Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично вже кілька років не проживає за місцем реєстрації, його особисті речі в будинку відсутні. Оскільки реєстрація відповідача, який не є членом його сім`ї, у належному йому житлі створює перешкоди у користуванні і розпорядженні ним, він позбавляється права на отримання субсидії, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Додав, що відповідач не є членом сім`ї позивача та ніколи не був. [PERSON] був зареєстрований у будинку позивача на його прохання у зв`язку з необхідністю працевлаштування у м. Кременчуці. З дня реєстрації [PERSON] у будинку не проживав, не сплачував комунальні послуги, його речей у будинку немає. [PERSON] не може отримати субсидію через наявність реєстрації у належному йому житлі сторонньої особи, що призводить до порушення його прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судових засідань шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень за адресою реєстрації. Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, вислухавши представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2018, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 07.04.2020. Згідно інформації з Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії домової книги будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] був зареєстрований як проживаючий у вказаному будинку за згодою власника з 15.05.2015. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем вони знаходяться в дружніх відносинах більше десяти років. Його дружина, яка померла близько 3 років тому, була її подругою. Їй (свідку) відомо, що в будинку, де проживає позивач, зареєстрований як проживаючий невідомий чоловік, якого вона ніколи не бачила, речей його в будинку немає. Вказала, що вона часто приходить в гості до [PERSON] , оскільки мешкає недалеко, допомагає йому,бо він самотній і мешкає один. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає недалеко від позивача [PERSON] , на сусідній вулиці, вже кілька років (близько п`яти) купує у позивача молоко. Вказав, що [PERSON] проживає в будинку один з моменту смерті його дружини, чужих речей у [PERSON] вдома він не бачив, як і не бачив у домоволодінні сторонніх осіб. Позивач [PERSON] , який є власником будинку [ADDRESS] , заперечує наявність домовленості між ним та [PERSON] щодо користування житлом, як і заперечує укладення з відповідачем договору найму житла. Матеріали справи не містять доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі чи поважності причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Право члена сім`ї власника та інших осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим ці правовідносини регулюються ст.401-406 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.1,2,5,6 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання водній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , не будучи членом сім`ї власника, без поважних причин тривалий час, а саме більше трьох років, не мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , наявності перешкод у користуванні житлом суду не доведено, його майна у будинку немає, добровільно з реєстраційного обліку не знявся, не сплачує комунальних послуг, чим чинить перешкоди власнику у користуванні нерухомим майном. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved