Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свою вимогу тим, що він є власником трьохкімнатної квартири у будинку [ADDRESS]. Відповідач по справі, вже 14 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, особистих речей його в квартирі не має і, взагалі квартирою він не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач змушений сплачувати все сам. Перешкод в користуванні жилим приміщенням він, відповідачу не чинив. [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь-яких заяв про те, що він буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цією адресою відсутні. Стаття 72 ЖК дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користуваня нею. Враховуючи вище зазначене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому, пояснив, що відповідач уже довгий час проживає в Іспанії, наміру повертатися на Батьківщину немає, а тому позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в друкований засіб масової інформації - газета «Свобода» №12 (2950) від 18 лютого 2015 року, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, а ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на квартиру від 10 жовтня 1996 року, виданим на підставі рішення виконкому Підволочиської селищної ради народних депутатів від 15 серпня 1996 року №117, свідоцтво видане виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради народних депутатів. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO], громадянин України, прибув для постійного проживання 29 вересня 2005 року за вищевказаною адресою. З актів обстеження від 17 червня 2014 року, 18 вересня 2014 року та 20 листопада 2014 року вбачається, що [PERSON], за адресою [ADDRESS], не проживає з 2000 року. Факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації, по [ADDRESS], підтверджується також наданими у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] проживає в Іспанії з 2000 року, останнім часом за місцем реєстрації не з'являвся. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В даному випадку суд вважає, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше одного року, перебуває за кордоном, а тому його слід визнати втратившим право на користування житловим приміщенням з цих підстав. На підставі наведеного,

Outcome: approved