Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював шляхом подання відповідних заяв, які містяться в матеріалах справи (т.2 а.с.126-131,157-161,184-188, т.3 а.с.73-77), остаточно просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. [PERSON] на ? (1/2 від ?) частину житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м. та гаража; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. [PERSON] на ? (1/2 від ?) частину житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м. та гаража; визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] в розмірі 167,11 кв.м., загальною площею будинку 250,7 кв.м., та гараж по [ADDRESS] площею 25,5 кв.м., позначений літ «Б» на технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок на [ADDRESS] виготовленому обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 24.02.2009 рік. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] пояснив, що [PERSON] 26.04.2012 року на підставі договорів-купівлі продажу, укладених з [PERSON], [PERSON], набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0399 га., цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], а також житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 250,7 кв.м., що за адресою: [ADDRESS]. Вказані нерухомі об'єкти належали продавцям [PERSON] та [PERSON] на праві власност: земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08.09.2010 року, житловий будинок на підставі Свідоцтва про право власності на індивідуальний житловий будинок [NUMBER] від 16.06.2011 року. Крім того, представник позивача пояснив, що 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. було видано відповідачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], згідно яких кожен із спадкоємці набув право на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м. До будинку належить гараж. Зазначені свідоцтва позивач вважає такими, що видані протиправно та з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а також порушують його права як власника, а відтак наявні підстави для визнання їх недійсними зважаючи на таке. 09.04.2004 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 167,2 кв.м., господарські будівлі та споруди відсутні. Протягом періоду 2004-2009 років [PERSON], [PERSON] здійснено реконструкцію придбаного будинку шляхом добудови та надбудови, у зв'язку з чим станом на 24.02.2009 року загальна площа житлового будинку по [ADDRESS] становила уже 250,71 кв.м., а також добудовано гараж площею 29 кв.м. Зважаючи на це Наказом Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л [PERSON], [PERSON] оформлено права власності на реконструйований індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 250,71 кв.м., а також гараж площею 29 кв.м. На підставі цього наказу останнім видано 16.06.2011 року Свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок [NUMBER]. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року визнано недійсним укладений 09.04.2004 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 167,2 кв.м., а за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] як частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно вказаних рішень за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] не визнано, у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] відмовлено. Зважаючи на це, позивач вважає, що оскільки рішеннями судів за [PERSON] визнано право власності на ? частину подружнього з [PERSON] майна, що становило станом на момент укладення 09.04.2004 року з [PERSON], [PERSON] будинок по [ADDRESS] загальною площею будинку 167,2 кв.м., а [PERSON] відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], що свідчить про його усунення від спадкування, то відповідно останнім неправомірно було видано свідоцтва про право на спадщину, а саме: житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж, оскільки таке нерухоме майно не було спадковим майном померлого [INFO] року [PERSON], так як являється майном здійсненим [PERSON], [PERSON] шляхом реконструкції протягом 2004-2009 року придбаного житла по [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом який в подальшому уточнили, про що свідчить відповідна заява, які міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.86-92), остаточно просили визнати незаконною та скасувати Ухвалу Львівської міської ради від 11.03.2010 року №3410 в частині надання [PERSON], [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на [ADDRESS]. Визнати незаконною та скасувати Ухвалу 18-ої сесії 5-го скликання Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3793 «Про затвердження громадянам технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, і передачі [PERSON], [PERSON] в спільну сумісну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, [ADDRESS] (п.4 додатку 1 до зазначеної ухвали). Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку від 08.09.2010 року виданий [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 399 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] кн. [NUMBER] Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., розташованої адресою: м.Львів, [ADDRESS], укладений 26 квітня 2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. Визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: [ADDRESS] виданий на ім'я [PERSON]. Визнати незаконним та скасувати Наказ Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] [PERSON]» та визнати недійсним оформлене та видане 16.06.2011 року на його підставі Свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок [NUMBER]. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Львів, [ADDRESS], укладений 26 квітня 2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. (зареєстровано в реєстрі за №379). Представники відповідачів заявлений [PERSON], [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та додатково пояснили, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року визнано недійсним укладений 09.04.2004 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 167,2 кв.м., а за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] як частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12.04.2013 року [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась у зв'язку із смертю [PERSON], що помер [INFO] року. На підставі вказаних судових рішень 05.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], згідно яких кожен із спадкоємці набув право на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж. У зв'язку з чим в подальшому за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? та ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж. В подальшому відповідачами [PERSON] та [PERSON] було з'ясовано, що право власності на належний їм згідно вищезазначених рішень суду житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам, в тому числі гаражем по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також земельна ділянка площею 0,0399 га. за вказаною адресою, призначена для обслуговування будинку, зареєстровано за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 26.04.2012 року укладених з [PERSON], [PERSON]. Вважають, що вказаними договорами порушено їх права як власників спірного майна, більше того [PERSON] та [PERSON] здійснили відчуження [PERSON] майна, права на яке у них було відсутнє зважаючи на таке. Договір на підставі якого [PERSON] та [PERSON] 09.04.2004 року придбали у [PERSON], чоловіка та батька [PERSON] та [PERSON] відповідно, через представника [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року визнано недійсним. В процесі судового оспорення [PERSON] та [PERSON] неправомірності укладення зазначеного вище договору [PERSON] та [PERSON] було незаконно виготовлено та в подальшому погоджено технічну документацію на земельну ділянку по [ADDRESS] у зв'язку з чим отримано її власність, що стверджується ухвалами ЛМР від 11.03.2010 року №3410, від 08.07.2010 року №3793 та державним актом про право власності на землю, вимогу про скасування яких і заявили. А також на підставі Наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л незаконно оформили право власності на житловий будинок по [ADDRESS] про що отримали свідоцтво про право власності, право на який згідно судових рішень належить [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] здійснили 26.04.2012 року відчуження (продаж) [PERSON] земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS] права на розпорядження якими у них були відсутні, а тому просять у зв'язку з цим визнати недійсними та скасувати договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 26.04.2012 року, а також правовстановлюючі документи оформлені на нового власника [PERSON], зокрема державний акт про право власності на земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: [ADDRESS] виданий на ім'я [PERSON]. Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився з невідомих підстав, хоч про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився з невідомих підстав, хоч про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Додатково пояснив, що оскаржуваний Наказ №997-Ж-Л від 16.06.2011 року Управлінням було видано при здійсненні ним владних управлінських функцій в межах повноважень, закріплених Положенні про його діяльність та нормах чинного законодавства. Такий прийнято за результатами розгляду поданих [PERSON] та [PERSON] документів. Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. в судові засідання, призначені по даній справ, не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала думку свого представника [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, судом у даній справі поновлено судове слідство. Згідно матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи учасниками справи було заявлено різного роду клопотання: про відкладення розгляду справи, про оголошення перерви, витребування доказів, долучення доказів, допит свідків, вжиття судом заходів щодо розгляду справи в розумні строки, застосування наслідків позовної давності, а також кожною із сторін було заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали (позивач [PERSON] з підстав зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи представниками відповідачів [PERSON] та [PERSON]; представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] з підстав долучення представником позивача до матеріалів справи рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.01.2016 року, яке містить ознаки підробки та апеляційним судом не приймалось), які було розглянуто та вирішено судом у встановленому законодавством порядку. В процесі розгляду справи судом було вчинено й інші процесуальні дії, зокрема ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року задоволено заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] про забезпечення позову. В порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] із встановленням заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна (т.1, а.с.90). Зважаючи на те, що у справі зібрано увесь обсяг доказів, необхідний для вирішення спору, суд вважає за можливе прийняти рішення у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України від 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали цивільної справи №2-250/11 у 2-х томах, спадкової справи №845/2006 до майна померлого [INFO] року [PERSON], інвентаризаційну справу на будинок, що адресою: [ADDRESS] дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на будинок слід задоволити частково, позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, [PERSON], приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання незаконними та скасування ухвал ЛМР, наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2004 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS]. Як вбачається з копії зазначеного договору, яка міститься в матеріалах справи №2-250/11 (т.1, а.с.54) предметом такого був житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 167,2 кв.м. На підставі вказаного договору за [PERSON] та [PERSON] було зареєстрованого право спільної часткової власності, в розмірі ? кожен, на житловий будинок по [ADDRESS] що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3563312 від 13.05.2004 року (т.1, а.с.19). Як встановлено судом [PERSON] доводився відповідачу [PERSON] - чоловіком, [PERSON] - батьком. У зв'язку з оспоренням дійсності та правомірності укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу будинку відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в 2009 році до суду з відповідним позовом. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, позов [PERSON] та [PERSON] задоволено частково: визнано недійсним укладений 09.04.2004 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], та [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 167,2 кв.м., застосовано правові наслідки недійсного правочину шляхом зобов'язання [PERSON], [PERSON] повернути будинок попереднім власникам; визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] як частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визначено [PERSON] додатковий термін у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року (справа №2-250/11 т.1, а.с.242-245). Додатковим рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23.01.2012 року визначено [PERSON] додатковий термін у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року (справа №2-250/11 т.2, а.с.28). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року та додаткове рішенням від 23.01.2012 року скасовано в повному обсязі, в позові [PERSON] та [PERSON] відмовлено (справа №2-250/11 т.2, а.с.72-76). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] як частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а також визнання недійсним укладеного 09.04.2004 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], та [PERSON], [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] - скасовано, в цій частині Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року залишено без змін (справа №2-250/11 т.2, а.с.14-17). Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу будинку від 09.04.2004 року та визнаючи за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір було укладено щодо майна, яке належало до категорії спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], з порушенням вимог чинного законодавства України за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя - [PERSON] Крім того, на момент укладення договору правоздатність [PERSON] припинилась у зв'язку з його смертю [INFO] року. Як вбачається з матеріалів оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на будинок, що адресою: [ADDRESS] будинок в тому вигляді, в якому він був предметом договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року, будівництвом був завершений та введений в експлуатацію згідно акту від 12.08.1964 року. Згідно висновку про реєстрацію будинковолодіння від 07.01.1974 року, право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] У зв'язку із втратою свідоцтва про право власності на будинок органами БТІ 23.03.2004 року проведено повторну реєстрацію права власності. Будинок побудовано на земельній ділянці, площею 400 кв.м., цільове призначення: для індивідуальної забудови, наданій [PERSON] згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради №58 від 22.01.1960 року. Вказана земельна ділянка [PERSON] за життя приватизована не була. За період 2004-2009 років, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року до набрання чинності рішенням суду про визнання його недійсним, [PERSON], [PERSON] проведено реконструкцію придбаного житлового будинку по [ADDRESS] шляхом здійснення самовільної добудови та надбудови, яка була погоджена у встановленому законом порядку, що підтверджується долученою до матеріалів справи угодою про погодження самочинного будівництва від 21.08.2009 року, укладеною з Личаківською районною адміністрацією, та розпорядженням Личаківської районної адміністрації №678 від 08.10.2009 року «Про технічну можливість експлуатації будинку [ADDRESS] після самовільно здійсненої реконструкції і гаража», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії від 22.09.2009 року про технічну можливість експлуатації будинку [ADDRESS] після самовільно здійсненої реконструкції з прибудовою та надбудовою і самовільно збудованого гаража згідно поданої проектної документації; після реконструкції загальна площа будинку становить 250,7 кв.м. (т.1, а.с.29,31). З урахуванням вищенаведених документів наказом Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] [PERSON]» прийнято рішення оформити право спільної часткової власності в цілому на триповерховий шестикімнатний індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] [PERSON]- на ? ідеальну частину, [PERSON] - на ? ідеальну частину, загальна площа житлового будинку 250,7 кв.м., житлова - 89,1 кв.м., гараж літ.»Б» - 25,5 кв.м. На підставі цього наказу [PERSON], [PERSON] оформлено та видано 16.06.2011 року Свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок [NUMBER] (т.1, а.с.39). На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.04.2012 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] загальною площею 250,7 кв.м., з цегляним гаражем, металевими воротами, огорожею з металевою сіткою та металевою хвірткою, що розташований на земельній ділянці розміром 0,0399 га., кадастровий номер [NUMBER]. Право власності на будинок за [PERSON] зареєстровано 26.04.2012 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією витягу про державну реєстрацію прав №33971083 від 26.04.2012 року (т.1, а.с.44,49). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2012 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній набув право власності на земельну ділянку розміром 0,0399 га., кадастровий номер [NUMBER], що за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.45). Зважаючи на те, що станом на момент погодження в 2009 році [PERSON], [PERSON] самовільно здійсненої реконструкції будинку [ADDRESS] та оформлення 16.06.2011 року свідоцтва про право власності на реконструйований будинок, не набрало законної сили рішення суду при визнання договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року недійсним та визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], суд приходить до висновку, що процес оформлення [PERSON], [PERSON] самовільно здійсненого будівництва здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, без порушенням прав інших осіб, а відтак відсутні підстави для скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] [PERSON]», та виданого на його підставі 16.06.2011 року Свідоцтва про право власності на індивідуальний житловий будинок [NUMBER]. Як зазначалось вище рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке в цій частині залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] як частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Тобто, мова йде про житловий будинок по [ADDRESS] у вигляді, що існував на час смерті [PERSON] та укладення, визнаного судом недійсним, договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року, розмір якого згідно матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорту, виданого на [PERSON] становив 167,2 кв.м. Відтак частка [PERSON], згідно вказаного вище рішення суду, у будинку по [ADDRESS] загальною площею 167,2 кв.м. мала б становити 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.). У відповідності до положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оцінюючи на предмет правомірності видачу 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. відповідачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], згідно яких кожен із спадкоємці набув право на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж, суд з врахуванням вище проаналізованого приходить до наступного висновку. Так як Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення [PERSON] додаткового терміну у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, залишено без змін, а право власності на спадкове майно в судовому порядку за ним не визнавалось, а відтак суд приходить до висновку про те, що вказаними рішеннями [PERSON] було усунето від спадкування після смерті батька [PERSON]. Тому наявні підстави для визнання в повному обсязі недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] 05.12.2013 року нотаріусом на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., також гараж, оскільки на момент його видачі [PERSON] був позбавлений права на спадкування. У зв'язку з тим, що згідно судових рішень, зазначених та неодноразово проаналізованих вище, відповідача [PERSON] було усунуто від спадкування після смерті батька [PERSON], а за відповідачем [PERSON] визнано право власності лише на ? частку будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 167,2 кв.м. (старий будинок), на іншу ? частину будинку [PERSON] вимог не заявляла та дій по прийняття спадщини в цій частині не вчиняла, адже прийняття спадщини є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини, окрім волевиявлення необхідне і вчинення спадкоємцем необхідних дій протягом строку встановленого для прийняття спадщини, вчинення дій, які свідчать про намір прийняти спадщину. Зважаючи на те, що рішеннями судів ? частка [PERSON] у будинку по [ADDRESS] становить 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.), що є значно менше аніж ? частка від будинку загальною площею 250,7 кв.м. (1/2 від 250,7 кв.м.= 125,35 кв.м.), на яку [PERSON] 05.12.2013 року видано нотаріусом відповідне свідоцтво про право на спадщину, то відповідно до ст.1301 ЦК України судом встановлено підстави для визнання в частині свідоцтва недійсним, а саме: свідоцтво про право на спадщину видано особі, яка не мала права на спадкування, зазначеного у свідоцтві майна, оскільки до спадщини було включено майно, а саме: житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж, що не належали спадкодавцеві [PERSON] Так як [PERSON] належить 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.- старий будинок) або (1/3 від 250,7 кв.м.- новий будинок), а тому видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину в частині 1/3 частини від будинку розміром 250,7 кв.м. слід визнати недійсним. Частиною 1 ст.388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Так, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набувача в даному випадку характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна із володіння власника та правомірності його придбання. Добросовісним набувачем слід визнавати особу, яка придбала річ у особи, яка не мала можливості її відчужити, про що набувач не знав та не міг знати При цьому суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню вимогу відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 26 квітня 2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки в даному випадку позивач [PERSON] був добросовісним набувачем за відплатним договором, в розумінні ч.1 ст.388 ЦК України, тобто не знав і не міг знати, що на момент придбання ним будинку, права на нього заявляють і відповідачі. Не встановлено судом і виключних підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України для витребування майна у добросовісного набувача за відплатним договором. Крім того, в тексті оскаржуваного договору було зазначено, що майно є власністю продавців, на нього відсутня заборона відчуження та податкова застава. А тому враховуючи факт придбання позивачем [PERSON] 26.04.2012 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON], [PERSON] житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 250,7 кв.м., що за адресою: [ADDRESS], а також гаражу, а також факт належності [PERSON] згідно судових рішень ? частини будинку, що становить 83,6 кв.м., суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON], як добросовісним набувачем, право власності на частину придбаного будинку з врахуванням частки відповідача [PERSON] Так як частка [PERSON] становить 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.- старий будинок) або (1/3 від 250,7 кв.м.- новий будинок), то за [PERSON] слід визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею будинку 250,7 кв.м., що становить 167,11 кв.м. та гараж по [ADDRESS] площею 25,5 кв.м., позначений літ «Б» на технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок на [ADDRESS] виготовленому обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 24.02.2009 рік. Як зазначалось вище спірний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 400 кв.м., цільове призначення: для індивідуальної забудови, наданій ще [PERSON] згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради №58 від 22.01.1960 року. Однак така, як встановлено судом, останнім за життя приватизована не була. У зв'язку з придбанням [PERSON] та [PERSON] 09.04.2004 року житлового будинку, останні, реалізуючи своє законодавчо закріплене та передбачене ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України право на землю, виявили бажання приватизувати земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку. Так, Ухвалою Львівської міської ради від 11.03.2010 року №3410 було вирішено надати [PERSON], [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що така ухвала була прийнята в межах компетенції ЛМР, за результатами розгляду відповідних документів, поданих [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що відсутні підстави для визнання її недійсною та скасування. Ухвалою 18-ої сесії 5-го скликання Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3793 «Про затвердження громадянам технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» вирішено затвердити [PERSON], [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, і передати в спільну сумісну власність земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, [ADDRESS] (п.4 додатку 1 до зазначеної ухвали) (т.1, а.с.127). Так як затвердження проектної документації [PERSON] та [PERSON] здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та з дотриманням встановленої процедури, то в цій частині Ухвала є законною та не підлягає скасуванню. Однак, при передачі [PERSON] та [PERSON] у спільну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., не було враховано права відповідача [PERSON] на частку в будинку та відповідно до вимог ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташований будинок та частину земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування, а тому враховуючи право [PERSON] на 1/3 частину будинку загальною площею 250,7 кв.м. Ухвала підлягає скасуванню в частині передачі [PERSON], [PERSON] в спільну сумісну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, [ADDRESS], в частині 1/3 частки вказаної земельної ділянки, що становить 133 кв.м. Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналогічну норму закріплено і в ст.377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, нормами ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2012 року позивачем [PERSON] набуто право власності на земельну ділянку розміром 0,0399 га., кадастровий номер [NUMBER], що за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.45), на підставі якого в подальшому [PERSON] було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку. У зв'язку з тим, що при укладенні зазначеного договору та видачі Державного акту не було враховано права [PERSON] на частку в земельній ділянці площею 399 кв.м. в розмірі 1/3 частини, що становить 133 кв.м. (1/3 від 399 кв.м.), то відповідно і договір, і Державний акт підлягають скасуванню в частині розміру належної [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки. При цьому суд вважає необґрунтованою вимогу про скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку від 08.09.2010 року, виданого [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: [ADDRESS] зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] кн. 01-5 (т.1, а.с.50), оскільки станом на даний час спірна земельна ділянка належить [PERSON], про що свідчить Державний акт, виданий на його ім'я, а відтак Державний акт на ім'я [PERSON] втратив чинність та дія такого припинена, у зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Outcome: dismissed