Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати Сихівський районний відділ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову покликається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS], де крім неї зареєстровані: відповідач [PERSON], її донька [PERSON] та батько [PERSON] В 1989 році вона одружилась з відповідачем, який після цього був зареєстрований у спірному будинку. Вказаний шлюб виявився невдалим та у 1999 році відповідач виїхав з будинку і з цього часу в ньому не проживає, коштів за житлово-комунальні послуги не сплачує, не несе витрат по утриманню будинку, не приймає участі в спільному побуті, а тому він є таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його слід зняти з реєстрації. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч.1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла у дар житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], що стверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки від 08.09.2003 р. (а.с.5-6). З довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої 19.03.2015 року ЛКП «Дністер» вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно актів, складених комісією ЛКП «Дністер» від 20.01.2014 р., 14.04.2014 р., 29.07.2014 р., 02.10.2014 р., 31.12.2014 р. та 15.03.2015 р. вбачається, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] З огляду на те, що відповідач не проживає у спірному будинку більше року, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки така реєстрація у спірному будинку перешкоджає позивачу у повноцінній реалізації права власності. Позовна вимога щодо зняття з реєстраційного обліку є такою, що не підлягає задоволенню, так як правовим наслідком визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є зняття такої з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні відповідними державними органами та враховуючи те, що рішення суду є обов'язком для виконання, в задоволенні такої слід відмовити. На підставі ст.ст. 16, 316, 319, 383, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: partial