Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік з припиненням реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначає, що 17 лютого 2009 року на підставі договору дарування житлового будинку він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . Його право власності на це нерухоме майно зареєстроване у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 25222068, що підтверджується витягом № 25149357 від 27 січня 2010 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в зазначеному житловому будинку, хоча жодного дня вони не проживали. Понад 15 років тому відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Португалії, де мають свій сласний будинок. Його звернення до відповідачів з вимогою добровільно припинити реєстрацію в житловому будинку, належному йому на праві власності, вони ігнорують. Своїми діями відповідачі перешкоджають йому вільно володіти і розпоряджатися належним на праві особистої власності житловим будинком, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча викликалися до суду в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позов у встановленому законом порядку не подали. Згідно з п. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Норми статті 405 ЦК України застосовуються до членів сім`ї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, але яке не належить їм на праві власності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є братом [PERSON] , а [PERSON] - дружиною [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані в житловому будинку по [ADDRESS] , відповідно з 1995 року та з 2012 року. Власником цього житлового будинку є позивач [PERSON] , що стверджується копією договору дарування житлового будинку від 17 грудня 2009 року, посвідченого нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміною І.М. та зареєстрованого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 25222068 від 27 січня 2010 року, і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 25149357 від 27 січня 2010 року. Згідно з поясненнями позивача та актом обстеження фактичного проживання від 29 березня 2019 року відповідачі за адресою місця реєстрації не проживають понад один рік без поважних причин. З урахуванням зазначених обставин і беручи до уваги, що відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин їх відсутності у спірному житлі понад один рік, суд дійшов висновку, що останні втратили право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, і з огляду на те, що позивач як особа з інвалідністю 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 3 вересня 2014 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», при подачі позову до суду від сплати судового збору звільнений, з відповідачів в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 384 гривні 20 коп. з кожного.

Outcome: approved