Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок не виконання рішень та ухвал суду в розмірі 800,00 (вісімсот) гривень в якості матеріальної шкоди, а також в розмірі 30.000,00 (тридцять тисяч) гривень в якості моральної шкоди. Свої позовні вимоги про стягнення шкоди внаслідок залиття квартири позивач обґрунтовує тим, що він є інвалідом 1-ої групи внаслідок травми хребта. Можливість його пересування обмежена інвалідним візком. Так, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2013 року було задоволено позов позивача до гр. [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вчинення певних дій, а саме зобов'язання утримувати домашню птицю та собаку в межах свого домоволодіння. Дане рішення набуло законної сили. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2013 року було задоволено скаргу позивача на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 03.07.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та було визнано судом неправомірною бездіяльність державного виконавця допущену під час виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2013 року, що полягала у винесені постанови від 03.07.2013 року про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.10.2013 року було задоволено частково скаргу позивача на дії державного виконавця Марущак К.В. відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції та скасовано та скасовано постанову державного виконавця Марущак К.В. відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 17.09.2013 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа виданого 21.06.2013 року № 274/414/23-ц. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2014 року було відхилено апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції та залишено без змін ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2013 року. Не зважаючи на зазначені судом вище рішення відповідач систематично ухилявся від їх виконання, чинив перепони у їх виконанні, виносячи постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та закриваючи провадження по виконанню рішення суду, чим фактично унеможливлював виконання законного рішення судів. На підставі ст. 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки наслідком ухиляння від виконання рішень суду яку допустив відповідач, внаслідок чого позивач не тільки опинився в стресовому стані за цим фактом, але й пошуком грошей на оплату послуг представника, сил та часу для усунення вказаних обставин обставин, це спричинило моральні страждання та призвело до погіршення стану здоров'я позивача. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з вище зазначеним, внаслідок чого втратив душевній спокій, нормальний сон, погіршився його стан здоров'я, почалися проблеми з тиском та серцем внаслідок постійного нервового стану. Розмір душевних страждань позивача оцінюється самим позивачем у сумі 30.000,00 (тридцять тисяч) гривень. Загальна сума, яку позивач просить стягнути з відповідача, таким чином, складається з: 800,00 гривень (витрати на правову допомогу) + 30.000,00 (моральної шкоди) = 30.800,00 гривень. З вищевказаних підстав представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просили суд їх повністю задовольнити. Представник відповідача за дорученням від 08.01.2014 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення та просила відмовити у їх задоволенні з підстав їх не доведеністю позивачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є дружиною позивача, що він є інвалідом, пересувається за допомогою інвалідного візка, з того часу він постійно знервований через таку несправедливість, погіршився його стан здоров'я, почалися проблеми з серцем та тиском, неодноразово викликали швидку допомогу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він є другом позивача, декілька разів на тиждень заходить до нього навідатися, позивач постійно жаліється йому на вказані обставини, постійно у стресовому стані, внаслідок чого погіршився його стан здоров'я. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2013 року було задоволено позов позивача до гр. [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вчинення певних дій, а саме зобов'язання утримувати домашню птицю та собаку в межах свого домоволодіння. Дане рішення набуло законної сили. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2013 року було задоволено скаргу позивача на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 03.07.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та було визнано судом неправомірною бездіяльність державного виконавця допущену під час виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2013 року, що полягала у винесені постанови від 03.07.2013 року про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження (а.с.7-8). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.10.2013 року було задоволено частково скаргу позивача на дії державного виконавця Марущак К.В. відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції та скасовано та скасовано постанову державного виконавця Марущак К.В. відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 17.09.2013 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа виданого 21.06.2013 року № 274/414/23-ц (а.с.9-10). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2014 року було відхилено апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції та залишено без змін ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2013 року (а.с.44-45). Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Частина 2 ст.23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4). З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ ст.1167 ЦК України, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди, як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних діянь відповідача по відношенню до позивача, які б мали причинно-наслідковий зв'язок з душевними хвилюваннями позивача чи з погіршенням стану здоров'я позивача, як і безпосередньо факт погіршення стану здоров'я позивача останнім доведені. Суд, з'ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов до висновку про законність таких вимог позивача. Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку не виконанням рішень суду позивач, звичайно, мав переживання, душевні страждання, був змушений звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду, що тягло за собою, принаймні, моральні затрати. Вказане вище призвело, безперечно, до змін в організації життя позивача, оскільки останній вимушений витрачати свій час на звернення до представника, установ та органів, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення звичайного укладу життя. Порушення прав позивача і зміна режиму життя має між собою причинний зв'язок. Проте, розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем, не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути є засобом отримання доходу. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши сторони та свідків, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в якості моральної шкоди в розмірі 1.800,00 (одна тисяча вісімсот) гривень відповідатиме засадам розумності і справедливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна особа має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень. Факт моральних втрат, щодо яких була б доцільною грошова компенсація в розмірі 30.000,00 (тридцяти тисяч) гривень є недоведеною позивачем. Щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка на думку представника позивача полягала у відшкодуванні витрат на послуги представника, його харчування, витрат на його проїзд до суду на минулі судові засідання, на думку суду такі позовні вимоги позивач мав би заявляти в минулих позовах по яких вже є рішення суду, які набули законної сили. Тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial