Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» (далі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Вимоги обґрунтовує тим, що «01» липня 1988 року його було прийнято на роботу на посаду слюсаря ремонтника до ПАТ «РІВНЕАЗОТ». Однак, починаючи з січня 2017 року заробітну плату стали виплачувати нерегулярно. Внаслідок цього станом на 17 березня 2017 року за ПАТ «РІВНЕАЗОТ» утворилася заборгованість в сумі 30 090,22 грн., у виплаті якої було відмовлено у зв'язку з відсутністю грошових коштів. Обсяг заборгованості підтверджено довідкою ПАТ «РІВНЕАЗОТ» про суми, які належать до виплати при звільненні від 27.03.2018 року № 1203. Згідно, із наказом №622-ВК від 13.03.2017 p., його було звільнено 17.03.2017р. із займаної посади в ПАТ «РІВНЕАЗОТ» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Однак, на час його звільнення із займаної посади у відповідача, останнім не було проведено розрахунок при звільненні, а саме не виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 30 090,22 грн. Вказує, що 25.04.2018 року Рівненським міським судом у справі №569/7368/18 було постановлено судовий наказ, яким дозволено стягнути вищезгадану заборгованість із відповідача у примусовому порядку. Вказаний наказ набрав законної сили лише 05.06.2018 р. В ході примусового виконання даного судового наказу, підрозділами державної виконавчої служби було забезпечено його примусове виконання лише 22.11.2018 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день виконання рішення. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, де вказав, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовільнити з підстав викладених у позовні заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку задоволити позов з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем. 17 березня 2017 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. 25.04.2018 року Рівненським міським судом у справі №569/7368/18 було видано судовий наказ, яким дозволено стягнути вищезгадану заборгованість із відповідача у примусовому порядку. Вказаний наказ набрав законної сили лише 05.06.2018 р. В ході примусового виконання даного судового наказу, підрозділами державної виконавчої служби було забезпечено його примусове виконання лише 22.11.2018 року. Вказане підтверджено випискою банку про рух грошових коштів на картковому рахунку позивача, згідно якої 22.11.2018 р. на такий рахунок надійшов платіж в сумі 30 090, грн.. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 ( Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як убачається з довідки від 27.03.2018 р. № 1202 середньогодинна заробітна плата становить 41,6705 грн., отже середньоденна заробітна плата становить 333,364 грн. Отже, за період з 18.03.2017 року по 22.11.2018 року ( 419 робочі дні Х 333,364 грн заробітна плата за день = 139679,51 грн.). Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18.03.2017 року по день виплати заробітної плати становить 139679,51 грн. Таким чином, сукупністю достовірно наведених доказів підтверджується, що позовна заява підлягає до задоволення Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved