Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Україні в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначив, що з жовтня 2007 року він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське»», працюючи гірником очисного вибою 4 та 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 25 серпня 2016 року під час виконання ним трудових обовязків в результаті вибуху газу метану з ним стався нещасний випадок, унаслідок якого він отримав опіки 1-2 ступеню голови, тулубу, рук, опік дихальних шляхів першого ступеню, баротравму та опіковий шок та був доставлений в опікове відділення Краматорської міської лікарні, де до 5 вересня 2016 року проходив стаціонарне лікування. А з 16 листопада по 7 грудня 2016року у звязку з наслідками травми він перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня міста Словянська», де йому було встановлено діагноз: післятравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний синдром внаслідок вибуху газопилової суміші на виробництві 25.08.2016року. 21 лютого 2017року міжрайонною психіатричною МСЕК м. Словянська йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Вказуючи на те, що в результаті отримання ушкодження здоровя він зазнав значних фізичних та душевних страждань, які виразились як у фізичному болю, який він відчуває дотепер, так і в усвідомленні власної безпорадності, оскільки в свої 30 років він не може вести повноцінний спосіб життя і займати ті посади, які займав до цього випадку, так як йому протипоказані підземні умови праці та психоемоційні навантаження, що позбавляє його можливості матеріально забезпечувати свою сімю, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 гривень та понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн. В судовому засіданні позивач і його представник вимоги підтримали і обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача і третьої особи до судового засідання не зявилися, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи горноробочим підземним з повним робочим днем в шахті. 27.02.2017 року позивач звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю займаній посаді за станом здоровя (арк. спр.6-9). 25 серпня 2016 року під час виконання трудових обовязків з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав ушкодження здоровя, що підтверджується актом форми Н-1 (арк.спр.17-19). У звязку з неможливістю приступити до розслідування через стан лави, де мав місце груповий нещасний випадок, робота експертної комісії з розслідування до теперішнього часу триває, тому акт форми Н-5 позивачу не видано (арк.спр.60). Відповідно до довідки міжрайонної медико-соціальної психіатричної експертизи позивачу 21.02.2017 року вперше було встановлено втрату працездатності у розмірі 30% та встановлена третя група інвалідності з наступним переоглядоми 21.02.2018року (арк.спр.30-32). Згідно представлених позивачем суду медичних документів, [PERSON] з 25.08.2016 року по 05.09.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні міської лікарні №3 м. Краматорськ, де йому була проведена операція - дермабразія ран тулубу, рук з одночасною ксенопластикою (а.с.10,11,22,23). З 16.11.2016 року по 07.12.2016 року та з 18.01.2017 року по 14.02.2017 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» з діагнозом посттравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний синдром внаслідок вибуху газопилової суміші на виробництві (а.с.12-14,24,25,26). Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях мають бути створені безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до\~ статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. \~\~\~\~ Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої\~ статті 1167 Цивільного Кодексу України особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обовязків шкода працівнику на підставі статті\~ 237-1 Кодексу законів про працю відшкодовується юридичною особою,\~власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності\~ Конституції України (конституційності) положень підпункту „б\~підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Позивачем доведені моральні страждання, які знаходяться в прямому причинному звязку з ушкодженням здоровя та втратою працездатності, що надає йому право на відшкодування моральної шкоди. Оскільки судом встановлено, що травму позивач отримав під час виконання трудових обовязків, обовязок відшкодування моральної шкоди має бути покладено на відповідача. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З врахуванням встановлених судом обставин, характеру завданої моральної шкоди, ступеню втрати працездатності, глибини і тривалості моральних та фізичних страждань потерпілого, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 17000 грн., що відповідатиме принципам розумності, виваженості і справедливості. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем, суд вважає не обґрунтованим і значно завищеним. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу. Частиною 2 ст.84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із надання правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, згідно п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду лише договір про надання правової допомоги № 225 від 03.05.2017 року (арк.спр.38-40) та довідку адвоката на підтвердження позивачем сплати 1800 грн. за надання ним правової допомоги з складання позовної заяви та представництва інтересів позивача в суді. Проте будь-якої квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, акту виконаних робіт, розрахунку фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій із зазначенням конкретно наданих послуг на вказану суму суду не представлено, з огляду на що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позовної заяви звільнений, суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі статей 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial