Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Шишацького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], про визнання договору дарування земельної ділянки від 04 серпня 2004 року, укладеного між [PERSON] та колишнім чоловіком позивача [PERSON] удаваним правочином, який є фактично договором купівлі-продажу між вказаними сторонами. В обґрунтування позивних вимог повідомила, що в серпні 2004 року в період шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку набуто нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,58га, що знаходиться по [ADDRESS]. З метою визнання за собою права власності на частку в спільному майні подружжя позивач звернулась із відповідним позовом до Шишацького районного суду. Із наданих відповідачем документів позивачу стало відомо, що право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] 04 серпня 2004 року, за реєстровим № 1367, а право на земельну ділянку на якій розташований будинок та господарські будівлі - на підставі договору дарування земельної ділянки між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON] посвідченого того ж дня тим самим нотаріусом, за реєстровим номером 1369. Враховуючи те, що вказані правочини посвідчені в один і той самий день, одним і тим самим нотаріусом, в п 1.2. договору купівлі продажу є посилання на те, що земельна ділянка на розташований розташований житловий будинок також відчужується, сторони вказаних договорів дійшли згоди щодо ціни домоволодіння та земельної ділянки та порядку майнових розрахунків, позивач вважає договір дарування земельної ділянки удаваною угодою, вчиненою з метою приховування договору-купівлі продажу вказаної земельної ділянки. В зв'язку з цим, посилаючись на вимоги ст. 235 ЦК України, ст.ст. 3,15,118,199 ЦПК України позивач просить визнати договір дарування земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Полтавської області 04 серпня 2004 року, за реєстровим номером 1369, удаваною угодою та визнати вказаний правочин договором купівлі-продажу між тими самими сторонами 04 серпня 2004 року. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідаючи на запитання учасників та головуючого позивач зазначила, що з 2001 року перебувала з відповідачем у шлюбі. В грудні 2013 року ним стало відомо про продаж [PERSON] успадкованого нею житлового будинку з господарськими будівлями та прилеглою ділянкою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за 5000 грн. Враховуючи те, що подружжя не мало свого житла та проживало разом з бабусею відповідача, ними було прийнято спільне рішення про придбання вказаного домоволодіння. При цьому позивач зазначає, що не приймала участі у нотаріальному оформленні документів, оскільки перебувала на останніх місяцях вагітності, народивши дитину в [INFO]. Різницю у часі з моменту досягнення домовленості з продавцем [PERSON] в грудні 2003 року та фактичним оформленням відповідної угоди про продаж будинку в серпні 2004 року пояснює тим, що у продавця не були переоформлені належним чином документи на успадковане нею вказане нерухоме майно. Зазначає, що частину ціни будинку у сумі 500 грн. було надано продавцю відразу з метою оформлення нею відповідних документів. Наголошує на тому, що невід'ємною частиною досягнутої домовленості щодо продажу вказаного домоволодіння був одночасний продаж земельної ділянки, на якому воно знаходиться. Вказана ділянка складалась з дворища, саду та городу. Лише при вирішенні питання про розділ спільного майна подружжя в суді вона довідалась про те, що земельна ділянка на якій розміщується придбаний в 2004 році будинок, була не продана, а подарована [PERSON] її колишньому чоловіку [PERSON] До цього документи щодо відчуження будинку та земельної ділянки вона бачила лише поверхово, у їх суть не поглиблювалась. Вважає факт оформлення передачі земельної ділянки від [PERSON] до [PERSON] у вигляді договору дарування порушенням своїх прав на частку у спільному майні подружжя. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що не заперечує щодо визнання за його дружиною права на 1/2 частку, придбаного в 2004 році будинку. Земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок, вважає виключно своєю власність оскільки вона була йому подарована, а не продана. В той же час, відповідаючи на питання учасників та головуючого відповідач пояснив, що продавця [PERSON] до моменту придбання у неї нерухомості не знав, у родинних чи близьких стосунках з останньою не перебуває. Рішення про придбання будинку у с. Баранівка було прийнято ним спільно з дружиною в зв'язку з відсутністю власного житла. Відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться будинок та господарськими будівлями, разом з даною нерухомістю також було предметом домовленостей між ним та продавцем [PERSON] Кінцева ціна вказаного домоволодіння складала 5000 грн. При цьому договір дарування земельної ділянки між [PERSON] та ним був укладений з метою економії коштів за здійснення відповідного оформлення. Посвідчення обох договорів (купівлі продажу та дарування) проводилось одночасно приватним нотаріусом [PERSON] при цьому були присутні продавці [PERSON] та її мати [PERSON], якій належала 1/2 будинку. Всі обумовлені договором кошти він передавав саме [PERSON] Заперечує твердження позивача про те що вона в період шлюбу не була обізнана з тим, що право на земельну ділянку перейшло до нього саме за договором дарування. До теперішнього часу державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку ним на руки не отримано, на даний час проведено лише роботи щодо обміру земельної ділянки. Ухвалою суду від 31 березня 2014 року із кола відповідачів у справі виключено [PERSON], в зв'язку з її смертю [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 12 серпня 2009 року (а.с.29). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Шишацького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] зазначила, що на її думку позов підлягає задоволенню. Пояснила, що дійсно 04 серпня 2008 року проводила посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку у с. Баранівка укладеного між [PERSON] та [PERSON], яким вказаний будинок належав у рівних частках, з однієї сторони, та відповідачем з іншої сторони, а також договору дарування земельної ділянки на якій розміщено вказаний будинок з господарськими спорудами, укладеного між дарувальником [PERSON], якій вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на землю, та обдарованим [PERSON] Звернула увагу, що відповідно до діючих на той час документів, якими регламентувався порядок вчинення нотаріальних дій, письмова згода дружини [PERSON] на укладання даних договорів не вимагалась. Вважає, що фактично між сторонами відбулась купівля-продаж, як житлового будинку, так і земельної ділянки на якій він розміщений, а укладання сторонами саме договору дарування земельної ділянки більш всього викликано метою уникнення додаткових витрат на проведення експертної оцінки земельної ділянки, наявність якої вимагається саме при її продажу. Враховуючи те, що сторони наполягали на укладенні саме договору дарування земельної ділянки, а розмір держаного мита, яке сплачується при посвідченні, як договору купівлі-продажу, так і договору дарування є однаковим та складає 1 відсоток від вартості майна, вказаний договір було нею посвідчено. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд встановив наступні обставини та супроводжуючі їх правовідносини. 27 жовтня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим ВРАГС Приморського РУЮ Запорізької області 27.10.2001 (а.с.6). В подальшому за рішенням Шишацького районного суду шлюб між вказаними особами розірвано, про що зроблено актовий запис № 65 від 06 грудня 2007 року (а.с. 4 зворотній бік). 04 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] 04 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі № 1367 (а.с.7). Згідно п. 1.2 житловий будинок з господарськими будівлями, який відчужується за даним договором, знаходиться по [ADDRESS] та розташований на приватизованій земельній ділянці, яка на момент відчуження також відчужується. Згідно п. 1.3 договору документами, які підтверджують право власності продавців на відчужуваний житловий будинок з господарськими спорудами є свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори Голубицькою Н.І. 26 липня 2004 року за реєстровим номером 609, яке зареєстровано Миргородським підприємством технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» 27.07.2004 за реєстровим номером 6363182 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Баранівської сільської ради Шишацького району 24.06.2004 року на підставі рішення виконкому № 13 від 25.03.2004, яке зареєстровано Миргородським підприємством технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» 24.06.2004 за реєстровим номером 6363182. За заявою продавців на земельній ділянці площею 600 кв.м. знаходиться житловий будинок з глини обкладений цеглою, житловою площею 38,7 кв. м. та загальною площею 61,9 кв. м. Згідно п. 2.1. продаж будинку з господарськими спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 5000,00 грн. Гроші в сумі 500,00 грн. заплачені покупцем до підписання цього договору, а решта грошей в сумі 4500 грн. будуть сплачені покупцем продавцям в термін до 15.08.2004 року. Право власності у покупця на житловий будинок за домовленістю сторін виникає з моменту посвідчення цього договору. 04 серпня 2004 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони укладено договір дарування земельної ділянки Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] 04 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі № 1369 (а.с.7). Згідно п.1 вказаного договору дарувальник [PERSON] подарувала, а обдарований [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку загальною площею: 0,58 га розташовану в [ADDRESS] призначену для будівництва житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Права власності дарувальника [PERSON] на вищевказану земельну ділянку на момент її відчуження підтверджується дослідженим в судовому засіданні Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 516942 виданого Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 04 серпня 2008 року за реєстровим номером 133, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВВЕ № 734183 від 26.07.2004 року (а.с. 43-44). Згідно даного акту у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,58га, в тому числі сільськогосподарських угідь 0,39га, під будівлями - 0,19га. Згідно довідки про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки виданої Шишацьким районним відділом земельних ресурсів 04 серпня 2004 року за № 254 за заявою [PERSON] - нормативно оцінка належної їй земельної ділянки площею 0,58га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області становить 7601,00 грн. (а.с.42). При дослідженні реєстру нотаріальних дій нотаріуса [PERSON], за 2004 рік судом встановлено, що за № 1367 від 04.08.2004 року до даного реєстру внесено інформацію про вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами ВВК № 379776 між [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с. 46-49). За № 1368 до даного реєстру внесено інформацію про посвідчення вірності копії цього договору, а вже за номером 1369 - інформацію про посвідчення договору дарування земельної ділянки ВВК № 379777 між № [PERSON] та [PERSON] Крім того, судом досліджено довідку приватного нотаріуса [PERSON] № 352411-1552 від 04 серпня 2004 року, що міститься у відповідних архівних матеріалах, згідно якої приватний нотаріус [PERSON] повідомляє, що згідно Єдиного реєстру заборон буд. з госп. спорудами і земельна ділянка за адресою [ADDRESS] власниками якої є [PERSON] та [PERSON] на 18 год. 32 хв. 07 сек. 04 серпня 2004 року під забороною не перебуває, що також свідчить проте, що вищевказані договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами і земельною ділянкою розташованими за однією адресою укладались та посвідчувались одночасно, як такі, що випливають один з одного. Статтею 181 ЦК України визначено поняття нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) до яких належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Як слідує з приписів ч. 1 ст. 718, ч. 2 ст. 719 ЦК України дарунком можуть бути нерухомі речі в такому разі договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Статтею 132 ЗК України визначено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Таким чином судом встановлено, що як земельні ділянки, так і об'єкти, які на них розташовані та переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, зокрема житлові будинки та капітальні господарські споруди відносяться до правової категорії «нерухоме майно». При цьому, як у разі купівлі-продажу, так і у разі дарування об'єктів нерухомості, відповідні договори укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню. Основною суттєвою відмінністю договору купівлі-продажу земельної ділянки від договору її дарування є безвідплатність останнього. Враховуючи те, що розміщені на земельній ділянці об'єкти нерухомості тісно пов'язані з вказаною ділянкою, та як вже зазначалось раніше, їх переміщення є неможливим без знецінення та зміни їх призначення, статтею 377 ЦК України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та діє на даний час, визначено що особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Як встановлено судом, спірна земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, а отже, встановлений п. 15 Перехідних положень ЗК України мораторій на продаж земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва - на неї не розповсюджувався. Таким чином, будь-які законодавчі обмеження щодо можливості продажу земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], на час виникнення спірних правовідносин, були відсутні. Крім того, в силу ст. 377 ЦК України існувала можливість переходу права власності до покупця - [PERSON] на земельну ділянку на підставі договору-купівлі продажу, розміщеного на ній житлового будинку та господарських споруд. В той же час статтями 1, 5, 18-19 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що для визначення розміру державного мита при даруванні земельних ділянок використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. При здійсненні ж інших цивільно-правових угод щодо земельних ділянок використовується експертна грошова оцінка земельних ділянок, яка проводиться суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до вимог цього Закону, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні», а також інших нормативно-правових актів та державних стандартів, норм і правил, а отже проведення такої оцінки потребує додаткових витрат з боку учасників таких угод. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Виходячи з системного аналізу вищевказаних правових норм; пояснень позивача та відповідача, що земельна ділянка на якій розміщувався спірний житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] відразу розглядалась, як його невід'ємна складова та була врахована в продажну ціну домоволодіння у загальній сумі 5000 грн., що в подальшому була сплачена продавцям; пояснень відповідача про те, що договір дарування земельної ділянки було укладено з метою економії коштів за його оформлення, а також виході з того, що всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а саме Державний акт про право власності на землю, довідка про нормативну оцінку землі були отримані 04 серпня 2004 року та в той же день один за одним було укладено спочатку договір купівлі-продажу житлового будинку, а згодом договір дарування земельної ділянки, на якій вказаний будинок розміщено, між одним й тими самими сторонами, що були посвідчені одним й тим самим нотаріусом, суд приходе до висновку, що укладений 04 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування земельної ділянки у [ADDRESS] є удаваним правочином та по суті є договором купівлі-продажу земельної ділянки між вказаними сторонами, що витікає з іншого договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями між гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 04 серпня 2004 року. Найбільш ймовірною причиною для укладання сторонами саме договору дарування земельної ділянки замість її купівлі-продажу, суд вважає бажання сторін зекономити на проведенні експертної оцінки земельної ділянки та сплаті державного мита в залежності від наслідків такої оцінки. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 152 ЗК України визначено перелік, не заборонених законом, способів захисту прав на землю, який не є вичерпним, а отже підлягає розширеному тлумаченню. Пунктами 3 та 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом, як припинення дії, яка порушує право та зміна правовідношення. Позивачем та її представником, як в позовній заяві, так і в усних поясненнях застосовуються правові категорії «удаваний правочин» та «удавана угода», але при цьому не наводяться відмінності між ними. Згідно загальних принципів цивільного законодавства вказані поняття співвідносяться як загальне і приватне, оскільки кожна угода є правочином, але не кожен правочин є угодою. Враховуючи вищевикладене, суд приходе до висновку, що в даному цивільному спорі вказані правові категорії є тотожними, а отже визнання судом договору купівлі продажу удаваним правочином у відповідності ст. 235 ЦК України, а не удаваною угодою, як це просить зробити позивач, не виходить за межі заявлених вимог та є належним засобом захисту цивільних та земельних прав позивача. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати по справі становлять 243,60 грн., сплаченого позивачем судового збору, які позивач просить віднести на свій рахунок та не наполягає на їх стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved