Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ» про стягнення коштів у розмірі 70 050,00 грн. мотивуючи тим, що 18 січня 2019 року між сторонами було укладено попередній договір № 310063 купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно п. 2.1. зазначеного договору сторони зобов`язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити основний договір на умовах, в порядку та строки, визначені цим договором за яким покупець зобов`язується сплатити викупну вартість та отримати від продавця ТЗ, а продавець зобов`язується придбати та передати покупцю транспортний засіб у власність. Пунктом 2.2 вказаного договору транспортний засіб, який продавець зобов`язується придбати у офіційних дилерів, або дистриб`юторів для його відчуження покупцеві за основним/договором та який є предметом основного договору, має наступні ідентифікаційні ознаки: транспортний засіб автомобіль, марка «Lada», модель Granta, 2015 року випуску; знаряддя ГБО, зимова резина на л.д., інші характеристики (колір білий; КПП-автомат; Luxe/Prestige, 1,6 (колір, пробіг тощо)). Згідно з пп. а) п. 4.1.1. зазначеного договору продавець зобов`язується продати, а покупець купити ТЗ за 70 050,00 грн. з ПДВ. 18 січня 2019 року [PERSON] у повному обсязі перерахував суму у розмірі 70 050,00 грн., але зазначений автомобіль позивач не отримав. 31 січня 2019 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ВІНАВТОКОМ» з претензією про надання автомобілю згідно договору купівлі-продажу ТЗ № 310063 транспортний засіб «Lada Granta»..., або повернути оплачену суму у розмірі 70 050,00 грн. Відповідач претензію залишив без задоволення. Позивач, як споживач, мав намір придбати автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, але відповідач не надав такої можливості. Позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ» грошові кошти за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 310063 від 18 січня 2019 року у розмірі 70 050,00 грн. Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18 січня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ» (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір № 310063 купівлі-продажу транспортного засобу (далі-попередній договір). Пунктом 2.1 ч. 2 попереднього договору вказано, що сторони у майбутньому зобов`язуються укласти і належним чином оформити основний договір на умовах, в порядку та в строки, визначені цим договором, за яким покупець сплатити викупну вартість та отримати від продавця транспортний засіб, а продавець зобов`язується придбати та передати покупцю у власність транспортний засіб (а.с. 7-9). Згідно з п. 2.2 ч.2 попереднього договору, транспортний засіб, який продавець зобов`язується придбати у офіційних дистриб`юторів або дистриб`юторів для його відчуження покупцеві за основним договором та який є предметом основного договору, має ідентифікаційні ознаки: транспортний засіб автомобіль, марка «Lada», модель Granta, 2015 року випуску; знаряддя ГБО, зимова резина на л.д. Пунктом 3.1.1 ч. 3 попереднього договору вказано, що продавець зобов`язаний передати у власність покупця ТЗ на умовах основного договору. Пунктом 4.1.1. ч. 4 основного договору передбачено, що продавець зобов`язується продати, а покупець купити ТЗ за 70 050,00 коп. з ПДВ. Пунктом 4.1.2 ч.4 договору зазначено, що право власності на ТЗ переходить покупцю з моменту сплати ціни. Транспортний засіб передається покупцю з моменту сплати у повному обсязі ціни після укладення основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні основного договору. Покупець сплачує викупну вартість у розмірі 100% від вартості ТЗ, яка складає 70 050,00 грн. в п`яти денний термін після укладення основного договору (п. 4.1.3 ч.4 договору). Сторона, яка порушила цей договір, зобов`язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшення збитків, окрім випадків, коли остання своїм винним (умисним або необережним) діянням (дією або бездіяльністю) сприяла настанню або збільшення збитків (п. 6.3 ч. 6 основного договору). З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2019 року позивачем [PERSON] були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 70 050,00 грн. на рахунок відповідача ТОВ «ВІНАВТОКОМ», що підтверджується квитанціями від 18 січня 2019 року. 31 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «ВІНАВТОКОМ» з претензією щодо повернення автомобіля марки «Lada», модель Granta, 2015 року випуску (білого кольору) або повернення грошових кошів у розмірі 70 050,00 грн. Відповідач ТОВ «ВІНАВТОКОМ» відповів на вказане звернення, але вимоги позивача не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний приймати їх до сплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з п.п. 2, 4, 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки фактично до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, то відповідач зобов`язаний повернути позивачу всі одержані на виконання договору кошти в розмірі 70 050,00 грн. Враховуючи встановлені судом обставини справи, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, аналізуючи вимоги чинного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення сплаченої позивачем з відповідача суми у розмірі 70 050,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved