overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27.10.1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2249. Від шлюбу у сторін є повнолітній син. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому позивач вирішив звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Судом на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України зі згоди позивача ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 27.10.1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2249, згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 09.04.2014 року. Від шлюбу у сторін є повнолітній син. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, взаємоповага. Сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач будь-яких заперечень проти позову не надала. А тому суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.12.1984 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3237. Неповнолітніх дітей у сторін не має. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. На протязі останніх 15 років сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 30.12.1984 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3237, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 13.11.2013 року (а.с.4). Як вбачається із пояснень сторін у судовому засіданні неповнолітніх дітей у сторін не має. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. На протязі останніх 15 років сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує. А тому суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними, достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справах доказах. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з 21 жовтня 2011 року він перебуває в шлюбі з відповідачкою [PERSON] В квітні 2014 року за відсутності взаєморозуміння їх шлюб розпався і сімейні стосунки були припинені. Вказуючи на те, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, позивач просить суд їх шлюб розірвати, акцентуючи увагу суду на неможливість вирішення зазначеного питання в органах РАГС через суперечливість позиції відповідачки. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягав на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість його відновлення через небажання обох жити разом. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслала, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2011 року. Їх шлюб зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 282 (арк.спр.6). Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Як вбачається з долученого до позовної заяви акту, за місцем проживання відповідачка відсутня з квітня 2014року. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Як вбачається з пояснень позивача, сторони разом не проживають, спільного домашнього господарства не ведуть, наміру відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажають. Відповідачка, не з'явившись до судового засідання, свою позицію з приводу розірвання шлюбу висловити не побажала, що дає суду підстави для висновку про байдужість до його збереження. Зазначені обставини та досліджені судом докази вказують на неможливість відновлення сімейних стосунків та збереження шлюбу, що є підставою для його розірвання. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з 2 грудня 1989 року він перебуває в шлюбних стосунках з відповідачкою [PERSON] Так як їх сімейне життя не склалося, в жовтні 2013 року вони через взаємні непорозуміння та виникаючі між ними конфлікти припинили сімейні стосунки. Вказуючи на те, що відновлення шлюбно-сімейних стосунків неможливе, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника, яким позовні вимоги позивача були повністю визнані. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2 грудня 1989 року. Їх шлюб зареєстровано в Алмаликському відділі реєстрації актів цивільного стану Ташкентської області Узбекистану за актовим записом № 1141 (арк.спр.4). Кілька років сторони однією сім'єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Як вбачається з пояснень позивача та представника відповідача, жодна із сторін жити разом та відновлювати сімейні стосунки не бажає, що дає суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на вихованні відповідачки. В 2009 році через відсутність взаєморозуміння та постійно виникаючі суперечки, які відбувалися на очах у дитини, вони з відповідачкою припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Вказуючи на те, що їх сімя розпалась остаточно та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд шлюб з відповідачкою розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, що не перешкоджає судовому розгляду. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2001 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції за актовим записом № 26 (арк.спр.3). 24.12.2001 року у позивача і відповідачки народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр.3). Згідно наданих суду письмових заяв, обидві відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажають. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом докази та позиція сторін не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2008 року. 26.05.2009 року в них народилася донька [PERSON]. Через постійні сварки та відсутність взаєморозуміння між собою в червні 2014року вони припинили сімейні стосунки. Дитина залишилась на вихованні матері. Вказуючи на те, що відновлення шлюбно-сімейних стосунків неможливе, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. В попередньому судовому засіданні, проведеному за згодою сторін з розглядом справи по суті, позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягав на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість збереження сімї. Відповідачка позов визнала, підтвердила суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків, вказуючи на те, що зберігати шлюб з позивачем вона також не бажає та що примирення між ними вже неможливе. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2008 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 305 (арк.спр.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр.5). Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Із пояснень сторін вбачається, що питання розірвання шлюбу вирішено ними за взаємною згодою, жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивач, і відповідачка вважають, що їх сімя розпалася остаточно, що подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року. Від шлюбу дітей не мають. В лютому 2017 року через взаємонепорозуміння, різні погляди на життя та постійно виникаючі сварки вони з дружиною припинили сімейні стосунки. Зазначаючи, що їх сімя фактично розпалась та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати, акцентуючи увагу суду на неможливості вирішення зазначеного питання в органах РАЦС через суперечливість позиції відповідачки. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, обгрунтувуючи їх викладеними в позові обставинами, і наполягав на розірванні шлюбу. Зазначав, що їх спільне життя неможливе, що підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою він не бажає та що нерозірваний шлюб буде порушувати його особисті інтереси. Відповідачка, визнавши, що їх стосунки з чоловіком дійсно погіршились, проти позову заперечувала, вважала, що можливість зберегти сімю ще не втрачена, у звязку з чим за її клопотанням ухвалою суду від 18 квітня 2017року сторонам було надано строк на примирення. Після сплину встановленого судом строку та відновлення провадження у справі сторони, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового розгляду, до судового засідання не зявилися. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка про причину своєї неявки суд не повідомила, клопотання про перенесення дати судового розгляду суду не надала, що не виключає можливості судового розгляду за її відсутності. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 274 (арк.спр.9). Сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу шлюб грунтується на добровільній згоді жінка та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Вислухавши позиції сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, так як підстав вважати, що сімейні стосунки та збереження шлюбу можливе судом не встановлено. Позиція відповідачки, яка після примирення, яке надавалось за її клопотанням, до судового засідання з розгляду справи про розірвання шлюбу двічі не зявилася, не побажавши висловити свою думку з приводу розірвання шлюбу після закінчення строку на примирення, свідчить про втрату нею інтересу до шлюбу з позивачем. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Як заявлено в судовому засіданні сторонами, спір майнового характеру ними вирішується в іншому провадженні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1992 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Через постійні суперечки та відсутність взаєморозуміння між собою вони з відповідачкою припинили сімейні стосунки і тривалий час разом не проживають, він має іншу сім'ю. Вказуючи на відсутність спільних інтересів та неможливість відновлення сімейних стосунків, позивач просить суд їх шлюб розірвати. В попередньому судовому засіданні, проведеному за згодою сторін з розглядом справи по суті, позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягав на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість збереження сім'ї. Відповідачка позов визнала, підтвердила суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків і зазначала на неможливості їх відновлення та збереження. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1992 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 219 (арк.спр.3). Однак, як зазначили в судовому засіданні сторони, однією сім'єю вони фактично не проживають протягом 5 років, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Як встановлено судом, жодна із чторін відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивач, і відповідачка вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, що подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу, що є підставою для його розірвання. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру між сторонами відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2001 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. В березні 2013 року через відсутність взаєморозуміння вони з дружиною припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вказуючи на те, що їх сімя фактично розпалась та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач до судового засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до судового засідання двічі не зявилася, причину неявки суду не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслала, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2001 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 379 (арк.спр.5). Спільних дітей від шлюбу не мають. Згідно наведених в позовній заяві обгрунтувань, сторони не проживають разом з березня 2013 року і примирення між ними неможливе. Відповідачка на спростування зазначених доводів жодного доказу не надала, висловити свою позицію з цього приводу не побажала. Відповідно до положень ст.ст.21,24 Сімейного Кодексу шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Як випливає з досліджених судом доказів, підставою звернення позивача до суду з даним позовом є небажання жити разом та неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків. Зазначених обставин відповідачкою не спростовано, а її неявка до судового засідання дає суду підстави для висновку про байдуже ставлення до збереження шлюбу. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спору майнового характеру не заявлено. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved