Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.84, 91, 180, 182, 183, СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх малолітнього дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача на свою користь на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO], допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання позивача та їх дитини, яка проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову, просить справу розглянути за його відсутності. Перевіривши законність визнання позову відповідачем та дослідивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. Шлюб між сторонами розірвано, про що Відділом ДРАЦС Овруцького РУЮ у Житомирській області 28.11.2015 року складено відповідний актовий запис № 23, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER]. Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю, що стверджується довідкою КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області від 15.03.2016 року № 1673, та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач ухиляється від виконання вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти в розмірі визначеному в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобов'язаний утримувати колишню дружину, з якою проживає їхня спільна дитина, до досягнення дитиною трьох років. Відтак, позивач має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO], а відповідач зобов'язаний надавати позивачу таке утримання. Однак, відповідач свого обов'язку по утриманню позивача добровільно не виконує. Доказів протилежного, в тому числі того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам потребує такої матеріальної допомоги, відповідачем суду не надано. Натомість відповідач має регулярний дохід та може надавати таку матеріальну допомогу, що вбачається із довідок Овруцької ОУПФ України в Житомирській області від 08.04.2016 року № 584/06 та ДП «ПМК № 157» від 13.04.2016 року № 11. Згідно з ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно з ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі визначеному в позовній заяві. У відповідності до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved