Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом Державного територіального галузевого об'єднання « Південно -Західна залізниця» про відшкодування матеріальної в сумі 14880 гривень 00 копійок та моральної шкоди в сумі 120000 гривень 00 копійок, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в позовній заяві, що[INFO] року о 20 год. 20 хв. Пасажирським поїздом №56 сполученням «Хмельницький -Москва» було смертельно травмовано гр.. [PERSON], [INFO], його батька, мешканця [ADDRESS]. Згідно висновку судово-медичного експерта №192 при судово-медичному дослідженню трупа виявлено черепно-мозкову травму: забійна рана в лобово-тім'яній ділянці, вдавлений перелом лобової та тім'яних кісток, розрив твердої мозкової оболонки , крововиливи під оболонку головного мозку. Вказана черепно-мозкова травма виникла від дії тупого твердого предмету, можливо за обставин залізничної травми. Як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 11 лютого 2014 року смерть [PERSON] настала від травмування залізничним транспортом і є ненасильницькою, та вини сторонніх осіб в цьому немає, а сталася вона внаслідок власної необережності. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин, внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі ( право власності, оренда, тощо...) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом , використання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо не доведе, що шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи , яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом-іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Володільцем джерела підвищеної небезпеки є ДТГО «Південно-західна залізниця , як власник тепловоза 2М62У №0256, яким був смертельно травмований його батько. Заподіяння його батькові трав, від яких він помер машиністом потягу та його помічником під час виконання трудових обов'язків знаходяться у прямому причинному зв'язку з пригодою, яка мала місце [INFO] р. Під час проведення кримінального провадження не встановлений факт непереборної сили або умислу у мого батька на заподіяння собі будь-якої шкоди, а тим більше закінчити життя самогубством. В зв'язку зі смертю батька він поніс додаткові витрати на поховання свого батька Сума витрат на поховання відповідно до накладної та товарних чеків ( додаються ) складає всього14880 гривень 00 копійок. Окрім матеріальної шкоди він зазнав моральної шкоди . Він втратив батька, людину найріднішу для нього, яка була для нього і порадником і помічником у житті . Він дуже страждає після смерті батька, не може встановити нормальні життєві зв'язки, переносить душевні страждання, що впливає на стан мого здоров'я, так він переніс хворобу, а саме судинну дистонію за змішаним типом , шийний остеохондроз хребта, больовий колінцевий синдром. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичні, душевні, психічні тощо) немайнових втрат, стан здоров,я , тяжкість у життєвих стосунках, при цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». Слід зазначити, що відповідач є потужним суб'єктом господарювання, враховуючи його стан здоров'я, сімейний стан, доходи, він вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 120000 гривень 00копійок, дана сума є співвідносною з обсягами діяльності такого підприємства, як ДТГО «Південно-Західна залізниця». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та підтвердив в своїх поясненнях, обставини викладені в позовній заяві, крім того пояснив, що відповідач ДТГО «Південно-Західна залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за заподіяну шкоду йому в результаті смерті його батька, а саме просить стягнути 120000 гривень моральної шкоди, хоча смерть свого батька не можливо оцінити грошима, оскільки це важка втрата близької людини, крім того, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 14880 гривень, оскільки це матеріальні витрати пов'язані з похованням його батька, які підтверджені відповідними документами, накладними та товарними чеками. Представник позивача, адвокат [PERSON] підтримав всі позовні вимоги позивача та пояснив, що позивач [PERSON] визнаний був потерпілим по кримінальному провадженню. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі ( право власності, оренда, тощо...) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо не доведе, що шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Крім того, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи , яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом-іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є ДТГО «Південно-західна залізниця , як власник тепловоза 2М62У №0256, яким був смертельно травмований батько позивача, то слід стягнути матеріальну шкоду та моральну шкоду з відповідача ДТГО«Південно-західна залізниця» в повному обсязі заявлених позовних вимог. Представник відповідача ДТГО «Південно-Західна залізниця» в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала повністю та пояснила, що ДТГО «Південно-Західна залізниця» не може погодитись з доводами, викладеними у позовній заяві [PERSON], з таких підстав. Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 11.02.2014р., допитаний у рамках кримінального провадження [PERSON] показав, що смертельно травмований батько [PERSON] іноді вживав алкогольні напої, і саме в день його смерті батько був напідпитку та збирався їхати до своїх батьків в с. Флоренівка Козятинського району. В той же час позивачеві було невідомо, чому його покійний батько вийшов по ст. Миколаївка, адже для того, щоб дістатися до с. Флоренівка, необхідно виходити по ст. Кордишівка, яка наступна після Миколаївки. Про це позивач зазначає і у своїх поясненнях, копія яких наявна в матеріалах справи. Таким чином, обставини знаходження покійного на ст. Миколаївка є невідомими, що дає підстави припускати нерозуміння власних дій та вчинків. Слід зазначити, що відповідно до акту службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру від 23.12.2013р. №9 причиною нещасного випадку стало порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України від 22.11.2007р.. а саме, п. 2.5 та п. 2.6, де вказано, що пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатись до них на відстань менше 5 метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед потягом, що наближається, до якого залишилось менш, як 400 м. Зазначені Правила зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.03.2014р. за №193/2663 та прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств та на виконання ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт». Враховуючи те, що випадок смертельного травмування [PERSON] трапився саме на залізничних коліях, тобто, на об'єкті залізничного транспорту, розслідування та з'ясування правомірності перебування останнім на коліях здійснювалось комісією у складі працівників залізниці відповідно до принципу територіальності у відповідності до вимог Інструкції про порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці. Вищевказаний акт свідчить про те, що даний випадок трапився вночі [INFO] о 20 год. 15 хв., взимку, тобто, за темної частини доби, а тому людина повинна бути значно уважніша та обачніша при знаходженні на залізничних коліях. Про такі обставини випадку свідчить і протокол огляду місця події від [INFO], складений безпосередньо на місці випадку смертельного травмування слідчим на СВ ЛВ на ст. Козятин УМВС України на Південно-Західній залізниці Рачком Я.Р. У зазначеному протоколі також зафіксовано, що «труп лежав на спині головою в сторону колії від платформи, головою впертий в ліву шину правої колії», що викликає безліч питань про підстави можливості такого місцерозташування людини на залізничних коліях. Відповідь на таке питання може надати висновок судово-медичного експерта [PERSON] №192, в якому у відповіді на питання «чи виявлено при дослідженні трупа алкоголь, психотропні та наркотичні речовини, якщо так, то вказати концентрацію їх в крові та сечі трупа, а також степінь сп'яніння за життя?» зазначено наступне «При судово-токсикологічній експертизі трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 2,9 о/оо. Така концентрація етилового спирту у крові могла відповідати сильному алкогольному сп'янінню померлого перед настанням смерті». Крім того, у висновку також зазначено, що захворювань, які могли б сприяти настанню смерті [PERSON] при дослідженні його трупа не виявлено. Отже, смертельно травмована особа перебувала у стані сильного алкогольного сп'яніння, що є неприпустимим при перебуванні на залізничних коліях, тим більше в. темну нору доби взимку. Крім того, такий факт свідчить і про порушення п 2.20 Правил безпеки руху громадян на залізничному транспорті, а саме: пішоходам забороняється знаходитись на об'єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп'яніння. Посилання представника позивача на те, що порушення правил безпеки громадян на залізничному,транспорті смертельно травмованим не встановлено та не підтверджено, є помилковим та не відповідає дійсності. Вкотре зазначаємо, що сам факт знаходження на коліях у стані сильного алкогольного сп'яніння вже свідчить про порушення смертельно травмованим правил безпеки громадян на залізничному транспорті, ш: н сукупності з порушеннями, визначеними п 2.5 та 2.6 Правил, дає серйозні підстави стверджувати про наявність суттєвих порушень з боку загиблого. В той же час машиністом потягу [PERSON] та помічником машиніста [PERSON] при видимому спостеріганні людини на колії, а саме чоловіка, який лежав між платформою та правою ниткою першої колії в напрямку ст. Козятин, застосовано екстрене гальмування з одночасною подачею сигналу великої гучності. Проте, особа, яка перебувала на коліях, жодним чином на такі сигнали не відреагувала. Таким чином, працівниками залізничного транспорту, локомотивною бригадою, вжито всіх належних заходів до уникнення випадку смертельного травмування. Слід зазначити, що органи внутрішніх справ також не вбачають у діях працівників локомотивної бригади порушень при виконанні своїх посадових обов'язків. Щодо можливості наявності притягнення потерпілого до адміністративної відповідальності зазначаємо таке. Відповідно до ст. 9. Кодексу про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. До складу адміністративного правопорушення входять чотири елементи, а саме: 1. суб'єкт, 2. об'єкт, 3. суб'єктивна сторона та 4. об'єктивна сторона. Лише за наявності цих чотирьох елементів можна стверджувати про наявність адміністративного проступку. Під суб'єктом слід розуміти особу, яка здійснила правопорушення і може нести відповідальність за скоєне. Враховуючи те, що мертва особа не може нести таку відповідальність, склад адміністративного правопорушення в даному випадку відсутній, що свідчить про відсутність підстав для складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності та заведення провадження про адміністративне правопорушення. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КпАП, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Враховуючи те, що Лінійним відділом на ст. Козятин було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 276 КК України, жодних підстав для складання протоколу на смертельно травмовану особу не було. Звертає увагу суду на те, що в самій постанові про закриття кримінального провадження від 11.02.2014р., яка наявна у матеріалах справи, зазначено, що смерть [PERSON] сталася внаслідок власної необережності, що вкотре свідчить про наявність порушень правил безпеки на залізничному транспорті. Відповідно до вимог Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Поняття умислу розкривається у ст. 24 Кримінального кодексу України, відповідно до якої умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки, і, хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Зважаючи на необґрунтованість та безпідставність знаходження смертельно травмованої особи на залізничних коліях на зупиночній платформі станції Миколаївка, а також покази самого позивача про нетверезий стан батька у день настання випадку травмування та висновок судово-медичного експерта, зазначене дає підстави припускати наявність з боку травмованого непрямого умислу. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин.чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа фізична (чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач надав в якості доказу понесених моральних страждань виписку з історії хвороби, видану 24.03.2010 року, яка крім того, що не містить висновків взаємозв'язку зі смертю батька, видана до того ж задовго до його смертельного травмування. Таким чином, зазначена виписка не може братися до уваги судом в якості доказу по справі. В той же час позивачем абсолютно необгрунтовано визначено розмір морального відшкодування та поставлено в залежність від «потужності суб'єкта господарювання», що є безпідставним та неприпустимим. Виходячи з викладеного, вважає, що підстав для відшкодування моральної та матеріальної шкоди Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» [PERSON] немає. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали досудового розслідування кримінального провадження, які були оглянуті в судовому засіданні, дослідивши інші докази,що є в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності суд, вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача та користь позивача матеріальну шкоду в сумі 14880 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок, 120000 ( сто двадцять тисяч ) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин, внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі ( право власності, оренда, тощо...) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом , використання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо не доведе, що шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи , яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом-іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов'язків (п.8 Постанови Пленуму ВС України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Судом встановлено і це підтверджується довідкою наданою відповідачем (а.с.74), що володільцем джерела підвищеної небезпеки тепловоза 2М 62У № 0256, є відповідач ДТГО «Південно - Західна залізниця», яким смертельно був травмований [PERSON].[INFO] року о 20 годині 20 хвилин. Заподіяння смерті [PERSON], який був смертельно травмований [INFO] року, було вчинено під час виконання трудових обов'язків працівниками локомотивної бригади у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв'язку з пригодою, яка мала місце [INFO] року, крім того дані працівники локомотивної бригади перебували у трудових відносинах з ДТГО «Південно - Західна залізниця», що підтверджується довідкою наданою відповідачем по справі. (а.с.74). Судом встановлено і це підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження (а.с.29), що смерть [PERSON] настала від травмування залізничним транспортом і є не насильницькою та вини сторонніх осіб в цьому не має, а сталася вона внаслідок власної необережності, тобто досудовим розслідуванням встановлено, що непереборної сили, умислу потерпілого та грубої необережності потерпілого [PERSON] не було, а тому таким чином за матеріальну і моральну шкоду повинна відповідати ДТГО «Південно - Західна залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.. 1201 ЦК України,особа, яка завдала шкоди смерю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Судом встановлено і це підтверджується відповідними документами накладними та чеками, що позивач поніс матеріальні витрати на поховання свого батька, а тому суму цих витрат в сумі 14880 гривень 00 копійок слід стягнути з відповідача на користь позивача.. ( а.с.17,18,20,21,22,24). Копією свідоцтва про народження позивача підтверджується, що загиблий [PERSON] був його батьком (а.с.7), та позивач [PERSON] був потерпілим по кримінальному провадженню, що підтверджується копією постанови (а.с. 9). Суд, визначаючись з розміром відшкодування моральної шкоди позивачу, виходить з того, що в результаті заподіяння смерті [PERSON], яка сталася як з власної необережності його так і вини відповідача, власника джерела підвищеної небезпеки, позивач втратив свого батька, внаслідок чого позивачу заподіяні душевні і моральні страждання, смерть батька порушила його життєвий уклад, крім того смерть близької людини і взагалі людини оцінити з точки зору грошового еквіваленту для позивача важко, тому суд вважає, що виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості заявлена позивачем сума моральної шкоди в сумі 120000 гривень підлягає до повного задоволення і її слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved