Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Баришівське автотранспортне підприємство 13247» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовну заяву обґрунтовує тим, що він працював в ПрАТ «Баришівське автотранспортне підприємство 13247» на посаді головного інженера. 31 грудня 2015 року, згідно наказу №8-К, його було звільнено з вищевказаної посади, за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Станом на 12 грудня 2016 року позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату за період з березня 2014 року по грудень 2015 року у розмірі 44 642,29 грн. Тому позивач був змушений звернутися до суду. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь: - заборгованість по заробітній платі в розмірі 44 642,29 грн.; - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 41 944,08 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд позов задовольнити. З ПрАТ «Баришівське АТП 13247» звільнився за власним бажанням тому, що підприємство тривалий час не виплачувало заробітну плату. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Баришівське автотранспортне підприємство 13247» на попередній розгляд справи 04.01.2017 року та на судовий розгляд справи 20.01., 27.01. та 14.02.2017 року не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися у встановленому законом порядку. Конверти повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення у засобах масової інформації в газеті «ЧАС КИЇВЩИНИ». Причини неявки, суду не повідомили. Тому суд ухвалив заочне рішення за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що згідно трудової книжки, гр. [PERSON] працював на посаді головного інженера ПрАТ «Баришівське АТП 13247» (а.с. 8). Як вбачається з наказу Приватного акціонерного товариства «Баришівське АТП 13247» за № 8-К від 31 грудня 2015 року [PERSON] було звільнено з посади головного інженера ПрАТ «Баришівське АТП 13247» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується даними його трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно довідки від 12 лютого 2016 року встановлено, що заборгованість Приватного акціонерного товариства «Баришівське автотранспортне підприємство 13247» по заробітній платі перед [PERSON] з березня 2014 р. по грудень 2015 р. складає 44 642,29 грн. (а.с. 10). Таким чином [PERSON] має право на виплату заробітної плати за час роботи в ПрАТ «Баришівське АТП 13247» за період з березня 2014 року по грудень 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як встановлено судом, відповідач в установлений законом строк не виплатив всіх належних сум позивачу, а тому суд захищаючи право позивача за несвоєчасне одержання винагороди за працю, вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 44 642,29 грн. Що стосується виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, то суд виходить з наступного. За змістом роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку в зв'язку з затримкою розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 16 травня 1995 року № 348). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботовавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач добровільно у встановлені законом строки не виплатив позивачу заробітну плату, чим порушив його право на отримання заробітку, то він зобов'язаний на підставі ст. 117 КЗпП України сплатити на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка становить 41 944,08 грн. За правилами ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що 01.02.2017 року позивачем були понесені витрати за публікацію оголошення в газеті «Час Київщини» про виклик відповідача на розгляд справи в сумі 400,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.698642864.1 від 01.02.2017 року, які також підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, в зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в сумі 551,20 грн. Встановлені судом обставини підтверджуються: - ксерокопією паспорта [PERSON], серії [NUMBER], виданого 13 вересня 1996 року; - ксерокопією трудової книжки серії [NUMBER]; - ксерокопією наказу № 8-К від 31 грудня 2015 року про звільнення з роботи; - іншими матеріалами справи.

Outcome: approved