Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON]. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 20.02.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, погляди на життя стали протилежними, в зв'язку з чим шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть з вересня 2014 року, позивач з відповідачем не спілкується. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, за участю її представника, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій зазначив, що він та позивач вимоги позову підтримують в повному обсязі, у випадку неявки відповідача проти винесення заочного рішення незаперечують. Відповідач в судові засідання призначені на 09.12.2014р. та 26.12.2014р. неодноразово не з'явивсь, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, у тому числі через оголошення у пресі, заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 20.02.2012 року було укладено шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, позивач не має наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 36, 51, 104, 105, 110,112, 114-115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved