Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з нею не склалось, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, внаслідок чого подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, примирення не можливе. Від шлюбу дітей не мають. У зв`язку з наведеним просив шлюб розірвати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 12.03.2021 р. 12.03.2021 року сторони в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, розгляд справи відкладено на 19.03.2021 р. 19.03.2021 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, заперечував поти надання строку на примирення. 19.03.2021 р. в судове засідання прибула відповідачка, але судове засідання не відбулося через перебування головуючого у нарадчій кімнаті по справі №766/21922/19, внаслідок чого розгляд справи перенесено на 05.04.2021 р. 21.03.2021 року від відповідачки надійшла заява-відзив, в якій вона просила дати строк на примирення 2-3 місяці, оскільки позивач дуже хвора людина та самостійно себе доглядати не може. Крім того, заперечувала проти стягнення з неї судових витрат оскільки позивач отримує пенсію 6 тис.грн. В судове засідання 05.04.2021 року відповідачка не прибула - про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, враховуючи приписи ст. 210, 223 ЦПК України дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачки. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вказав, що остаточно сімейні відносини між ними припинені 27.02.2015 р. коли відповідачки зібрала свої речі та покинула його. Він її не виганяв. Також зазначив, що до 2015 року відповідачка також уходила з місця їх спільного проживання, коли на тиждень, коли більше. Зазначив, що погіршенню їх стосунків сприяв «сімейний тероризм» відповідачки, відсутність спокою у сімейних відносинах, постійні сварки. З 27.02.2015 р. вони проживають окремо. Так, дійсно він хворіє, у лютому відповідачка провідувала його в лікарні, але за їжу він платив санітаркам. Відповідачка бажає отримати його квартиру, забрала з квартири усі документи, квитанції, свідоцтва. Дітей вони не мають. Йому не потрібного ніяких грошей від відповідачки. Категорично заперечував проти надання строку на примирення. Суд, заслухавши вступне слово позивача, оголосивши заяву-відзив відповідачки, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 1999 року у Корабельному районному у м.Херсоні відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що підтверджено відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим повторно 31.12.2020 року (арк. справи 5). Судом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинені, подружжя проживають окремо з 27.02.2015 р., ведуть окреме господарство, позивач не має наміру на подальше збереження сім`ї. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, за таких обставин збереження сім`ї між подружжям неможливо. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони при вступі у шлюб прізвища не змінювали. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 05 квітня 2021 року. На підставі викладеного, ст. 6-13, 81, 210, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved