Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод при влаштуванні паркану, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в домогосподарстві позивача, що розташоване за адресою: [ADDRESS], від проїжджої частини дороги відсутній паркан, який самовільно, без рішення суду демонтував відповідач [PERSON] в 2008 році. По зруйнованому відповідачем паркану йшли межові знаки. Земельною комісією межі та межові знаки було відновлено. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №339303, виданого Вінницькою міською радою 23.05.2012 року, позивач на підставі рішення Вінницької міської ради №715 від 30.03.2012 року є власником земельної ділянки, площею 0,0272 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 02.04.2014 року позивачем розпочато влаштування нового паркану від проїжджої дороги довжиною 10 м. Однак, відповідач зруйнував вісі заміри і перешкоджає позивачу в подальшому проводити роботи по влаштуванню паркану. Таким чином, з метою захисту порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України зі згоди позивача ухвалено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши зібрані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №339303, виданого Вінницькою міською радою 23.05.2012 року, позивач на підставі рішення Вінницької міської ради №715 від 30.03.2012 року є власником земельної ділянки, площею 0,0272 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та встановлений план меж земельної ділянки, суміжних із земельною ділянкою позивача (а.с.14, 14 зворот), що також підтверджується актом встановлення в натурі меж земельної ділянки та зон здачі межових знаків під охорону та зберігання від 15.10.2010 року (а.с.10, 10 зворот), з якого також вбачається, що межі із суміжними землевласниками (землекористувачами) погоджено. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України). Як свідчать матеріали справи між сторонами спірні правовідносини виникли ще у 2008 році. Неодноразово комісією з розгляду земельних спорів відновлювались межі земельної ділянки позивача, після руйнування відповідачем паркану позивача, по якому проходили межові знаки, що підтверджується листами виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.08.2010 року №Р-3-01-3429/02-1-19, від 12.04.2010 року №Р-3-01-722/02-1-19 (а.с.4-5, 7), листами Староміської районної адміністрації Вінницької міської ради від 07.04.2010 року №21-Р-37 (а.с.6). Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні відповідачем дійсно вчиняються перешкоди позивачу в облаштуванні паркану. Будь-яких заперечень щодо позову та доказів як на підставу про відмову у задоволенні позовних вимог позивача з боку відповідача суду не були надані. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про усунення перешкод при влаштуванні паркану знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає до задоволення. Окрім того, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved