Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення сплаченого авансу в розмірі 70000,00 гривень та витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень та у розмірі 420,40 гривень, за подачу заяви про забезпечення позову. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2019 року між ними була укладена розписка, відповідно до якої позивач та відповідач зобов`язались укласти договір оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до 01.06.2020 року. Позивач передав відповідачу 70000,00 гривень, як завдаток по виконанню його зобов`язань, в рахунок майбутніх платежів за оренду нежитлових приміщень. Станом на 07.09.2020 рік, планований договір оренди нежитлових приміщень між сторонами укладений не був. Відповідач відмовився його укладати, не пояснюючи свого рішення. Також, останнім не було добровільно повернуто завдаток, який він отримав від позивача в розмірі 70000,00 гривень. Ухвалою суду від 11.12.2020 року забезпечено позов, накладено арешт на квартиру. Ухвалою суду від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19.01.2021 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою відповідача. Позивач та представник позивача адвокат Новак А.М. до судового засідання не з`явилися, від адвоката Новак А.М. надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, відзиву на позов не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.10.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладена розписка, відповідно до якої позивач та відповідач зобов`язались укласти договір оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в строк до 01.06.2020 року. Позивач передав відповідачу 70000,00 гривень, як завдаток по виконанню його зобов`язань, в рахунок майбутніх платежів за оренду нежитлових приміщень. Станом на 07.09.2020 рік, планований договір оренди нежитлових приміщень між позивачем та відповідачем укладений не був. Відповідач відмовився його укладати, не пояснюючи свого рішення. Крім того, відповідач в добровільному порядку відмовився повернути завдаток в розмірі 70000,00 гривень. 04.08.2020 року для досудового врегулювання даного спору позивачем було відправлено на адресу місця реєстрації відповідача Вимогу за вих. № 01/08 від 04.08.2020 року про повернення сплаченого авансу у розмірі 70000,00 гривень позивачу, у семиденний строк з дня його направлення (ч. 2 ст. 530 ЦК України), що підтверджується квитанцією про оплату поштових послуг та описом вкладення. 31.08.2020 року поштовий лист з вимогою було повернуто відправнику, в зв`язку з закінченням строку зберігання, тобто відповідач його не забрав із поштового відділення. Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. В даному випадку попередньо сплачені кошти позивачем слід вважати авансом, а не завдатком, так як будь-якого договору між позивачем та відповідачем до отримання коштів, укладено не було, ніяких зобов`язань у позивача щодо виплат обов`язкових платежів або платежу відповідачу не виникло, тому сплачені кошти, спираючись на вимоги чинного законодавства та на судову практику, слід вважати саме авансом. Аванс не виконує забезпечувальну функцію - тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. Як вбачається із ч. 1 ст. ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Основними ознаками завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, який він одночасно і забезпечує, а також він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Як і інші способи забезпечення виконання зобов`язання завдаток вважається дійсним у разі дотримання письмової форми правочину (ст. 547 ЦК України) і може забезпечувати лише дійсне зобов`язання (ст. 548 ЦК України). Чинним законодавством не передбачено вимоги укладати договори оренди нежитлового приміщення виключно у письмовій формі, при цьому нотаріально завіреними, тому укладена попередньо розписка про отримання авансу є належним доказом підтвердження отримання Відповідачем авансу за укладання договору оренди нежитлового приміщення, який необхідно повернути з ініціативи будь-якої із сторін. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 420,40 гривень, за подачу заяви про забезпечення позову, 840,80 гривень, за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved