Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про стягнення боргу з відповідача - [PERSON] в розмірі 10 000,00 доларів США, посилаючись на наступні обставини. 20.10.2015 року між сторонами було укладено договір, за яким [PERSON] передав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження укладення вказаного вище договору та його умов, відповідачем було передано позивачеві письмову розписку про одержання нею грошових коштів в розмірі 10 000,00 доларів США, яка містить зобов'язання повернути отримані кошти протягом шести місяців. Після закінчення зазначеного строку позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, проте, отримав від відповідача негативну відповідь через відсутність у останньої коштів для проведення розрахунків. Так, згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідач в порушення умов договору, у встановлені цим договором строки не повернув грошові кошти позивачу, чим порушив умови зобов'язання, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Підтримавши позовні вимоги з вищенаведених підстав, представник позивача просив позов задовольнити, у випадку неявки відповідачів в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомленою належним чином, згідно вимог ст. 74, 77 ЦПК України, письмових заперечень по суті позову і доказів на спростування викладених позивачем у позовній заяві обставин, не надала. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, - на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно з ст. 1047 ЦК України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З наданих сторонами доказів, а саме - письмової розписки відвідача, яка написана нею власноручно, 20.10.2015 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США у позику, а відповідач зобов'язалась повернути в повному обсязі отриману суму протягом шести місяців, тобто до 20.04.2016 року (а.с. 4). Станом на момент подачі позовної заяви, заборгованість відповідачем не повернута та складає 10 000,00 доларів США. Згідно з вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанов Верховного Суду України у справах № 6-1967цс15 від 11.11.2015р., в якій, зокрема, зазначається, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Надана суду письмова розписка містить дату отримання відповідачем грошових коштів, розмір отриманих у борг грошей, зобов'язання їх повернути, строк виконання такого зобов'язання. Згідно з ст. 1049 ЦК України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач в порушення умов договору, у встановлені цим договором строки не повернула грошові кошти позивачу, чим порушила умови зобов'язання, що нею не спростовано. Відповідно до ч.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Розмір заборгованості відповідача становить 10 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 15.11.2016 року складає 257 512,34 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача наявної заборгованості за договором позики. На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача, а сааме 2 575,12 грн. судового збору. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved