Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він в період з 30 вересня 1995 року по 30 квітня 2014 року перебував у шлюбі з [PERSON]. Рішення суду від 30.04.2014 року вказаний шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього [PERSON] та неповнолітню [PERSON], [INFO]. Майном, набутим під час перебування у шлюбі, є боргові зобов'язання в кількох банківських установах, які утворились внаслідок того, що подружжя потребувало грошових коштів на поточні потреби, такі як ремонт будинку, придбання побутової техніки та розрахунки по зобовязанням, набутим за попередніми кредитними договорами на ті ж самі потреби. Оскільки заробітної плати сторін на всі ці потреби не вистачало, позивач в інтересах подружжя постійно оформлював банківські позики на своє імя заради фінансового та побутового благополуччя родини. Банківські позики оформлювались позивачем на своє ім'я через те, що він має досить високу заробітну плату, що підтверджується довідкою про заробітну плату, яка дозволяла йому бути платоспроможною особою та давала можливість оформлювати банківські позики. Всі кошти, які позивач отримував за кредитними договорами на руки готівкою, він витрачав на різноманітні потреби родини та виключно в інтересах родини: проведення ремонту в будинку (було проведено воду до будинку, в якому проживала родина позивача та відповідача, розташований за адресою: вул. Леніна, 35, с. Катеринівка, Мар'їнський район, Донецька область; побудовано прибудову до вказаного домобудівництва та проведено у ньому електричне опалення, окрім цього було проведено ремонт та здійснено благоустрій у домобудівництві); розрахунки по попереднім кредитним зобов'язанням, які оформлювались позивачем на своє ім'я в інтересах подружжя на ті ж самі потреби та є на сьогоднішній момент погашеними; утримання дітей та їх навчання у навчальних закладах; соціально-побутові потреби родини. Відповідачу було відомо про оформлення всіх вище перелічених банківських кредитів, при цьому вона завжди висловлювала свою згоду на їх оформлення, оскільки без них неможливо було б подальше проведення ремонту та розрахунки за попередніми зобовязаннями. Хоча заробітна плата відповідача була значно меншою, ніж заробітна плата, яку отримував позивач, відповідач, будучи дружиною позивача, допомагала останньому у розрахунках за кредитними зобовязаннями, оскільки розуміла, що всі зобовязані виникли внаслідок спільних потреб подружжя, так як при укладенні кредитних договорів позивач діяв в інтересах подружжя. Разом з тим, на теперішній час шлюб позивача з відповідачем є розірваним за рішенням суду внаслідок обоюдної згоди сторін з цього приводу. Проте, кредитні зобов'язання у п'яти банківських установах на сьогоднішній день є не погашеними, сторони проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство та сімейний бюджет, внаслідок чого позивач, який є позичальником за всіма кредитними договорами змушений самотужки сплачувати за ними зобовязання згідно графіків платежів, тобто самотужки нести весь тягар боргових зобовязань, які утворились в період спільного проживання з відповідачем, на які вона висловлювала згоду та які були необхідні для потреб родини позивача та відповідача. Згідно виписки за операціями по картковому рахунку по кредитній картці, оформленої у ПАТ «Дельта Банк», її баланс має відємне значення та підлягає до сплати сума в розмірі 4703,59 грн. Заборгованість перед ПАТ « [PERSON] Аваль» становить 47361,08 грн. Згідно довідки, виданої ПАТ «Ідеябанк», станом на 13 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором загалом становила 18758,29 грн. Довідка, видана ПАТ [PERSON] «ТРАСТ» свідчить про те, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 3 травня 2014 року становить 78603,02 грн. Виготовлення вказаної довідки вартувало позивачеві 30,00 грн., що підтверджується квитанцією, виданою ПАТ [PERSON] «ТРАСТ» 13 травня 2014 року. Отже, загальний розмір заборгованості колишнього подружжя перед кредитними установами (без урахування AT «[PERSON] КАПІТАЛ») становить 149425,98 грн. На підставі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На теперішній момент відповідач проживає окремо від позивача у будинку, ремонт та облаштування якого проведено на кредитні кошти, які ним було отримано у банківських установах за кредитними договорами, укладеними ним в інтересах подружжя та фактично відмежувалась від допомоги позивачу у виплаті зобовязань за кредитними договорами, у той час як позивач на теперішній час проживає у своєї матері та фактично не має навіть можливості користуватись усіма благами, існуючими в будинку, за які йому до теперішнього часу доводиться здійснювати виплати за кредитними зобовязаннями. Тобто, фактично, на теперішній час усіма надбаннями родини, які були досягнуті за рахунок банківських позик, які оформлювались позивачем в інтересах подружжя користується лише відповідач, а позивач, натомість, будучи боржником за усіма кредитними договорами, повинен лише сумлінно їх сплачувати та не мати можливості користуватись благами та речами, за які він сплачує кредитні зобовязання. Відповідач офіційно працевлаштована, отже має можливість сплачувати свою частку за кредитними зобовязаннями, оскільки всі вони були оформлені за її згоди та на спільні потреби родини. Таким чином, позивач вважає, що оскільки єдиним майном, набутим під час тривання їхнього шлюбу з відповідачам є набуті зобовязання за кредитними договорами, вони підлягають поділу між ним та відповідачем, оскільки оформлення вищевказаних кредитних договорів було обумовлено побутовими та матеріальними потребами родини. Окрім цього, позивач вважає за необхідне зазначити, що будинок, розташований за адресою: вул. Леніна, 35, с. Катеринівка, Мар'їнський район, Донецька область, у якому проживали вони з відповідачем отриманий відповідачем внаслідок укладення договору дарування та є особистим майном відповідача. Разом з тим, стан, у якому перебував вказаний будинок на момент оформлення договору дарування, суттєво відрізняється від стану, в якому будинок перебуває на сьогоднішній момент, внаслідок проведення ремонту, який було здійснено завдяки кредитним коштам, отриманих у банківських установах. Окрім цього, позивач вносив також і свої трудові вкладення, адже завдяки його фізичній праці здійснювався ремонт, оскільки позивач є обізнаним у будівництві. Заробітну плату позивач у повному обсязі, за винятком виплат за кредитними зобовязаннями витрачав на ремонт та благоустрій у вказаному будинку, адже вважав його постійним місцем мешкання їхньої родини. Враховуючи викладене, позивач вважає, що на теперішній час, завдяки у тому числі і його матеріальним та трудовим вливанням, грошова вартість вказаного будинку значно зросла, оскільки навіть зовнішній вигляд будинку на теперішній момент суттєво відрізняється від його вигляду на той момент, коли його було отримано відповідачем за договором дарування. Окрім цього, позивач увесь час свого проживання у вказаному будинку дбав про його збереження у стані, придатному для проживання та дбав про поліпшення побутових умов в будинку. На підставі ст. 62 Цивільного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, позивач вважає, що він має свою частку у будинку, розташованому за адресою: вул. Леніна, 35, с. Катеринівка, Мар'їнський район, Донецька область, оскільки своїми трудовими та матеріальними внесками сприяв збільшенню його вартості, яка зросла внаслідок проведеного ремонту, на який позивач витрачав грошові кошти, які він отримував у якості заробітної плати, а також здійснював трудові затрати для здійснення ремонту. Просить поділити залишок заборгованості за кредитними договорами у рівних частках між ним та відповідачем та визнати право [PERSON] на частку у домобудівництві, розташованому за адресою: вул. Леніна, 35, с. Катеринівка, Марїнський район, Донецька область. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особа - ПАТ «Ідея Банк» в судове засідання не зявився, надіслав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача заперечував. Представник третьої особи - ПАТ «[PERSON] Аваль» в судове засідання не зявився, надіслав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії рішення Марїнського районного суду Донецької області від 30 квітня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30 вересня 1995 року у Катеринівській сільській раді Марїнського району Донецької області, актовий запис № 14. Відповідно до ч. 1 cт. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до cт. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до cт. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до cт. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до cт. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст. 62 Цивільного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Викладені обставини дають підстави вважати, що кредитні кошти, отримані позивачем в банківських установах під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому між сторонами можливо поділити у рівних частках заборгованість за кредитними договорами, а за позивачем визнати право власності на частку у домобудівництві. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215, 224 ЦПК України, 60, 62, 69, 70, 71 СК України, суд

Outcome: approved