Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь аліменти на утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є батьком відповідачів, на утримання яких після розлучення з дружиною з нього стягувались аліменти в розмірі 1/2 частини всіх його доходів та яким він допомагав в силу своїх можливостей. Наразі він є непрацездатним пенсіонером, єдиним його доходом є пенсія за віком, розмір якої недостатній для його витрат на лікування, харчування та сплату комунальних послуг. Ухвалою суду від 31.03.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, з призначенням судового засідання на 28.04.2021. Протокольною ухвалою суду від 28.04.2021 розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачів, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, на 26.05.2021. В дане судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.34). Відповідачі та їх представник - адвокат Бутенко В.М. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Представник відповідача надала до суду заяву про проведення судового розгляду у її відсутність (а.с.36). У поданих відзивах на позов позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просять відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх необґрунтованості, оскільки останнім не доведено потреби в матеріальній допомозі, зважаючи на те, що доходи позивача перевищують заявлені ним витрати в повному обсязі. Позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не приймав жодної участі у їхньому житті, а стягнення з нього аліментів на їхнє утримання відбувалося в примусовому порядку на виконання рішення суду поза його волею. Крім того, кожен з них має такий матеріальний стан, що унеможливлює сплату аліментів батьку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] є батьком повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на утримання яких рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.05.1987 з нього стягувались аліменти в розмірі 1/2 частини з всіх видів заробітку (а.с. 4-7). [PERSON] є непрацездатним - пенсіонером за віком, сума пенсії за віком за період з 01.09.2020 по 28.02.2021 складає 14585,77 грн, інших доходів не має (а.с.10-13). [PERSON] з 06.03.2020 по 27.03.2020, а також з 21.12.2020 по 29.12.2020 перебував на стаціонарному лікуванні в Сумському обласному клінічному онкологічному диспансері з діагнозом: пухлина шкіри правої щоки (а.с.8-9). Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до ст.203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом ст.202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Звертаючись з даним позовом, [PERSON] у відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України потребу у матеріальній допомозі не довів. Так, отримувана позивачем пенсія 2453,07 грн на місяць перевищує визначений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, 1769 грн; матеріали справи містять дані про те, що [PERSON] до березня 2021 року отримував субсидію (а.с. 62-64); проведене останньому стаціонарне лікування пухлини шкіри правої щоки не відображає понесеного ним суттєвого фінансового навантаження, а надані копії чеків на придбання ліків жодним чином не стосуються встановленого йому діагнозу; доказів того, що позивачу щомісячно необхідні кошти на придбання певних ліків, або на лікування інших хвороб, матеріали справи не містять. Відтак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо потреби у матеріальній допомозі, доказів на підтвердження того, що розмір його доходів не дозволяє забезпечувати нормальний рівень свого життя та того, що він потребує сторонньої матеріальної допомоги, отже в даному випадку відсутні підстави для застосування ч.1 ст.202 СК України, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому, [PERSON] не позбавлений можливості, у разі зміни майнового стану, що свідчить про потребу у майновій допомозі, повторно звернутись з відповідним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed