Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування\~своїх вимог\~вказує,\~що згідно\~виконавчого листа,\~виданого Рожищенським\~районним судом\~Волинської області\~17.09.2008\~року,\~з [PERSON]\~в її\~користь має\~проводитися стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітніх\~дітей:\~[PERSON],\~[INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, починаючи з 06.08.2008 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Зазначає, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, адже він не належним чином виконує зобовязання по матеріальному утриманню своїх дітей, відповідно до рішення суду. Станом на 01 травня 2018 року згідно довідки-рахунку, виданої головним державним виконавцем Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON], сума заборгованості по аліментах [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей становить 25286,90 грн.. На підставі викладеного, відповідно до ч.1 ст.196 СК україни, просить стягнути з відповідача в її користь 5597,66 грн. неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2018 року. Позивач [PERSON]\~в судове\~засідання не\~зявилася,\~суду надала\~заяву про\~підтримання позову\~та розгляд\~справи у\~її відсутності.\~Проти заочного\~розгляду справи\~не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони з 20.09.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 11.08.2011 року розірвано (а.с.11). В шлюбі народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дітей, що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7, 8, 9). Судом встановлено також, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 18 серпня 2008 року у справі №2-571/2008, з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], жителя [INFO] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON],\~[INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, починаючи з 06.08.2008 року до досягнення старшою дитиною повноліття. 17 вересня 2008 року Рожищенським районним судом Волинської області видано виконавчий лист за вказаним рішенням (а.с.12). Відповідно до довідки-рахунку Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області заборгованість [PERSON] за вищевказаним виконавчим листом станом на 01.05.2018 року становить 25286,90 грн. (а.с.13). Зазначена заборгованість не виплачена відповідачем позивачу добровільно. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст.150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідач не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, при цьому не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводились стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Таким чином, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2018 року становить 5597,66 грн. (а.с.14-16). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову частково та стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 5597,66 грн.. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180, 181, 196 СК України,

Outcome: approved