Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з нього на користь позивача суму боргу в розмірі 702 630, 81 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 7 026 ,32 грн. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначив, що 14 березня 2016 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір позики, який, в подальшому, 19.04.2018 року було оформлено розпискою, яка була написана власноруч [PERSON] та видана [PERSON] . Відповідно до даних розписки, [PERSON] 14.03.2016 року отримав позику строком до 01.08.2018 року в розмірі 376 620,00 грн. під 24 % річних. Станом на 19.04.2018 року, [PERSON] підтвердив наявність боргу у розмірі 440 000,00 грн. та свої зобов`язання щодо повернення суми займу та процентів за користування грошовими коштами в строк до 01.08.2018 року. Станом на момент звернення до суду, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконані. Тому позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою судді від 17.09.2019 було залишено даний позов без руху. 20.09.2019 на виконання ухвали суду про залишення позову без руху було надано квитанцію про сплату судового збору. 26.09.2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Крім того, 26.09.2019 ухвалою суду від було накладено арешт на 24/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали з додатками за місцем реєстрації, відзив на позов не надав. До того ж, представник відповідача - адвокат А.О. Лисенко 13.03.2020 був ознайомлений з матеріалами справи № 646/6270/19. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 01.07.2020 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який оформлено розпискою, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 376 620, 00 гривень, які відповідач прийняв та зобов`язався повернути в строк до 01.08.2018 у сумі 440 000, 00 грн з виплатою 2% за користування грошима в місяць, про що написав відповідну розписку. Відповідно до розрахунку позивача, станом на момент звернення до суду сума зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] складає: 440 000, 00 грн. - боргу станом на 19.04.2018 року; 97 921,00 грн. - процентів за користування грошима із розрахунку 2% в місяць за 13 місяців, що сплили після написання розписки; 164 709,81 грн. - інфляційних втрат за період квітень 2016 року - вересень 2019 року. Загальна сума, на думку позивача, що підлягає стягненню за розрахунком [PERSON] складає 702 630,81 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підтвердження укладення договору позики між сторонами позивач надав розписку, яка відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики. Протилежне має довести відповідач. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд проходить до висновку, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства не виконав прийняті на себе зобов`язання та до теперішнього часу не повернув позивачу суму, яку отримав в нього внаслідок укладання договору позики. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 376 620, 00 гривень. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до договору позики від 19.04.2018 між позивачем, [PERSON] з одного боку та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики б/н на підставі якого відповідач отримав у борг суму 376 620 грн, а також за договором було встановлено 2 % в місяць (24% річних) - проценти за користування грошима. Строк виплати боргу сторонами було встановлено до 01.08.2018 року. Сторони домовилися про суму боргу, яку [PERSON] зобов`язався повернути у розмірі 440 000, 00 грн. Тобто, сторони погодилися, що проценти за користування грошовими коштами за період з 14.03.2016 (дня усної домовленості) по 19.04.2018 (день оформлення розписки) складають 63 380, 00 грн (440 000 - 376 620). Таким чином, суд вважає правильним задовольнити позов в частині стягнення боргу в розмірі 440 000, 00 грн, яку зафіксовано сторона розпискою від 19.04.2018. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) також зроблено висновок, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 2 % річних (передбачені у договорі позики) за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 2 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 2, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, суд вважає, що інфляційні втрати та 2% річних необхідно обраховувати не з дати укладення договору позики як просить позивач, а з дати, наступної за днем, що передбачений у договорі для його виконання. Враховуючи, що позивач просив стягнути 2% річних за 13 місяців, що сплили після написання розписки та інфляційні втрати, обраховані з квітня 2016 по вересень 2019 року, а також те, що строком виконання договору позики від 19 квітня 2018 року є 01 серпня 2018 року, суд приходить до висновку, що розмір 2% річних, який підлягає стягненню на користь позивача за цим договором, становить: 440000х404х2/100/365= 9 740, 27 грн., де: 440000,00 це розмір заборгованості за договором позики; 404 кількість днів прострочення, починаючи з 02 серпня 2018 року по 10 вересня 2019 року включно. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси за відповідні періоди перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених в різні періоди часу, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду і результати сумуються. Під час застосування індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому на місяць. Тому, умовно слід рахувати, що сума, яку внесли за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня (рекомендація про порядок застосування індексів інфляції при розгляді справи викладена в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97). Оскільки загальний розмір боргу у сумі 440 000, 00 грн. належало віддати 01 серпня 2018 року, то індекс інфляції потрібно розраховувати починаючи з серпня 2018 року. Індекс інфляції за серпень 2018 року становив 100,0 %, вересень 2018 року - 101,9 %, жовтень 2018 року - 101,7 %, листопад 2018 року - 101, 40 %, грудень 2018 року - 100,8 %, січень 2019 року -101,0 %, лютий 2019 року - 100,50 %, березень 2019 року - 100,9 %, квітень 2019 року - 101,0 %, травень 2019 року - 100,7 %, червень 2019 року - 99,5 %, липень 2019 року - 99, 4 %, серпень 2019 року - 99,7 %. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу в розмірі 440000,00 грн. за період з 02 серпня 2018 року по 10 вересня 2019 року складають 38 718, 68 грн. (за 404 дні). Тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у сумі 440 000, 00 грн, а також у відповідності до положень договору 2% річних за період з 02 серпня 2018 року по 10 вересня 2019 року (за 404 днів прострочення) в сумі 9 740, 27 гривень, а також 38 718, 68 грн втрат від інфляції, що в загальній сумі складає 488 458, 95 грн. У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведених норм з відповідача на користь позивача належить стягнути 4 884 грн. 58 коп. судового збору, які розраховано пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial