Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Кредитної спілки «Злагода» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення суми вкладів з депозитних рахунків та заборгованості по процентам, інфляційних втрат та моральної шкоди та просив стягнути з КС «Злагода» на його користь заборгованість за договорами № 3343дВ від 15 квітня 2014 року, №3399 від 08 травня 2014 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, заборгованість по відсоткам з врахуванням індексу інфляції, а також моральну шкоду, що разом становить 339945,86 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено зобов'язання відповідно до умов Договорів № 3343дВ від 15 квітня 2014 року, №3399 від 08 травня 2014 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, чинне законодавство та його права як вкладника (споживача). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Кредитної спілки «Злагода» у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, письмовий відзив на позов або заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, а тому суд (без винесення окремого процесуального документа) ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року між відповідачем Кредитною спілкою «Злагода» (далі - Спілка) та позивачем [PERSON] (далі - Вкладник) було укладено Договір № 3343ДВ про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого Вкладник вніс до Спілки грошові кошти у розмірі 69 000 грн. строком на 36 місяців з 15 квітня 2014 року до 15 квітня 2017 року; процентна ставка за внеском - 32% річних (фіксована) (а.с. 24-26). Внесення позивачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 69 000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15 квітня 2014 року (а.с.26 зворотній бік). Однак, станом на день розгляду справи судом вклад у розмірі 69 000 грн. та проценти у розмірі 66300,49 грн. відповідно до графіку розрахунків (а.с. 26 зворотній бік), повернуті не були, жодних доказів протилежного відповідачем суду надано не було. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутого вкладу та процентів за Договором № 3343ДВ про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 15 квітня 2014 року у розмірі 135300,49 грн., оскільки доведена належними доказами. В матеріалах справи також міститься Договір №3399 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 08 травня 2014 року, укладений між відповідачем Кредитною спілкою «Злагода» (далі - Спілка) та позивачем [PERSON] (далі - Вкладник), відповідно до умов якого Вкладник вніс до Спілки грошові кошти у розмірі 9 000 грн. строком на 18 місяців з 08 травня 2014 року до 08 листопада 2015 року; процентна ставка за внеском - 28,8% річних (фіксована) (а.с. 15-19). На підтвердження внесення грошових коштів у розмірі 9000 грн. позивачем [PERSON] надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 08 травня 2014 року (а.с. 20), однак у даній квитанції зазначено про прийняття від [PERSON] коштів у розмірі 9 000 грн. на підставі Договору №3400дВ від 08 травня 2014 року, а не на підставі Договору №3399 від 08 травня 2014 року, а тому дана квитанція не може бути належним доказом на підтвердження внесення позивачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 9 000 грн. за Договором №3399 від 08 травня 2014 року. Отже, заборгованість за Договором №3399 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 08 травня 2014 року стягненню не підлягає. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з Кредитної спілки «Злагода» на його користь моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. (по 25 000 грн. щодо кожного з договорів) та інфляційних втрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем [PERSON] на підтвердження моральної шкоди не надано суду будь - яких належних та допустимих доказів (не надано доказів його звернення до Кредитної спілки «Злагода» із заявою про повернення вкладу та відмови йому в цьому), а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З цих самих підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги у частині стягнення інфляційних втрат, оскільки з наявних у справі доказів не вбачається прострочення грошового зобов'язання саме з вини відповідача. З огляду на вищезазначене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме слід стягнути з Кредитної спілки «Злагода» на користь [PERSON] заборгованість за Договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3343ДВ від 15 квітня 2014 року у розмірі 135 300,49 грн., з яких 69 000,00 грн. - сума вкладу, 66 300,49 грн. - проценти, в іншій частині позовних вимог - відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з Кредитної спілки «Злагода» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial