Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що йому на підставі договору купівлі - продажу квартири від 30.05.2003 року на праві приватної власності належить квартира № 15 в будинку №21 а по вул. Нижньодніпровська в м. Запоріжжя. На підставі заяви для реєстрації за місцем проживання від 15.07.2003 року в цій квартирі також зареєстрований син позивача [PERSON] Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сімї відповідачу не чинили. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, 21 а кв.15. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача відзив на позов або письмові пояснення не надходили, відповідач в судове засідання не зявився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.223\~ ч. 4,\~ст.280 ЦПК України\~та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності із ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири №15 в будинку №21 а по вул. Нижньодніпровська у м.Запоріжжя на підставі договору купівлі- продажу від 30.05.2003 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий номер №1252. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 05.11.2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] а кв.15 з 12.03.2003 року по теперішній час. Згідно акту сектору по роботі зі споживачами №1 КП „ Запоріжремсервіс від 19.12.2018 р. відповідач [PERSON] не мешкає за адресою м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, 21 а кв.15 з 2004 року по теперішній час. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до\~ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на те, що\~Закон № 1382-IV\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~статті 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності шляхом\~\~визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком. На підставі викладеного та

Outcome: approved