Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши що просить припинити право колективної власності на земельні ділянки, які не підлягали поділу та не підлягали паюванню, загальною площею 2315,9 га, зазначені у Державному акті на право колективної власності на землю серії ОД- 11, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 11 від 26 грудня 1995 року, виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Москва» Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області, в частині земель, що не підлягали поділу, та земель, які не підлягали паюванню, загальною площею 2315,9 га. Свої вимоги мотивує тим, що він звернувся із проханням виділити йому 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сілськогоподарського призначення, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Москва» та розташовані на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району. Проте, йому було відмовлено у зв»язку із наявністю Державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Москва». Вказуючи на те, що КСП «Москва» ліквідовано, а такої форми власності , як колективна , по законодавству не існує, тому позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити , вказуючи на те що наявність зазначеного державного акту перешкоджає йому реалізувати своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.. Представники відповідача Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області та третіх осіб, крім Головного управління Держгеокадастру, позовні вимоги не визнали, стверджуючи, що в разі припинення права колективної власності на земельну ділянку будуть порушені права власників земельних паїв та громади. Третя особа: Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області [PERSON], який діяв на підставі доручення в судовому засіданні пояснив, що заперечень по справі не має та пояснив, що припинення права колективної власності на земельну ділянку буде діяти в інтересах як громади так і держави. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню , виходячи із наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся до відділу Держгеокадастру в Любашівському районі Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території [PERSON] сільської ради Любашівського району Одеської області. Проте, відділом Держгеокадастру в Любашівському районі Одеській області була надана відповідь про відмову у задоволенні заяви. З копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД- ІІ від 26 грудня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 11, вбачається, що Колективному сільськогосподарському підприємству «Москва» передано у колективну власність 5155,0 га землі в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний державний акт Маловасилівською сільською радою 26 грудня 1995 року видано Колективному сільськогосподарському підприємству «Москва» , розташованому на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с. 10-13). В судовому засіданні безспірно встановлено, що колективне сільськогосподарське підприємство «Москва» припинило свою діяльність (ліквідоване) і, згідно довідки ОДПІ, на даний час на обліку не перебуває (а.с.7), що не заперечують і сторони по справі. Державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Москва» у 1995 році, на той час діяли Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року). Вказані нормативно-правові акти визначали три форми власності: державна, приватна та колективна. Чинні Земельний кодекс України та Цивільний Кодекс України визначають приватну, державну та комунальну форму власності. Отже, чинне законодавство не передбачає існування колективної форми власності, а відтак існування чинного державного акту на право колективної власності є перешкодою для реалізації конституційних принципів набуття права власності на земельні ділянки, та відповідно може порушувати і право власності позивача. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст. 374 ЦК України суб»єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі. Заперечення Маловасилівської сільської ради Любашівського району про те, що в разі припинення права колективної власності на земельну ділянку будуть порушені права власників земельних паїв та громади, необґрунтовані та не відповідають дійсності, оскільки, як видно із письмового пояснення Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.23) із загальної площі 5155,0 га земель колективної власності, дійсно не підлягають поділу 2315,9 га.

Outcome: approved