Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 3500 грн. щомісячно, до закінчення позивачем навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку, посилаючись на ту обставину, що відповідач ухиляється від утримання власного повнолітнього сина котрий навчається стаціонарно на державному замовленні, добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Окрім цього позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в розмірі 3091 гривень та пеню по несплачених аліментах в розмірі 1153, 77 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити, з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимогу визнали частково не заперечують відносно стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, котрий продовжує навчання у ВНЗ в розмірі 50% прожиткового мінімуму, в решті вимог просять відмовити за недоведеністю та безпідставністю, про що надали мотивований відзив у письмовій формі. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії І-ИД №07614, виданого ВРАГС ТМР 07.08.1998 року, актовий запис 2030, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] датою народження [PERSON] є 11.09.1996 року. 22.12.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Тернопільського національного економічного університету від 10.11.2017 року за №310, позивач [PERSON] дійсно навчається в ТНЕУ на факультеті компютерних інформаційних технологій на 4 курсі в групі КН -42, на місця держзамовлення з 01.09.2016 року по 30.06.2018 року. Сторонами спору визнана та обставина, що позивач проживає разом з матірю в м. Тернопоіл по вул. Ак. Дністрянського, 15а, й остання несе стовні витрати на утримання повнолітнього сина, котрий продовжує навчання. Разом з тим відповідач проживає окремо від позивача у [ADDRESS] , постійної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає перерахував в серпні 2017 року та листопаді 2017 року сину 500 та 750 гривень, відповідно. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. (ст. 200 СК України) Згідно статті 182 Сімейного кодексу України та ч. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на постійній основі добровільно не бере участі в утриманні повнолітнього сина, постійної матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм станом здоровя та матеріальним становищем, може виконувати свої обовязки по утриманню повнолітнього сина. За таких обставин суд, враховуючи вимоги статті 199 Сімейного кодексу України, з урахуванням стану здоровя, матеріального становища повнолітнього сина і відповідача, інших обставин, що мають істотне значення, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача в користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на період його навчання у ВНЗ, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку, починаючи стягувати з 14.11.2017 року. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд також враховує приписи п.3-2 ч.1 ст. 182 СК України, згідно з якими судом мають братися до уваги доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності від 14.10.2014 року, відповідачем [PERSON] було набуто у одноосібне володіння квартиру [ADDRESS], загальною площею 47, 7 кв.м., й при цьому, зважаючи на цінові пропозиції вартості нерухомого майна на ринку м. Тернополя, судом, в силу ч.3 ст. 82 ЦПК України, визнається загальновідомим (не потребує доказування) той факт, що ринкова вартість цієї квартири складає понад 12\~180 гривень - 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи (1218 гривень) станом на 2014 рік. Разом з тим з приводу інших вимог позивача суд відзначає наступне. Суд погоджується з доводами відповідача, що з досягненням позивачем повноліття (11.09.2014 року), а також з дати внесення змін до Сімейного Кодексу України (в 2017 році), сторона позивача не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на підставі ст. 199, 200 СК України, а тому починаючи з 17.05.2017 року у відповідача не існувало обовязку, в порядку ст. 199, 200 СК України, сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу, до закінчення [PERSON] навчання або до досягнення ним 23 річного віку. Відповідач стверджує, що будь яких домовленостей ні з позивачем ні з його матірю про сплату аліментів добровільно в розмірі 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу, не існувало. Також не існувало його волевиявлення про сплату аліментів за місцем працевлашутвання, за відсутності у [PERSON] офіційної роботи й позивачем належними, допустимими і достатніми доказами не доведено зворотнього. Підсумовуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави до задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах в розмірі 3091 гривень та пені по несплачених аліментах в розмірі 1153, 77 гривень.

Outcome: partial