Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні позивач надав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку підтримав в судовому засіданні. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, [PERSON] просить стягнути з відповідача - ПАТ «Мостобуд» заборгованості по заробітній платі в сумі 32 275 грн. 15 коп., а також 83 461 грн. 30 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 19.04.2010р. згідно наказу №30-ВК працював на посаді радника Голови Наглядової ради ПАТ «Мостобуд»; наказом №99-ВК від 22.11.2010р. був переведений на посаду начальника відділу логістики і постачання ПАТ «Мостобуд», а 06.03.2013р. був звільнений із займаної посади наказом №15-ВК на підставі заяви про звільнення за власним бажанням. У день звільнення та на даний час з ним не проведений розрахунок по заробітній платі за попередні періоди. Заборгованість по заробітній платі складає 32 275 грн. 15 коп., тому позивач просить стягнути її з відповідача в судовому порядку. Крім того, на підставі статей 116, 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача 83 461 грн. 30 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Підтримавши в судовому засіданні вищезазначені позовні вимоги, позивач просив позов задовольнити. Представник відповідача надав письмові заперечення на подану позивачем до суду позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, а також первинні документи на підтвердження власних розрахунків по заробітній платі, середньому заробітку за час затримки розрахунку, а також зазначив про безпідставність вимоги про стягнення моральної шкоди. Ознайомившись в судовому засіданні з письмовою заявою позивача про зменшення розміру позовних вимог, представник позивача визнала позов в повному обсязі, зазначивши, що розрахунки позивача відповідають даним бухгалтерського обліку, а причиною несвоєчасних розрахунків відповідача стали несвоєчасні розрахунки із замовниками, які здебільшого є державними підприємствами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. З наданих сторонами доказів убачається, що позивач [PERSON] з 19.04.2010р. згідно наказу №30-ВК працював на посаді радника Голови Наглядової ради ПАТ «Мостобуд»; наказом №99-ВК від 22.11.2010р. був переведений на посаду начальника відділу логістики і постачання ПАТ «Мостобуд», а 06.03.2013р. був звільнений із займаної посади наказом №15-ВК на підставі заяви про звільнення за власним бажанням. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Письмовими доказами, наданими відповідачем, підтверджується і сторонами визнається, що у день звільнення позивача та на даний час з ним не проведений розрахунок по заробітній платі, а заборгованість складає 32 275 грн. 15 коп. Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, про відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наданих суду розрахунків, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку складає 83 461 грн. 30 коп. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, що визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачем доведений, а відповідачем не спростований факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі, визнається правильність розрахунків, який також підтверджується первинними документами. Відповідно, позов є обгрунтованим і наявні законні підстави для його задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від оплати судового збору, з відповідача слід стягнути в дохід держави 1157 грн. 36 коп. судового збору - за ставкою , встановленою Законом України «Про судовий збір». Враховуючи викладене та

Outcome: approved