Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із залиттям, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. 12.03.2018 року сталося залиття його квартири з вини відповідача. Вказане залиття сталося у зв'язку з тим, що було несправне сантехобладнання або з халатним відношенням мешканців квартири №96 під час користування душем. Актом від 16.03.2018 року, складеним за участю працівників ЖЕД-305, було встановлено, що в квартирі № 92 у ванній кімнаті мокрі плями на крейдовій побілці стелі на пл. до 0,5 м2 та стіни на пл. 1,5 м2; стіни у ванній кімнаті голі, бетонні; в туалеті мокрі плями на крейдовій побілці стіни на пл. до 0,5 м2. Внаслідок залиття йому завдано матеріальну шкоду в сумі 4700,91 грн., що підтверджується висновком, який наданий в Звіті № 25/18 від 23.03.2018 року «Центру експертної оцінки» ФОП [PERSON] Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду, що вимусило його звернутися до суду з даним позовом. Крім матеріальної шкоди, позивач також поніс витрати, які пов'язані з залученням комісії ЖЕД-5 в розмірі 110,00 грн., витрати на оплату послуг оцінювача згідно договору в розмірі 1300,00 грн. та витрати на поштове відправлення повідомлення відповідачу в розмірі 19,50 грн. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6130, 41 грн. та витрати по сплаті судового збору. 18.09.2018 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог від представника позивача [PERSON], відповідно до якої позивач вказує, що 12.03.2018 року квартиру [ADDRESS], що належить позивачу була затоплена власниками квартири [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом від 07.09.2018 року. На підтвердження витрат про надання правової допомоги позивач сплатив авансовий внесок в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером та актом виконаних робіт. У зв'язку з цим, представник просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири у розмірі 4700, 91грн. та судові витрати в розмірі 7144, 30 грн. 18.09.2018 року від представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що будинок [ADDRESS] був зданий в експлуатацію більше 30-ти років тому і ремонт в квартирі № 92, можливо, з того часу не проводився. З доданих самим Позивачем фото вбачається, що стіни та стелі ванної та вбиральні покриті товстим шаром багаторічного грибка. Відповідач не є спеціалістом в сфері ремонтних робіт, однак навіть його досвіду вистачить, щоб зрозуміти, що, в принципі, такий шар грибку не міг утворитися за 4 дні. Причиною такого жахливого вигляду стін та стелі ванної та вбиральні, скоріше за все, є свідоме ігнорування будь-яких санітарних вимог Позивачем та доведення ним самим свого санвузла до такого жахливого антисанітарного стану. Згідно відкритої інформації з офіційного сайту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз існує чіткий перелік видів судових експертних спеціальностей. Отже, для проведення оцінки розміру завданої шкоди після залиття квартири, експерт повинен мати спеціальні знання, достатній фаховий рівень підготовки та отримати кваліфікацію за напрямом 10.6 «Будівельно-технічна експертиза». Тому оцінювач, який проводив оцінку матеріальних збитків після залиття кв. № 92, маючи сертифікат суб'єкта оціночної діяльності за напрямом оцінки майна 1.1. (Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них) не мав відповідних спеціальних знань для того, щоб дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Для того, щоб встановити розмір завданої йому шкоди, Позивач замовив оцінку матеріального збитку після залиття квартири у суб'єкта оціночної діяльності. Після проведеної оцінки експертом складено звіт № 25/18 від 23 березня 2018 року та кошторис затрат на відновлення пошкодженого оздоблення ванної та вбиральні, згідно якого оцінювач, з невідомих причин, пропонує замість ремонту пошкоджених площ (що, відповідно до позовної заяви, становить у ванній кімнаті 0,5 м2 та 1,5 м2; у вбиральні - 0,5 м2) - виконати ремонт всієї площі ванної та вбиральні. Крім того, Позивач стверджує, що причиною залиття його вбиральні та душової стало проведення ремонтних робіт в квартирі Відповідача. Однак, таке твердження повністю спростовується тим фактом, що Відповідач почала проводити ремонтні роботи після того, як Позивач висунув їй свої претензії. Саме претензії Позивача щодо вологих плям на стелі та стінах і стали причиною звернення Відповідача до спеціалізованої організації та замовлення у неї ремонтних робіт у ванній та вбиральні. У зв'язку з цим представник просить суд в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 19.10.2000 року та Договором купівлі-продажу квартири від 27.12.2005 року та (а.с.80-83). Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 85-86). 16.03.2018 року комісією у складі майстра рем. групи [PERSON], майстра тех.. дільниці [PERSON], майстра тех. Дільниці [PERSON] було обстежено квартири [ADDRESS]. За наслідками огляду був складений Акт обстеження від 16.03.2018 року, яким встановлено, що в квартирі № 96 у ванній кімнаті демонтована ванна та встановлено душову кабіну. На час обстеження підлога у ванній була волога. В квартирі № 92 у ванній кімнаті мокрі плями на крейдовій побілці стелі на пл. до 0,5 м2 та стіни на пл. 1,5 м2; стіни у ванній кімнаті голі, бетонні; в туалеті мокрі плями на крейдовій побілці стіни на площі до 0,5 м2. У зв'язку з цим комісія прийшла до висновку, що причиною залиття квартири № 92 могло бути несправне сантехобладнання або халатне відношення мешканців квартири № 96 під час користування душем. Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 23.03.2018 року розмір збитків, які завдано [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS], внаслідок залиття становить 4700, 91 грн. (а.с. 14-19). Відповідно до товарного чеку № 25/18 від 23.03.2018 року за проведення вказаної експертної оцінки матеріального збитку сплачено 1300,00 грн. Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов'язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС, (чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. у роботу системи); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. В абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4). Натомість Додаток 4 вимагає чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. № ___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін. Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін. Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов'язкової участі винної особи. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. Разом з тим, акт від 13.04.2017 року, поданий позивачем як доказ, не містить такої інформації. З відомостей, що містяться в ньому неможливо встановити, що стало дійсною причиною залиття квартири [ADDRESS]. Суд бере до уваги відповідний доказ, але інформація, що міститься в ньому, має суперечливий характер і не підтверджує факту залиття квартири № 92 мешканцями вище розташованої квартири № 96. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 75 ЦПК України). Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. І саме абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, визначає таким доказом у разі залиття, аварії квартир саме акт, форма якого визначена в Додатку 4 до відповідних Правил. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина особи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідачів відповідальності за шкоду, що завдана майну позивача. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме твердження щодо того, що залиття квартири сталось з вини мешканців вище розташованої квартири №92, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та похідних від неї вимог відповідачами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed