Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], з якого 2/3 частини належали померлому [INFO] [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 8, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та станом на 14 квітня 1991 вказаний будинок відноситься до типу колгоспного, що також підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.04.2014 року за № 474. Частиною 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 39196687 від 17.12.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 16.11.1960 року, виданого Новонекрасівським сільським бюро РАЦСу Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.1974 року, виданого Новонекрасівським сільським бюро РАЦСу . Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як було з'ясовано в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.04.2014 року за № 474. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли після смерті [PERSON] по 1/6 частині спадкового будинку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], з якої 1/3 частина належала їй згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 8, а 1/6 частину вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але фактично не оформила своїх прав. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39197111 від 17.12.2014 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.1974 року, виданого Новонекрасівським сільським бюро РАЦСу . Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.04.2014 року за № 475, тобто вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Проте, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, визнання за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 частину спадкового будинку призведе до того, що за частиною будинку, яка раніше належала померлим [PERSON] та [PERSON] буде визнано право спільної часткової власності, а інша частина спадкового будинку продовжить належати [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Оскільки, нормами Цивільного кодексу України не передбачена можливість одночасного існування права спільної сумісної власності та права спільної часткової власності на один об'єкт нерухомого майна, то суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved