Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що вона 05 листопада 2014 року надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 4700 гривень. Для підтвердження факту отримання коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути борг в сумі 4700 гривень протягом семи календарних днів тобто до 12 листопада 2014 року. Зі спливом зазначеного в розписці терміну, [PERSON] кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання. Просить стягнути з відповідача в її користь 4700 гривень боргу, а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що 05 листопада 2014 року надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 4700 гривень. Для підтвердження факту отримання коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути борг в сумі 4700 гривень протягом семи календарних днів тобто до 12 листопада 2014 року (а.с. 4). Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув [PERSON] борг в сумі 4700 гривень, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаному договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналіз встановлених судом обставин та наведених положень законодавства дає підстави зробити висновок, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] 4700 гривень заборгованості за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved