Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] селищної ради Луганської області та [PERSON] міської ради, за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-7» про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 26.01.2013 року помер її брат [PERSON], з яким вона мала одного батька, але різних матерів. Матір [PERSON] померла ще в його дитинстві, тому його виховував їх батько разом з нею. [PERSON] проходив військове навчання в м. Одеса, з часом став мешкати в м. Одеса, де служив на Чорноморському флоті. У 1971 році [PERSON] придбав домоволодіння в с. Боброве по вул. Комсомольській, 15-а, передавши цей будинок в її користування, а вона почала в ньому жити. В 1998 році [PERSON] вийшов на пенсію і переїхав мешкати в належне йому домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, де вони жили разом. За час спільного проживання вони покращили домоволодіння, збудували нові господарські будівлі, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. 20.01.2013 року [PERSON] поїхав до м. Одеси отримати пенсію, але 26.01.2013 року раптово помер, не залишивши після себе заповіту, хоча в бесідах заповідав усе майно на випадок своєї смерті їй. Вона самостійно поховала [PERSON] в м. Одесі за власні кошти. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, та квартири, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 59-а/27. Оскільки вона протягом 15 років мешкала разом з [PERSON] однією сімєю, то вважає, що фактично прийняла спадщину після померлого, однак оформити спадщину вона не має можливості, оскільки домоволодіння, яке придбав її брат [PERSON] мало адресу Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве, вул. Комсомольська, 15-а, а з часом було змінено адресу домоволодіння на вул. Комсомольська, 17, при цьому документація, яка б підтверджувала цей факт, не збереглась, як і немає правовстановлюючого документу на це домоволодіння. Що стосується квартири, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 59-а/27, то ця квартира була придбана [PERSON] в кооперативі шляхом виплати пайових внесків, але до моменту смерті він належним чином її не оформив, що у теперішній час також перешкоджає її оформленню, так як на імя [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ, підтверджуючий його право власності на квартиру. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала доводи, викладені в позові на підтвердження позовних вимог, просила позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, та квартиру № 27, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 59-а. Відповідач [PERSON] селищна рада Луганської області про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, але її представник у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] міська рада про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, але її представник у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи у його відсутність, або відкладення розгляду справи не надав, у звязку з чим суд вважає неявку представника відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання неповажною та можливим розглядати справу у його відсутність. Третя особа Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але його представник у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи не надав, у звязку з чим суд вважає неявку представника третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-7» у судове засідання неповажною та можливим розглядати справу у його відсутність. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків та встановив відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 329237, виданого відділом РАЦС у м. Одесі РС [PERSON] міського управління юстиції 29 січня 2013 року, у м. Одеса 26 січня 2013 року помер [PERSON]. Позивач [PERSON], звернувшись до суду, посилається на те, що 26.01.2013 року помер її брат [PERSON], з яким вона мешкала однією сімєю в домоволодінні, що розташоване за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, але 20.01.2013 року [PERSON] поїхав до м. Одеси отримати пенсію, і 26.01.2013 року раптово помер, не залишивши після себе заповіту, при цьому інших спадкоємців у [PERSON], окрім неї, немає, а спадщина складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, та квартири, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 59-а/27, на які просить визнати її право власності в порядку спадкування через те, що правовстановлюючих документів щодо цього майна на імя [PERSON] немає, що робить неможливим прийняття нею спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як видно з копії рішення Первомайського міського суду Луганської області від 02 липня 2013 року у цивільній справі № 421/2496/13-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, яке не оскаржувалось та набуло законної сили 13 липня 2013 року, судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю з 1998 року, тобто більше пяти років, у с. Боброве Луганської області, вул. Комсомольська, 17, до дня смерті [PERSON], який помер 26.01.2013 року. Враховуючи, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набули законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд вважає доведеним факт спільного поважання позивача [PERSON] та [PERSON] однією сімєю за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве по вул. Комсомольська, 17, а також і факт відкриття спадщини саме у цьому місці, оскільки згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє відоме місце проживання спадкодавця. Як видно з довідки приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.01.2014 року спадкову справу після смерті [PERSON], померлого 20 січня 2013 року, відкрито за заявою позивача [PERSON], а з часу відкриття спадкової справи з заявою, окрім останньої, про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, при цьому строк, протягом якого відповідно до ст. 1270 ЦК України спадкоємець має право подати заяву про прийняття спадини закінчився і тому [PERSON] є єдиним спадкоємцем належного [PERSON] майна на час його смерті. З позовної заяви та пояснень представника позивача вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Боброве по вул. Комсомольська, 17, а також квартири, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 59-а/27, але позивач не може прийняти дану спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Дійсно, як видно з відповіді приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] від 18.06.2013 року за даними реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру № 27 у будинку № 59-а, що знаходиться по вул. генерала Петрова в м. Одесі, ні за ким не зареєстровано, хоча, як видно з відповіді третьої особи ЖБК «Вимпел-7» від 22.08.2013 року, будинок № 59-а знаходиться по вул. Генерала Петрова в м. Одесі, [PERSON] був членом даного кооперативу та виплатив в повному обсязі пайові внески і був єдиним, хто в ній зареєстрований, що також підтверджується довідкою про склад сімї, виданої ЖБК «Вимпел-7» 04.06.2013 року, та довідкою ЖБК «Вимпел-7» від 01.06.2013 року. Порядку набуття власності членами житлово-будівельного кооперативу станом на 01.01.1991 року чинним та той час законодавством не було вирішено, але згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який набув чинності 24.04.1991 року та втратив чинність на підставі Закону № 997-V від 27.04.2007 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Аналогічна норма закріплена і в ч. 3 ст. 384 ЦК України, згідно якої у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 року відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Обєктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» були прийняті Правила державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До обєктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках. Відповідно до п. 4.1. зазначених Правил оформлення права власності на обєкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані обєкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або обєднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду». Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 09 грудня 1986 року № 121. На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно» прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 09 грудня 1986 року № 121, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26 грудня 1986 року за № 399/2839. Інструкція втратила чинність згідно наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у звязку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 11 лютого 2010 року та інших законодавчих актів України державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на обєкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться державними реєстраторами, створеними відповідно до діючого законодавства, при цьому реєстрації здійснюється лише на підставі свідоцтва про право власності, іншого правовстановлюючого документу або рішення суду, тому за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, так як найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця таабо відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідач [PERSON] міська рада, яка є належним відповідачем за вимогами позивача про визнання права власності на квартиру, до суду заперечень проти позовних вимог, чи інших заяв не надала, але, незважаючи на це, суд вважає, що оскільки [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу, станом на 01.01.1991 року повністю сплатив пайовий внесок, але належним чином не оформив своє право власності та не отримав правовстановлюючі документи, що у теперішній час неможливо у звязку з його смертю, вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування на квартиру № 27, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 59-а, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом м. Сєвєродонецька 22.07.1971 року, [PERSON] придбав домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, с. Боброве, вул. Комсомольська, 15-а, однак, як видно з акту депутата Боровської селищної ради від 25.06.2013 року, [PERSON] придбав та мешкав в домоволодінні, яке розташоване за адресою Луганська область, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, що зокрема видно і з технічного паспорту, виготовленого КП «Сєвєродонецьке БТІ» 04.07.2013 року на домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17. При цьому з позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні видно, що саме з причин розбіжностей в документах на домоволодіння позивач не має можливості прийняти спадщину після померлого [PERSON], тобто належного правовстановлюючого документу, усунути дані розбіжності іншим шляхом неможливо, а відповідач [PERSON] селищна рада Луганської області, яка є належним відповідачем, визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі, так як спірне домоволодіння розташовано на їх земельній ділянці. При цьому суд враховує, що [PERSON] був власником даного домоволодіння, але позивач позбавлена можливості відповідно до діючого порядку прийняти спадщину та вимушена звертатись за захистом своїх прав до суду, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке розташоване за адресою Луганська область, с. Боброве, вул. Комсомольська, 17, оскільки дані вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Outcome: approved