Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті її матері [PERSON] за заповітом від 20.01.2011 року. На підставі вказаного вище заповіту, на ім'я позивача державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Денисенко Г.А. було видано свідоцтво на право на спадщину на земельну ділянку та пай від 14.10.2013 року, проте до складу спадкового майна по свідоцтву не було включено житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Денисенко Г.А. від 10.12.2013 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначене нерухоме майно. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка затверджена 31.01.1966р. Міністерством комунального господарства УРСР, до 19.01.1996р. не передбачалась обов'язковість реєстрації будинків і домоволодінь. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію права власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998р. Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Згідно ст.316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Суд вважає, що визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року, не порушить прав інших осіб і не заборонено законом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved