Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання права спільної власності, зобовязання вчинити дії та відшкодування шкоди та просив визнати вхідні двері квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю Позивача - [PERSON] і Відповідачів [PERSON] та [PERSON] та залишити в загальному користуванні співвласників; усунути перешкоди з боку Відповідачів [PERSON] та [PERSON] у користуванні його, Позивача [PERSON], 1/3 часткою квартири [ADDRESS] шляхом зобовязання Відповідачів [PERSON] та [PERSON] надати доступ Позивачу [PERSON] до його власності в квартирі та зобовязати не змінювати замки вхідних дверей, які є спільною сумісною власністю, та передати ключі від вхідних дверей у зазначену квартиру; зобовязати Відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути самовільне перепланування квартири [ADDRESS] шляхом відновлення планування квартири за власний рахунок, яке існувало до перепланування, відповідно до план-схеми технічного паспорту КП Вінницького БТІ на квартиру; стягнути з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Позивача [PERSON] матеріальний збиток у сумі 2 000 грн. та моральний збиток 50\~000 грн.; судові витрати покласти на Відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що Відповідачами систематично порушується його право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], чим йому завдається матеріальна та моральна шкода. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2018 року було замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON]; витребувано від Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» для огляду у судовому засіданні інвентаризаційну справу на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] (у судовому засіданні 05.02.2019 року) та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 26.07.2019 року (а.с.121-124). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав до суду відзив на позовну заяву від 03.07.2018 року, у якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі (а.с. 68-69). \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 11737, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників; обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 04.09.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2-1883 (а.с. 6). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2016 року у цивільній справі № 127/6192/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили 30.08.2016 року, встановлено порядок користування квартирою № 1\~у будинку\~№ 69\~по вулиці\~Стрілецькій у\~місті Вінниці та виділено у користування [PERSON] - кімнату 1-6 з лоджією житловою площею\~\~11,7 кв.\~м,\~[PERSON] та\~[PERSON] у\~спільне користування - кімнату 1-5 із балконом площею 17,5 кв. м та кімнату 1-8 площею\~\~7,9 кв.\~м,\~приміщення кухні 1-3 площею 7,5 кв. м, ванної кімнати 1-10 площею 2,5 кв. м, вбиральні 1-9 площею 1,1 кв. м, коридору 1-1 площею\~\~6,0 кв.\~м, вбудованих шаф площами 0,6 кв. м, 0,9 кв. м та\~0,2 кв.\~м залишено у загальному користуванні співвласників (а.с. 4-5). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/3 частці кожний квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.03.2002 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 22.04.2002 року за реєстровим № 895/47936, та Договору дарування 1/3 частки квартири від 13.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1163 (а.с. 59-60). Однак, відповідачами-співвласниками спірної квартири чиняться перешкоди позивачу у користуванні належним йому на праві власності спірним нерухомим майном шляхом неодноразової заміни замків вхідних дверей квартири та недопуску до квартири членів сімї співвласника житла, зокрема, дружини [PERSON]. Вказане підтверджується письмовими доказами, а саме матеріалами звернень до правоохоронних органів (а.с. 7-10, 83-86, 97-98, 115-116), фотоматеріалами (а.с. 13-16, 88-95), а також дослідженими у судовому засіданні електронними доказами (а.с. 26, 80, конверти з електронними носіями). Крім того, факт зміни замків вхідних дверей не заперечувався у судовому засіданні відповідачем [PERSON], а факт недопуску до квартири членів сімї позивача [PERSON] було визнано у судовому засіданні представником відповідача [PERSON] [PERSON], тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність усунення перешкод у користуванні [PERSON] нерухомим майном, а саме належною йому 1/3 часткою квартири [ADDRESS] шляхом зобовязання [PERSON], [PERSON] надати доступ до квартири, не змінювати замки вхідних дверей вказаної квартири без погодження з співвласником та передати ключі до вхідних дверей зазначеної квартири. При цьому, суд зауважує, що згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів\~своєї сім'ї,\~інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, згідно з ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Суд вважає за можливе та необхідне частково задовольнити позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та визначити її у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн.), який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року, з кожного з відповідачів, що є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією за порушення прав власника. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн. (вартість міжкімнатних дверей), то ця вимога задоволенню не підлягає з огляду на ненадання позивачем жодного доказу щодо їх вартості (в силу вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях). Щодо позовної вимоги про визнання вхідних дверей квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю позивача і відповідачів та залишення їх в загальному користуванні співвласників, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки згідно змісту ст. 186 ЦК України вхідні двері є річчю-приналежністю до головної речі (квартири як нерухомого майна), тому окремо право власності (у тому числі спільної сумісної) або користування нею не може бути визнано. Щодо позовної вимоги про усунення самовільного перепланування квартири [ADDRESS] шляхом відновлення планування квартири за власний рахунок, яке існувало до перепланування, відповідно до план-схеми технічного паспорту КП Вінницького БТІ на квартиру, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що перепланування було здійснено саме відповідачами [PERSON], яка набула права власності на квартиру лише у червні 2018 року, та [PERSON], який досягнув повноліття лише 16.08 2017 року. При цьому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2018 року було замінено первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] саме за клопотанням представника позивача [PERSON] від 14.07.2018 року (а.с. 74). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, згідно положень якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було заявлено пять позовних вимог три вимоги немайнового характеру (вимоги 1-3) та дві вимоги майнового характеру (про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі 50\~000 грн., з яких було задоволено одну вимогу немайнового характеру та частково задоволено вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди (по 1921 грн. з кожного з відповідачів), тому з урахуванням ставок судового збору, встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», звільнення позивача від сплати судового збору як інваліда ІІ групи відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та пропорційно розміру задоволених позовних вимог, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави 704,80 грн. судового збору та стягнути з [PERSON] на користь держави 704,80 грн. судового збору. Що стосується розподілу витрат на правничу допомогу, то суд зазначає таке. Позивачем було заявлено пять позовних вимог та сплачено адвокату гонорар у розмірі 5440 грн., що підтверджується квитанцією № 1/6/18 від 04 червня 2018 року (а.с.21). Отже, витрати на правничу допомогу за одну позовну вимогу складають 1088 грн. (5440 грн./5) Судом було повністю задоволено одну вимогу немайнового характеру та частково задоволено вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди (по 1921 грн. з кожного з відповідачів), тому витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог складають 1163,16 грн., які необхідно стягнути по 581,58 грн. з кожного з відповідачів. Що стосується витрат позивача на поштову пересилку, виготовлення копій письмових та електронних доказів тощо, то ці витрати не є судовими витратами у розумінні Глави 8 «Судові витрати» ЦПК України, тому не підлягають розподілу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial