Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого вказав, що у період з 07.12.1991 по 24.02.2003 він працював у відокремленому підрозділі відповідача «Шахта «Центральна» на різних посадах з повним робочим днем під землею, а у період з 28.11.1997 по 21.09.2017 - у відокремленому підрозділі відповідача «Шахта «Капітальна» (колишня назва «Шахта ім.Стаханова») також на різних посадах з повним робочим днем під землею. 21.09.2017 він був звільнений відповідачем за ст.40 п.2 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. В умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом він має стаж 26 років 6 місяців. В результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах під впливом негативного виробничого фактору пилу, концентрації якого перевищували гранично допустимі, за висновком ЦЛЕК від 28.12.2017 державною установою «Інститут медицини праці імені [PERSON] Національної академії медичних наук України» йому було встановлено вперше професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. 24.01.2018 після проведення розслідування професійного захворювання комісією складено акт за формою П-4. 02.04.2018 обласна профпатологічна МСЕК встановила йому 25% втрати професійної працездатності з рекомендаціями медикаментозного лікування. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу початку захворювання в 2013 році та продовжує відчувати до теперішнього часу. В нього наявне утруднене дихання, сухий кашель, задишка при помірному фізичному навантаженні, загальна слабкість, головокружіння, безсоння, дратівливість, депресивний настрій. Це приводить до значних фізичних та моральних страждань, дискомфорту, відчуття постійної пригніченості та туги. Важливим фактором, що додає йому додаткових психічних страждань є незворотність змін в пошкоджених тканинах бронхів. У зв'язку з професійним захворюванням був істотно змінений його звичайний життєвий уклад, значно знизилася активність, погіршилися взаємини з близькими та знайомими, він став замкнутий та нетовариський, втратив роботу та заробітну плату, що негативно позначилося на його соціальному статусі і морально його пригничує. Він не може вести повноцінний спосіб життя, з 2013 року до теперішнього моменту відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю професійного захворювання, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, став обмежений у русі, оскільки швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До отримання захворювання він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в своєму приватному будинку, однак зараз не може цього робити, йому доводиться за гроші винаймати людей, що негативно позначається на його матеріальному становищі та потребує від нього додаткових моральних та матеріальних зусиль. Він не може втілювати свої звички, від чого відчуває постійний психологічний дискомфорт, через що він втратив цікависть до життя. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди, отриманої у звязку з професійним захворюванням на виробництві, 50000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» [PERSON] у судовому засданні висловився проти позову, просив відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його моральних страждань. Заслухавши сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено,\~що позивач\~з 07.12.1991\~по 24.02.2003\~працював у відокремленому підрозділі\~«Шахта «Центральна»\~ДП «Красноармійськвугілля»\~(нині\~ДП «Мирноградвугілля»), з 28.11.1997\~по 21.09.2017\~-\~у відокремленому\~підрозділі «Шахта\~«Стаханова» (нині\~«Шахта «Капітальна»)\~на підземних\~роботах, звільнившись з роботи за ст.40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я, що підтверджується копіями записів з трудової книжки (а.с.6-8). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 12.03.2018 отсаннй хворіє з 2013 року, коли його стали турбувати кашель та слабкість, з цього часу він проходить стаціонарне та амбулаторне лікуванне, регулярно спостерігається терапевтом, проходить курси реабілітаційного лікування. З 2017 року стан його погіршився, тому [PERSON] був направлений на МСЕК для оформлення групи інвалідності та регресу (а.с.16). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії державної установи «Інститут медицини праці імені [PERSON] Національної академії медичних наук України» від 28.12.2017 № 45/1157 [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН і-ІІ ст. захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.14). Підгрунттям для визначення професійної категорії захворювання явились дані клінічного обстеження, дінамика захворювань, інформація про умови праці, згідно яких хворий під час роботи підлягав впливу пилу, концентрації якого у рази перевищувала допустимі норми, стаж роботи у шкідливих умовах праці 26 років (а.с.14). У звязку з виявленими професійним захворюванням позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату. Йому рекомендовано спостереження та лікування у профпатолога, пульмонолога, терапевта, невролога, санаторно-курортне лікування у профільних санаторіях (а.с.14). За результатами\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійого захворювання,\~що вперше\~виникли у\~позивача,\~ 24.01.2018\~на підприємстві\~відповідача складено\~акт за\~формою П-4,\~затверджений 26.01.2018\~начальником Головного\~управління Держпраці\~у Донецькій\~області. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий період роботи в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого фактора пил, параметри якого перевищували допустимі величини (а.с.9-12). Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 02.04.2018 позивачу у зв'язку з професійним захворюванням первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з датою переогляду 02.04.2020. Позивачу рекоментодано медикаментозне лікування (а.с.13). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 02.04.2018, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоровя працівника. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці у відповідача встановлена актом розслідування хронічного професійного захворювання у [PERSON] \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманих ним професійних захворювань, а висновок МСЭК від 02.04.2018 підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного звязку між ушкодженням здоровя та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Як зазначено вище, [PERSON] неодноразово звертався за допомогою до медичних установ через захворювання, які визначено професійними. В історіях його хвороб зафіксовано скарги на сухий кашель, задишку при помірному фізичному навантаженні, підвищену пітливість, загальну слабкість. Отримане позивачем захворювання вимагає від нього продовження лікування, спостереження у багатьох лікарів, обмежило виконувати фізичну роботу, роботу в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, в решті-решт призвело до втрати професії, якій позивач присвятив все своє трудове життя, і яка була джерелом його доходу та доходу його сімї. Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому позиція відповідача є несприятливою та такою, що не відповідачє вимогам законодавства; позивачем надано достатньо доказів, за якими можна судити про наявність фізичних або психічних страждань. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. При визначенні\~розміру заподіяної\~позивачу моральної\~шкоди суд\~приймає до\~уваги час\~роботи на\~підприємстві відповідача\~при тривалій\~праці у\~шкідливих умовах,\~які призвели\~до захворювань,\~характер,\~обсяг,\~тривалість зазнаваних\~позивачем страждань,\~ його\~стан здоровя,\~розмір і\~характер стійкої\~втрати професійної\~працездатності,\~яка визначена\~на певний\~строк,\~відсутність інвалідності,\~істотність вимушеності\~змін у\~життєвих стосунках\~потерпілого,\~який у\~віці 45\~років втратив\~25%\~своєї працездатності\~у звязку\~з професійними\~захворюваннями,\~те,\~що отримане\~ним ушкодження\~здоровя заважає\~йому вести\~повноцінний спосіб\~життя,\~вимагає від\~нього додаткових\~зусиль для\~його організації,\~потребує продовжувати\~лікування.\~Тому \~суд,\~виходячи з\~засад розумності\~та справедливості,\~ вважає\~можливим визначити\~позивачу розмір\~моральної шкоди\~у 13000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~враховуючи,\~що заявлено\~позов немайнового\~характеру,\~суд вважає\~необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 185 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»,

Outcome: partial