розписці, складеній 22.05.2012 року. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд критично ставиться до посилання представника відповідача на отримання відповідачем суми позики у гривні, оскільки наведене спростовується текстом розписки. Доказів отримання грошових коштів за договором позики в гривні відповідачем суду не надано. Визначаючи еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення рішення, суд виходить з того, що станом на день ухвалення рішення офіційний курс долара США до гривні складає 2127.0167 грн. за 100 долар США, таким чином сума боргу відповідача за договором позики станом на 08.10.2015 року складає 42540,33 грн. (2000 х 2127.0167/100). За таких обставин позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 42540,33 грн. боргу підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved