Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, він придбав у [PERSON] ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та побудов за адресою: [ADDRESS], та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.12.2014 року він є власником вказаної квартири, яка належить йому одноособово на праві приватної власності. З відповідачем [PERSON] він з 14.02.1997 року по 18.06.2011 року перебував у шлюбних відносинах та спільних дітей не має. Від попереднього шлюбу відповідач має сина - відповідача [PERSON], [INFO], якого він не всиновлював і батьком якого є [PERSON]. Відповідачі до теперішнього часу зареєстровані у його квартирі за вказаною адресою. Проте [PERSON] з 30.12.2010 року за місцем реєстрації не проживає, він не веде з нею спільного господарства, не підтримує сімейних стосунків, відповідач не є членом його сім'ї більше ніж 3,5 років. Відповідач [PERSON] з вересня 2011 року за місцем реєстрації також не мешкає, не веде з ним спільного господарства, не є членом його сім'ї. Реєстрація відповідачів в житловому приміщенні не дозволяє йому розпорядиться даною нерухомістю. Оплату за користування житлово-комунальними послугами за вказаною адресою відповідачами не здійснюється. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що відповідачі добровільно покинули його житлове приміщення, він же зі свого боку не чинив відповідачам ніяких перепон щодо їх проживання за місцем їх реєстрації, відповідачі після того, як забрали свої речі, жодного разу не приходили до нього. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, пославшись в обґрунтування заявлених вимог на ст.405 ЦК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, клопотання про відкладення судового розгляду суду не надали. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], з відповідними надвірними забудовами належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу житлового приміщення від 05.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, реєстраційний номер 7346, що підтверджується відповідним договором, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.16, 17, 19). Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 14.02.1997 року по 18.06.2011 року, про що свідчать свідоцтва про укладання та розірвання шлюбу (а.с.13, 15). Відповідач [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON], [INFO], що встановлене на підставі свідоцтва про його народження (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про народження відповідача [PERSON] позивач не є його батьком. Відповідно до довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 09.12.2014 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], 1968 року народження, та у якості членів його сім'ї: відповідачі [PERSON], 1976 року народження, та [PERSON], 1992 року народження (а.с.8). Відповідно до акту від 09.12.2014 року, складеного квартальною координаційного комітету самоорганізації населення м.Димитров № 8 за участю мешканців-сусідів, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 10.11.2004 року та з 25.09.2008 року відповідно є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS], та з 30.12.2010 року та з вересня 2011 року відповідно по день складання акту не мешкали за вказаною адресою (а.с.9). Цей факт у суді засвідчили свідки [PERSON]., мешканець б.[ADDRESS], та [PERSON], мешканка б.[ADDRESS], додавши, що за час відсутності відповідачів за вказаною адресою вони жодного разу їх не бачили, фактів про вчинення з боку позивача перепон щодо проживання його колишньої дружини та сина у його будинку їм не відомо. Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування житловим приміщенням власника визначені нормами статей 405 Цивільного кодексу України та 156 Житлового кодексу України, норми якого є спеціальними у вирішенні питань, які виникають у сфері житлових правовідносин. За приписами ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою розташування житлового приміщення позивача, належного йому на праві приватної власності, у якості членів його сім'ї, але не мешкають у даному житловому приміщенні і не підтримують з позивачем сімейних стосунків понад три роки, також вони не є співвласниками спірної житлової площі позивача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідачів понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не встановив, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене та те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України,

Outcome: approved