Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Посилаючись на те, що він з відповідачем 03.05.2014 зареєстрували шлюб, який був розірваний 05.07.2019. Від даного шлюбу в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка проживає з відповідачем за адресою [ADDRESS] . Незважаючи на процес розлучення та складні відносини, які склались зараз між ними, він переконаний, що такі обставини жодним чином не повинні впливати на їх спільну дитину, позбавляти її любові і спілкування обох батьків. Однак, приблизно з березня 2019 року у нього з дружиною почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні. На сьогоднішній день відповідач практично заборонила їй бачити дитину, унеможливила навіть спілкування з донькою із застосуванням засобів зв`язку, заблокувала у своєму телефоні вхідні виклики від нього та її батьків. Про те, що б він міг забрати дитину хоча б на день до себе, дружина взагалі чути не хоче і не хотіла. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів. Дружина не бажає її присутності, штучно створює обставини через які він не може нормально зустрічатися з дитиною. У відповідь на її прохання побачитись з донькою він, як правило, отримав лише одну відповідь: «Якщо тобі щось не подобається, - звертайся до суду.» Після численних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитини він змушений звертатися до суду. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові та заяві про зміну позовних вимог, позивач просить позов задовольнити та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вільному спілкуванні з донькою, [PERSON] . Визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] : - побачення батька з дитиною з 16 год. п`ятниці до 20 год. неділі щотижня за місцем проживання батька, з можливістю відвідування загальнодоступних місць без присутності матері дитини, за попереднім її повідомленням про місце знаходження дитини; проведення спільного відпочинку батька та дитини у літній період, зокрема у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення, без присутності матері дитини, один раз на рік протягом 30 календарних днів, за погодженням з матір`ю періоду відпочинку та її повідомлення про місце відпочинку; проведення спільного відпочинку батька та дитини у зимовий період, зокрема під час зимових канікул, без присутності матері дитини, один раз на рік протягом 10 календарних днів, за погодженням з матір`ю періоду відпочинку та її повідомлення про місце відпочинку; проведення спільного відпочинку батька та дитини кожного року 06 березня, 06 квітня, та 18 червня з 9 год. по 20 год. кожного року на дні народження батька, бабусі та дідуся дитини відповідно, без присутності матері дитини; проведення спільного відпочинку батька та дитини кожного року у Великодні свята від третього дня свят з 9 год. до п`ятниці світлого тижня до 20 год., без присутності матері дитини; проведення спільного відпочинку батька та дитини кожного року 10 серпня, 13 червня та 03 червня 6 квітня та 18 червня з 9 год. по 20 год. кожного року на дні народження пралась та прадіда дитини, без присутності матері дитини; проведення спільного відпочинку батька та дитини кожного року 13 листопада іменини батька дитини з 9 год. по 20 год. щороку, без присутності матері дитини; проведення спільного відпочинку батька та дитини кожного року 02 серпня на народження дитини, без присутності матері дитини. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач подала відзив на позов у якому позовні вимоги не визнала повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що вона не проти, щоб дочка спілкувалася з батьком, але тільки в її присутності. Позивач своїми діями показує себе як людину неврівноважену і конфліктну. 12.03.2019 [PERSON] мотивуючи бажання побачитись із дочкою в той час коли її не було дома, не зважаючи на відсутність дозволу на входження в житло, увірвався у квартиру батьків відповідачки. [PERSON] враховуючи інтереси дитини бажала запобігти, щоб дочка спілкувалася з роздратованим батьком, внаслідок чого зіткнулася з агресією в свою сторону і сторону батьків, образами та погрозами забрати дитину. Прийшовши в час коли дочка [PERSON] спала, і вимагаючи зустрічі проявляє турботу тільки до своїх прав, не враховуючи свого обов`язку запобігти психологічного травмування матері малолітньої доньки, з якою в дитини такого віку (3 роки) є нерозривний психологічний зв`язок. Психологічне травмування матері [PERSON] впливає на малолітню доньку [PERSON] . Психологічний стан матері відображається на стані та розвитку дитини. Факт здійснення [PERSON] домашнього насильства відбувся, повторно, 04.04.2019, вже із залученням його батьків. [PERSON] поставив своє право на побачення з дитиною поверх свого обов`язку поважати недоторканність житла, обов`язку поважати права, честь і психологічне здоров`я матері дитини і самої дитини. Також слід врахувати той факт, що після листопада 2018 року шлюбні відносини фактично припинилися із [PERSON] , з того часу [PERSON] проживає з малолітньою дочкою (3 роки) окремо від батька дитини. Як наслідок обстановка перебування з матір`ю є звичною і комфортною для дитини. Враховуючи вище зазначене, слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині графіку побачень із дитиною і затвердити наступний графік: 2,5 години в день - кожну другу суботу місяця, та 2 години на день - кожну першу середу місяця та кожний другий четвер місяця після прибуття дитини з дитячого садка в проміжку часу від 17:30 год. до 19:30 год.; побачення повинні відбуватися в присутності матері дитини, та без присутності батьків [PERSON] . Отже, вона не чинить перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні лише враховує інтереси і емоційний стан їх спільної дочки при зустрічах батька з нею. Отже, [PERSON] не чинить перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні лише враховує інтереси і емоційний стан їх спільної дочки при зустрічах батька з нею. У зв`язку з тим, просить позов задовольнити частково. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов визнали частково та просили суд визначити способи участі позивача у спілкуванні з дитиною визначеного органом опіки та піклування. Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не пояснює, яким чином побачення батька з дитиною без присутності матері зашкодять інтересам саме дитини, водночас усі аргументи [PERSON] фактично зводяться до її особистого негативного ставлення до батька дитини та її психічного стану. Наводячи у відзиві посилання на події, що відбулись 12.03.2019 та 04.04.2019, думку відповідачки характеризують [PERSON] , як людину неврівноважену та конфліктну [PERSON] лише намагається маніпулювати фактами, трактуючи їх на власний, вигідний для себе, розсуд. Запропонований відповідачем режим спілкування із дитиною (три рази на місяць по 2/2,5 години, тобто всього 6,5 годин протягом місяця) не буде відповідати інтересам дитини, що має право на належне батьківське виховання, на безперешкодне спілкування батька із дитиною і, безумовно, буде обмежувати права в реалізації ним своїх батьківських прав і обов`язків щодо виховання своєї дитини, безперешкодного спілкування. В запропонованому відповідачем режимі спілкування не вбачає дотримання балансу інтересів сторін, які мають рівні немайнові права і обов`язки перед своєю дитиною. Натомість, режим побачень, який викладено в позовній заяві враховує і рівність прав батька на участь у вихованні дитини поряд з матір`ю, і інтереси дитини, позитивно впливатиме на розвиток і належне виховання малолітньої [PERSON] , дозволить не втратити психологічний зв`язок батьком та донькою. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався. [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про встановлення місця проживання дитини. Ухвалою суду прийнято до спільного розгляду зустрічний позов з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що 03.05.2014 зареєстрували шлюб, який був розірваний 05.07.2019. Від даного шлюбу в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка проживає з нею за адресою [ADDRESS] . Отже, при визначенні місця проживання дитини слід врахувати її вік - 4 роки та тісний зв`язок із матір`ю, обстановка перебування із [PERSON] є звичною і комфортною для дитини. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові та визначити місце проживання [PERSON] за адресою місця проживання її матері [PERSON] . У судовому засіданні позивач та її представник зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнала повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що між ними відсутній спір, оскільки між ними досягнуто згоду щодо місця проживання дитини, яка має проживати разом із матір`ю, а тому даний позов є безпідставний. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив в якому зазначив, що спір між ними існує. Відповідач неодноразово вказував на той факт, що місце проживання дитини не визначене, для нього цей факт є інструментом для маніпуляцій. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалами суду направлено в орган опіки та піклування для дачі висновків. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 травня 2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №423. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 14 березня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1921. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На даний час [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 17.10.2019, виданою управління державної реєстрації Тернопільської міської ради та не заперечується сторонами. [PERSON] працює на посаді менеджера із закупівлі товарів у ФОП [PERSON] , та помічником - консультанта на громадських засадах народного депутата Марченко Л. І. , характеризується позитивно, що підтверджується характеристиками. [PERSON] є заштатним кліриком Тернопільської єпархії Православної Церкви України та характеризується позитивно, проживає в будинку [ADDRESS] , про що свідчить довідка про склад сім`ї та характеристика видана Дружбівською селищною радою №205 від 20.05.2019 та характеристикою, виданою архієпископ Тернопільський і Кременецький. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що після одруження їх син, невістка та дитина проживала разом з ними і вони постійно спілкувалися. Він добре ставитися до невістки та дитини. [INFO] в них невістка забрала дитину і після того в них виникають труднощі побачитися з дитиною. На даний час в їх сина та колишньої невістки виникають різні непорозуміння та конфлікти через побачення з дитиною. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що на даний час в його дочки та колишнього зятя виникають різні конфлікти та непорозуміння. Дочка не вчиняє будь-яких перешкод у побаченні з дитиною у визначенні дні. Однак на побачення з дитиною, зять приходить разом з батьками через, що вони усі збудженні і виникають непорозуміння. Також зять погрожував забрати дитину і в цьому виникає у них спір. Вислухавши всі аргументи сторін, перевіривши їх зібраними у справі доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Виховання та розвиток дітей є обов`язком батьків відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р. (далі Конвенція про права дитини), яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Такі ж положення містяться у ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23.10.2019 року, №962, затверджено Висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , яким орган опіки та піклування вважає за доцільне: «1. Рекомендувати батькові [PERSON] здійснювати свою участь у вихованні дитини [PERSON] , відповідно до графіку спілкування в такі дні: що четверга місяця з 17:00 до 19:30 год.; щосуботи за домовленістю з матір`ю дитини (впродовж трьох годин). Побачення повинні відбуватися в присутності матері дитини. Рекомендувати батькові не порушувати графік побачень, приділяти дитині увагу і турботу. Рекомендувати матері поважати батьківські права, не чинити перешкод у спілкуванні з донькою». Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Також, згідно зі ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. У судовому засіданні сторони, як позивач, так і відповідач не заявляли клопотання про допит дитини у судовому засіданні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). З урахуванням того, що ненадання відповідачем згоди у спілкуванні позивача з дочкою та його участі у вихованні дитини є порушенням права позивача на здійснення своїх особистих немайнових прав щодо дитини (права на особисте спілкування), суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивача в спілкуванні та вихованні дитини, та визначення його способу участі у вихованні дитини підлягають до задоволення. Доводи відповідача щодо закриття провадження у справі не заслуговують на увагу, оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Предметом спору у цій справі є вимога про визначення способу його участі у вихованні дитини. Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про дочку, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально забезпеченою людиною та має належні житлові умови. Відносини між сторонами емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками та конфліктами, а тому суд зазначає, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, визначивши спосіб участі батька у вихованні малолітнього дочки, що не суперечить інтересам саме дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дочкою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Відповідач чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною, які виникають через дні та години побачення, а також не бажання позивача, щоб на побаченнях була присутня відповідачка. За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, з урахуванням найкращих інтересів дитини з метою забезпечення її сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку та можливістю спільного спілкування з батьком, вік дитини - [PERSON] , яка має всього 4 роки, стану здоров`я, розпорядок дня і ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, суд приходить до висновку, що слід визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , в такі дні: щочетверга з 17.00 год. до 19.30 год.; щосуботи з 15.00 год. до 19.30 год.; 06 березня, 02 серпня, 13 листопада, Різдво Христове, православне - 07 січня, Пасха (неділя), День святого Миколая - 19 грудня, кожного року з 16.00 год. до 19.30 год., в інші дні місяця, побачення можуть відбуватися за попередньою домовленістю між батьками [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи емоційну напруженість, яка є між сторонами, фактичні обставини справи, інтереси дитини, її віку, стану здоров`я, розвиток, проживання дитини разом із матір`ю і їх зв`язок між собою, суд вважає, що побачення повинні відбуватися в присутності матері дитини [PERSON] . При цьому побачення повинні відбуватися в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей за попередньою домовленістю або за місцем проживання матері [PERSON] , без присутності інших осіб. При цьому визначення місця побачення є правом [PERSON] , за попереднім повідомленням [PERSON] , де буде відбуватися побачення в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей або за місцем проживання матері [PERSON] . В іншій частині позовних вимог, суд вважає слід відмовити, оскільки як вищезазначено побачення має відбуватися в присутності [PERSON] . Також суд, вважає, що слід зобов`язати [PERSON] , не порушувати графік побачень, приділяти дитині [PERSON] , увагу і турботу, виховувати її, матеріально допомагати та слідкувати за станом її здоров`я, а також зобов`язати [PERSON] , поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у його спілкуванні з дитиною [PERSON] .. Щодо зустрічного позову про визначення місце проживання дитини, суд вважає, що він підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Ураховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю [PERSON] , сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток дитини, суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю дитини - [PERSON] , за місцем її проживання, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. Доводи відповідача щодо закриття провадження у справі не заслуговують на увагу, оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Предметом спору у цій справі є вимога про визначення місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи, що між сторонами існують неприязні відносини і допитаний свідок [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] погрожував забрати дитину, що свідчить про наявність між ними спору. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір за первісним та зустрічним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: partial