Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Оноківської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обгартовує тим, що 06 вересня 2005 року вона отримала земельну ділянку для ведення садівництва розміром 0,12 га на розі вулиць Джерелна і Тімірязєва в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, кадастровій номер 2124884801:01:001:0009, Державний акт серії ЗК №041178. На даній земельній ділянці з 2005 по 2008 рік позивачка без дозвільних документів збудувала садовий будинок загальним розміром 292,8 м. кв. та допоміжну споруду -103,3 м. кв., якими користується з того часу . Зазначає, шо під час проведення та виконання будівельних робіт всі архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми були дотримані, а з початку будівництва і до його завершення жодних заяв, претензій та скарг не від кого не надходило. На підставі цього, вважає, що дані обставини, свідчать як про те, що цим будівництвом не порушені права інших осіб, так і про те, що жодних прав та інтересів територіальної громади і Оноківської сільської ради теж порушено не було. Після виготовлення Технічного паспорту на будівлю, позивачка звернулись до Оноківської сільської ради про введення вказаного обєкту в експлуатацію та визнання за нею права власності Проте, їй було повідомлено, що вирішення даних питань не відноситься до компетенції ради, тому їм необхідно звернутись до Управління ДАБІ в Закарпатській області та суду. Враховуючи неможливість оформити право власності на самочинно збудоване майно в адміністративному порядку, а також відсутність встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, позивач просить суд визнати за нею право власності на садовий будинок, розташований на належній їй земельній ділянці кадастровий номер 2124884801:01:001:0009 в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області по вул. Джерельній , на розі з вул. Тімірязєва загальною прощею 292,8 м. кв., та допоміжне приміщення прощею 103,3 м. кв. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала заяву відповідно до якої просить розглянути справу без її участі на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач представник Оноківської сільської ради, в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти визнання за [PERSON] право власності на садовий будинок, та допоміжну споруду забудовані на розі вул. Джерельна і вул. Тімірязєва в с. Оноківці на земельній ділянці належній [PERSON] (кадастровий номер 2124884801:01:001:0009) Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, а представником відповідача позов фактично визнано, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову приймається судом. \~\~Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 06 вересня 2005 року позивач отримала земельну ділянку для ведення садівництва розміром 0,12 га на розі вулиць Джерелна і Тімірязєва в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, кадастровій номер 2124884801:01:001:0009, що стверджується копією державного акту направо власності на земельну ділянку Серія ЗК №041178. На зазначеній земельній ділянці в 2008 році, позивачка, без реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт в Управлінні ДАБІ у Закарпатській області, було збудовано садовий будинок загальною площею 292,8 м. кв., позначеному літерою А на схематичному плані земельної ділянки який складається із: кухні І площею 19, 6 м.кв., кладової кімнати ІІ площею 15,3 м.кв. в цокольному поверсі; вітальні-кухні 1 площею 104,5 м. кв., вбиральні 2 площею 9,9 м. кв., житлової кімнати 3 площею 25,9 м.кв., коридору 4 площею 1,8 м. кв., кладової кімнати 5 площею 6,9 м. кв. на першому поверсі; коридору 6 площею 43,4 м.кв., житлової кімнати 7 площею 25,3 м.кв., житлової кімнати 8 площею 26, 6 м. кв., вбиральні 9 площею 4,3 м.кв., вбиральні 10 площею 9,3 м.кв. в мансарді, та допоміжну споруду -103,3 м. кв. позначену літерою Б на схематичному плані земельної ділянки. Судом також встановлено, що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, що стверджується відповідним технічним паспортом на будівлі складеним спеціалістом, який має відповідний сертифікат, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, і дані обставини свідчать про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Питання щодо самочинного будівництва врегульовані ст.376 ЦК України. Так, згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно, вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З рекомендацій, викладених у п.5 Постанови Пленуму ВСУУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. Одночасно, п.6 вказаної Постанови регламентовано, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності, а у відповідності до рекомендацій, викладених в п.16 - при вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди повинні враховувати розяснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». В даному випадку позивачкою [PERSON] будівництво було здійснено без реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт в Управлінні ДАБІ у Закарпатській області, як це передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Положеннями частини пятої ст.376 ЦК України, визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вказана правова норма поширюється на осіб, які є власниками або ж користувачами земельних ділянок, за умови, що це не порушує права інших осіб, і створений обєкт нерухомості є самочинним будівництвом. Доказами, наявними в справі достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є законними власниками земельної ділянки, на якій споруджено садовий будинок та допоміжна споруда. Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються), зокрема, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. В свою чергу, відсутність зареєстрованої у встановленому законом порядку Декларації про початок виконання будівельних робіт, позбавляє позивачів можливості звернутись в Управління ДАБІ Закарпатської області з метою реєстрації Декларації про готовність обєкта до експлуатації. Через відсутність чіткого, встановленого законом, механізму реалізації положень порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів нерухомості, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, в даному конкретному випадку без реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт, [PERSON] позбавлена можливості оформити право власності на самочинно збудоване майно в позасудовому порядку. Згідно п.12 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). В той же час, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Положеннями ч. 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (законного користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Із ст. 376 ЦК України вбачається, що для застосування ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд повинен встановити наявність права власності чи користування на земельну ділянку особи, що просить визнати права власності, відсутність наявності порушень будівельно-технічних, санітарних норм при здійсненні самочинного будівництва, відсутність порушення прав інших осіб. Оскільки позивачка є законними власниками земельної ділянки і зазначене право власності ніким не оспорюється, то в цій частині умови передбачені ст. 376 ЦК України виконані. Згідно з нормами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних і держави. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Беручи до уваги, наведене, а також відсутність встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво за позивачкою, та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на садовий будинок загальним розміром 292,8 м. кв. та допоміжну споруду -103,3 м. кв. на розі вулиць Джерельна і Тімірязєва в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, кадастровій номер земельної ділянки 2124884801:01:001:0009.

Outcome: approved