Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей, вказуючи на те, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 18.02.2006р., мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] народження та сина [PERSON] [INFO] народження, на яких відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає. В судовому засіданні позивач просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на кожну дитину в сумі по 500грн, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, також проти стягнення аліментів не заперечував, але пояснював, що розмір аліментів у сумі по 500грн на кожну дитину, а всього 1000грн є більшим ніж його дохід, що не допускається чинним законодавством, тому просив стягнути аліменти відповідно до чинного законодавства, а саме в частках, оскільки офіційно працює та отримує заробітну плату. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Сторони перебувають в шлюбі з 18.02.2006р., мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] народження та сина [PERSON] [INFO] народження. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що діти, проживає разом з мамою та знаходяться на її утриманні. Позивачка одна несе витрати по утриманню дітей, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання синів для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Ніякої участі у вихованні не приймає. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх синів. З огляду на те, що відповідач надав відомості про офіційний дохід, так як працює у ТОВ «Аеросвіт» на посаді водія та отримує заробітну плату, і як батько зобов'язаний утримувати дітей, про що не заперечував в судовому засіданні та погодився на сплату аліментів, щомісячно, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів. Проте, враховуючи, що відповідач офіційно працює, має постійний заробіток, і тому суд не вважає за можливе стягнення з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, який вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти, щомісячно в розмірі 1/3частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, враховуючи, що відповідач працює і має постійні доходи. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей - [PERSON], [INFO] народження та [PERSON] [INFO] народження в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення повноліття [PERSON], а в подальшому в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання [PERSON] до його повноліття. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial