Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту у зв»язку з порушенням прав споживача посилаючись на те, що 22 травня 2008р. з метою відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки між ним та відповідачем було підписано анкету клієнта фізичної особи (заява); анкету позичальника; договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Вказані документи формувались на основі Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта-Банк» про що зазначено на бланках документів, однак дані Правила не можуть бути джерелом, нормою закону для укладання кредитних правовідносин, оскільки зміст правочину не може суперечити ЦК України - ст.203 ч.1 ЦК України. Якщо ж допустити, що документи, які укладено між ним та відповідачем є договором про надання споживчого кредиту та додатками до нього, то відповідачем порушено законодавство. Йому було встановлено кредитний ліміт на рахунку 5 тис. грн.., але з виписки по рахунку не можливо встановити розмір кредитного ліміту з 22.08.08р. по 13.07.15р. і не відображено, які кошти ним знімались - кредитні чи особисті, бо наявність особистих коштів підтверджується п.1.5 договору. Ним отримано кредитну картку зі строком дії договору на 12 місяців. Оскільки строк дії картки кінчився 22.05.2009р., інших карток ним не отримувалось, отже договір він не продовжував, вважає, що кредитний договір було розірвано 22.05.09р. і нарахування комісій, пені, відсотків після вказаного періоду є незаконним. Оскільки кредитний договір було припинено, він повністю погасив тіло кредиту бо щомісячно сплачував кошти. В порушення п.2 ч.1 ст.11, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» йому не було надано в письмовій формі інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, не видано графік погашення кредиту, Правила не надавались для ознайомлення, було лише зазначено про їх розміщення на сайті банку. Тарифи банку є економічно необґрунтованими та незрозумілими. Отже, його було введено в оману, не дотримано вимог законодавства на момент підписання ним заяви банку. Тому даний правочин є недійсним відповідно до ст.230 п.1 ЦК України. Крім того, оскільки він не підписував договору в класичному його розумінні - реквізити сторін, обов»язки, відповідальність сторін та інше, відповіді про прийняття банком пропозиції укласти договір не отримав, постає питання чи укладено договір споживчого кредиту взагалі. В судовому засіданні [PERSON] підтримав вимоги позову з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що банк не дотримався вимог законодавства про надання клієнту належної інформації про умови кредитування. Ніякий кредитний договір з ним не укладався, було підписано договір на обслуговування кредитної лінії на суму 5 тисяч гривен. Кредитна картка, яку йому видали, діяла один рік, строк дії її закінчився у 2009р. впослідуючому її не перевипускали. Він користувався наданими йому коштами, сплачував кредит, намагався все погасити. Він виплатив банку більше 11 тисяч гривен, вважав, що кредит погасив і тепер можна класти свої гроші на картку як накопичення, що він і зробив, але банк прислав йому претензію, що він має заборгованість. Графік погашення кредиту йому не надавався, банк на свій розсуд вирішував і розраховував куди підуть його кошти, на які рахунки. Банк повинен був у письмовій формі повідомити про кредитні умови, не роз»яснив розмір штрафних санкцій, які будуть застосовані до нього в разі порушення договору. Представник позивача підтримала вимоги позову пояснивши, що при укладенні договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки 22.05.08р. було порушено банком права [PERSON] В силу правової необізнаності позивач не міг дати правову оцінку суті укладеного договору та усвідомити наслідки його укладення, оскільки договір не називався кредитним і складався з зазначеного договору, анкети позичальника. Отримавши кредитну картку він як підприємець користувався нею і переводив на неї свої власні кошти. А з розрахунку банку не видно розмір ліміту, з чого він виник. Картка, яку видав банк, діяла до 22.05.2009р. після чого новий договір на отримання кредиту не укладався. Тому договір після закінчення дії картки був розірваним і ніякої заборгованості у [PERSON] перед банком не могло бути. Позивач сплатив більше 11 тис. грн. тому незрозуміло звідки виникла заборгованість. [PERSON] не було надано в повному обсязі інформацію про умови кредитування. Анкета позичальника не підписана; представник банку, який оформляв кредит, не був належним фахівцем, щоб роз»яснити [PERSON] всю необхідну інформацію щодо договору, який той підписав. [PERSON] звернувся за відкриттям карткового рахунку а не за отриманням кредиту і це пояснив представнику банку, який ввів його в оману і не міг пояснити нюанси укладеного договору. Даний договір не є кредитним, він має іншу назву, в ньому зазначено, що можливо особі нададуть кредит; в ньому не роз»яснено як ліміт надходить на рахунок. Згідно ст.208 ч.1 п.2 ЦК України правочини між фізичною і юридичною особою повинні укладатись у письмовій формі, тобто повинен укладатись договір без посилання на будь-які Правила банківського обслуговування. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, які пов»язані з його недійсністю - ст.216 ч.1 ЦК. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що [PERSON] мав волевиявлення на отримання кредиту, працівник банку надав йому документи для його оформлення, звернув увагу на тарифи та умови кредитування. Клієнту було відкрито особовий рахунок, нараховано на нього кошти і видано пластикову картку. При відкритті кредитної лінії неможливо встановити сукупну вартість кредиту, бо клієнт може зняти всю надану суму або тільки частину, знімати кошти різними сумами і різні періоди. Йому роз»яснили порядок погашення і до якого дня, а графік погашення при таких умовах кредитування скласти неможливо. Він користувався кредитними коштами, але до кінця кредит не погасив. На даний час набрало законної сили рішення Високопільського районного суду Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь банку кредитної заборгованості. В рішенні суду вказано, що [PERSON] визнає договір недійсним, його зауваження з цього приводу були розглянуті в судовому засіданні, але вони не знайшли свого підтвердження, про що зазначено у судовому рішенні. Тому відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому в задоволенні позову слід відмовити. Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши подані матеріали суд приймає до уваги слідуюче. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини - ст.61 ЦПК України. Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 02.02.2016р. по справі за позовом ПАТ «Дельта-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що із копії кредитного договору № 003-21084-220508 від 22.05.2008р., Тарифів обслуговування платіжних карток вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит в сумі 5 тис. грн. і він щомісячно в сторок, визначений Тарифами і Правилами повинен був вносити черговий платіж від знятої суми кредитних коштів. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 13.07.2014 року утворилась заборгованість 5154грн. 33коп., яку було стягнуту вказаним рішенням суду. На даний час рішення суду від 02.02.16р. набрало законної сили, [PERSON] його не оскаржував. [PERSON] подав позов яким просить визнати недійсним договір про надання кредиту від 22.05.2008р. укладений між ним та ПАТ «Дельта-Банк» зазначаючи при цьому ряд підстав. [PERSON] надав суду свої письмові заперечення на позов банку до нього, які долучено до матеріалів справи і з яких вбачається, що при розгляді позову у Високопільському районному суді він ставив питання про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - ненадання йому в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, ненадання графіку погашення кредиту. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності. З рішення Високопільського районного суду від 02.02.2016р. вбачається, що заперечення відповідача ([PERSON]), в тому числі, які стосуються визнання ним договору кредитом недійсним, не ґрунтується на відповідних доказах, а є лише припущенням відповідача. Тобто питання недійсності кредитного договору з підстав, зазначених [PERSON], розглядалось судом, який прийшов до відповідного правового висновку. В силу ст.61 ЦПК України ці обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не підлягають доказуванню в даній цивільній справі. Крім того позивач по даному позову [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він користувався послугами банку раніше, брав кредит і щомісячно вносив суму на погашення і все виплатив. Після цього йому надійшла пропозиція щодо пільгового кредиту. Він підійшов у Високопільське відділення банку де йому запропонували кредит під 19 % річних, що йому підходило, ознайомили з тарифами банку, сказали, що ліміт буде 3-5 тисяч гривен. Він підписав анкету, тарифи, договір на обслуговування кредитної карти. Договір було підписано на обслуговування кредитної лінії 5 тис. грн., дія кредитної карти один рік і кожен рік картка повинна була перевипускатись. З кредитної карти він зняв 4 тисячі гривен, сплачував кошти, намагався все погасити. Тобто, твердження представника позивача про те, що позивач не розумів суті підписаного договору, що він не хотів отримувати кредит а хотів отримати розрахункову картку на яку зараховував свої кошти не відповідає дійсності. [PERSON] підписав анкету клієнта (а.с.27), крім того підтвердив письмово своє ознайомлення з умовами кредитного договору, умовами надання кредитної картки і тарифного пакету «Лояльний», тарифами на їх обслуговування (а.с.22-25). Тобто, встановлене в судовому засіданні з пояснень [PERSON], документів, рішення Високопільського районного суду підтверджує, що при укладенні кредитного договору споживачу було надано інформацію про умови кредиту, він був належним чином обізнаний про всі умови кредитного договору, діяв за власним волевиявленням і розпорядився на власний розсуд своїми цивільними правами. Він був вільний у виборі фінансових установ для отримання кредиту і у виборі форми кредитування. В даному випадку кредит видано шляхом відкриття карткового рахунку, видачі картки та ПІН-коду для відповідного обслуговування. На час укладання кредитного договору і протягом його дії він був згоден з умовами договору, користувався кредитними коштами і не вважав його умови несправедливими, не оскаржував його умови, не порушував питання про його розірвання, визнання недійсним доки банк не подав позов про стягнення боргу. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього кодексу - ч.1 ст.215 ЦПК України. В позові зазначається про порушення ч.1 ст.203 ЦК України оскільки документи, які підписав [PERSON], формувались на основі Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта-Банк», які не можуть бути нормою закону для укладення кредитних правовідносин. Однак стаття 203 в ч.1 вказує на зміст правочину, який не може суперечити зазначеному в цій частині. В судовому засіданні не надано доказів стосовно того, яким нормам закону і в якій частині змісту суперечить укладений правочин. Щодо введення сторони правочину в оману позивачем і його представником не надано доказів навмисного введення позивача в оману. До того ж суть правочину, його умови, права та обов»язки за ним для [PERSON] були зрозумілими, що слідує з його пояснень в судовому засіданні, підписаних ним документів. Позивачем не конкретизовано щодо якої істотної обставини договору його ввели в оману. Позивач ставить під сумнів сам факт існування кредитного договору, тобто факт його укладення. В такому разі, враховуючи роз»яснення п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» неукладений договір не можна визнавати недійсним. Інші обставини, на які вказує позивач [PERSON] та його представник, як на підстави недійсності кредитного договору, суд не може прийняти до уваги, бо закон не пов»язує з ними визнання договору недійсним.

Outcome: dismissed