Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну виплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в сумі 38009,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на її користь було стягнуто аліменти з відповідача в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2003 року і до досягнення повноліття дитини. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини в сумі 81096,74 грн. що підтверджується довідкою розрахунком державного виконавця станом на 01.06.2018 року. позивач стверджує, що за її розрахунками заборгованість відповідача по пені за період з жовтня 2014 року по травень 2018 року становить 38009,00 грн. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти внесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за таких підстав. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис 258 ( а.с. 5). Згідно розрахунку наданого державним виконавцем Міщук А.Р. заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON] на користь матері - [PERSON] згідно виконавчого листа № 2-5759 від 25.11.2003 року за період з 18.11.2003 року по 01.06.2018 року складає 81096,74 грн. ( а.с. 6). Відповідно до копії виконавчого листа, по справі № 2-5759, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини, щомісячно з усіх видів заробітку починаючи з 18.11.2003 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.50-50 зворот). Згідно довідки про шлюб № 41 [PERSON] 01 жовтня 2005 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , актовий запис № 880 ( а.с.72). 28 серпня 2007 року , шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 200 ( а.с.73). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] який зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 544. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с.68). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позиціє викладеною в Постанові Велика Палата Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Таким чином розмір пені за заборгованість по сплаті аліментів необхідно розрахувати наступним чином: -жовтень 2014 року: нарахована сума аліментів 483,90 грн. х пеня (1%) х 1307 днів = 6324,57 грн. -листопад 2014 року: нарахована сума аліментів 882,42 грн. х пеня (1%) х 1277 днів = 11268,50 грн. - сума неустойки (пені); -грудень 2014року: нарахована сума аліментів 882,42 грн. х пеня (1%) х 1246 днів = 10994,95 грн. - сума неустойки (пені); -січень 2015 року: нарахована сума аліментів 1165,45 грн. х пеня (1%) х 1215 днів = 14160,21 грн. - сума неустойки (пені); -лютий 2015 року: нарахована сума аліментів 1165,45 грн. х пеня (1%) х 1187 днів = 13833,89 грн. - сума неустойки (пені); -березень 2015 року: нарахована сума аліментів 1165,45 грн. х пеня (1%) х 1156 днів = 11368,56 грн. - сума неустойки (пені). Так, судом було проведено розрахунок пені за несвоєчасну виплату аліментів [PERSON] за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідача за вищезазначений період становить 67950,68 грн. та значно перевищує розмір пені зазначений [PERSON] в позовній заяві, оскільки останньоюрозрахунок пені здійснено на підставі ст. 196 Сімейного кодексу України, без врахування правової позиції Верховного Суду, щодо застосування ст. 196 СК України в новій редакції. Натомість, розрахунок зі сплати пені з врахуванням нової редакції статті 196 СК України наведений судом, значно перевищує розмір пені визначеної позивачем. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, враховуючи вищевикладене, зважаючи на позицію позивача та здійснення нею розрахунку пені лише за період прострочення кожного платежу у межах одного місяця, суд враховуючи принцип змагальності та диспозитивності цивільного судочинства не може виходити за межі позовних вимог, тому вважає за не доцільним проводити повний розрахунок заборгованості пені за несвоєчасну виплату аліментів відповідачем за весь період зазначений в позовній заяві, тобто з жовтня 2014 року до травня 2018 року. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня за несвоєчасну виплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в межах заявлених позовних вимог, тобто в сумі 38009,00 грн. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного

Outcome: approved