Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 вересня 2012 року між сторонами був укладений договір позики відповідно до якого позивач надала відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 доларів США на два місяці з умовою їх повернення до 05 листопада 2012 року, під винагороду 4% за кожний місяць. На підтвердження виконання позикодавцем зобов'язань за вищевказаним договором того ж дня передані [PERSON] кошти у вказаній сумі під боргову розписку. В порушення умова, відповідач вчасно борг не повернув. Тому станом на 27.08.2015 року має заборгованість в сумі 15000 доларів США. У своїй заяві від 26 жовтня 2017 року представник позивача просить стягнути суму боргу у національній валюті України, а саме у сумі 401550 грн., що за курсом НБУ станом на 26.10.2017 року відповідає 15000 доларам США. Позивач та його представник позов підтримали, пославшись на обставини та докази, що їх стверджують, просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали у повному обсязі та вказали, що кошти у позивачки він не позичав, а розписку надавав не позивачці, а зовсім іншій особі. Зазначив, що рукописний текст та підпис у розписці виконані не ним, а іншою особою. Текст розписки, на думку відповідача та його представника, є підробленим. Заслухавши доводи сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши докази суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 03.09.2012 року позивач [PERSON] надала відповідачу [PERSON] позику в сумі 15 000 доларів США на два місяці з умовою їх повернення до 05 листопада 2012 року, під винагороду 4% за кожний місяць. На підтвердження виконання позикодавцем зобов'язань того ж дня [PERSON] були передані кошти у вказаній сумі під боргову розписку складену 03.09.2012 року (а.с.80). З метою перевірки доводів відповідача стосовно того ким саме був виконаний рукописний текст та підпис у розписці судом призначена судово-почеркознавча експертиза. Висновком експерта № 17-103 від 13.03.2017 року підтверджується, що всі рукописні записи в оригіналі розписки від 03 вересня 2012 року, виконані самим [PERSON]. Підпис від імені [PERSON] в оригіналі розписки також виконаний самим [PERSON] ( а.с. 103-108) Для перевірки доводів відповідача щодо підроблення розписки за його клопотанням судом призначалась судово-технічна експертиза документа. Для виконання вказаної експертизи відповідач [PERSON] мав надати експерту порівняльні зразки документів, та провести оплату витрат на проведення експертизи у сумі 19046 грн. 40 коп. У звязку із невиконанням відповідачем [PERSON] зазначених клопотань експерта, експертиза не була проведена, про що повідомлено у висновку № 9910/17-34/9911/17-33 від 06.09.2017 року. (а.с.153-154). Статтею 146 ЦПК України, передбачено що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У звязку із невиконанням клопотання експерта щодо надання додаткових вихідних даних та не проведенням оплати витрат на проведення експертизи, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухилився від участі у проведенні експертизи. За таких обставин суд відповідно до ст. 146 ЦПК України відмовляє відповідачу [PERSON] у визнанні факту підроблення розписки від 03.09.2012 року виданої ним на підтвердження отримання від [PERSON] позики. (а.с.80) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 360-7 ЦПК України передбачена обвязковість судових рішень Верховного Суду України, зокрема, визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оскільки, відповідач [PERSON] не виконав умов договору позики та не повернув позивачу кошти в сумі обумовленій договором, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] грунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку із задоволенням позову у повному обсязі судові витрати у виді судового збору та витрат за проведення експертизи суд відносить за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved