Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визнання заповіту, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори 24.02.2011 року в реєстрі за № 1-157, яким [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] недійсним. Свої доводи обгрунтовує наступним: [PERSON] дуже хворіла, двічі на день до неї приїжджала швидка допомога, працівники якої давали останній обезболюючі препарати. Проживала одна, рідних не було. На початку лютого 2011 року до неї прийшла [PERSON], ввійшла у довіру і [PERSON].24.02.2011 року видала на її ім'я довіреність на відновлення втрачених документів та склала заповіт на ім'я [PERSON], яким власну спірну квартиру заповіла їй, відповідачу по справі. Відповідач виготовила дублікати усіх правовстановлюючих документів на квартиру, а також отримала в паспортному столі другий паспорт на ім'я [PERSON], хоча паспорт у неї був. По новому паспорту [PERSON] [PERSON] без відома [PERSON] продала квартиру [PERSON] та привласнила собі усю суму коштів від продажу квартири. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Заповіт був підписаний 24.02.2011 року., квартиру по договору купівлі-продажу [PERSON] продала 10.06.2011 року, а [PERSON] померла [INFO] року. До своєї смерті покійна зверталась до прокуратури міста з приводу шахрайських дій [PERSON] та до [PERSON] з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа і вона була визнана винною у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. [PERSON] скориставшись тяжкою хворобою покійної, вчинила обман останньої та викрививши її волевиявлення, продала квартиру без її згоди, що свідчить про те, що [PERSON] . вчинила заповіт на вкрай невигідних для себе умовах, тобто такий правочин має ваду волі спадкодавця, а тому у відповідності до п.п. 16,18,20,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року '' Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним '' заповіт на квартиру є оспорюваним та повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки [PERSON] своїми зловмисними діями шляхом обману через заповіт сприяла виникненню у неї права на спадкування.. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив визнати недійсним заповіт від 24.02.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON], у виступі посилається на зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак на адресу суду подала заперечення на позов позивача, просить справу розглядати у її відсутність. У запереченнях вказала : що у позові жодним чином не наводяться мотиви, обґрунтування та докази про недійсність заповіту. Єдиним мотивом в підтвердження своїх доказів позивач посилається на вирок суду та ухвалу апеляційного суду Черкаської області, однак у даних судових документах жодним чином не зазначається факт недійсності заповіту. Уманським міськрайонним судом 20.09.2013 року прийнято рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-я особа - Денржавний нотаріус Кравчук Т.І. про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири. [PERSON] 17.12.2012 року звернувся з окремим позовом до [PERSON], спадкоємниці [PERSON] про визнання заповіту від 24.02.2011 року недійсним. Ухвалою суду від 20.09.2013 року закрито провадження у частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним у зв'язку з його відмовою від вказаних позовних вимог, а тому позовні вимоги позивача не визнає. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 09.01.2008 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON], заповідавши йому все своє майно. 24.02.2011 року [PERSON] склала новий заповіт на [PERSON], заповівши останній квартиру [ADDRESS] 10.06.2011 року [PERSON] самостійно продала спірну квартиру [PERSON], уклавши та нотаріально посвідчивши договір купівлі-продажу, який на даний час є правомірним правочином. [INFO] року [PERSON] померла, а тому усі її права та обов'язки, в тому числі і процесуальні в питанні щодо квартири перейшли на підставі заповіту від 24.02.2011 року до [PERSON] Позовна заява та виступ позивача у судовому засіданні не містить конкретної статті ЦК України, відповідно до якої суд мав би можливість визнати правочин недійсним. Позивач у позові посилається на статті 215,216,228,230 ЦК України, але через їх застосування у конкретних обставинах не можливо визнати правочин/заповіт недійсним. Неоднозначність позиції позивача підтверджується його одночасними посиланнями у позові на п.п. 16,18,20 та 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року '' Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним '', так як ці пункти стосуються різних правових ситуацій і виключають їх одночасне застосування, а тому не має будь-яких підстав для задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне : 09.01.2008 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON], заповідавши йому все своє майно. 24.02.2011 року [PERSON] склала новий заповіт на [PERSON], заповівши останній квартиру [ADDRESS] 10.06.2011 року [PERSON] самостійно продала спірну квартиру [PERSON], уклавши та нотаріально посвідчивши договір купівлі-продажу, який на даний час є правомірним правочином. [INFO] року [PERSON] померла, а тому усі її права та обов'язки, в тому числі і процесуальні в питанні щодо квартири перейшли на підставі заповіту від 24.02.2011 року до [PERSON] 24.02.2011 року [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , який посвідчено державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори 24.02.2011 року в реєстрі за № 1-157. 10.06.2011 року [PERSON] продала власну квартиру [PERSON], уклавши нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу. На даний час правочин є правомірним. У вищезазначений період [PERSON] укладала і інші нотаріально-посвідчені правочини. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2014 року встановлено, що [PERSON] … з метою заволодіння грішми після продажу квартири [ADDRESS] шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] після продажу останньою вказаної квартири заволоділа грішми у сумі 19 000 доларів США … Тобто судовим рішенням встановлено достовірно, що [PERSON] сама продала належну їй квартиру, без будь-якого примусу. Вказане судове рішення набуло чинності. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Згідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною / сторонами / вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Заповіт є правочином , тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень … За приписом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем жодного належного та допустимого доказу у підтвердження того, про що йдеться у ст.ст. 203,215,225,1257 ЦК України суду не надано. Порушення вимог закону, допущені стороною / сторонами / після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. Таку позицію підтвердив і Верховний Суд України у своїй постанові від 07.11.2011 року у справі № 6-44цс11, в якій зокрема зазначено : '' Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною / сторонами / вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину ''. У відповідності до ст. 360-7 ЦПК України - Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом / судами / касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим доля всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України / в тому числі й для позивача, який є адвокатом /, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 203, 215, 216, 228, 230, 1233, 1254, 1257 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року '' Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним '',

Outcome: dismissed