Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею в житловому будинку [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 10 листопада 2004 року виданого державним нотаріусом Краматорської ДНК, серія ВВО №580324 р.№ 2-9418, та зареєстрованим Краматорським міським БТІ 13 грудня 2004 року. На теперішній час позивач бажає проживати в будинку, але вимушений орендувати житло, тому що в спірному будинку зареєстрована та мешкає колишня дружина позивача, відповідачка [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідачка не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку та висилитися з будинку, не сплачує комунальні послуги, не утримує будинок, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила що вона перебувала у шлюбі з позивачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Родиною вони стали мешкати разом в будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку її та доньку було зареєстровано. У 2020 році у позивача з?явилась інша жінка, тому він покинув місце проживання. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.04.2020р. брак між сторонами розірвано. Станом на теперішній час вона с донькою мешкає в будинку і іншого житла вона не має. Виключно вона сплачує комунальні послуги. Позивач у витратах на утримання будинку жодної участі не приймає. Власного житла не має, тому не може зареєструватися в іншому житловому приміщенні. Просила відмовити у задоволенні позову. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі до 23.04.2020 р., мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.04.2020р. брак між сторонами розірвано. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 10 листопада 2004 року виданого державним нотаріусом Краматорської ДНК, серія ВВО №580324 р.№ 2-9418, та зареєстрованим Краматорським міським БТІ 13 грудня 2004 року. Згідно довідки Управління Реєстраційних повноважень та ведення Реєстру Територіальної громади підтверджено, що [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає у вказаному будинку з 28 листопада 2019р. Отже, судом встановлено, що позивачка з дотриманням вимог закону була зареєстрована в житловому приміщенні, як член сім`ї власника будинку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як власник спірного будинку дав згоду на постійне проживання в ній колишній дружині. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст. 156 ЖК України Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім`ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме за обставин коли такі особи систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, жодних із перелічених умов для виселення [PERSON] , позивач не навів, а в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження дій, які б могли призвести до її виселення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на ст.317, ст.319, ч.1 ст.321, ч.1 ст.383, ст.391 ЦК України відповідно до якої, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З представлених же позивачем доказів, вбачається що між позивачем та відповідачкою, колишньої його дружиною, виникли складні сімейні відносини, що свідчить про неможливість позивача мешкати у вказаному будинку. Суд приймає до уваги те, що відповідачка самостійно утримує будинок та сплачує комунальні послуги, тобто за газ, воду, вивіз побутових відходів, що підтверджується копіями квитанцій, а також, враховує той факт, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка перешкоджає позивачу користуватись власністю. Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, за необґрунтованістю. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed