Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві він вказав, що 11 жовтня 2013 року він позичив відповідачці грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США. Остання зобов'язувалася повернути борг до 25 листопада 2013 року. У встановлений договором строк та в поданий час відповідачка йому суми боргу не повернула. Оскільки, відповідачка умови договору та свої зобов'язання не виконує, тому він змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та просив суд стягнути з відповідачки 157264 гривень 22 копійки боргу за договором позики та судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечила щодо заявленого позову та просила в позові відмовити, оскільки, позивачем [PERSON] було надано позику відповідачці в сумі 9000 тисяч доларів США а не 13000 доларів. [PERSON] розписку на 13000 доларів США змусив написати [PERSON] тому, що мав намір стягнути з відповідачки відсотки за користування позикою, якщо відповідачка вчасно не поверне позики в сумі 9000 доларів США, що їй надав позивач. Позику в сумі 9000 доларів США відповідачка повернула в повному обсязі ще до 20 листопада 2013 року перед своїм від'їздом за кордон, а тому просила в позові відмовити за безпідставністю. Вислухавши позивача його представника., представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 11 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] 13000 (тринадцять тисяч) доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом Національного Банку України складає 157264 гривень 22 копійки та зобов'язувалася повернути борг до 25 листопада 2013 року, про що особисто вказала у розписці, написаній нею власноручно. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] взятих не себе зобов'язань не виконала і станом на день розгляду справи боргу позивачу [PERSON] не повернула. Відповідно до ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]- мати відповідачки, суду пояснила, що її дочка з позивачем розрахувалася в повному обсязі, а розписку він повинен був повернути, проте не повернув, оскільки вона сама була свідком того, як відповідачка повертала позивачу перед своїм від'їздом за кордон, а саме, 20 листопада 2013 року гроші в сумі 600 доларів США і говорила що це останні гроші, які вона мала повернути [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] теж суду пояснила, що вони були свідками, коли [PERSON] повертала гроші [PERSON], проте ствердити яку саме суму відповідачка повертала позивачу не змогли. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Передаючи кошти позивачу, відповідачка не скористалася своїм правом на затримання виконання зобов'язання до повернення боргового документа та не зверталася з такою вимогою безпосередньо до [PERSON]. Оригінал розписки [PERSON] про отримання нею 13 тис. доларів знаходиться в [PERSON] Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають захисту шляхом стягнення в його користь із відповідачки неповернутої суми боргу, а покази дані в судовому засіданні свідками на стороні відповідачки судом до уваги не беруться. Також, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved