Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 20 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2020 року, яка набрала законної сили, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Вказаний злочин стався за таких обставин: 07 липня 2017 року [PERSON] , перебуваючи на території центрального ринку по [ADDRESS], в ході словесного конфлікту з [PERSON] , на грунті особистих неприязних відносин, умисно вкусив останнього за ліве вухо, чим спричинив йому рану лівої вушної раковини, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано позивача, як особу, якій [PERSON] завдав тілесних ушкоджень. Позивач є інвалідом війни 2-ї групи, відповідно відноситься до особливо вразливої категорії населення, яка потребує особливого захисту. Зважаючи на те, що відповідач, використовуючи фізичну перевагу, в присутності сторонніх осіб, публічно наніс позивачу тілесні ушкодження, [PERSON] переніс особливі страждання. Крім цього, внаслідок тілесних ушкоджень позивач протягом двох тижнів терпів фізичний біль, який знімав тільки лікарськими засобами, що потребувало додаткових матеріальних витрат. Протягом зазначених двох тижнів у позивача змінився звичайний ритм життя, що спричинило додаткові фізичні хвилювання, оскільки він соромився вийти із прокушеним вухом на вулицю. Також позивач був вимушений відчувати тривогу, протягом тривалого часу мав почуття страху та непевності через протиправне насильство, вчинене відносно нього відповідачем. Особливо душевні страждання позивач отримав від обурливої поведінки відповідача, який не попросив вибачення, не цікавився здоров`ям позивача, не відшкодував понесені витрати на лікування позивача. Позивач два роки вимушений був брати участь у судових розглядах кримінального провадження, що постійно порушувало його звичайний ритм життя, з метою відновити справедливість. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 липня 2020 року на 15 год. У зв`язку з неявкою відповідача у вказану дату та час підготовче судове засідання відкладено на 16 вересня 2020 року на 09 год. 30 хв. У зв`язку з перебування головуючої судді Сташків Н.М. на лікарняному підготовче судове засідання, призначене на 16 вересня 2020 року на 09 год. 30 хв., відкладене на 15 жовтня 2020 року на 10 год. У зв`язку з неявкою відповідача у вказану дату та час підготовче судове засідання відкладено на 18 листопада 2020 року на 16 год. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2020 року на 16 год. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, призначене на 24.12.2020 р., судове засідання відкладено на 11.02.2021 р. на 10 год. У судове засідання від позивача [PERSON] надійшла заява, згідно з якою він позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу в його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11393/18 від 24 лютого 2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №12017210010002270 від 07 липня 2017 року за даним фактом - закрито. В зазначеній ухвалі встановлено, що: «07 липня 2017 року у [PERSON] , який перебував на центральному ринку в [ADDRESS] , на грунті особистих неприязних відносин в ході словесного конфлікту із [PERSON] виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел 07 липня 2017 року [PERSON] , перебуваючи на території центрального ринку міста Тернополя по вул. Живова,9, в ході словесного конфлікту із [PERSON] вкусив останнього за ліву вушну раковину, чим спричинив йому рану лівої вушної раковини, яка ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.». Також, згідно з зазначеною ухвалою, суд прийшов до переконання, що обвинувачений [PERSON] підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, з закриттям кримінального провадження щодо нього, у зв`язку із закінченням строків давності. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, полягає, у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] умисно заподіяв [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Вказаний факт підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2020 року. Також суд звертає увагу на те, що кримінальна справа відносно відповідача закрита не з підстав відсутності в його діях складу або події злочину, а з підстав закінчення строків давності. У постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 19 листопада 2019 року справа №345/2618/16-к зазначено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що призвело до негативних змін у його житті, втраті звичного ритму життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, враховує, що заподіяння відповідачем позивачу легких тілесних ушкоджень безумовно вплинуло на звичний спосіб життя позивача, спричинило певні незручності, викликані необхідністю витрачати додаткові зусилля, спрямовані на відновлення здоров`я, однак, беручи до уваги, що тяжких вимушених змін у життєвих стосунках позивача не відбулося, враховуючи характер отриманих позивачем ушкоджень, глибину фізичних та душевних страждань у зв`язку з їх заподіянням, суд вважає обґрунтованим розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 2000 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial