Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати належність домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS], померлій [INFO] року [PERSON], як попередньому власнику; визначити позивача, як спадкоємицю, наступним власником вказаного будинку; визнати за нею право власності на житловий будинок, зазначений у технічному паспорті літерою «А-1» (загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м.) та господарсько-побутові споруди: сарай, зазначений у технічному паспорті-Б, убиральню, зазначену в технічному паспорті - В, колодязь, зазначений у технічному паспорті - №1, що розташовані по [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав її матері - [PERSON], яка за життя належним чином своє право власності не оформила. Після смерті матері позивач прийняла спадщину, проте оформити свої права на будинок вона не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника сільської ради, позов [PERSON] визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Решетилівської державної нотаріальної контори із проханням видати на її ім'я свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] після померлої [INFO] року матері - [PERSON]. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений будинок, державним нотаріусом обґрунтовано була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 7/. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За наведених обставин у даній справі необхідно з'ясувати наявність фактичних та правових підстав виникнення у спадкодавця - [PERSON] права власності на зазначений будинок. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року /а.с.6/. Померла [PERSON] є матір'ю позивачки [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]» після укладення шлюбу /а.с.8-11/. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що у Решетилівській державній нотаріальній конторі спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON] відсутня. [PERSON] заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала, але вона прийняла спадщину, шляхом управління спадковим майном, а саме зберігала та надала нотаріусу ощадну книжку на ім'я померлої [PERSON] Однак, оскільки за життя [PERSON] не одержала свідоцтва про право власності на житло, у якому проживала, державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу/а.с.7/. Між тим, із витягу з погосподарської книги (особовий рахунок № 84) вбачається, що [PERSON] була головою двору та у її власності перебував житловий будинок з надвірними будівлями/а.с.12-13/. З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» станом на 06 квітня 2016 р., видно, що цей житловий будинок та надвірні споруди будувалися в період з 1956 по 1960 рік. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР» ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. В подальшому, згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, на підтвердження приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, державному нотаріусу могла бути надана довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, що видавалася в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Аналіз діючого на час забудови законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS]. Не дивлячись на те, що за життя [PERSON] не оформила належним чином своє право власності та не отримала правовстановлюючого документу на належний їй будинок, вищенаведене дає підстави для висновку про те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить у тому числі й зазначений будинок. Статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В порядку, визначеному Цивільним кодексом Української РСР, позивач прийняла спадщину після померлої матері [PERSON] Це вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, вимоги позивача, як спадкоємиці за законом померлої [INFO] року матері - [PERSON], про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved