Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені за прострочення аліментів. Позов мотивує тим,що в неї з відповідачем є спільна дитина [PERSON] (після зміни імені [PERSON]) [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачкою. Вказує, що відповідач як батько дитини зобов»язаний брати участь в її утриманні, спосіб участі відповідача в утриманні дитини визначено шляхом присудження коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. На виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів Франківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист,який було пред»явлено до виконання. Проте відповідач аліментів не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів, відтак відповідно до положень ст.196 Сімейного кодексу України позивач має право на стягнення неустойки (пені), тому на підставі розрахунку заборгованості по аліментах проведеного державним виконавцем станом на 31.10.2015 року позивачкою проведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів розмір,якої згідно уточнень позовних вимог станом на 31.10.2015 року становить 778 432,25 грн. З врахуванням наведених мотивів просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив,що під час спору про поділ майна він передав позивачці 25 000 доларів США на утримання сина, крім того пояснив,що до пред»явлення даного позову, йому не було відомо про наявність заборгованості по аліментах, яку було нараховано в ході виконавчого провадження. Зазначив, що не відмовляється від оплати аліментів на утримання сина, проте з нарахуванням пені за прострочення сплати аліментів не погоджується, тому в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення у часників судового розгляду, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов да задоволення не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено,що на виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів Франківським районним судом м.Львова 15.12.2003 року видано виконавчий лист №2-8371 (а.с.41-54). Відповідно до ч. 1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. З представленого суду розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, проведеного державним виконавцем по виконавчому листі №2-8371 від 15.12.2003 р. виданого Франківським районним судом м.Львова заборгованість відповідача по аліментах станом на 31.10.2015 року становить 44366,28 грн.(а.с.68). З розрахунку пені проведеного представником позивача (а.с.90-93) розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 778 432,25 грн. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені,штрафу). Як вбачається з наведеного вище розрахунку заборгованості відповідача по аліментах, таку нараховано починаючи з 2007 року по 31 жовтня 2015 року, відтак за даний період нараховано пеню в сумі 778 432,25 грн. Позивач звернулась в суд з даним позовом 02 червня 2015 року, відтак суд приходить до висновку про те,що позовні вимоги з січня 2007 року по 01 червня 2014 року заявлені зі спливом позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Щодо позовних вимог про стягнення пені за період 02 червня 2014 року по 31 жовтня 2015 року суд приходить до наступних висновків: Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Однак позивачем не доведено перед судом факту ухилення відповідача від сплати аліментів, а саме що з його вини утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тому такі задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed