Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання договору найму. У позові вказала, що 13.11.2000 року вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору б/н від 14.01.2013 року позивач безстроково надала в піднайм вказану квартиру відповідачу. На підставі цього договору відповідач зареєструвався за вказаною адресою. Однак, у вказаній квартирі відповідач не проживає з 2003 року. Станом на сьогоднішній день реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує права останньої, оскільки перешкоджає в отриманні субсидії для сплати платежів. Крім того, до позивача переїхала донька, яка бажає проживати з нею в квартирі. З метою врегулювання цього питання 05.09.2016 року позивач надіслала відповідачу вимогу про зняття з реєстрації. Проте, відповідач відповіді на звернення не надає. Реєстрація відповідача не скасована. З метою захисту своїх прав позивач просить розірвати договір найму від 14.01.2013 року, що дозволить їй скасувати реєстрацію відповідача. Правовою підставою для розірвання договору найму позивач вказує ст.167 ЖК України, ст. 825 ЦК України, оскільки відповідач не проживає у найманому житлі, що свідчить про використання його не за призначенням. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач проти задоволення позову заперечив. Вказав, що вказану угоду він не підписував. Також зазначив, що вказану квартиру придбав позивачу за власні кошти під час сумісного проживання і наразі подав позов про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя. Заслухавши сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.11.2000 року позивач придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. 14.01.2013 року між сторонами укладено безстроковий договір найму цієї квартири. Відповідач зареєструвався за вказаною адресою. З 2003 року відповідач у вказаній квартирі не проживає. 05.09.2016 року позивач направила відповідачу вимогу про зняття з реєстрації протягом 15 днів з дня отримання цього листа. Однак відповідач відмовляється зніматися з реєстрації. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Із змісту позову вбачається, що позивач ставить мету зняти відповідача з реєстрації та з цією метою просить розірвати договір найму. Підставою для розірвання договору найму позивач вважає те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, тобто, на думку позивача, використовує квартиру не за призначенням. З доводами позивача суд не погоджується. Відповідно до ст.ст.150, 158, 159, 167, 168 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Основною підставою для розірвання договору є факт непроживання відповідача у квартирі позивача. Позивач вважає, що вибуття позивача в інше жиле приміщення є підставою для розірвання договору відповідно до ст. 167 ЖК України. Однак, позивач помилково обґрунтовує свої вимоги саме з посиланням на вказану статтю, яка регулює підстави для розірвання договору найму з ініціативи наймача. Вказаний факт позивач міг би доводити при обґрунтуванні іншої вимоги - визнання особи такою, що втратила право користування, однак така вимога не пред'явлена. Цей же факт позивач підводить під норму ст.168 ЖК України, посилаючись на використання житла не за призначенням. Однак, позивач безпідставно ототожнює «невикористання житла для власних потреб» з протиправними діями по «використанню житла не за призначенням». В контексті викладеного, суд також зазначає, що норми ст.168 ЖК України та умови договору передбачають позасудовий порядок його розірвання за ініціативою наймодавця шляхом попередження про це наймача за три місяці. Після виконання таких дій договір вважається припиненим, а способом захисту права буде вимога про визнання особи такою, що втратила право користування. Також слід зазначити, що 05.09.2016 року позивач направила відповідачу вимогу про зняття з реєстрації протягом 15 днів з дня отримання цього листа. Однак, вказану вимогу з юридичної точки зору не можна оцінювати як повідомлення про розірвання договору, оскільки в ній мова йде саме про зняття з реєстрації. За таких підстав, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин у справі, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав. Крім того, відповідач в судовому засіданні взагалі заперечив факт підписання вказаної угоди, про що свідчить абсолютна відмінність його підпису і підпису, проставленого в угоді. Припустив, що така угода була складена самою позивачем з метою його прописки. Однак, від призначення почеркознавчої експертизи відмовився.

Outcome: dismissed