Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.09.2014 року, приблизно о 14-45 годині, [PERSON] знаходячись в районі будинку [ADDRESS], зустрів його і в них на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка. Потім, відповідач завдав йому удар лівою рукою в обличчя чим завдав тілесні ушкодження. За фактом вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМС України в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2014 року за № 12014040750003418. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2018 року по справі № 214/2978/16к кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі ст.. 49 КПК України, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності. Внаслідок тілесних ушкоджень позивачу було завдано 514 грн. 46 коп. матеріальної шкоди, яка полягала у витраті коштів на лікування та придбання ліків. Також, позивач зазначає, що під час досудового слідства ним була укладена угода про надання правої допомоги, згідно якої сплачено винагороду у розмірі 4000 грн. Крім цього, для представництва в суді першої інстанції ним також була укладена угода про надання правої допомоги, згідно якої сплачено винагороду у розмірі 3000 грн.. Також ним було витрачено кошти на кореспонденцію в розмірі 36,50 грн. Крім того, діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в тому, що він довготривалий час ходив з синцями на обличчі, що дуже заважало йому у повсякденному житті, оскільки доводилось виходити на вулицю в такому вигляді та спілкуватись з людьми. Позивач [PERSON], до зали судового засідання не з'явився, просив суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Згідно висновку спеціаліста № 2219 на підставі судово-медичного обстеження гр. [PERSON], 06.01.1985 року у останнього виявлено ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров'я (а.с.15-16) Відповідно до ухвали Саксаганського районного суду м Кривого Рогу від 23 січня 2018 року кримінальне провадження відносно [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі ст.. 49 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності. (а.с. 17-17 зворот). З вищезазначеної ухвали вбачається що обвинувачений [PERSON] вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав в повному обсязі. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної та моральної шкоди залишено без розгляду. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факти встановлені ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, а саме факт спричинення відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень, не підлягає доказуванню за даною справою. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в судовому засіданні встановлено, та відповідачем не спростовано, що витрати [PERSON] на лікування становить 323,90 грн., з яких комп'ютерна томографія черепа - 200 грн. (чек від 10.09.2014 року), витрати на ліки 123,90 грн. ( чек від 07.09.2014 року на 57,25 грн. та чек № 208566 від 07.09.2014 року на суму 66,65 грн. ). Крім того, позивачем було проведено судово-медичну експертизу витрати на яка становлять 190,56 грн. ( а.с. 18), та під час досудового слідства позивачем понесені витрати на поштові відправлення для надіслання скарг, заяв та клопотань на загальну суму 36,50 грн. ( а.с.20). Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 550,96 грн. є обґрунтованими та такі що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. На підтвердження спричинення відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] моральної шкоди, останній зазначає, що внаслідок легких тілесних школень завданих йому відповідачем він кілька місяців проходив лікування, тривалий час відчував головний біль, запаморочення та дискомфорт, був вимушений тривалий час ходити з синцями. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Окрім того, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Таким чином, враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, які зазнав [PERSON] у зв'язку із протиправною поведінкою [PERSON], тривалості цих страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 2000,00 грн. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.7, 48 постанови від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок відповідача у судовому процесі, позивачу необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Судом при дослідження матеріалів справи було встановлено, що 19 вересня 2014 року [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги з [PERSON], предметом якої є захист інтересів клієнта в якості представника потерпілого в Саксаганському РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Винагорода становить 4000 грн. (а.с.7). 14 червня 2016 року [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги з адвокатськім об'єднаннями «Веллум Лек», в особі керуючого партнера [PERSON] предметом якої є захист інтересів клієнта, який є потерпілим в кримінальному провадження, що розглядається в Саксаганському районному суді. Винагорода складає 1000 грн. (а.с.9) 13 лютого 2018 року [PERSON] також було укладено угоду на надання правової допомоги з [PERSON], що є керівником адвокатського об'єднання «Веллум Лек», предметом якої є підготовка позовної заяви по факту спричинення [PERSON] легких тілесних ушкоджень та завдання матеріальної та моральної шкоди , подальша участь під час підготовчого провадження та розгляду справи по суті в Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу. Згідно розрахунку розмір витрат на професійну правову допомогу понесених [PERSON] становить 4000 грн. ( усна консультація клієнта з питань захисту його інтересів в суді 1 година - 500,00 грн., вивчення документів, 1,5 година - 600,00 грн., вивчення та аналіз судової практики із спірного питання. 1,5 години - 400,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу, 4 год. -2500,00 грн.).(а.с. 11; 13). На підтвердження сплати позивачем понесених ним витрат на правову допомогу, останнім до матеріалів справи долучено копії квитанцій від 03.10.2014 року ( 1000 грн.) від 24.09.2014 року ( 1000 грн.), від 16.10.2014 року ( 1000 грн.) від 22.09.2014 року ( 1000 грн.), від 02.11.2017 року ( 2000 грн.) від 14.06.2017 року ( 1000 грн.) та від 15.02.2018 року ( 4000 грн.) ( а.с.8; 10;12). Однак, позивачем в порушення вимог чинного законодавства, не долучено до матеріалів справи акт про підтвердження надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги за угодую про надання правової допомоги від 19 вересня 2014 року та за угодою про надання правової допомоги від 14 червня 2016 року. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.1 угоди про надання правової допомоги від 14 вересня 2016 року винагорода складає 1000,00 грн., проте позивач долучає до матеріалів справи дві квитанції на суму 2000,00 грн. та 1000,00 грн.( а.с.9, 10). Таким чином, суд вважає, що витрати на правову допомогу, понесені позивачем [PERSON] підлягають відшкодування лише за угодою про надання правової допомоги від 13 лютого 2018 року. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать в.ч. витрати на професійну правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду було звільнено від сплати судових, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial