Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до до Азово-Сиваського національного природного парку ,Генічеської міської ради ,відділу Держгеокадастру у Генічеському районі про визнання недійсним та скасування Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою та скасування державної реєстрації даної земельної ділянки. Пояснює свої вимоги тим, що Азово-Сиваському національному природному парку згідно рішення виконкому Генічеської міської ради від 20.08.1997 року за № 277 надано у постійне користування для розміщення на території парку по [ADDRESS] земельну ділянку в розмірі 0,83 га. Керівництво Азово-Сиваського національного природного парку добровільно надало згоду для вилучення 0,16 га земельної ділянки для своїх працівників. Рішенням Генічеської міської ради від 30.09.1998 року у Азово-Сиваського національного природного парку вилучили земельну ділянку площею 0,16 га. Та вона була зарахована до земель запасу. Цим же рішенням йому надано земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва житлового будинку . Таким чином державний акт на право постійного користування земельною ділянкою [NUMBER] від 22.09.1997 року не може бути законним, так як виданий до рішення про вилучення земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його захисник позов підтримали, наполягають на задоволенні. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що законність державних актів позивача та відповідача вже була предметом розгляду в іншій цивільній справі, визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 22 вересня 1997р., яка розташована в [ADDRESS], та належить [PERSON] також зобов*язано його усунути порушення прав, на належну національному природному парку на праві постійного користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], шляхом приведення (встановлення) меж земельної ділянки у відповідність до державного акту [NUMBER] від 22 вересня 1997р. Такий позов є способом захисту, але не відповідає дійсним обставинам. Повністю заперечує позов, надано письмові пояснення. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Азово-Сиваський Національний природний парк створений відповідно до Указу Президента України, від 25 лютого 1993р., та розташований на території Генічеського та Новотроїцького районів Херсонської області. Згідно Положення про Азово-Сиваський національний природний парк», затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28 вересня 2015р. за №354 парк є юридичною особою , та утримується за рахунок державного бюджету. Згідно п.4.1 Положення територія Парку враховується у всіх видах землевпорядної, містобудівної, проектно-планувальної та проектної документації. 22 вересня 1997 р. Азово - Сиваському національному природному парку, на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради народних депутатів від 20 серпня 1997р. за №277, було відано державний акт серії [NUMBER] на право постійного користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Така земельна ділянка оформлена на підставі рішення виконкому Генічеської міської ради № 277 від 20.08.1997 року. Також судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 вересня 1997р., [PERSON] належить земельна ділянка , яка розташована в [ADDRESS], площа належної йому земельної ділянки становить 0,0999 га. Така земельна ділянка оформлена на підставі рішення виконкому Генічеської міської ради № 279 від 20.08.1997 року. Тобто дві земельні ділянки оформлювались одночасно, державні акти сторонам видані в один день. Пояснення позивача про те, що рішенням Генічеської міської ради від 30.09.1998 року у Азово-Сиваського національного природного парку вилучили земельну ділянку площею 0,16 га, та частину якої передали йому та іншому працівнику [PERSON] не ґрунтуються на фактичних обставинах так як сам позивач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] 22 вересня 1997року, тобто до прийняття зазначеного рішення. Крім того в рішенні Генічеської міської ради від 30.09.1998 року зазначено, що таким рішенням вносяться зміни до рішення № 86 від 14.02.1995 року . Копія такого рішення надана представником Азово-Сиваського національного природного парку. Таким рішенням виділено [PERSON] ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS].(а.с.30, 29) . Але таке рішення неможна вважати вилученням в розумінні ст.. 31 ЗК України (редакція 1991 року, так як такі відносини регулювались чинним на той час ЗК України). Так як відповідно до ст..31 ЗК України(1991р)- Вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. В даному випадку рішення Генічеської міської ради № 86 від 14.02.1995 року про виділення [PERSON] ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS] фактично було реалізовано шляхом видачі державного акта позивачем на право власності на зазначену земельну ділянку в 1997 році. Як вбачається з пояснень представника відповідача після отримання державного акта Азово-Сиваському національному природному парку в 1997 році будь-яких погоджень на додаткове вилучення земельної ділянки не надавалось. Відповідність меж земельних ділянок позивача та відповідача встановлена рішенням Генічеського районного суду Херсонської області 02.09.2016 року, яким встановлено: Визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 22 вересня 1997р., яка розташована в [ADDRESS], та [PERSON]. . Скасувати в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки: кадастровий [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0999га, за адресою: [ADDRESS], що [PERSON]. . Зобовязати [PERSON] усунути порушення прав, на належну Азово-Сиваському національному природному парку на праві постійного користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], шляхом приведення (встановлення) меж земельної ділянки у відповідність до державного акту [NUMBER] від 22 вересня 1997р. Таким рішенням встановлено, що [PERSON] порушені межі суміжних землевласників, порушена конфігурація земельної ділянки позивача. Відповідно до ст..61 ЦПК України- Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто в даному випадку встановлено невідповідність меж земельної ділянки на який було видано державний акт про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 22 вересня 1997р., яка розташована в [ADDRESS], та [PERSON]. та вподальшому який визнано недійсним. За статтею 91 Земельного кодексу Українивласники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки. Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За таких обставин суд не вбачає, що права позивача порушені та підлягають відновленню шляхом визнання недійсним державного акту позивача.

Outcome: dismissed