Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. У належному [PERSON] житлі зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає в даному житловому приміщенні близько 20 років, витрати по його утриманні не несе, комунальні платежі не сплачує. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу певні незручності, оскільки вона не має змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак у поданій позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив наступні обставини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМЕ №286799 від 09 вересня 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 30 вересня 2009 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №02-25/1140, виданою виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради Тернопільської області 02 грудня 2020 року. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16 листопада 2020 року, складеного комісією, яка складається з депутата міської ради Зелінської Г.Є. , сусідів [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] , син [PERSON] , зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] , однак у вказаному житловому приміщенні він не проживає більше 20 років. Отже, судом було встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у будинку позивача, відсутній у місці реєстрації без поважних причин, не сплачував комунальні послуги і не ніс жодних обов`язків по утриманню даного житла. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном, судом не встановлено. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статі 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки останній не проживає у вказаному будинку понад один рік. Згідно з частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову стягнути з відповідача.

Outcome: approved