Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, право власності на земельну ділянку, площею 0,0590 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданий відділом Держземагенства у місті Ізмаїл Одеської області 07.06.2013 року за № НВ - 5100268002013, не містить відомостей про власника земельної ділянки, реквізитів правовстановлюючого документа на земельну ділянку, підстави виникнення права власності на земельну ділянку та не підтверджує зареєстроване право власності на земельну ділянку за власником. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області до суду не з'явився, про день, місце, час слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № 610 від 20.03.2002 року «Про безоплатну передачу громадянам в приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель» [PERSON] була передана безкоштовно в приватну власність земельна ділянка, площею 0,0590 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного рішення, [PERSON] був виданий 18.04.2002 року Ізмаїльською міською радою Одеської області Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV - ОД № 007716, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2360 на земельну ділянку, площею 0,0590 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.04.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка, площею 0,0590 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. 31.03.2000 року, [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями та землею, що знаходиться в [ADDRESS] - [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом зі спадкодавцем [PERSON], що підтверджується будинковою книгою на будинок [ADDRESS], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Крижановської С.М. від 30.01.2014 року за № 187/2-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданий відділом Держземагенства у місті Ізмаїл Одеської області 07.06.2013 року за № НВ - 5100268002013, не містить відомостей про власника земельної ділянки, реквізитів правовстановлюючого документа на земельну ділянку, підстави виникнення права власності на земельну ділянку та не підтверджує зареєстроване право власності на земельну ділянку за власником. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved