Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про несумісність договорів дарування. В позовній заяві позивач вказує, що договір дарування на частину будинку по [ADDRESS] , набрав чинності 27.05.1994 р., а обдаровані [PERSON] і [PERSON] отримали рівні права, обов`язки і спільні дії за домовленістю. Але [PERSON] спровокована політичними амбіціями представників і агентів паломників-хасидів [PERSON] і [PERSON] передала їм частину своїх майнових прав по договорам дарування від 29.08.2017 р. на земельну ділянку і житло всупереч вимогам цивільного законодавства України. Не передбачене реальне настання правових наслідків, обумовлених в договорах (ст.. 203 ЦКУ). Порушена ст.. 358 ЦКУ передача дарунка пройшла без визначення і виділу в натурі і порушенням часток. Не дотримані вимоги ст.. 717 ЦКУ про безоплатну передачу, а фактично продано за 18 тис. доларів. Земля необхідна для обслуговування будинку виділена окремо. Борги [PERSON] не визнаються, що свідчить про відмову від договору. Символи прийняття дарунка відсутні, а чинність договору не підтверджена. Просить: визнати що договір від 29.08.2017 р., з [PERSON] про передачу частин житлового будинку не є договором дарування; визнати, що договір від 29.08.2017 з [PERSON] про передачу земельної ділянки пл.. [ADDRESS] не є договором дарування; стягнути з відповідачів судові витрати солідарно. Ухвалою судді від 05.07.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Станом на 13.09.2021 від відповідачів [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву не надходив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Згідно ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. В позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] передала [PERSON] і [PERSON] частину своїх майнових прав по договорам дарування від 29.08.2017 р. на земельну ділянку і житло всупереч вимогам цивільного законодавства України та передача дарунка пройшла без визначення і виділу в натурі і порушенням часток. Позивач у позові ставить питання про визнання договору від 29.08.2017 р., з [PERSON] про передачу частин житлового будинку таким, що не є договором дарування та визнання договору від 29.08.2017 з [PERSON] про передачу земельної ділянки пл.. [ADDRESS] таким, що не є договором дарування, однак, на підтвердження своїх позовних вимог надав суду договір дарування від 27 травня 1994 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. Позивачем не доведено які його права, свободи чи інтереси, порушені відповідачами, підлягають захисту, адже він не є учасником договору дарування. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при розпорядженні [PERSON] своєю часткою домоволодіння, що належить йому на підставі договору дарування від 27 травня 1994 року. [PERSON] не надає суду спірний Договір дарування від 29.08.2017 р. для дослідження судом на предмет його невідповідності вимогам цивільного законодавства. Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з відповідним позовом судовий збір не було сплачено, оскільки позивач є інвалідом першої групи, на підтвердження чого він надав копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] від 30.06.2016р., вид пенсії по інвалідності, інвалід першої групи загальне захворювання по зору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed