Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований його син [PERSON] , який понад 6 (шість) років спільно з позивачем не проживає. Оскільки його реєстрація перешкоджає позивачу користуватися своїм майном, зокрема отримання субсидії, тому останній просив усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Повно і\~всебічно з`ясувавши\~обставини,\~на які\~позивач посилався,\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~підтверджених доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні\~і які\~відповідають вимогам\~закону про\~їх належність\~та допустимість,\~суд дійшов\~висновку,\~що заявлені\~вимоги підлягають\~задоволенню з наступних підстав. \~ У судовому засіданні встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239725371 від 05.01.2021 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). За довідкою Дудчанської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області №2235 від 22.12.2020 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 2014 року (а.с.10). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Разом із тим у спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Суд встановив, що позивач є власником житлового будинку, відповідач спільно з власником у житловому будинку не проживає з 2014 року, спільним побутом не пов`язаний; вибув із зазначеного житлового будинку. За таких обставин право відповідача на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved