Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої з виконання виконавчого листа № АЕ-1 від 22.01.2002 року, виданого Оратівським районним судом Вінницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 42893 гривень 44 копійок і від сплати штрафу в розмірі 24375 гривень 52 копійок, та стягнути з відповідачки [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 10.02.2000 року сторони у справі проживали в зареєстрованому шлюбі. [INFO] відповідачка народила дитину [PERSON] . 29.11.2001 року шлюб між сторонами розірвано. 22.01.2002 року відповідно до постанови Оратівського районного суду Вінницької області з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання [PERSON] . У жовтні 2001 року позивач дізнався від відповідачки про те, що він не є біологічним батьком її дитини. Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17.02.2020 року у цивільній справі № 380/699/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини, задоволено позовні вимоги [PERSON] та встановлено, що позивач не є батьком [PERSON] , [INFO] . Водночас, згідно довідки-розрахунку по аліментах з виконання виконавчого листа № АЕ-1 від 22.01.2002 року, виданого Оратівським районним судом Вінницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , заборгованість по аліментах становить 42893,44 грн. Крім того, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 24375,52 грн. у зв`язку з існуючою заборгованістю зі сплати аліментів. За таких обставин, оскільки він не є батьком дитини, просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами та штрафу. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 13.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача адвокат Іванченко О.О. надіслав до суду клопотання, у якому просить здійснювати розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17.02.2020 року в цивільній справі № 380/699/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини, виключено запис про [PERSON] як батька дитини з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного виконкомом Скоморошківської сільської ради Оратівського району Вінницької області 12.07.2000 року за № 6. Рішення набрало законної сили 24.03.2020 року.(а.с. 12-13). Із інформації про виконавче провадження № 43552138 від 09.04.2021 року вбачається, що на виконанні у Вишгородському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № АЕ-1 від 22.01.2002 року, виданий Оратівським районним судом Вінницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.01.2002 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.19-22). Із довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої 29.01.2021 року № 2678 Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачу [PERSON] , встановлено, що з виконання виконавчого листа № АЕ-1 від 22.01.2002 року, виданого Оратівським районним судом Вінницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.01.2002 року і до досягнення дитиною повноліття,станом на 09.06.2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 42893,44 гривень. (а.с. 16-17). 07.09.2018 року головним державним виконавцем Дрижко Т.М. винесено постанову, якою за допущену заборгованість зі сплати аліментів накладено на боржника [PERSON] штраф на користь стягувача в розмірі 24375,52 грн. (а.с. 22). Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 121 Сімейного кодексу України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом статей 122 та 125 СК України, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права. За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді тощо). При цьому норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом. Так, за правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й виключення з акту про народження дитини відомостей про походження дитини від певної особи. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З огляду на те, що у рішенні Тетіївського районного суду Київської області від 17.02.2020 року, що набрало законної сили, в цивільній справі № 380/699/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини встановлено, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , відомості про нього як про батька виключені з актового запису про народження дитини, тому це є обставиною, що має істотне значення та є підставою щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Щодо позовної вимоги про звільнення позивача від сплати штрафу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За змістом ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Частиною 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Оскільки, як встановлено судом, позивач не є батьком дитини [PERSON] з самого її народження, то у нього взагалі не виникало обов`язку по утриманню дитини та сплаті аліментів. Згідно норми ст. 14 ЦК України, на особу не може бути покладено такого обов`язку. Враховуючи зазначені обставини, зокрема, що аліменти позивач не сплачував, не є батьком дитини та була відсутня підстава для покладення на нього обов`язку щодо утримання дитини, тому суд вважає, що ці обставини є такими, що мають істотне значення і є підставою для звільнення платника аліментів і від сплати штрафу, який був нарахований державним виконавцем у виконавчому провадженні № 43552138, і який за приписами ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» перераховуються стягувачу, зокрема у даному випадку відповідачу. Оскільки, згідно ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», отримувачем штрафу є стягувач, то [PERSON] є належною відповідачкою за даною позовною вимогою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідачкою [PERSON] не надано суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також жодних належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 63 від 29.04.2021 року. Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved