Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та Козятинської сільської ради Козятинського району про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 10 жовтня 2013 року померла їхня мати - [PERSON], яка на момент своєї смерті постійно проживала в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області, вул. Гайдара, 10. ? частина даного будинку належала її матері на підставі Свідоцтва про право власності №164 від 20.10.1988 року, виданого виконкомом Козятинської сільської ради Козятинського району, згідно рішення виконкому Козятинської районної ради від 17.07.1988 року за №21, яке зареєстроване у ВООБТІ 10.10.1988 року за реєстровим № 164. А інша ? частина вищевказаного будинку, належала її матері на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори №3051 від 20.11.1998 року, яке зареєстроване у ВООБТІ 09 грудня 1998 року, за реєстровим №3164. За час свого життя - 21 липня 1999 року їхньою матір?ю було складено заповіт, який був посвідчений секретарем Козятинської сільської ради, Козятинського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №30, який на час смерті спадкодавиці не був змінений чи скасований. Відповідно до заповіту [PERSON], яка проживала в с. Козятині, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, заповідала їй - [PERSON], що складає 53/100 частини вищевказаного будинку, а [PERSON] було заповідано відповідно 43/100 частини даного будинковолодіння. Ще при житті, їхня мати за договором дарування від 22.12.2004 року, подарувала заповідані їй 53/100 частки вищевказаного будинковолодіння. Таким чином, ще при житті була реалізована воля [PERSON], визначена у її заповіті від 12.07.1999 року, відносно неї щодо передачі їй у власність 53/100 частки домоволодіння, яке розташоване в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області по вул. Гайдара, 10. Після смерті матері у неї з братом виник спір щодо спадкового майна. Відповідно до рішення Козятинського міськрайсуду Вінницької області від 23.09.2014 року за її братом [PERSON] було визнано право власності в спадкування на 47/100 частини вищевказаного будинковолодіння. В 2014 році, після подання заяви про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса, вона дізналася, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок № 10 по вул. Гайдара в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області за життя її матір?ю була приватизована і у 2007 році її мати отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 476641, виданий на підставі рішення Козятинської сільської ради, 3 сесії 5 скликання від 26.12.2006 року, площею - 0,0961 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010782800099 від 18 липня 2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 0521482800:01:001:0512. Дана земельна ділянка не була предметом спору про визнання права власності на спадкове майно у суді між нею та її братом, як спадкоємцями. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент посвідчення договору дарування частини будинку у 2004 році, вказувалось, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. З огляду на вищевказане слідує, що сільська рада не мала права затверджувати технічну документацію її матері на всю земельну ділянку, не перевіривши у особи правовстановлюючих документів на об?єкт нерухомості, який на ній був розташований. Також, просить визнати поважними причини пропуску звернення до суду (позовної давності), оскільки він нею пропущений з поважної причини, оскільки про своє порушене право вона дізналась лише в 2014 році, після того, як подання заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса, і лише тоді дізналася, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок № 10 по вул. Гайдара в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області за життя її матір?ю була приватизована і у 2007 році її мати отримала Державний акт на право власності на всю вищевказану земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і підтвердив обставини вказані в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, хоча належним чином повідомлявся про день і час слухання справи, однак подав до суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні даного позову, оскільки, попри укладення договору дарування 22.12.2004 року, позивачка всіляко намагалася приховати його зміст, у зв'язку з чим не відбувалася його реєстрація у БТІ та не повідомлялася про це сільська рада, навіть він не знав про його існування до звернення до суду. Мотивом приховування позивачкою свого майнового становища відносно домоволодіння є пільгове використання становища «Ветеран війни» їхньої матері, яке давало значні пільги для оплати послуг за домоволодіння, а також, очевидний на даний час її намір позбавити його права спадкування з метою заволодіти всім домоволодінням. Таким чином на станом на 26.12.2006 року, тобто, дату ухвалення рішення Козятинською сільською радою та оформлення Відділом Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області оскаржуваного позивачкою державного акту, нею не було зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке їй було подароване, а тому, Козятинська сільська рада не знала та не могла знати про існування правовідносин за договором дарування. Фактично позивачка знала про цей державний акт з моменту його видачі, оскільки всі документи знаходились у неї. Крім того, позивачкою пропущені строки позовної давності за захистом свого права, а тому, він заявляє про застосування наслідків пропущення строків позовної давності у даній справі і просить відмовити в задоволенні даного позову з цих підстав. Представник відповідача Козятинської сільської ради Козятинського району в судове засідання не з?явилась, однак подала до суду письмову заяву, якій просить справу розглядати без участі представника сільради, позову сільрада не визнає, оскільки виконкому сільської ради стало відомо про право власності [PERSON] на частину будинку, що знаходиться за адресою: с. Козятин, Козятинського району, Вінницької області по вул. Гайдара, 10 лише 24.12.2013 року, коли остання пред'явила до сільської ради договір дарування від 22.12.2004 року, тобто, це відбулось вже після смерті її матері - [PERSON], яка померла 10.10.2013 року. До дня своєї смерті [PERSON] по погосподарській книзі рахувалася єдиним власником цілого житлового будинку за вищевказаною адресою, а тому, за свого життя, ще в 2006 році вона виготовила державний акт на право власності на всю земельну ділянку. [PERSON] зареєструвала свою власність на частину будинку лише 22.12.2011 року, при цьому ні [PERSON], ні [PERSON] не повідомляли сільську раду про ще одного співвласника житлового будинку за вказаною адресою. На підставі ст. 225 ЦПК України, суд ухвалив, справу розглядати в заочному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року померла [PERSON], яка була матір?ю сторін по справі, і яка на момент своєї смерті постійно проживала в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області, вул. Гайдара, 10. ? частина даного будинку належала померлій матері сторін на підставі Свідоцтва про право власності №164 від 20.10.1988 року, виданого виконкомом Козятинської сільської ради Козятинського району, згідно рішення виконкому Козятинської районної ради від 17.07.1988 року за №21, яке зареєстроване у ВООБТІ 10.10.1988 року за реєстровим № 164. А інша ? частина вищевказаного будинку, належала матері сторін, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори №3051 від 20.11.1998 року, яке зареєстроване у ВООБТІ 09 грудня 1998 року, за реєстровим №3164. За час свого життя, а саме, 21 липня 1999 року, матір?ю сторін було складено заповіт, який був посвідчений секретарем Козятинської сільської ради, Козятинського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №30, який на час смерті спадкодавиці не був змінений чи скасований. Відповідно до заповіту [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, заповідала [PERSON], що складає - 53/100 частини вищевказаного будинку, а [PERSON] було заповідано відповідно - 43/100 частини даного будинковолодіння. Ще при житті, мати сторін за договором дарування від 22.12.2004 року, подарувала заповідані позивачці 53/100 частки вищевказаного будинковолодіння. Таким чином, ще при житті була реалізована воля [PERSON], визначена у її заповіті від 12.07.1999 року, відносно позивачки щодо передачі їй у власність 53/100 частки домоволодіння, яке розташоване в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області по вул. Гайдара, 10. Після смерті матері, у сторін по справі виник спір щодо спадкового майна. Відповідно до рішення Козятинського міськрайсуду Вінницької області від 23.09.2014 року за братом позивачки - [PERSON], було визнано право власності в порядку спадкування на 47/100 частини вищевказаного будинковолодіння. В 2014 році, після подання заяви про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса, позивачка дізналася, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок № 10 по вул. Гайдара в с. Козятині, Козятинського району, Вінницької області за життя її матір?ю була приватизована, і у 2007 році її мати отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 476641, виданий на підставі рішення Козятинської сільської ради, 3 сесії 5 скликання від 26.12.2006 року, площею - 0,0961 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010782800099 від 18 липня 2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 0521482800:01:001:0512. Дана земельна ділянка не була предметом спору про визнання права власності на спадкове майно у суді між сторонами, як спадкоємцями. Доводів, які б спростовували твердження позивачки про незнання про його існування, що є поважною причиною пропуску строку позовної давності, відповідачем не було надано, шляхом надання відповідних доказів, а тому, позивачці слід поновити строк позовної давності, визнавши причини його пропуску поважними, відповідно до приписів ст. 73 ч. 1 ЦПК України та ст. 261 ч. 1 ЦК України. З досліджених письмових доказів слідує, що Козятинська сільська рада своїм рішенням 3 сесії 5 скликання від 26.12.2006 року не мала права затверджувати технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на всю земельну ділянку, площею - 0,0961 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010782800099 від 18 липня 2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 0521482800:01:001:0512, оскільки сільською радою не було перевірено наявність правовстановлюючих документів на об?єкт нерухомості (житловий будинок), який на ній був розташований на час виготовлення документації і на той момент у будинковолодінні вже було два власника. Правовідносини, що склались між сторонами регулюються ст. 152 Земельного кодексу України та ст. 377 ч. 2 ЦК України, в редакції 2004 року.

Outcome: partial