Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення моральної шкоди, отриманої у звязку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до наказу відповідача від 02.02.2006 року № 14/4 він 25.01.2006 року був прийнятий учнем гірника підземним з повним робочим днем до відокремленого підрозділу відповідача «Шахта «Димитрова». 29.04.2014 року при виконанні трудових обовязків з ним стався нещасний випадок. В той же день він був доставлений до Димитровської центральної міської лікарні (далі Димитровська ЦМЛ), де йому було встановлено діагноз: закритий перелом обох гомілок справа зі зміщенням, сіндесмоза, вивих стопи, нейроциркуляторний синдром, фліктени, некроз шкіри по стопі. З 29.04.2014 року по 04.05.2014 року та з 02.06.2014 року по 26.09.2014 року він перебував на лікуванні у Димитровській ЦМЛ, з 05.05.2014 року по 31.05.2014 року у міській лікарні м.Єнакієво. 13.08.2015 року первинно МСЕК йому було встановлено 25% втрати працездатності. У звязку з цим до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитрові (далі за текстом Фонд) ним були надані документи про призначення та виплату йому одноразової допомоги та щомісячного регресу. За постановою Фонду від 16.09.2015 року йому була виплачена одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності в сумі 3882 грн. 37 коп. Моральна шкода йому не призначалася та не виплачувалася. Проте, моральні страждання він продовжує відчувати і до теперішнього часу. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, самостійно виконувати свої суто особисті санітарно-гігієнічні дії, відчував фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю травми та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почуття страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Зараз він змушений ходити з паличкою, та відчуття болю його не покидає. За станом здоровя він змушений звільнитися з шахти та шукати нову роботу. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 25000 грн., тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що згідно протоколу засідання комісії з охорони праці на ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» розмір одноразової допомоги [PERSON] зменшено на 25% за порушення ним законодавства про охорону праці, що і було причиною його травмування. Тоді як позивач має вищу освіту за спеціальністю охорона праці в гірничий промисловості. Через отриману травму позивачу не встановлена група інвалідності та не протипоказана праця на посаді гірничого майстра дільниці ВТБ, яку той займав до звільнення з роботи. Доказів порушення його законних прав, що привели до моральних страждань, позивачем не надано. У наданих виписках з медичних документів зазначено, що зі слів хворого 29.04.2014 року травма побутова, а не виробнича. Також звертає увагу на те, що шахта, на якій працював позивач, є збитковою, за станом на 01.10.2015 року збитки склали понад 49 млн. грн., а з 02.03.2015 року по 31.03.2015 року на шахті було запроваджено простой. Крім того, позивачем порушені строки позовної давності у три місяці при предявленні даного позову, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача після його першого освідчення у МСЕК, тобто з 13.08.2015 року. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Димитрові Донецької області до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 25.01.2006 року по 16.03.2015 року перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», працюючи до 06.03.2006 року учнем гірничого робочого підземного з повним робочим днем під землею, потім гірничим робочим підземним з повним робочим днем під землею до 20.10.2008 року, після чого переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею, звільнився з шахти за власним бажанням у звязку зі зміною місця проживання, за ст.38 ч.1 КЗпП України, що підтверджується копіями записів з трудової книжки [PERSON] (а.с.7-12). 29.04.2014 року о 05.40 год. при виконанні трудових обовязків з позивачем трапився нещасний випадок у ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», а саме: коли позивач почав перелазити через конвеєр СП-202, по якому транспортувалася гірнича маса, конвеєр ввімкнувся, після чого глибою вугілля [PERSON] зачепило за ногу та затягнуло обидві його ноги під привідну головку СП-250 камери. Внаслідок нещасного випадку позивач отримав закритий перелам обох гомілок справа зі зміщенням, підвивих стопи назовні. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 15.06.2015 року, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 15.06.2015 року № 1 (а.с.13-16, 17-20). З тексту актів вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є невиконання ним вимог інструкцій з охорони праці, що виразилося в тому, що гірничий майстер [PERSON] при переміщенні через скребковий конвеєр попередньо не перевірив його знеструмлення та не повідомив керівника робіт про свої дії (а.с.15, 19). Відповідно до довідки МСЕК від 13.08.2015 року та виписка з акту огляду МСЕК від 13.08.2015 року позивачу вперше за наслідками виробничої травми від 29.04.2014 року встановлено 25% втрати професійної працездатності до 13.08.2016 року з рекомендаціями медикаментозного, оперативного лікування (а.с.5, 32). Відповідно до постанови Фонду від 16.09.2015 року № 0516/4049/4049/2 позивачу у звязку з даним нещасним випадком призначено та виплачено одноразову допомогу в сумі 3882,37 грн. (а.с.22). Згідно за протоколом № 1 від 26.08..2015 року комісії з охорони праці на ВП «Шахта «Димитрова» прийшла до висновку про зменшення розміру одноразової допомоги [PERSON] на 25% за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, що і було причиною травмування. Через отриману 29.04.2014 року травму [PERSON] з 05.05.2014 року по 31.05.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у КЛПУ «Міська лікарня №7» м.Єнакієва у травматологічному відділенні, де йому було проведено оперативне лікування, з діагнозом: закритий перелом обох гомілок справа зі зміщенням, сіндесмоза, підвивих стопи назовні. Нейроциркуляторний синдром. Фліктени. Некроз шкіри по стопі. Позивач був виписаний з лікарні на амбулаторне лікування за місцем проживання (а.с.6). Відповідно до наказів відповідача та його відокремленого підрозділу від 12.01.2015 року та від 02.03.2015 року на шахті Димитрова з 01.05.2015 року було зупинено ведення робіт за основним видом діяльності (видобутку камяного вугілля), а з 02.03.2015 року по 31.03.2015 року було запроваджено простой. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Згідно за ст.14 Закону № 1105-Х1У нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть. Відповідно за ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-Х1У при настанні страхового випадку, а саме ушкодження здоровя на виробництві, потерпілий застрахована особа - має право на різні види відшкодування шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд повязує з датою встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності, а саме: 13.08.2015 року, встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоровю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду ще діяв. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником травми у цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у звязку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного звязку між ушкодженням здоровя та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач зазнавав і, незважаючи на лікування, по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманої на виробництві травми, через що порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагало і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, йому рекомендовано подальше медикаментозне та оперативне лікування. Суд не приймає позицію відповідача з приводу того, що позивач лікувався не у звязку із виробничою травмою, а через побутову травму, оскільки вона спростовується доказами, дослідженими у судовому засідання. Як випливає з актів, складених за формою Н-1 та Н-5, факт нещасного випадку з позивачем 28.04.2014 року на виробництві було встановлено відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26.02.2015 року, на підставі якого було проведено розслідування даного нещасного випадку, видано відповідні акти, з яких вбачається той же самий діагноз, за яким позивач отримував лікування відразу після настання нещасного випадку. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на скрутне матеріальне становище шахти, оскільки відшкодування спірнорї шкоди не залежить від збитковості підприємства, бо це не ґрунтується на законі, до того ж позивач звертається до державного підприємства, а не окремо до його відокремленого підрозділу «Шахта «Димитрова», яка зазнала певні труднощі під час воєї виробничої діяльності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, розмір і строковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 32 роки втратив 25% своєї працездатності на підприємстві відповідача, отримані ним фізичні вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування, на теперішній час він не працює. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення техніки безпеки праці, відсутність інвалідності, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 9000 грн., які підлягає стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, на протязі якого той мав право на захист своїх інтересів у суді. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду відповідно до ст.233 КЗпП України. Однак, до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема, щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю, строки позовної давності відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.268 ЦК України не поширюється. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 176 грн. 00 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial