Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути із відповідача на його користь 5655 гривень матеріальної шкоди, 1000 гривень моральної спричинених залиттям квартири, 1000 гривень на відшкодування витрат понесених на виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку та 1500 гривень витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 05 червня 2013 року та 01 жовтня 2015 року відповідач допустив залиття його квартири, внаслідок чого було залито стелю, шпалери на стелі коридору та стелю кладової, стелю кухні, стелю ванної кімнати стелю та стіну кладової кімнати. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що і квартири [PERSON] була залита, а позивач не довів, що йому було спричинено шкоду саме з вини відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1,2ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до вимог п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 ( з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди » шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За правилами ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності , виваженості та справедливості. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Крім того, ст.ст. 176,177,179 ЖК України та ст. 322 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами). Пунктом 7 вказаних Правил передбачено обов'язок власника (наймача) квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Поверхом вище над його квартирою проживає відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. 05 червня 2013 року було допущено залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок чого було залито стелю кухні площею 0,2 кв.м., залито шпалери на стелі коридору площею 2 кв.м., залито стелю кладової площею 0,5-0,8 кв.м. Про дані обставини свідчить акт від 10 червня 2013 року (а.с. 10). Відповідно до акту причиною залиття квартири є пошкодження сантехнічного обладнання в квартирі [ADDRESS] цього ж будинку. На проведення ремонтних робіт позивачем було витрачено 1132 гривні, що стверджується відповідними документами . 01 жовтня 2015 року в черговий раз відбулося залиття квартири позивача, про що в черговий раз складено акт від 27.10.2016 року (а.с.27), внаслідок якого було пошкоджено стелю кухні площею 0,2 кв.м.; стелю ванної кімнати, стелю та частково стіну кладової кімнати, пошкоджено шпалери. Як видно із пояснень позивача раніше також мали випадки залиття квартири, але відповідач добровільно відшкодовував нанесені збитки. На цей раз відповідач в усній формі обіцяв провести ремонт . Проте, згодом відмовився від обіцяного. У разі залиття квартири, аварії квартир згідно п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, складається відповідний акт. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що залиття квартири відбулось з квартири поверхом вище квартири [PERSON] За весь час розгляду справи в суді [PERSON] не оскаржив даний акт, не надав суду доказів про те, що залиття квартири трапилося не з його вини, в судовому засіданні не заявив клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для визначення вини даного затоплення. За змістом ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із звітом №55/15 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику квартири внаслідок залиття водою вартість матеріального збитку становить 4523 гривні. (а.с.14). Вказана сума не оспорювалась відповідачем або його представником. За таких обставин суд стягує спричинену матеріальну шкоду в сумі 5655 гривень та моральну шкоду в сумі 500 гривень. Позивач є особою пенсійного віку. В результаті залиття квартири він вимушений вирішувати спір в судовому порядку, відволікаючись від свого особистого життя, йому спричинені значні фізичні та психічні страждання, порушено нормальні життєві зв'язки. А тому суд вважає, що саме така сума відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на звіт щодо визначення вартості матеріального збитку. Згідно з ч.3ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи , належать: 1)витрати на правову допомогу; 2)витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3)витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4)витрати, пов'язані з проведенням огляду за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5)витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Витрати, пов'язані з розглядом справи , можуть виникати після відкриття провадження у справі, тобто під час розгляду справи. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відкрито судом 28 березня 2016 року. З матеріалів справи вбачається , що звіт щодо визначення вартості матеріального збитку був проведений 01 жовтня 2015 року. Пред'являючи позов до [PERSON] [PERSON] просив стягнути на його користь 5655 гривень матеріальної шкоди та 1000 гривень моральної шкоди, що разом складає ціну позову 6655 гривень. Відповідно до ч.1ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі до мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року становить 1378 гривень. Пунктом 1підпунктом 1частини 2статті4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, за подання [PERSON] до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складала 551 гривню 20 копійок. Як видно із квитанції № 0.0.484165871.1 (а.с.1) до суду було сплачено судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок. Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому суд стягує з відповідача суму сплаченого судового збору 487,20 гривень на користь позивача та 64 гривні на користь держави.(551,20-487,20)= 64 Відповідно до ч.1ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як видно із матеріалів справи на підтвердження понесених витрат в сумі 1500 гривень на правову допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг (а.с.30) та акт прийому наданих послуг до договору про надання юридичних послуг від 22 грудня 2015 року (а.с.33). При цьому ні позивачем, ні його представником не надано суду розрахунку, з чого складається вказана сума, з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року. Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови , стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial