Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , присуджених за рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.10.2009 року, з розміру 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів його заробітної плати (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На обгрунтування позовних вимог зазначив про те, що після ухвалення рішення суду змінився його сімейний стан, а саме: 09.04.2011 року між ним та гр-нкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, під час перебування в якому у них народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Також позивач вказує на те, що на даний час не працевлаштований, не перебуває на обліку як безробітний та не має у власності нерухомого майна. За вказаних обставин, враховуючи народження другої дитини, забезпечувати належне матеріальне утримання якої позивач також зобов'язаний, як батько, подальша сплата ним аліментів на утримання сина у встановленому судом розмірі є неможливою. При цьому позивач вважає, що зменшення судом розміру аліментів на утримання сина [PERSON] до 1/6 частини його заробітку (доходу) не порушить права дитини на належне утримання з урахуванням того, що вказана частка, обрахована із середнього розміру заробітної плати по регіону (12827,00 грн.), складає суму 2137, 83 грн., що не є меншою мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку. В судове засідання по розгляду справи по суті позивач [PERSON] не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.54, 58 Том 2). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та прохала суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання його сина [PERSON] , з урахуванням зміни сімейного та майнового стану позивача в порівнянні з тими, які існували на дату ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина. В судове засідання відповідач по справі [PERSON] не з`явилась. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялась в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.п.55, 61 Том 2). Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що позивач є працездатною особою, а наявність іншої сім`ї жодним чином не доводить зміну його матеріального стану, внаслідок чого він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина у раніше визначеному судом розмірі. Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (серії [NUMBER] ), виданим Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.4 Том 1). Обставина проживання малолітнього [PERSON] з відповідачем по справі [PERSON] позивачем не заперечується. Відповідно до рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.10.2009 року з позивача по справі стягнуто на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.08.2009 року і до повноліття дитини. В описовій частині рішення зазначено про працевлаштування відповідача монтером колії на дільниці капремонті ВАТ «ПГЗК» та отримання ним заробітної плати (а.с.6 Том 1). Згідно рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.05.2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5 Том 1). 07.08.2015 року головним державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження (реєстраційний номер 48357569) по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1464/09, виданого 29.10.2009 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини (а.с.30 Том 1). Відповідно до постанови від 30.10.2017 року виконавче провадження №48357569 з примусового виконання виконавчого листа №2-1464/09, виданого 29.10.2009 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, прийнято до виконання державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Обставиною, що зумовила передачу виконавчого провадження до іншого відділу ДВС за місцем проживання боржника стало його звільнення з ТОВ «Трансавтологістик» (а.с.32 Том 1). Згідно довідки, наданої за супровідним листом №9043 від 18.02.2020 року Інгулецьким відділом ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №2-1464/09, виданим 29.10.2009 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу, по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , складає 8770,04 грн. (а.с.35 Том 1). Станом на 31.07.2020 року заборгованість позивача зі сплати аліментів складає 25878,89 грн. (а.с.65 Том 2). Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах позивача [PERSON] , розмір середньомісячної заробітної плати, з якої визначається сума аліментів, що підлягає стягненню, за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року складає 11020,00 грн., із липня 2019 року по лютий 2020 року - 12827,00 грн. та з березня 2020 року по липень 2020 року - 13514,00 грн. (а.с.35 Том 1, а.с.65 Том 2). Згідно відповідей начальника Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 14.05.2020 року за №15470 та від 31.07.2020 року за №1712-34/22803 позивач [PERSON] офіційно не працевлаштований та пенсію не отримує, а тому відповідно до ст.195 Сімейного кодексу України заборгованість по аліментам йому нараховується виходячи із середньої заробітної плати по місту Кривому Рогу (а.с.195 Том 1, а.с.63 Том 2). 09.04.2011 року позивач зареєстрував шлюб з гр-нкою [PERSON] (а.с.7 Том 1). Відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ), виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, позивач по справі є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.8 Том 1). Як вбачається із записів в трудовій книжці позивача [PERSON] , останнім місцем його роботи на посаді інкасатора була філія Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», з якої він був звільнений 09.07.2018 року (а.п.66-68 Том 2). Згідно довідки №03-13/148/-01 від 03.03.2020 року, виданої Устинівською районною філією Кіровоградського обласного центру зайнятості, позивач [PERSON] на обліку не перебував та не перебуває (а.с.166 Том 1). Відповідно до вимог ст.78, п.2 ч.4 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом відхилений, як недопустимий доказ, надана позивачем копія довідки виконавчого комітету Докучаєвської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №411 від 28.02.2020 року про відсутність працевлаштування [PERSON] з 09.07.2018 року на підставі трудової книжки [NUMBER] , наказ №1879-к від 05.07.2018 року, оскільки відповідно до положень п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат» до повноважень посадових осіб органу місцевого самоврядування належить вчинення такої нотаріальної дії, як засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, а не встановлення певних фактів, що мають правове значення, на підставі ознайомлення із належними особі документами (а.с.165 Том 1). Інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 12.05.2020 року щодо належності позивачу на праві власності, іншому речовому праві об'єктів нерухомого майна - відсутня (а.с.167 Том 1). На підставі викладеного, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності, суд, виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч.1, п.7 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При цьому способом захисту сімейних прав та інтересів є, крім іншого, зміна правовідношення. Відповідно до ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача по справі [PERSON] , як платника аліментів, до суду з позовом до відповідача [PERSON] , як одержувача аліментів, про зміну розміру аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON] , здійснено у спосіб, передбачений законом. Отже, в даному випадку спір між сторонами у справі щодо обов'язку позивача брати участь в утриманні сина [PERSON] , відсутній, але існує спір щодо розміру аліментів. За змістом ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, ким вони здійснюються, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів». Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд приходить до висновку про доведеність позивачем [PERSON] обставин зміни його сімейного та матеріального стану після ухвалення рішення Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.10.2009 року, про що свідчить: 1) проведення державної реєстрації шлюбу позивача з гр-нкою [PERSON] та народження в цьому шлюбі другої дитини - дочки [PERSON] , що безумовно підтверджує зміну його сімейного стану; 2) відсутність офіційного правцевлаштування позивача та отримання ним систематичного доходу у виді щомісячної заробітної плати, а також виникнення у зв`язку з народженням другої дитини обов`язку позивача здійснювати її матеріальне забезпечення, що, має наслідком зміну матеріального становища позивача. При цьому судом враховується, що відсутність позову дружини позивача про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільної дочки [PERSON] та відповідного рішення суду з цього приводу, не можуть бути підставами для відмови в позові, оскільки саме по собі народження другої дитини є зміною матеріального стану позивача, зумовленого необхідністю утримання цієї дитини. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2018 року у справі №216/7779/15-ц. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 29.01.2020 року. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.. Як вбачається із свідоцтва про народження, син сторін по справі [PERSON] народився [INFO] , тобто на дату виникнення спірних правовідносин, досягнув 11-річного віку, а на дату судового розгляду справи - 12-річного віку. Зі змісту довідок-розрахунків, наданих по виконавчому листу №2-1464/09, виданому 29.10.2009 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, та відповідей начальника Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 14.05.2020 року за №15470 та від 31.07.2020 року за №1712-34/22803, вбачається, що з урахуванням відсутності офіційного працевлаштування позивача та отримання ним пенсії, розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] , починаючи із серпня 2018 року, визначається державним виконавцем, виходячи із середньомісячної заробітної плати по м.Кривий Ріг, що безпосередньо підтверджується публічною інформацією, розміщеною на офіційному сайті Головного управління статистики у Дніпропетровській області (http://www.dneprstat.gov.ua). Так, в ІІІ кварталі 2018 року середньомісячна заробітна плата штатних працівників м.Кривий Ріг Дніпропетровського області становила 10024,00 грн., в ІV кварталі 2018 року - 11020,00 грн., в ІІІ кварталі 2019 року - 12827,00 грн., а на дату розгляду справи (в тому числі, за І квартал 2020 року) - 13514,00 грн.. Відомості за ІІ квартал 2020 року - відсутні. З огляду на викладене, враховуючи визначення державним виконавцем суми аліментів, що підлягають сплаті позивачем [PERSON] , виходячи із середньої місячної заробітної плати працівника по регіону (м.Кривий Ріг), яка на дату звернення позивача до суду згідно довідок-розрахунків становила 12827,00 грн., а на дату судового розгляду - 13514,00 грн., суд приходить до висновку про те, що зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] до 1/6 заробітку (доходу) відповідача не призведе до порушення права малолітньої дитини на належне матеріальне забезпечення з боку позивача, як батька, відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України, оскільки в цьому випадку розмір щомісячної суми аліментів не лише перевищуватиме визначений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку у сумі 1109,00 грн. (50% від 2218 грн.) як на дату подання позовної заяви, так і на дату судового розгляду у сумі 1159 грн. (50% від 2318 грн.), але й буде більшим від рекомендованого розміру аліментів - у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (2318 грн.), з урахуванням часу, з якого аліменти підлягатимуть стягненню у новому розмірі, зокрема, 1/6 частка від середньомісячної заробітної плати 13514,00 грн. становитиме 2252,33 грн.. Наявності обставин, передбачених ч.3 ст.182 СК України, за яких суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів при визначенні розміру аліментів, судом, за відсутності наданих сторонами доказів, під час розгляду справи встановлено не було. Доказів працевлаштування та отримання позивачем більшого розміру заробітної плати, ніж той, з якого державним виконавцем визначається розмір аліментів, чи іншого сталого доходу та його розміру, відповідачем по справі [PERSON] суду також надано не було. Доводи представника відповідача про те, що позивач, будучи працездатною особою, має можливість працевлаштуватись, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що чинним законодавством гарантується право та можливість самого позивача обирати вид діяльності відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти таким чином, щоб одержувати винагороду за свою працю на достатньому рівні. Також, за відсутності отримуваної позивачем [PERSON] заробітної плати, що підтверджується довідками державного виконавця, суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин сторін положень ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що розмір відрахувань із заробітної плати боржника на утримання неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків, оскільки в розумінні ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, розмір якої залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Натомість, розмір аліментів, що підлягає сплаті позивачем, визначається державним виконавцем, виходячи із середньомісячного розміру заробітної плати працівника по регіону (м.Кривий Ріг), що відповідно не може вважатись заробітною платою самого позивача за результатами виконання ним роботи по трудовому договору. Згідно положень ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. СК України, встановлюючи мінімальну та рекомендовану межу аліментів, не містить імперативних норм, які визначають розмір аліментів на дітей в позовному провадженні (ст.182 СК України). Разом з тим, за змістом ч.1 ст.10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням наведених правових норм, приймаючи до уваги предмет позову - зміну розміру аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин в частині визначення розміру частки від заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , яка підлягає стягненню на користь позивача, положень ч.5 ст.183 СК України, що регулюють подібні аліментні відносини. На підставі викладеного, враховуючи законодавчо визначений розмір аліментів на утримання двох дітей (одна третина заробітку (доходу)) платника аліментів та доведеність позивачем обставин, що свідчать про зміну його сімейного та матеріального стану, який впливає на виконання позивачем обов'язку по сплаті аліментів, раніше визначених судовим рішенням, суд вважає за можливе змінити розмір аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача по справі [PERSON] , з 1/4 частки на 1/6 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв?язку з чим позовна вимога [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини підлягає до задоволення. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова від 15.05.2006 року №3) згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови від 15.05.2006 року №3 відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, з урахуванням обставин, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки (частини) від його заробітку (доходу), як платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили даним рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача (ч.1, п.п.1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представником позивача в судовому засіданні зазначено про відсутність у позивача наміру стягувати з відповідача судові витрати у виді сплаченого ним судового збору. З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом не здійснюється розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплаченого ним судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. (а.с.26 Том 1). У зв`язку із задоволенням позову понесені відповідачем [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2600 грн. 00 коп. відшкодуванню за рахунок позивача [PERSON] не підлягають (а.с.36, 37 Том 2). Інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, судом не встановлено.

Outcome: approved