Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів, [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що він є власником спірної квартири. Відповідачі, які є його рідними сином та донькою, зареєстровані за даною адресою, однак не проживають там тривалий час, квартирою не цікавляться, не несуть витрати по її утриманню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2015 р. позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою та знаття з реєстраційного обліку залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладене в позовній заяві, не заперечував щодо розгляду справи за відсутності відповідачів в порядку заочного провадження. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчить акт від 15.06.2015 р. ЖЕКу №303. Зокрема, до суду надійшли заяви від відповідачів про визнання позову з проханням розглядати справу за їх відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірна квартира належить на праві власності позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.1992 р., посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Колодій Г.М. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Відповідачі в спірній квартирі не проживають. Факт непроживання останніх на спірній житловій площі підтверджується Актом, складеним працівниками ЖЕКу №303. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Зокрема, до суду надійшли заяви від відповідачів про визнання позовних вимог. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідачі не проживають у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірна квартира є особистою власністю позивача. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вони виїхали із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача відповідачам не чинилося. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованими в ній, перешкоджають позивачу в користуванні власністю, оскільки в нього виникають ускладнення з розпорядженням майном. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved