Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання за собою права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що являється спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] року його баби - [PERSON]. Спадкове майно померлої складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору, членами якого були спадкодавець [PERSON] та мати позивача [PERSON], яка померла [INFO] року. Крім будинку спадкове майно також складається з земельної ділянки для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,63га та права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Нива» розміром 3,8 умовних кадастрових гектари на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області. Для одержання свідоцтва про право на спадщину померлої [PERSON] позивач звернувся до Шишацької районної державної нотаріальної контори, але у видачі відповідного свідоцтва йому було відмовлено через те, що спадковий будинок не внесений до реєстру прав власності на нерухоме майно, а спадкові земельні ділянки не внесені до бази даних Державного земельного кадастру. Позивач, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Особливою умовою угоди № 371 від 08 липня 2014 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON], є участь представника у судових засіданнях без участі позивача. Представник позивачів - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. [INFO] у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 21 березня 1995 року (а.с.9). До дня смерті остання проживала у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області разом із матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 16.06.2014 № 122 (а.с.11). [INFO] року у с. Баранівка померла спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 17 червня 1997 року (а.с.10). До дня смерті [PERSON] проживала одна у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, що підтверджується довідкою Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 16 червня 2014 року № 125 (а.с.12). Померла [PERSON] залишила заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області 28 червня 1976 року за реєстровим номером № 04, згідно якого все своє майно заповідала онукові - [PERSON] (а.с.8). Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що спадщина [PERSON] відкрилась [INFO] року суд застосовує до даного цивільного спору положення про спадкування визначені ЦК УРСР. У Відповідності до вимог п.1. ч.1. ст. 549 ЦК УРСР позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління вказаним спадковим майном та не заявивши відмову від неї, що підтверджується довідкою Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 12 червня 2014 року № 121 (а.с.15). Інші спадкоємці, що прийняли спадщину чи претендують на неї відсутні, що підтверджується Інформаційними довідками зі спадкового реєстру № 38281566 та 38281530 від 04.09.2014 року (а.с.37-38). До складу спадкового майна померлої [PERSON] входить: - земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку площею 0,63 га, вартістю 26397 грн., що знаходиться на території Баранівської сільської ради Шишацького району та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акта на права власності на землю ІV-ПЛ № 003065, виданого за реєстраційним № 28 Баранівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Великоперевізької сільської Ради народних депутатів від 04.04.1994 року (а.с.6-7); - право на земельну частку (пай) розміром 3,8 умовних кадастрових гектари на території Баранівської сільської ради, вартістю 32724,00 грн., що належало померлій [PERSON] на підставі сертифіката серії ПЛ № 0102783 виданого на підставі рішення Шишацької РДА (а.с.16); - житловий будинок вартістю 63750 грн., який згідно технічного паспорту ПП «[PERSON]» (інвентаризаційний номер 33), виготовленого 24 червня 2014 року, розташований по [ADDRESS] Полтавської області, знаходиться на земельній ділянці площею 6300 кв.м. та складається з житлового будинку 1967 року побудови, загальною площею з урахуванням літніх приміщень 59,3 кв.м., жилою площею 21,4 кв.м. (літ - А-1, а), гаражу (літ - Б), сараю (літ - В), погребу (літ. - Г) (а.с.18-21). Згідно довідок виконкому Баранівської сільської ради Полтавської області від 20.04.2004 № 141 та від 16.06.2014 № 124спадкове домоволодіння, яке розташовано у [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 16 (особовий рахунок № [NUMBER]), станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року є: голова двору - [PERSON], [PERSON]. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок не видавалось (а.с. 13-14). Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в період з 1967 по 1968 року. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 16, особовий рахунок [NUMBER] Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 14) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS] Полтавської області, який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1967 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а члени колгоспного двору (забудовники) померли в 1995 та 1997 роках. Земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку площею 0,63га, на якій розташований спірний житловий будинок, належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності (а.с.6-7). Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся. Постановою державного нотаріуса Шишацької районної державної нотаріальної контори Голубицької Н.І. від 25 червня 2014 року № 193/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON] в зв'язку з відсутністю у реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації про спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та в зв'язку з тим, що інформація про спадкові земельні ділянки не внесена до Державного земельного кадастру, що в свою чергу унеможливлює надання витягу з ДЗК. (а.с.22). Наявність підстав для відмови у видачі свідоцтв на спадкові земельні ділянки підтверджується листом відділу Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області від 24 червня 2014 року № 01-01-10/2491 (а.с.17). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок по [ADDRESS] Шишацького району Полтавської області належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожної з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожна з них мала би право власності на 1/2 його частину. Як встановлено судом спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року не заводилась, заповіту вона не залишила, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 38381624 та 38281589 від 04 вересні 2014 року (а.с.35-36). Залишившись проживати у спадковому житловому будинку та не заявивши відмову від спадщини мати померлої [PERSON] - [PERSON] відповідно до п.1. ч.1. ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину у вигляді належної померлій [PERSON] за її життя частки у спірному житловому будинку, вступивши у володіння та управління вказаним спадковим майном. Таким чином, успадкувавши після смерті своєї доньки [PERSON] частку, яка б належала останній в разі її визначення у спільному сумісному майні у вигляді спірного житлового будинку, з врахуванням частки, яка б належала їй в разі її визначення, спадкодавець [PERSON], на час смерті, мала право на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] в цілому. Успадкувавши після смерті [PERSON] належний їй житловий будинок, земельну ділянку та право на земельну частку (пай) спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлений можливості оформити вказане майно на своє ім'я через відсутність інформації про спадкове майно у реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved