Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюбу між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 21.02.1998 року у Палаці шлюбів м. Кременчука за актовим записом № 135. На обґрунтування позову зазначив, що 21.02.1998 між ним та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі мають повнолітню дитину. Вказав на те, що шлюбно-сімейні відносини між ним та дружиною припинені з 2008 року. Причиною розпаду сім»ї є непорозуміння, сварки, які привели до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе. Питання щодо поділу спільного майна подружжя не виникає. З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку . Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв»язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 21.02.1998 у Палаці шлюбів м. Кременчука за актовим записом № 135, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. З позову вбачається, що подружжя шлюбних відносин не підтримує з 2008 року, спільного господарства не ведуть. Спільне життя сторін не склалося у зв'язку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя, різними сімейними цінностями. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З матеріалів справи вбачається, що налагодження між сторонами сімейних відносин є не тільки неможливим, але й недоречним. За викладених обставин, приймаючи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків тривалий час, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved