Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на його користь 224901,60 грн. основної суми боргу та 18910,20 3% річних від простроченої суми, судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 травня 2017 року позивач та відповідач уклали договір позики, а саме позивач позичив [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 8000 доларів США, що на день написання розписки еквівалентно 224901,60 грн. згідно офіційного курсу НБУ. Факт отримання відповідачем позики підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою, згідно якої останній зобов`язалася повернути грошові кошти в повному обсязі до 01.12.2017. Відповідачем у встановлений строк борг не повернуто. Відтак станом на 18.09.2020 року заборгованість відповідача становить 224901,60 грн. Крім того, вважає, що відповідач повинен сплатити йому 3% річних за період прострочення в розмірі 18910,22 грн. Відтак просить позов задоволити. Відповідач не скористався правом для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 30.11.2020 року Сихівського районного суду м.Львова виправлено описки в ухвалі від 05.10.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. 29.05.2017 р. [PERSON] підписано розписку, з якої вбачається, що останній взяв у [PERSON] гроші в сумі 8000 USD та зобов`язується їх повернути до 01.12.2017. (а.с.8). Згідно інформації про офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 18.09.2020 вбачається, що вартість Долара США станом на 18.09.2020 становить 28, 1127 грн.(а.с. 9). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1046 ЦК України закріплено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З огляду на це суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відсутність заперечень зі сторони відповідача, встановив, що 29.05.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, про що свідчить розписка надана останнім, та засвідчено, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язується повернути до 01.12.2017. На момент розгляду справи судом, позика відповідачем не повернута. На момент звернення із позовом до суду, сума боргу еквівалентна гривні становить 224901,60 грн. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Беручи до уваги те, що відповідач не надав доказів належного та повного виконання умов договору, а відтак, заборгованість у розмірі 224901,60 грн., що складається з основної суми боргу, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, як позичальника. Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 01.12.2017 по 18.09.2020, що становить 18910,22 грн Згідно ізст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи питання стягнення судового збору, суд приходить до висновку, що відповідно дост.141 ЦПК Україниз відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2438,12 грн.

Outcome: approved