Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у два місяці після набрання рішенням суду законної сили. В обгрунтування своїх вимог він зазначив, що 01.01.2013р. померла його тітка [PERSON], яка залишила йому спадщину за заповітом, проте, оскільки позивач не знав про існування заповіту, тому він звернувся до нотаріальної контори лише 18.10.2013р. з заявою про прийняття спадщини, оскільки з 21.06.2005р. він мешкає у Німеччині і йому законодавством було заборонено покидати територію Німеччини протягом 5 років з метою збереження громадянства країни. 13.10.2013р. він прибув до України для встановлення пам»ятнику [PERSON] і від сусідки останньої дізнався про наявність заповіту та спадщини. Отже, вважає, що причина пропуску строку у нього була поважна і даний строк слід поновити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та надав до суду додаткові обгрунтування, в яких посилався на те, що [PERSON] 12.11.2012року уклав трудовий договір з німецькою фірмою, відповідно до умов цього договору він був прийнятий на роботу з випробувальним терміном до 30 листопада 2013 року і специфіка його роботи, постійні відрядження, а також наявність випробувального терміну за договором не давали позивачу можливості приїхати до України. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини і неможливості направлення до нотаріальної контори поштою відповідним чином завіреної заяви про прийняття спадщини. 3-я особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора надала до суду заяву про розгляду справи за відсутності її представника та покладались на розсуд суду. Суд, вислухав пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 01.01.2013 року померла [PERSON], яка залишила заповіт, складений 4 травня 2004 року, яким у випадку її смерті заповідала належну їй 20/100 частин квартири № 13 кімнати № 71 в будинку № 156 по пр..Косіора в м.Харкові [PERSON], [INFO]. Згідно до відповіді № 6577/01-16 від 18.10.2013р. Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою одержана заява [PERSON] та зареєстрована у книзі вхідної кореспонденції 18.10.2013р. № 3023/02-14 про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 01.01.2013р. Нотаріальна контора повідомила [PERSON] про неможливість завести спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки сплинув 6 місячний строк для прийняття спадщини. З пояснень позивача вбачається, що про смерть [PERSON] йому стало відомо у січні 2013 року від сусідів померлої. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проте, суд не може прийняти до уваги доводи позивача та його представника, щодо неможливості приїзду [PERSON] в Україну через заборону йому виїзду з Німеччини протягом 5 років з 06.11.2008р., оскільки жодних документів щодо існування такої заборони позивачем та його представником суду не надано, до того ж, сплив 5 річного строку [PERSON] повинен був скінчитись 06.11.2013 року, проте, як вбачається з копії закордонного паспорту останнього, він приїздив в Україну 13.10.2013р., тобто до закінчення строку заборони. Що стосується доводів позивача щодо наявності випробувального терміну роботи за трудовим договором, специфіки виконуваної роботи та постійних відряджень, то умови трудового договору, на який посилається позивач не містять будь-якої заборони протягом випробувального терміну роботи покидати територію Німеччини або отримувати відпустки. Оскільки позивачем та його представником не доведено під час судового розгляду справи поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed