Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1177 гривень 73 копійки, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 90000 гривень та 5000 гривень моральної шкоди, посилаючись на те, що в період з 7 серпня 2008 року по 1 червня 2009 року працював у відповідача виконробом та звільнився з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Позивач зазначив, що в день звільнення відповідач не провів з ним розрахунок, допустивши порушення його права. В судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений позов, посилаючись на вищевказані обставини. Представник відповідача надіслав заперечення на пред'явлений позов, посилаючись на те, що на момент звільнення посадовий оклад позивача складав 750 гривень згідно штатного розкладу, затвердженого 1.04.2009 року. У зв'язку з відсутністю коштів на рахунках підприємства, в день звільнення не був проведений розрахунок і заборгованість підприємства складає 1187 гривень 70 позовній заяві, не відповідає дійсності і обчислений з порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою від 8.02.1995 року № 100. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що в період з 7 серпня 2008 року по 1 червня 2009 року позивач [PERSON] працював виконробом на Приватному підприємстві «Терра 2001», що підтверджується копією наказав. В порушення частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника [PERSON] з роботи, відповідач не виплатив належні йому кошти від підприємства в сумі 1187 гривень 70 копійок, що визнає відповідач. Тому, зазначена сума в судовому порядку підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, у зв'язку з невиплатою з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, позивач обгрунтовано вимагає стягнення середнього заробітку за час затримки. Суд частково погоджується з розрахунком зазначеної суми, який викладено в позовній заяві. Так, відповідно до довідки відповідача, на день звільнення середній заробіток позивача склав 750 гривень. Таким чином, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27000 гривень, а саме 750 грн х 36 місяців (останні 3 роки затримки розрахунку) = 27000 гривень. Суд не приймає доводи відповідача про те, що позивач не звертався до керівництва підприємства з питанням виплати заборгованості, оскільки відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом достовірно встановлено факт заподіяння позивачеві моральної шкоди у вигляді моральних страждань з приводу порушення законних прав, тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві моральну шкоду. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер порушення прав позивача у вигляді тривалої невиплати належних при звільненні коштів, ступеня вини відповідача, з урахуванням вимог розумності і справедливості, тому визначає розмір відшкодування в сумі 1000 гривень. Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди в сумі 5000 гривень. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: partial