Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив наступне. Так, він працював на посаді в.о. старости на території сіл Містечко, Ковганівка Брусилівського району Житомирської області. 10.05.2018 року рішенням № 541 сімнадцятої сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області за його заявою було припинено виконання ним обов`язків старости вказаних сіл з 18.05.2018 року. При цьому в порушення вимог ст. 47 КЗпПУ в день звільнення його трудову книжку відповідач йому не видав. Зазначив, що неодноразово звертався до селищної ради з питання видачі йому належно оформленої трудової книжки. 15.06.2018 року подав заяву селищному голові [PERSON] з вимогою видати йому трудову книжку та виплатити середній заробіток за час затримки у її видачі. Однак на свою заяву ніякої відповіді не отримав. При цьому належно оформлену трудову книжку отримав лише 10.09.2018 року. Вважає, що на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпПУ має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки у її видачі , а саме за 3 місяці 15 днів в сумі 22 237 грн., виходячи з його заробітної плати за останні два місяці. Крім того, вважає, що затримкою у видачі трудової книжки йому було завдано й моральні страждання. Так, він не мав можливості після звільнення з посади працевлаштуватись на іншу роботу, стати на облік в центр зайнятості, йому приходилось вживати додаткових заходів для організації свого життя. Завдану моральну шкоду він оцінює у 20000 грн. Просив стягнути з відповідача Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області на його користь середній заробіток за час вимушеної затримки у видачі трудової книжки в сумі 22 237 грн. 11 коп. та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач Брусилівська селищна рада Брусилівського району Житомирської області подала відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому позовні вимоги останнього не визнала у повному обсязі, з огляду на наступне. Так, дійсно повноваження позивача на посаді в.о. старости на території сіл Містечко, Ков ганівка Брусилівського району Житомирської області було припинено 10.05.2018 року рішенням № 541 сімнадцятої сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області з 18.05.2018 року. 18.05.2018 року спеціалістом відділу кадрового забезпечення було здійснено всі необхідні записи до трудової книжки [PERSON] 10.09.2018 року при зверненні до відділу кадрового забезпечення селищної ради щодо видачі на руки трудової книжки [PERSON] було її видано під розпис в журналі обліку видачі трудових книжок селищної ради. Зазначили, що оскільки [PERSON] до вказаної дати не з`являвся до селищної ради для отримання трудової книжки в порядку, визначеному Постановою КМУ № 301 від 27.04.1993 р. « Про трудові книжки», селищна рада не мала можливості в іншій спосіб повернути йому трудову книжку. Також вказали, що 15.06.2018 року позивачем було надано до загального відділу селищної ради заяву про видачу трудової книжки, на яку йому була надана відповідь 13.07.2018 року про необхідність прибуття до відділу кадрового забезпечення для отримання трудової книжки. Відповідач вважає, що вжив всіх належних заходів щодо зберігання трудової книжки позивача, що передбачені Постановою КМУ № 301 від 27.04.1993 р. « Про трудові книжки», та остання була видана йому на руки під розписку одразу після його особистого звернення про видачу трудової книжки. Крім того вважає, що позивачем не надано жодних обґрунтувань розрахунків моральної шкоди, а також підстав її нарахування. Просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив відповідача, в якому він зазначив наступне. Так, вважає доводи відповідача щодо того, що він не з`являвся до селищної ради для отримання трудової книжки, такими, що не відповідають дійсності. Так, стверджував, що він неодноразово звертався до селищної ради з питання отримання трудової книжки. 15.06.2018 року він також звернувся з цим питанням, втім, йому було відмовлено в її видачі. Тому він був вимушений подати письмові заяву селищному голові [PERSON] з вимогою видати трудову книжку та виплати середній заробіток за час затримки в її видачі. При цьому жодної відповіді на заяву від 15.06.2018 року він так і не отримав. Належно оформлену трудову книжку він отримав лише 10.09.2018 року, та затримка у її видачі , на його думку, трапилась саме з вини відповідача. Тому просив суд позов задовольнити. Також відповідачем Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області було подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки згідно ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. При цьому оскільки виконання повноважень [PERSON] було припинено 18.05.2018 року, саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який сплинув 18.08.2018 року. Проте позивач звернувся до суду 21.09.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.09.2018 року у вказаній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Києнко Д.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Також вказав, що жодних листів від відповідача з пропозицією отримати трудову книжку [PERSON] не отримував, навпаки, всі його звернення з цього приводу залишались без відповіді. Щодо строку позовної давності зазначив, що позивачем він не був пропущений, оскільки правопорушення відповідача було триваючим та припинилось лише 10.09.2018 року в день отримання трудової книжки позивачем, та саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, яку позивач не пропустив. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю Лужник Л . В. позовні вимоги [PERSON] не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, додатково пояснивши, що з дати звільнення позивача Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області вживались всі належні заходи для збереження трудової книжки позивача, яку він отримав при особистому зверненні. Крім того, селищною радою було складено акт від 18.05.2018 року про те, що позивач [PERSON] у день свого звільнення не з`явився до відділу організаційно-кадрового забезпечення селищної ради за отриманням трудової книжки. Також на адресу позивача 21.05.2018 року надсилався лист з повідомленням про необхідність з`явитись до селищної ради за отриманням трудової книжки, а в разі неможливості з`явитись, надати згоду на надсилання трудової книжки поштою. Тому вважає, що позивачем не доведено факт наявності вини Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області в тому, що позивачем вчасно не було отримано трудову книжку. Також вважає, що позивачем невірно розраховано середній заробіток, який, на його думку, повинен бути йому відшкодований. Так, позивачем безпідставно включено до середнього заробітку суму нарахованої та виплаченої йому у травні 2018 року компенсації за невикористану відпустку. Також вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що на виконання вимог п. 3 Прикінцевих положень ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад», враховуючи ч. 2, 3 ст. 14 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» 1 сесією Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області 7 скликання було прийнято рішення від 28.12.2016р. № 10 «Про покладення обов`язків старости», яким вирішено до проведення перших виборів старост на території юрисдикції Брусилівської селищної об`єднаної територіальної громади Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області обов`язки старости сіл Містечка та Ковганівка покласти на [PERSON] . На підставі ст. 791- ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи особисту заяву в.о. старости сіл Містечка та Ковганівка [PERSON] про припинення виконання обов`язків старости, 17 сесією селищної ради 7 скликання прийнято рішення від 10.05.2018 року № 541 про припинення виконання обов`язків старости на території сіл Містечка та Ковганівка з 18.05.2018 року. 10.09.2018 року [PERSON] у відділі кадрового забезпечення Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області було отримано належним чином оформлену трудову книжку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У відповідності з абз. 5,6 п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 р. (далі - Інструкція), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При цьому пунктом 4.2 вказаної Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Аналіз зазначених норм закону дає підстави вважати, що саме на роботодавця покладений обов`язок забезпечити видачу належним чином оформленої трудової книжки працівникові у день звільнення. І лише належне виконання вимог п. 4.2. Інструкції роботодавцем може свідчити про відсутність його вини у невидачі трудової книжки працівникові у встановлений законом строк. Так, на підтвердження виконання вимог п. 4.2. Інструкції відповідачем Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області було надано акт про неотримання [PERSON] трудової книжки при звільненні та листи № 41/к від 21.05.2018 року та № 724 від 13.07.2018 року на ім`я [PERSON] з пропозицією особисто з`явитись до відділу організаційно - кадрового забезпечення селищної ради за трудовою книжкою або надати письмові згоду на відправлення трудової книжки поштою (а.с. 67-70). Втім, позивач [PERSON] у відповіді на відзив та його представник в судовому засіданні заперечували факт отримання позивачем вказаних листів. Доказів же їх направлення на адресу позивача [PERSON] представник Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області не надала. З огляду на таке, суд вважає, що саме з вини відповідача [PERSON] несвоєчасно отримав трудову книжку, що є підставою для стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки. При цьому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком суми, яка має бути стягнута на його користь як середній заробіток, з огляду на таке. Так, згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, яка застосовується в даному випадку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому згідно п. 4 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, то як компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. З даних по заробітної платі за 2018 рік [PERSON] (а.с. 58) вбачається, що його заробітна плата за березень, квітень 2018 року становила 5 869 грн. 58 коп., за травень 2018 року було нараховано 6353 грн. 46 коп., в які входить сума компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2884 грн. 44 коп., яка не може враховуватись при обчисленні середнього заробітку. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за останні два місяці становив 5 869 грн. 58 коп., середньоденний заробіток становив 286 грн. 32 коп., в період з дати звільнення позивача 18.05.2018 року по день отримання ним трудової книжки було 77 робочих днів. Тобто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки, що має бути сплачений позивачу, становить 22 046 грн. 72 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.. У п. 3, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи викладене, суд погоджується з міркуваннями позивача щодо спричиненої йому з вини відповідача моральної шкоди, однак зважаючи на вимоги розумності та справедливості, вважає за доцільне стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди компенсацію в сумі 1 000 грн., таким чином частково задовольнивши вимоги позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки [PERSON] звернувся з даним позовом до суду на протязі місяця з моменту отримання ним трудової книжки, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, а тому заява відповідача про відмову в задоволенні позову [PERSON] у зв`язку з пропуском строку позовної давності задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 233, 235, 237-1 КЗпПУ та

Outcome: partial