Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування вимог зазначив, що з 05.11.2001 по теперішній час він перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Краснолиманська». З кінця 2019 року заробітна плата відповідачем виплачувалася йому не повністю та з грубим порушенням встановлених законом строків, у зв`язку з чим за період з грудня 2019 року по травень 2021 року виникла заборгованість в сумі 59934,11 грн., яку він просить суд стягнути з відповідача на його користь. Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили. Правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05.11.2001 перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.10-11). Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 26.08.2021 року № 740, не спростованій відповідачем, заборгованість перед позивачем по заробітній платі після утримання обов`язкових податків і зборів складає 59934,11 грн., з яких за грудень 2019 - 762,60грн., січень 2020 - 7355,38грн., за лютий 2020 - 6188,94грн., за березень 2020 - 6891,34грн., за квітень 2020 -9577,71грн., за квітень 2021 - 12580,77 грн., за травень 2021 - 16577,37грн. (а.с.16). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства. За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Право позивача на своєчасне отримання розрахунку при звільненні передбачене ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 ст.47, ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом і не оспорюється відповідачем, вимоги законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати підприємством не виконуються. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати в сумі 59934,11 грн. без утримання обов`язкових податків і зборів. Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 908 грн, оскільки на підставі п.1 ч.1 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в справах про стягнення заробітної плати. На підставі ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved