Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди від злочину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст.115 КК України. [PERSON] є потерпілою у кримінальному проваджені, оскільки [PERSON] (особу, яку було вбито) був її сином. Внаслідок дій осудженої їй було завдано матеріальну та моральну шкоду. Згідно договору від 30.04.2015 року та накладних, витрати на місце поховання, виготовлення пам'ятника складає усього 7250 грн. Моральна шкода полягає в самому факті смерті її сина. Остання відчуває фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті. Виходячи з характеру фізичних та душевних страждань, хвилювань, вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди, який може в певній мірі відновити спричинену моральну шкоду, складає 50000 гривень, також вважає за необхідне стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Позивач [PERSON] та представник позивач [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали викладене в позовній заяві, наполягали на позовних вимогах, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05.02.1970 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 22.09.2014 року Органом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ. Причиною смерті є одиночне проникаюче сліпе колото - різане поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що підтверджується довідкою про причину смерті. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст.115 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.08.2015 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2015 року - залишено без змін. Відповідно до накладних № б/н від 30.04.2015 року, [PERSON] понесла матеріальні збитки за встановлення огорожі, стола, лави, пам'ятника, за граверні роботи, доставку та встановлення, що склали 7250 гривень (а.с. 8, 9). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті, є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров'я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям на цей час і в майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] внаслідок злочину, скоєного відносно її сина, відчуває фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, важкість виконання повсякденних обов'язків, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга. Моральні страждання, пов'язані зі скоєнням злочину та його наслідками, тому вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу значної моральної шкоди. Відповідно до роз'яснення, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших змін. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає що розмір моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, що спричинена [PERSON], виходячи із сукупності її складових - є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме такий розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілої. Як встановлено судом, [PERSON] вчинила злочинні дії, окреслені у ст. 115 КК України. Отже, заявлена вимога позивача пов'язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди. Щодо стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Види судових витрат визначені в ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем [PERSON] надано розрахунок витрат на правову допомогу та витяг із договору на ведення цивільної справи та квитанцію № 37 відповідно до якої сплачено гонорар у розмірі 500 грн. Передбачених ст. 56 ЦПК України дій з участі в судовому засіданні особи, що надає правову допомогу, не здійснювалось. Крім того, за ст. 56 ЦПК України процесуальні права особи, яка надає правову допомогу є обмеженими, вона за законом не входить до кола осіб, які беруть участь у справі і у судовому засіданні має право лише бути присутньою. Вказане відповідає роз'ясненням п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» де сказано: особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. За таких обставин, понесені [PERSON] витрати з оплати послуг адвоката не входять до передбаченого ст. 79 ЦПК України складу судових витрат і не підлягають стягненню на її користь. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: partial