Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 14 листопада 2009 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], які проживають разом з матірю та перебувають на їх спільному утриманні. На протязі останніх шести місяців сімейне життя поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. З квітня 2015 року вони перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Спору про поділ спільного майна у них на теперішній час немає та по домовленості між ними, діти залишаються проживати разом з відповідачкою. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає, оскільки сім»я зруйнована і її відновлення, на його думку, є неможливим, оскільки на даний час у нього виникли стосунки з іншою жінкою, а тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 ч.1,3 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 075870, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2009 року, актовий запис № 304/а.с.5/. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖС №154083 та серії І-ЖС №182928 відповідно встановлено, що сторони мають на утриманні двох малолітніх дітей дочку [PERSON] [INFO]/а.с.6/ та дочку [PERSON] [INFO]/а.с.7/. Спору про місце проживання та утримання малолітніх дітей між сторонами на теперішній час не існує. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved