Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд», 3-тя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Димитрові Донецької області, та просив стягнути з відповідача на свою користь 8000,00 грн. моральної шкоди, оскільки внаслідок нещасного випадку, що стався 18.07.2013 р., йому було встановлено МСЕК 10% втрати працездатності та через це він зазнає моральних страждань. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності та крім того, в акті проведення розслідування нещасного випадку, який відбувся 18.07.2013 р., встановлена часткова вина позивача. Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або на уповноважений ним орган. За ч. 4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом, [PERSON] працював на ПрАТ «Укрвуглебуд» з 15.11.2011 року по 02.12.2013 року, остання займана посада - гірничий очисного вибою 5 розряду, що підтверджується копією трудової книжки, що міститься в матеріалах справи (а.с.32). При виконанні позивачем своїх трудових обов'язків на вказаній посаді 18.07.2013 р. з ним стався нещасний випадок - 17.07.2013. р в третю зміну помічником начальника дільниці №1 [PERSON] був виданий наряд гірникам очисного вибою [PERSON], [PERSON] на підривку та зачистку почви виробки вентиляційного штреку 2 північної лави пл. k5 гор. 825м бл№ 4. З працівниками був проведений інструктаж «По плану ліквідації аварій, користування засобами індивідуального захисту». Після отримання наряду працівники переодягнулися у спецодяг, отримали саморятівники, світильники, спустилися в шахту та прибувши на свої робочі місця, приступили до виконання робіт відповідно до виданого наряду. Після закінчення третьої зміни о 2 годині 30 хвилин для виїзду на поверхню шахти при пересуванні у бік клітьового ствола по діагональному квершлагу пл. k5 гор.825 бл№4 ПК11 під час переходу дверного отвору вентиляційної перемички, закрилися вентиляційні двері вдаривши по правій нозі [PERSON] внаслідок чого була травмована стопа. [PERSON] виїхав на поверхню шахти і звернувся за допомогою у поверхневий медичний пункт шахти, де йому було надано першу медичну допомогу після чого він був направлений до Димитровської центральної міської лікарні. З приводу нещасного випадку, відповідачем було проведено розслідування та складені: акт №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 23.07.2013 р., акт по формі Н-5. (а.с.22-29). Відповідно до висновку комісії з розслідування нещасного випадку, що стався 18.07.2013 р. о 02 годині 30 хвилин, особами дії, або бездіяльність яких, призвели до настання нещасного випадку є: [PERSON], гірник очисного вибою 5 розряду дільниці №1 ВП ПрАТ «Укрвуглебуд», який допустив особисту необережність при пересуванні по гірничим виробкам, що є порушенням ст. 14 Закону «Про охорону праці», п.1 глави 5 розділу IV «Правил безпеки у вугільних шахтах», п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечного виконання робіт та поведінці в шахті гірника очисного вибою» Притягнути його до дисциплінарної відповідальності наказом по підприємству, після лікування у медичному закладі. [PERSON], гірничий майстер дільниці №1 ВП ПрАТ «Укрвуглебуд», який не здійснив достатній контроль за безпекою робітників у зміні, чим порушив п.16 глави 5 розділу IV «Правил безпеки у вугільних шахтах» та п.3 п.п.5.7 «Посадової інструкції гірничого майстра» Притягнути його до дисциплінарної відповідальності наказом по підприємству. Згідно висновків протоколу №3 засідання комісії з охорони праці ВП ПрАТ «Укрвуглебуд» від 25.09.2013 р., відповідно до вимог п.2 частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань які спричинили втрату працездатності», підпункту 3.5.3 пункту 3.5 «Порядку призначення перерахування та проведення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей)», затвердженого постановою правління Фонду від 27.04.2007 року №24, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.06.2007 року №71513982, з урахуванням змін та доповнень, відповідно до постанов правління Фонду від 28.02.2008 року №2, від 26.02.2009 року №2, та від 02.03.2010 року №1, зменшити розмір одноразової допомоги [PERSON] на 10%, за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, що і було причиною травмування (а.с.30-31). Згідно довідки МСЕК серії 10-ААА №246228 від 12.09.2013 р. [PERSON] була визначена з 12.09.2013 р. без строку ступінь втрати професійної працездатності - 10 % (а.с.48) Таким чином, не зважаючи на наявність вини позивача в тому, що з ним стався нещасний випадок, згідно актів розслідування також встановлена часткова вина підприємства, оскільки забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на власника підприємства. Отримане позивачем ушкодження здоров'я призвели до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя, на даний час не може знайти роботу, яка б відповідала його стану здоров'я. Згідно п. 1.1 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», який затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 1995 року № 212, на медико-соціальні експертні комісії дійсно покладено обов'язки встановлення факту спричинення моральної шкоди. Згідно п. 3.8 зазначеного Порядку під моральною шкодою розуміють фізичні і моральні страждання, спричинені потерпілому в результаті трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 р. по справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди за нормами ст.237-1 КЗпП України, оскільки у спричиненні шкоди здоров'ю позивача наявна в тому числі і провина відповідача, який не створив для нього безпечних умов праці. Щодо посилань представника відповідача на пропуск позивачем строку для звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, позовна давність не поширюється. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховуючи конкретні обставини справи: позивачу у зв'язку з отриманим ушкодженням було встановлено 10 % втрати професійної працездатності, рекомендовано курс фізіофункціональної терапії, порушення нормального укладу його життя у зв'язку із отриманою травмою, визначає таке відшкодування у розмірі 3 000 грн., та вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 гривень на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial