Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи скасувати наказ від 4.09.2014 року № 635 о/с про його звільнення з виплатою допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, поновити його на роботі майстром дільниці № 9 Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 4 вересня 2014 року і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячної заробітної плати у розмірі 4592 гривни 25 копійок і моральної шкоди в сумі 10000 гривень, посилаючись на те, що його загальний та безперервний стаж роботи на підприємстві складає 28 років 11 місяців 24 дні. Позивач вважає незаконним рішення роботодавця про перевагу для залишення на роботі працівника [PERSON], як таке, що суперечить вимогам ст. 42 КЗпП України. Позивач стверджує, що він і [PERSON] мають неповно вищу освіту, тобто рівну кваліфікацію, але відповідач безпідставно не бере до уваги більш тривалий безперервний стаж роботи позивача на даному підприємстві та заслуги позивача перед підприємством. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представники відповідача не визнали пред'явлений позов, посилаючись на те, що на Смолінській шахті мала місце зміна в організації виробництва та праці та скорочення чисельності працівників. Позивач [PERSON] був ознайомлений з наказом генерального директора підприємства від 28 травня 20014 року. На підприємстві була створена тимчасова комісія з визначення переважного права залишення на роботі серед працівників Смолінської шахти, професії яких з 5 вересня 2014 року були виключені з штатного розпису. Відповідач вважає помилковим твердження позивача проте, що позивач має переваги для залишення на роботі перед працівником [PERSON], а роботодавець не врахував заслуги позивача перед підприємством. Представники вважають, що при звільненні позивача з роботи комісія врахувала всі обставини трудової діяльності працівників [PERSON] і [PERSON], наявність у позивача дисциплінарного стягнення та небажання позивача на переведення на іншу роботу в межах існуючих вакансій. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно 4 вересня 2014 року наказом № 635 о/с директора шахт Смолінської та Новокостянтинівської Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Косаренка В.А. позивач [PERSON] звільнений з роботи майстра дільниці № 9 (механічних робіт) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації і праці (а.с. 25). Факт наявності змін в організації виробництва і праці на Смолінській шахті підтверджується наказом від 28 травня 2014 року № 188 генерального директора Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат за підсумками виробничої та господарської діяльності Смолінської шахти в 2013 році, відповідно яким знизились обсяги видобутку рядової руди, зменшився обсяг прохідницьких та бурових робіт, погашення порожнин гідрозакладальними роботами в порівнянні з попередніми роками, тому на Смолінській шахті підприємства проведена зміна в організації виробництва та праці, що супроводжується скороченням чисельності і штату працівників з 5 вересня 2014 року (а.с. 45-51). При звільненні з роботи позивача [PERSON] на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України роботодавцем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника: позивач особисто ознайомлений з наказом про скорочення чисельності працівників і штату 2 липня 2014 року (а.с. 52, 60); позивачеві запропонована інша робота на підприємстві відповідно до існуючих вакансій, від зайняття яких позивач відмовився (а.с. 60); профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача з роботи (а.с. 62, 63). Відповідно до додатку № 1 до наказу від 28 травня 2014 року № 188 по дільниці № 9 механічного забезпечення підлягає вивільненню одна штатна одиниця майстра ремонтно-механічної майстерні (а.с. 49). З показань свідків [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні та відповідно до протоколу засідання комісії з визначення переважного права на залишення на роботі Смолінської шахти ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» вбачається, що на дільниці № 9 роботу майстра ремонтно-механічної майстерні виконували два працівника: позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 64-67). Аналізуючи матеріали роботи комісії з визначення переважного права на залишення на роботі Смолінської шахти ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» суд дійшов до висновку про те, що дійсно працівник [PERSON] має переважне право на залишення на роботі перед працівником [PERSON]. Так, відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Матеріалами справи підтверджується, що дійсно працівник [PERSON] має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, ніж позивач [PERSON]. З порівняльної таблиці даних трудової діяльності вбачається, що працівник [PERSON] має більший стаж роботи майстром на 3 роки 7 місяців більше , ніж позивач [PERSON]. На період чергової відпустки старшого майстра дільниці № 9 Разіна В.М. в період з 2009 - 2014 років працівник [PERSON] призначався виконуючим обов'язки старшого майстра дільниці, тобто цей працівник постійно з 2009 року тимчасового виконував обов'язки більш кваліфікованого працівника, що підтверджується копіями наказів керівника підприємства. Крім того, на момент вирішення питання з визначення переважного права на залишення на роботі, працівник Лукаш мав дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліну. Тому, суд вважає помилковим твердження позивача про те, що він має таку ж кваліфікацією і продуктивністю праці, як і працівник [PERSON]. Для скасування наказу від 4 вересня 2014 року № 635 о/с та поновлення позивача [PERSON] на роботі суд не має законних підстав. Враховуючи на відсутність підстав для поновлення звільненого працівника на роботі, суд не вбачає підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та компенсацій.

Outcome: dismissed