Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Цегівської сільської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовує тим, що в [ADDRESS] , довгий час проживала [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач почав проживати у вказаному вище будинку разом із сім`єю з 1992 року. Після смерті [PERSON] , дочка та син останньої, від прийняття спадщини відмовились. Оскільки позивач більше 10 років проживає у будинку і продовжує відкрито, безперервно володіти ним до цього часу, систематично здійснює технічні поліпшення, пов`язані із експлуатацією будинку, займається обробітком земельної ділянки, тому позивач просить визнати за ним право власності на вищевказаний будинок в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Справу просить слухати у його відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Із довідки Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області №174 від 29 січня 2019 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №1 за 2019 р. за №483 значиться житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] . До 12.02.1999 року [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , із внуком [PERSON] та його сім`єю. Чоловік - [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є дочка [PERSON] та син - [PERSON] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Горохівського районного управління юстиції Волинської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у с.Широка. Із повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Горохівського районного управління юстиції Волинської області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у с.Широка. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Із інформаційних довідок із спадкового реєстру №56517879, №56517873 вбачається, що заповіт [PERSON] не посвідчувався, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У своїй заяві, посвідченій нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевковою О.В., [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався, до судових органів із заявою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини не звертався, права на обов`язкову частку у спадщині не має. Претензій матеріального характеру не має. У своїй заяві, посвідченій секретарем Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області, [PERSON] на отримання спадкового майна після смерті [PERSON] не претендує, до суду за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не буде, від належної частки спадщини відмовляється. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.03.1972 року Мар`янівською селищною радою Горохівського району, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Мар`янівською селищною радою Горохівського району,06.06.1971 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , після чого прізвище дружини стало « [PERSON] ». Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Із квитанції вбачається, що [PERSON] здійснював оплату за послуги з електропостачання та за газ. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, а у відповідності до ч.2 особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Пунктом 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність добросовісність має враховуватися саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння має місце тоді, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Із технічної документації на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] стверджується, що вказаний будинок відповідає всім будівельним та технічним нормам. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач з 1992 року добросовісно, відкрито і безперервно користується і володіє житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , а тому набув право власності на вказаний будинок в порядку набувальної давності. Інших осіб, які претендують на це майно, не встановлено, а тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з відповідними господарськими надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved