Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт від 04.08.2006 року, складений від імені [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, на ім'я [PERSON]; визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме: на 1/2 частку земельної ділянки (паю) розміром 5,75 га, кадастровий номер № [NUMBER], яка розташована на території Приазовського району Запорізької області відповідно до державного акту серії [NUMBER] від 03.04.2001 року. Позов обґрунтований тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,75 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Приазовського району Запорізької області. Постановою нотаріуса від 12.08.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск ним строку для її прийняття. У серпні 2016 року позивач подав до Приазовського районного суду Запорізької області позов про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Під час розгляду вказаної справи позивач дізнався про наявність заповіту, в якому [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу [PERSON] Позивач вважає, що його мати не підписувала вказаний заповіт, а отже він є нікчемним, оскільки за життя вона не розповідала, що хоче все майно заповісти [PERSON], і між ними не було гарних стосунків. Крім того, при посвідченні заповіту секретар сільської ради ознайомив спадкодавця із недіючими нормами закону - статті 534, 535 ЦК УРСР, заповіт має виправлення номера реєстрації, у заповіті відсутні власноручно написані прізвище та ініціали особи, яка його підписала, а також заповіт не зареєстрований у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з викладених у позові підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, у відзиві на позов пояснив, що заповіт особисто підписаний спадкодавцем [PERSON] у присутності секретаря сільської ради [PERSON] з дотриманням вимог законодавства. Крім того, зазначив, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2017 року у справі № 325/548/17 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено, а отже права позивача у даній справі не порушуються. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зазначив, що спадкодавець не підписувала спірний заповіт, при його посвідченні були порушені порядок і форма, зокрема при посвідченні заповіту була присутня стороння особа - [PERSON], а також [PERSON] могла не усвідомлювати свої дії на той час. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2017 року оскаржується до Верховного Суду. Крім того, представник позивача зазначив, що дізнався про наявність у позивача та відповідача ще одного брата, який на його думку має бути залучений судом до участі у справі. У запереченнях представник відповідача зазначив, що питання про усвідомлення спадкодавцем своїх дій під час складання заповіту не входить до підстав заявленого позову. Відповідно до норм діючого законодавства заповіт посвідчений уповноваженою особою, при його посвідченні [PERSON] були роз'яснені положення законодавства, що зазначено у заповіті. Положення ст. 534 ЦК України містять право на обов'язкову частку у спадщині, що аналогічно положенням статті 1241 ЦК України. Крім того, законодавством не передбачено зазначення саме у заповіті про роз'яснення вимог вказаних норм права. В судовому засіданні представник відповідача Степанівської Першої сільської ради - сільський голова [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що в 2006 році до неї звернувся [PERSON] і повідомив, що його мати [PERSON] хоче скласти заповіт, але їй самій через похилий вік важко прийти до сільської ради. Після цього, вона особисто приїхала до [PERSON] додому за адресою: [ADDRESS] і поспілкувалась із нею, з'ясувавши її намір на складання заповіту, при цій розмові більше ніхто не був присутнім. На наступний день вона підготувала текст заповіту на комп'ютері і [PERSON] привіз [PERSON] до сільської ради, там [PERSON] ознайомилась із текстом, [PERSON] роз'яснила їй наслідки складання заповіту, права і обов'язки, після чого [PERSON] власноручно підписала заповіт. При цьому був присутній [PERSON], але він жодним чином не втручався. Виправлення в номері реєстрації заповіту робила [PERSON] через зроблену нею помилку. Які саме норми закону [PERSON] роз'яснювала [PERSON], не пам'ятає. Після посвідчення заповіту, вона зареєструвала його в книзі і видала один примірник [PERSON] Третя особа Мелітопольська державна нотаріальна контора в судове засідання уповноваженого представника не направила, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.04.2015 року (повторно). Позивач [PERSON] є сином померлої, що підтверджено свідоцтвом про народження від 03.10.1965 року № [NUMBER]. Відповідач [PERSON] також є сином померлої і братом позивача. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 45). Постановою нотаріуса від 12.08.2016 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через пропуск ним строку для її прийняття (а.с. 46). Відповідно до заповіту, складеного 04.08.2006 року і посвідченого секретарем Степанівської Першої сільської ради [PERSON] і зареєстрованим за номером 216, [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку площею 0,60 га, яка примикає до житлового будинку, та земельну ділянку площею 5,75 га розташовану на території Степанівської Першої сільської ради. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2009 року № 22136844 (а.с. 101), заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі 17.11.2009 року. В судовому засіданні судом був оглянутий оригінал заповіту, який містився у книзі реєстрації (сторінка 22), а також журнал реєстрації нотаріальних справ за 2006 рік, в якому за номером 216 зареєстровано посвідчення заповіту [PERSON] та міститься її підпис. Ухвалою суду від 26.04.2017 року задоволено клопотання представника позивача і призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта № 4781-17 від 20.12.2017 року, підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» у заповіті, складеному 04 серпня 2006 року у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області і посвідченому секретарем Степанівської Першої сільської ради [PERSON] виконаний саме [PERSON] (а.с. 184-187). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги до дійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення . Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем [PERSON], та зареєстрований у встановленому законом порядку. Оцінюючи доводи позивача про недійсність заповіту через те, що заповідач його не підписувала, суд виходить з того, що на підтвердження таких обставин позивачем не було надано суду жодних доказів. Натомість, підписання заповіту саме спадкодавцем [PERSON] підтверджується висновком експерта № 4781-17 від 20.12.2017 року, записами у журналі реєстрації нотаріальних дій та поясненнями [PERSON] в судовому засіданні. Також, суд приймає до уваги, що 11 вересня 1987 року, [PERSON] вже складала заповіт, в якому заповіла все своє майно [PERSON], що свідчить про наявність у померлої ще раніше намірів залишити своє майно після смерті відповідачу [PERSON] (а.с. 100). Доводи позивача про те, що заповіт містить посилання на норми ЦК УРСР, суд вважає такими, що не дають підстав для визнання заповіту недійсним з огляду на наступне. Порядок посвідчення заповітів станом на 04.08.2006 року регулювався Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.04.1998 року № 22/5 (далі - Інструкція). Відповідно до п. 35 Інструкції, посадова особа виконавчого комітету при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статті 535 Цивільного кодексу. Стаття 535 ЦК УРСР регулює право осіб на обов'язкову частку у спадщині. Стаття 534 ЦК УРСР визначає загальне поняття спадкоємства за заповітом. Таким чином, не дивлячись на те, що на час посвідчення заповіту вже діяв Цивільний кодекс України 2004 року, зміни до вказаної Інструкції внесені не були, і зобов'язували посадових осіб місцевого самоврядування роз'яснювати зміст ст. 535 ЦК УРСР. Водночас Цивільний кодекс України 2004 року взагалі не містить вимог щодо роз'яснення заповідачу таких положень закону при посвідченні заповіту, а тому секретар сільської ради керувався чинними на той час положеннями Інструкції, яка регулювала порядок посвідчення ним заповіту. Отже, в наведених доводах суд не вбачає порушень порядку посвідчення заповіту і порушень прав заповідача, або будь-яких інших осіб. Надаючи оцінку доводам представника позивача про недійсність заповіту через наявність виправлення номера реєстрації заповіту, суд керується наступним. Як встановлено із тексту оригіналу заповіту, на ньому кульковою ручкою виправлено одну останню цифру 6 в номері реєстрації заповіту 216. Відповідно до п. 17 Інструкції, виправлення в тексті нотаріально оформлюваного документа або в посвідчувальному написі мають бути застережені посадовою особою виконавчого комітету. На переконання суду, виправлення цифри у номері реєстрації заповіту дійсно свідчить про недотримання посадовою особою сільської ради пункту 17 Інструкції в частині застереження зробленого виправлення, але водночас воно не є достатньою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки зазначене виправлення не впливає на сутність заповіту і відповідність волі заповідача його волевиявленню. Крім того, виправлений номер реєстрації відповідає порядковому номеру, зазначеному у журналі реєстрації нотаріальних дій, куди виправлення не вносились. Посилання представника позивача на визнання заповіту недійсним через присутність при посвідченні заповіту [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки чинним законодавством не встановлено недійсності заповіту у випадку порушення таємниці його складення. Крім того, відповідно до вимог ст. 1255 ЦК України таємниця заповіту не розповсюджується на заповідача, яка згідно з пояснення [PERSON], не заперечувала проти присутності [PERSON] при складанні заповіту. Доводи представника позивача про наявність ще одного брата у сторін і необхідність його залучення до участі у справі суд не приймає до уваги, оскільки суду не було повідомлено повне ім'я такої особи, її місце проживання та не надано доказів її родинних стосунків з померлою. Крім того, на підставі відомостей нотаріальної контори судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, тобто будь-яких інших осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] на даний час немає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed