Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.05.2011 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 826. Відповідно до пункту 1 договору позики, позикодавець - [PERSON] при укладенні цього договору передав у власність позичальникові - [PERSON] строком до 20 травня 2016 року грошові кошти в розмірі 50,000 грн. Пунктом 2 договору визначено, що таку саме суму грошових коштів позичальник прийняв у позикодавця та зобов`язується повернути позикодавцеві до 20 травня 2016 в порядку та умовах, передбачених цим договором. В пункті 8 договору позики зазначено, що гроші за домовленістю сторін передані Позикодавцем Позичальнику до підписання договору. Відповідно, факт отримання коштів у сумі 50 000,00 грн. визначений в пункті 8 договору та засвідчений підписом позичальника на примірнику договору. Згідно з умовами договору позики від 20.05.2011 кінцевий термін повернення коштів - 20 травня 2016 року. В пункті 6 договору зазначено, що після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач своєчасно суму позики йому не повернув, тому сума боргу, відповідно до ст. 625 ЦК України, складає 77815,97 грн. Представник позивача (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1000500) подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, за виключенням штрафу у розмірі 3% у сумі 4471,00 грн. відповідно до договору позики та заяви відповідача [PERSON] від 18.06.2019, який заперечує в частині стягнення з нього вказаного штрафу. Відповідач в судове засідання не з`явився, але подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що проти позову заперечує в частині стягнення з нього штрафу 3 % річних в сумі 4471,00 грн., з урахуванням того, що договором передбачено інший розмір стягнення штрафу 10 % від простроченої суми і відповідно стягується з нього 5 000,00 грн. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено Договір позики від 20.05.2011, посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 826, копію якого додано до матеріалів справи. Відповідно до пункту 1 договору позики, позикодавець - [PERSON] при укладенні цього договору передав у власність позичальникові - [PERSON] строком до 20 травня 2016 року грошові кошти в розмірі 50,000 грн. Пунктом 2 договору визначено, що таку саме суму грошових коштів позичальник прийняв у позикодавця та зобов`язується повернути позикодавцеві до 20 травня 2016 в порядку та умовах, передбачених цим договором. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В пункті 8 договору позики зазначено, що гроші за домовленістю сторін передані Позикодавцем Позичальнику до підписання договору. Відповідно, факт отримання коштів у сумі 50 000,00 грн. визначений в пункті 8 договору та засвідчений підписом позичальника на примірнику договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з умовами договору позики від 20.05.2011 кінцевий термін повернення коштів - 20 травня 2016 року. В пункті 6 договору зазначено, що після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 28.02.2019 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення позичених коштів від 27.02.2019, яка була отримана відповідачем 28.02.2019, що підтверджується копією листа - вимоги про повернення позики та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зазначеного листа, з відміткою про вручення [PERSON] 28.02.2019. Як зазначає позивач, що до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. При цьому позивачем зазначено, що до стягнення підлягає загальна сума заборгованості 77 815,97 грн., з них: 50 000 грн. - сума основного боргу; 5 000 грн. - 10% штрафу від простроченої суми; 4 471,00 грн. - 3% річних за період з 21.05.2016 по 13.05.2019 (1088 днів прострочення); 18 344,97 грн. - сума втрат від інфляції за період з 21.05.2016 по 13.05.2019. Суд бере до уваги заперечення відповідача в частині стягнення з нього штрафу 3% річних в сумі 4 471,00 грн., оскільки частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, при цьому пунктом 4 Договору позики від 20.05.2011 передбачено інший розмір штрафу, який становить 10% від простроченої суми. Тому до стягнення підлягає (77 815,97 грн. - 4 471,00 грн. ) = 73 344,97 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно приписів ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 77815,97 грн. , при цьому позов підлягає частковому задоволенню на суму 73344,97 грн., що є приблизно 94.25 % відсотків від задоволених вимог. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 733,46 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial