Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з повним робочим днем в шахті з 06.03.2006 року по 24.05.2012 року, потім з 28.05.2012 року по 08.04.2016 року та був звільнений 08.04.2016 року наказом №492 ок від 11.04.2016 року за п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Під час роботи в шахті ним отримане професійне захворювання, яке виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах, обумовлене впливом промислових факторів - вугільного пилу, виробничого шуму, важкості праці тощо; встановлено медичний основний діагноз: «Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлене вперше М-54.1.7. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійне, встановлено вперше J41.8. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легка ступінь (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON].) - захворювання професійне, встановлено вперше Н90.3. 24.02.2016 року за висновком Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено 3 групу інвалідності на строк до 01.03.2017 року, визначена потреба у медикаментозному лікуванні. 09.06.2016 року висновком МСЕК встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, визначена потреба у нагляді лікарів, медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні та підтверджена 3 група інвалідності з 06.06.2016 року безстроково. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, оскільки він отримав професійні захворювання, у зв'язку з чим змушений постійно лікуватися, має погане самопочуття, не має можливості працювати і вести звичайний спосіб життя, потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха, почуття невистачання повітря, болю в грудній клітці, попереку, ногах та руках, глухуватість не дають можливості почуватися повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Через відсутність можливості лікування та відновлення здоров'я, має пригнічений стан, позбавлений можливості повноцінно виконувати домашні обов'язки, у нього з'явилося відчуття тривоги перед майбутнім. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50 000 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] також не прибув до суду, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що характер професійного захворювання позивача вказує на те, що причини зменшення його працездатності накопичувалися у нього протягом всієї трудової діяльності, а не лише на ПАТ «ШУ «Покровське», де не було зафіксовано випадків порушень технологічного регламенту виробничого процесу, техніки безпеки та гігієни праці. Позивач забезпечувався засобами індивідуального захисту - протипиловими респіраторами та протирадікулитними поясами, і невідомо, якими засобами він користувався, працюючи на інших підприємствах. Просить врахувати, що негативний вплив на здоров'я позивача відбувався протягом 21 року, 11 з яких він працював на інших підприємствах. Також вважає, що позивач під час роботи вже мав такі захворювання, які перешкоджають продовженню роботи в важких умовах, однак не попередив своєчасно підприємство про це. Позивачем не надані розрахунок моральної шкоди та медичні документи, які б підтверджували перенесення стресових, агресивних та інших негативних проявів стану його здоров'я. Розмір позовних вимог занадто високий та не відповідає критеріям розумності і справедливості, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи до суду не з'явився, до суду надано лист з проханням розглянути справу у відсутність представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.03.2006 року по 24.05.2012 року та з 28.05.2012 року по 08.04.2016 року працював у відповідача підземним прохідником з повним робочим днем в шахті, був звільнений 08.04.2016 року наказом № 492 ок від 11.04.2016 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Відомості встановлені за даними трудових книжок [PERSON] (а.с. 11-16). Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він набув професійних захворювань, неодноразово та тривало лікувався з приводу хвороби поперека, бронхіта тощо (а.с. 21-36). Такі твердження позивача, крім наданих ним епікризів та виписок з історії хвороби, базуються на відомостях Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.04.2016 року, складеним Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», згідно з яким умови і характер праці [PERSON] за гігієнічною оцінкою відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливих та важких умов праці. У [PERSON] встановлені такі основні діагнози: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлене вперше М-54.1.7. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійне, встановлено вперше J41.8. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легка ступінь (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON].) - захворювання професійне, встановлено вперше Н90.3. При цьому визначено, що захворювання є професійними, встановлені вперше, виникли у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів - важкості праці, вугільного пилу, виробничого шуму. Даний випадок професійного захворювання взятий до обліку ПАТ Ш/У «Покровське». 09.06.2016 року [PERSON] за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено сукупно 65% втрати працездатності безстроково з 06.06.2016 року, з яких: 30% за попереко-крижовим радикулітом, 25% за хронічним бронхітом, 10% за приглухуватістю; встановлена ІІІ група інвалідності безстроково без повторного переогляду (а.с. 17-18). За висновком МСЕК, причиною інвалідності є професійні захворювання. Таким чином, на цей час [PERSON] є інвалідом ІІІ групи за професійним захворюванням з сукупною 65% втратою працездатності безстроково. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст. 153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, проходив неодноразове лікування та втратив сукупно 65% своєї працездатності безстроково, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди та негативних наслідків є необґрунтованими, оскільки сам факт встановлення наявності професійних захворювань, втрата половини фактичної працездатності та встановлення інвалідності з цих причин вже самі по собі свідчать про заподіяння моральної шкоди [PERSON] Суд вбачає доведеними доводи останнього про те, що з розвитком професійних захворювань та подальшим встановленням інвалідності він зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, відповідач вважає, що не є доведеним факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] саме ПАТ «ШУ «Покровське», оскільки останній працював і на інших підприємствах вугільної промисловості протягом свого трудового шляху. до початку трудових правовідносин з відповідачем. Суд не може погодитися з цим, оскільки позивач працював у відповідача більше 10 останніх перед звільненням років за виключенням однієї перерви з 25 по 28.05.2012 року, саме відповідачем був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.04.2016 року. Посилання представника відповідача на наявність у [PERSON] під час роботи захворювань, які перешкоджають продовженню роботи, зокрема, болі у попереку, і неповідомлення про це відповідача, не доведені належними і достатніми доказами та самі по собі не є підставою для звільнення від відшкодування моральної шкоди. Таким чином вбачається, що [PERSON] доведений факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем внаслідок професійних захворювань, в той час як заперечення відповідача не підтверджені будь-якими фактичними даними. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають частковому задоволенню. За роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності та інвалідність позивача є встановленими безстроково без вимоги подальшого переогляду. Таким чином, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнено 26 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи у відповідності до ст. 88 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 332,80 гривень. На підставі ст.ст. 153, 2371 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 38 Гірничого Закону України,

Outcome: partial