Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона 24.01.2012 уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, зареєстрований виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1, і даний шлюб було розірвано за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2014, яке набрало законної сили 13.08.2014. До укладення вказаного шлюбу сторони проживали сім'єю, і від спільного проживання у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. На разі батько дитини, відповідач, повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участь ні у вихованні, ні в утриманні доньки [PERSON] тривалий час, при цьому навіть не бачиться з нею. У зв'язку з вказаним на разі виникла необхідність позбавити відповідача його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Поруч із цим, позивач зауважила, що їх з відповідачем донька [PERSON] знаходиться на її повному утриманні та вихованні, проживає разом з нею у її квартирі за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з викладеним позивач вважала за необхідне разом з позбавленням відповідача батьківських прав стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] за рішенням суду, що буде гарантувати дотримання в майбутньому її прав та прав її дитини. Тому позивач просила суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даної позовної заяви і до досягнення донькою повноліття. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, подали через канцелярію суду спільну заяву про слухання справи у їх відсутності, позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи у відсутність представника третьої особи, надіслав до суду висновок № І137769.29.2 від 05.04.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки, складений на підставі рішення комісії з питань прав дитини при органі опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 27.03.2018 (протокол № 7), з огляду на який комісія вважала за доцільне позбавити батьківських прав батька - громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. За письмовою згодою позивача та її представника суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач 24.01.2012 уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, зареєстрований виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1, і даний шлюб було розірвано за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2014, яке набрало законної сили 13.08.2014, що підтверджується копією вказаного рішення та відміткою у паспорті позивача. До укладення вказаного шлюбу сторони проживали сім'єю, і від спільного проживання у них народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 12.04.2012. Донька сторін [PERSON] знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача, проживає разом з нею у її квартирі за адресою: [ADDRESS], що вбачається з довідок виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 5013 від 26.07.2017 та № 5952 від 11.09.2017. Згідно з довідкою про доходи від 27.07.2017 № П0000000151, виданою ТОВ «Продмаркет Плюс» загальна сума доходу позивача за період з січня 2017 року по червень 2017 року становила 14 472,90 грн. Відповідно до довідки ДНЗ «Золотий колосок» № 29 від 25.03.2016 станом на той час [PERSON] відвідувала даний заклад, її вихованням займалася мати, батько участі у житті дитини не брав. З урахуванням характеристики із Софіївсько-Борщагівського навчально-виховного комплексу [PERSON] є ученицею 1-Б класу, має позитивні риси, нею опікується мати, участь батька у житті дитини не спостерігається. З огляду на наявні у матеріалах справи характеристики позивача з місця проживання та роботи вона характеризується позитивно. Зважаючи на довідку КПНЗ «Петрівська дитяча школа мистецтв» № 180 від 04.10.2017 [PERSON] навчається у 1 класі хореографічного відділу та в 1 класі відділу образотворчого мистецтва. Згідно з висновком № І137769.29.2 від 05.04.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки, складеним на підставі рішення комісії з питань прав дитини при органі опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 27.03.2018 (протокол № 7), комісія вважала за доцільне позбавити батьківських прав батька - громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У принципі 2 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. З огляду на принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, що набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч.ч. 1, 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, що набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, що набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування. У відповідності до ч. 4 ст. 27 згаданої Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Як визначено у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27.11.1992, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, ст. 180 СК України проголошено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених обставин та вимог законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] підлягає позбавленню батьківських прав відносно малолітньої дитини, оскільки він ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та свідомо нехтує свої батьківські обов'язки, що підтверджується відповідним висновком про доцільність позбавлення його батьківських прав органу опіки та піклування та іншими доказами по справі. Поруч із цим, суд з урахуванням принципів розумності та справедливості приходить також до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої доньки у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, які відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції складають 640 грн. судового збору з боку відповідача, а в силу вимог законодавства - 640 грн. судового збору з боку держави, суд покладає на відповідача. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 7, 18, 19, 141, 164, 165, 180-183, 191 СК України та

Outcome: approved