Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 02.09.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис № 172. Від спільного подружнього життя у них народилась одна дитина: донька - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за час подружнього життя їх відносини поступово погіршувались, зникли взаєморозуміння та повага. Починаючи з 2019 року подружніх стосунків не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, а сам шлюб носить формальний характер. Спору у них щодо поділу майна подружжя, а також визначення місця проживання дитини у них немає. Подальше перебування в шлюбі суперечить її інтересам, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Крім того, вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально не допомагає, та згоди про сплату аліментів в добровільному порядку на утримання спільної дитини з відповідачем досягнути не вдається. Вказує, що повноцінно працювати можливості не має, у зв`язку з тим, що донька малолітня та потребує постійного догляду. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини - [PERSON] , у розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, але не менше ніж один розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.09.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №172. Дана обставина стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від спільного проживання у них народилась одна дитина: донька - [PERSON] , [INFO] , батьками якої являються сторони по справі, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 1 , 3 та 4 ст.56СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Частиною 2 ст.104СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Судом встановлено, що сторони з 2019 року не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору а також спору щодо визначення місця проживання дітей у них немає. Їх шлюб існує лише формально, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, позивач потребує допомоги на утримання спільної дитини, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача суму судового збору на користь позивача.

Outcome: approved