Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 11 травня 2010 року за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори, він придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS], а 01 липня 2010 року на прохання його рідної сестри [PERSON] він надав можливість проживати в даній квартирі її колишній невістці [PERSON] та онуку [PERSON], [INFO] Крім того, посилається на те, що договір найму житла вони не укладали, а за усною домовленістю [PERSON] разом з сином [PERSON] проживала в даній квартирі на безоплатній основі за умови обовязкової оплати комунальних послуг і цією домовленістю було передбачено, що надання квартири для її проживання разом с сином є безстроковим, але в разі необхідності використання квартири для власних потреб вона добровільно звільнить зазначене житло та виїде з нього протягом двох місяців з дня попередження про це. Також позивач мотивує свої вимоги тим, що 14 липня 2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який без його (позивача) згоди вселився до цієї ж квартири і став постійно в ній проживати. В той же час, [PERSON] має на праві приватної власності 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Крім того, позивач посилається на те, що наприкінці лютого 2015 року він усно попередив відповідачів про те, що у звязку з потребою продажу квартири вони мають виїхати з неї у строк до 01 травня 2015 року, проте протягом двох місяців відповідачі добровільно не виїхали, тому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вищевказаної квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Також Малєванчик суду пояснив, що дійсно на прохання своєї сестри [PERSON], яка й повідомила про це відповідачку, він дозволив проживати у належній йому квартирі її колишній невістці [PERSON] з сином [PERSON] без визначення строку такого проживання. Крім того, позивач в суді пояснив, що не надавав дозволу на проживання в цій квартирі [PERSON], і про необхідність виселення відповідачів до 01 травня 2015 року він попередив їх через [PERSON] Далі [PERSON] суду заявив, що 14 травня 2015 року надіслав лист [PERSON] та [PERSON], в якому ще раз запропонував їм добровільно виселитися з належної йому на праві власності квартири №29 на вул. Путивльська, 18, в м. Глухів, а той лист, який мається в справі про те, що він начебто не заперечує проти їх проживання в цій квартирі, він не писав і його підписано не ним, тому просив суд виселити відповідачів зі спірної квартири та стягнути на його користь понесені судові витрати згідно вимог закону. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнала, посилаючись на те, що тривалий час, а саме, з 2010 року проживає у спірній квартирі з сином [PERSON] і вважали цю квартиру своєю, бо після розірвання шлюбу з колишнім чоловіком [PERSON], з яким вона проживала у Запоріжжі, той обіцяв придбати їй з сином квартиру в Глухові, а про те, що квартира оформлена на [PERSON] дізналася лише через декілька місяців після вселення. Крім того, мотивує заперечення тим, що дійсно після укладення в 2011 році шлюбу з [PERSON] той став проживати з ними в цій квартирі, вона зробила там ремонт, обставила квартиру меблями, сплачувала комунальні платежі, і взагалі до початку розгляду справи в суді та під час судового розгляду не отримувала від [PERSON] ніякого попередження про виселення з квартири, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що проживав у спірній квартирі з 2011 року після укладення шлюбу з [PERSON], а коли розпочався розгляд цієї справи в суді, то приблизно 19 червня 2015 року він виїхав з даної квартири і на даний час там не проживає. Також [PERSON] в суді заявив, що заперечує проти позову, так як виселення з квартири його дружини [PERSON] та її сина [PERSON] порушує їх право на житло. Представник третьої особи [PERSON] в суді пояснила, що орган опіки піклування заперечує проти задоволення цього позову до вирішення питання про відновлення права користування квартирою в м. Запоріжжі [PERSON] та його матері [PERSON], так як у випадку виселення з квартири малолітньої дитини буде порушено її право на житло. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що є матірю [PERSON], і її колишній зять [PERSON] після розірвання шлюбу з донькою був ініціатором переїзду її з сином [PERSON] до Глухова. Крім того, свідок показала, що разом з [PERSON] вони підшукали для них квартиру №29 на вул. Путивльська,18. Крім того, [PERSON] суду пояснила, що зять пропонував оформити квартиру на неї ([PERSON]І.), але [PERSON] сказала, що її треба оформити на онука, а через деякий час їй стало відомо, що квартиру оформили на [PERSON] брата [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що близько пяти років тому в парку була свідком розмови між своєю сусідкою [PERSON] та [PERSON] про придбання квартири і чула, як остання говорила, що десь через рік оформлять квартиру на [PERSON], а потім сама [PERSON] розповіла їй, що вони купують квартиру внуку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 2010 році продавав свою квартиру, що знаходилася на вул. Курлука в м. Глухів і до нього зверталися дві жінки, з їх слів він зрозумів, що вони купують квартиру для іншої жінки після її розлучення з чоловіком, а потім зателефонував той чоловік і повідомив, що купуватиме його квартиру для колишньої дружини, однак, пройшов час і йому повідомили, що передумали купувати цю квартиру. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], представника третьої особи, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 травня 2010 року, посвідченого Глухівською міською державною нотаріальною конторою (реєстр. номер 1030), [PERSON] є власником квартири №29 на вул. Путивльська, 18, в м. Глухів. З свідоцтва про народження ЖО №134048, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, вбачається, що [PERSON] народився 02 серпня 2003 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 19.08.2003 р. зроблено відповідний запис за №331, і його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Також в суді встановлено, що з 01 липня 2010 року у спірній квартирі №29 на вул. Путивльська, 18, в м. Глухів з дозволу позивача стали проживати [PERSON], її малолітній син [PERSON], [INFO], а також з 14 липня 2011 року й відповідач [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] Крім того, судом установлено, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина квартири №61 на вул. Курлука, 1/1, в м. Глухів. Виходячи з положень ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним, а відповідно до ч.3 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Також за змістом ст. 391 цього Кодексу власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ж до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що надання відповідачам [PERSON] та [PERSON] квартири №29 на вул. Путивльска, 18, в м. Глухів для проживання було безстроковим, й підтвердив дані обставини і в суді, але не надав жодних доказів, що він попереджав їх про необхідність виселення з спірної квартири до звернення з цим позовом до суду, то в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] необхідно відмовити за їх необґрунтованістю. Разом з тим, в суді встановлено, що відповідач [PERSON] вселився до спірної квартири без дозволу власника квартири [PERSON], й дані обставини фактично не заперечував і сам [PERSON], який в суді заявив, що виселився з цієї квартири приблизно 19 червня 2015 року, тобто, вже після початку розгляду справи по суті, але не надав будь-яких доказів на підтвердження цього факту. За таких обставин, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов в частині вимог про виселення з вищевказаної квартири відповідача [PERSON] підлягає задоволенню, так як він вселився та проживає там без дозволу її власника [PERSON] Крім того, в суді встановлено, що позивачем, який є інвалідом 2 групи загального захворювання, сплачено судовий збір в сумі 243,6 грн., а згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди 2 групи звільняються від сплати судового збору, тому [PERSON] необхідно повернути 243,6 грн. сплаченого судового збору. Також ч.3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги до відповідача [PERSON], то з нього необхідно стягнути в дохід держави 243,6 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial