Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Шевченка №19 с.Вербка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Комора «В», Сарай «Г», Сарай «Д», Погріб «ПГ», Огорожа №1, Огорожа №2; - земельну ділянку площею 1,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058466; - земельну ділянку площею 1,21 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058448. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 07.01.2009 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 1,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058466. Дане спадкове майно прийняла його дружина [PERSON] так як проживала разом з померлим на час його смерті. 13.06.2015 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Шевченка №19 с.Вербка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Комора «В», Сарай «Г», Сарай «Д», Погріб «ПГ», Огорожа №1, Огорожа №2; - земельної ділянки площею 1,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058466; - земельної ділянки площею 1,21 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058448. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом другої черги як сестра спадкодавця. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що [PERSON] за життя не встигла виготовити правовстановлюючі документ на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно державні акти на право власності на земельні ділянки та свідоцтво про право власності на житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 07.01.2009 року у віці 69 років в с.Вербка Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №079187, актовий запис №01. Ще за життя померлому належала: - земельна ділянка площею 1,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058466, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №359/86-16 від 19.07.2016 року (а.с.33, 34). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] фактично успадкувала його дружина, як спадкоємець першої черги [PERSON], оскільки проживала на час смерті з померлим, що підтверджується довідкою №309 від 13.07.2016 року (а.с.13). Родинні відносини між померлим [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №490289 від 21.01.1990 року згідно якого вони були подружжям. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В звязку з наведеним та у відповідності до розяснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] як дружина спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом. 13.06.2015 року у віці 62 років в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №187973 виданого 13.06.2015 року, актовий запис №10. Ще за життя померлій належали: - житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Шевченка №19 с.Вербка Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою №409 від 15.09.2016 року виданою виконавчим комітетом Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області (а.с.14), до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Комора «В», Сарай «Г», Сарай «Д», Погріб «ПГ», Огорожа №1, Огорожа №2, що підтверджується довідкою №294 від 10.08.2016 року, виданої КП «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації»; - земельна ділянка площею 1,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058466, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №359/86-16 від 19.07.2016 року (а.с.33, 34) та встановленими в судовому засіданні обставинами справи щодо спадкових прав на майно після смерті [PERSON]; - земельна ділянка площею 1,21 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №058448, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №359/86-16 від 19.07.2016 року (а.с.35, 36). Згідно складеного 08.08.2005 року [PERSON] в с.Вербка Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №21, остання на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, своїй племінниці [PERSON]. З заяви серії НАІ №920646 від 08.07.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за №700, поданої [PERSON] до Монастириської нотаріальної контори, вбачається, що заявник спадщини після смерті [PERSON] не прийняла і звертатись в суд для продовження строку на прийняття спадщини за заповітом не буде. Окрім цього [PERSON] в даній заяві зазначає, що не заперечує щодо визнання права власності за рідною сестрою померлої [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадщини після смерті [PERSON] не прийняла так як постійно не проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та в передбачений законодавством строк не подала заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла її про що також свідчить вищевказана заява [PERSON] від 08.07.2016 року про неприйняття спадщини. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвами про народження: [PERSON] серії ЯШ №472055 (а.с.9) та [PERSON] серії ІV-УР №2242578 (а.с.8) згідно яких їх батьками є [PERSON] батько та [PERSON] мати; свідоцтвом про одруження серії VІІ-УР №315785 (а.с.9) згідно якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з «Андрущак» на «Бутрин», витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017136365 сформованого 23.09.2016 року, згідно відомостей якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з «Андрущак» на «Гринів», відомостями про розірвання шлюбу в даному витягу з актовим записом про розірвання шлюбу №16, датою складання 27.03.1981 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №490289 від 21.01.1990 року, згідно якого [PERSON] змінила своє прізвище з «Гринів» на «Облещук». Відповідно до ч. 2 ст. 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1262 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 13.06.2015 року, як спадкоємець за законом другої черги. Згідно довідки №308 від 13.07.2016 року виданої виконавчим комітетом Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області на день смерті [PERSON], яка померла 13.06.2015 року з нею проживали та були зареєстровані племінники [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, а тому племінники померлої [PERSON] [PERSON] та [PERSON] також мають право на прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] Проте відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Беручи до уваги вищевказане судом встановлено, що племінники померлої [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відносяться до пятої черги спадкоємців за законом і мають право на спадкування за відсутності спадкоємців попередніх черг. В звязку з наведеним суд приходить до переконання, що [PERSON] має першочергове право на спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємець другої черги. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та державних актів на земельні ділянки, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №992/01-16 від 13.09.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Шевченка №19 с.Вербка Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1964 році. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями після смерті [PERSON] Окрім цього, як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів на земельні ділянки були втрачені про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» №2 (7134) від 15.01.2016 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що Державні акти на право власності на земельну ділянку серій ТР №№058448, 058466, видані 23.06.2003 року Монастириською райдержадміністрацією [PERSON] та [PERSON] з с.Вербка - загублені. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються: житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved