Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з нього за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки в розмірі 1/4 частки від його заробітку до повноліття дитини. На даний час він не працює, не має постійного заробітку, у зв'язку з чим розмір утримуваних аліментів складає 2384,00 гривень, що є дуже великою сумою для нього. Також позивач посилається на ті обставини, що він має доньку [PERSON], [INFO] від іншого шлюбу, якій по усній домовленості з [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно. Також позивач пояснює, що він на даний час одружився та має іншу родину, яку повинен утримувати. Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] року, з розміру 1/4 частки від заробітку до розміру 1/6 від заробітку позивача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] та її адвокат Мироненко О.В. заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, які не підтверджуються жодним доказом. При цьому відповідачка [PERSON], пояснювала, що вона самостійно виховує сина, на даний час не має постійного заробітку, а тому зменшення розміру аліментів поставить її родину в скрутне матеріальне становище, в той час коли позивач має всі можливості для сплати аліментів саме в розмірі 1/4 частини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не заявилася, надала заяву с проханням розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Підтвердила факт зміни приз віща з [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 22-25) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Свідоцтвом про народження, виданого повторно 3 листопада 2017 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецький області, підтверджено факт народження [PERSON], [INFO] року. Батьками записано [PERSON], [PERSON]. ( а.с.12) Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 вересня 2016 року, с [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, полинаючи з 31 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ( а.с.11) Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось з них. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Під час звернення до суду, позивачем було надано на підтвердження факту сплати аліментів іншій дитині лише тільки свідоцтво про народження [PERSON], [INFO]. Інших доказів того, що мати [PERSON] - [PERSON] ( [PERSON]) отримувала аліменти в будь якому розмірі, які нібито за усною домовленістю сплачував позивач [PERSON] суду надано не було. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позивачем та його представником не було доведено суду, факту сплати позивачем аліментів на другу дитину. При цьому суд звертає увагу, що під час прийняття рішення Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя від 16 вересня 2016 року щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, [PERSON] визнав позовні вимоги, та не заперечував проти задоволення позову саме в цьому розмірі, вже маючи на той час другу дитину - [PERSON]. Також відповідно до ст. 192 СК України, для зміни розміру аліментів, позивач повинен довести до суду що в нього змінилися матеріальний або сімейний стан, погіршився або поліпшився стан здоров'я . Однак позивач на підтвердження факту свого одруження надав суду лише копію довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17 жовтня 2017 року, виданих Новотроїцькою селищною радою Херсонської області № 787, про те що він, [PERSON] проживає з дружиною [PERSON]. ( а.с.14) Підтвердженням факту укладання шлюбу, є свідоцтво про укладання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану. Статтею 78 ЦПК України, передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Свідоцтво про укладання шлюбу, позивачем та його представником до суду надано не було, не дивлячись на роз'яснення та попередження судом представника позивача, про необхідність надання доказів. При цьому суд вважає, що зміна сімейного стану (одруження) само по собі, не тягне за собою підстави для зменшення розміру аліментів. Щодо зміни матеріального стану позивача, суд виходить з наступного. Відповідачем [PERSON] до суду було надано Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно якого [PERSON] з 27 червня 2017 року зареєстрований як фізична особа підприємець . ( а.с.45,46), що в свою чергу спростовує відомості надані в позовній заяві, що до безробіття позивача. Інших доказів, які б підтверджували факт зміни матеріального становища, або сімейного стану, а також відомостей щодо погіршення здоров'я позивача, або зміни матеріального, сімейного стану відповідача - позивачем надано не було. В судовому засіданні відповідачкою було надано докази того, що її син [PERSON] з народження потребує додаткових зусиль для відновлення здоров'я (а.с.52-53) і вона докладає зусилля щодо надання дитині цієї медичної допомоги. ( а.с.54) . Таким чином стан здоров'я дитини з моменту прийняття рішення суду про стягнення аліментів - не змінився. Як пояснює відповідачка [PERSON] і цей факт не спростовується позивачем, вона на даний час не працює, перебивається випадковими заробітками, у зв'язку з чим не встановлено факту поліпшення матеріального стану відповідачки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зменшення розміру аліментів, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 180, 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed