Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 300 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити. Вона сама не здатна забезпечити дитину всім необхідним. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 300 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать його розписки в отриманні судових повісток, що є в справі (поштові повідомлення №00551405 від 04.06.2015 року та №00565198 від 27.06.2015 року). Про причини неявки відповідач суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надав, тому, вважаючи його належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, суд визнає причину його неявки неповажною і відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним зі згоди позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані нею письмові докази, суд, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], що крім пояснень позивача, підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №227729, виданого 21 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач зобовязаний утримувати свою малолітню доньку, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини і вважає необхідним визначити аліменти у заявленому позивачем розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved