Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] 24 листопада 2009 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . 12 грудня 2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року з [PERSON] на її користь належать до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 вересня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, допускаючи заборгованість. Дитина є інвалідом 2 групи з дитинства, оскільки хворіє на хронічну двобічну нейросенсорну приглухуватість 3 ступеня. Неповнолітній син потребує постійного медичного обстеження, лікування, придбання слухових апаратів та запчастин до них. У зв`язку з хворобою, дитина потребує додаткових витрат. Нею було придбано слуховий апарат для сина та понесено витрати на придбання слухового апарата в розмірі 29141,00 гривень. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона позбавлена можливості самостійно утримувати сина та повністю забезпечити необхідні витрати на лікування дитини, оскільки не працює, бо дитина потребує постійного догляду. Вона знаходиться на обліку у Демидівському управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути одноразово з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: половину вартості придбаного слухового апарата, що становить 14570,50 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] хворіє на хронічну двобічну нейросенсорну приглухуватість 3 ступеня. У зв`язку з таким захворюванням у 2017 році для сина були придбані два слухові апарати. У 2019 році один слуховий апарат вийшов з ладу, а тому вона неодноразово змушена була нести витрати на ремонт слухового апарата. Пізніше їй повідомили, що слуховий апарат містить виробничий брак та не підлягає ремонту. Через відсутність слухового апарата її син був позбавлений можливості повноцінного спілкування, він не міг навчатися в школі. У зв`язку з цим, в листопаді 2019 року нею було придбано для сина слуховий апарат та понесено витрати на його придбання в розмірі 29141,00 гривень. Оскільки відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати дитину, просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених витрат на придбання слухового апарата для дитини, що складає 14570,50 гривень. Крім того, позивач [PERSON] пояснила, що вона не працює, після розірвання шлюбу з відповідачем проживає в орендованій квартирі, а тому не має можливості самостійно утримувати сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що вимоги позивача вважає несправедливими, оскільки позивач не погодила з ним питання придбання слухового апарата для сина. Визнає те, що син потребував придбання слухового апарата. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 2 лютого, 12 лютого, 1 березня, 3 березня 2021 року. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2009 року, який згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року, було розірвано (а.с. 15, 16). Як встановлено із змісту Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6) [PERSON] , народився [INFO] , його батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Отже, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] належать до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 вересня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Вказані правові норми дають підстави суду прийти до переконання, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Дослідженими в судовому засіданні корінцем медичного висновку № 614 про дитину-інваліда віком до 18 років від 15 червня 2017 року (а.с. 7), консультативним висновком № 41789 від 7 червня 2017 року (а.с. 8), консультативним висновком № 37854 від 4 листопада 2019 року (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи з дитинства (діагноз: хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість 3 ступеня). Дитина потребує постійного медичного обстеження, лікування, бінаурального слухопротезування потужними цифровими слуховими апаратами. Із дослідженого судом товарного чека від 8 листопада 2019 року встановлено, що позивачем сплачено за придбання одного слухового апарата 29141,00 гривень (а.с. 22). Витрати позивача [PERSON] пов`язані з лікуванням сина [PERSON] , суд вважає доведеними та такими, що викликані особливими обставинами, оскільки ці витрати зумовлені станом здоров`я дитини та її захворюванням, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у цих витратах. Таким чином, враховуючи, що позивач підтвердила належними доказами наявність додаткових витрат на сина, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню повністю. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в розмірі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст. 185 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved