Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного нажитого майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнення Позивач зазначив, що з 08 жовтня 1994 року по 19 травня 2004 року та з 16 червня 2007 року по 11 грудня 2011 року я перебував в шлюбі з [PERSON]. На час перебування у шлюбі вони купили 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. 01 лютого 2008 року Позивачем, [PERSON] було укладено договір цесії, відповідно до якого, до нього перейшло право вимоги на квартиру [ADDRESS]. 23 грудня 2008 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради було видано на ім'я Позивача свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Вищевказані квартири набуті під час шлюбу між Позивачем та [PERSON]. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їх спільною власністю, набутою у шлюбі, між Позивачем та [PERSON] не досягнуто. Відповідач, [PERSON], в процесі розгляду справи подала зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного нажитого майна подружжя. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечував. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі, проти первісного позову не заперечувала. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вислухавши позивача за первісним позовом, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає первісний та зустрічний позов такими, що підлягають повному задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 08 жовтня 1994 року по 19 травня 2004 року та з 16 червня 2007 року по 11 грудня 2011 року Позивач за первісним позовом перебував в шлюбі з [PERSON]. На час перебування у шлюбі, а саме 23 вересня 1998 року, вони купили 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказану квартиру вони вирішили оформити на дружину, [PERSON]. 01 лютого 2008 року [PERSON] було укладено договір цесії, відповідно до якого, до нього перейшло право вимоги на квартиру [ADDRESS]. 23 грудня 2008 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради було видано на ім'я Позивача свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Вищевказані квартири набуті під час шлюбу між Позивачем за первісним позовом та [PERSON]. Враховуючи те, що договори купівлі-продажу квартир було укладено в інтересах сім'ї, а договору на володіння, користування чи розпорядження набутим майном між ними укладено не було, як і не укладався шлюбний договір з цього приводу, тому придбані квартири слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст. 60,61 СК України, відповідно до яких, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором , є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, до цивільних відносин між сторонами з приводу визнання об'єктами права спільної сумісної власності будинку застосовується Кодекс про шлюб та сім'ю України, затверджений 20.06.1969 року, оскільки право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна було набуто на час його чинності. Згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Кожний з подружжя має рівні права на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми чи з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При цьому ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними. Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їх спільною власністю, набутою у шлюбі, між Позивачем за первісним позовом та [PERSON] не досягнуто. Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved