Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (а.с.19-20). Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В грудні 2008 року на підставі домовленості відповідач був зареєстрований за вказаною адресою, але жодного дня в квартирі не проживав. У вересні 2012 року відповідач прийшов до паспортистки та подав заяву про зняття з реєстрації, однак, маючи квиток на літак, не встиг зробити всіх дій, необхідних для зняття з реєстраційного обліку. Позивач не контактує з відповідачем, його місцезнаходження не відоме. Реєстрація відповідача, який не проживає в квартирі, покладає на позивача обов'язок сплачувати за комунальні послуги, що нараховуються і на відповідача, що порушує права власника майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 02.11.2016р. та 05.12.2016р. не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подав. Представник третьої особи ЖБК «Супутник» в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила розглянути в заочному порядку справу. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 28.03.2002 року (а.с 8). Згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Супутник» 20.07.2016р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - фізична особа (а.с. 9). Як убачається з Актів від 25.12.2009р., 14.12.2013р, 20.12.2015 р., 10.03.2016 р., складених комісією ЖБК «Супутник», [PERSON] ніколи в квартирі [ADDRESS] не проживав (а.с. 4-7). 21.09.2012 р. [PERSON] склав заяву до Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м.Києві, яку подав до ЖБК «Супутник», про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до листа голови правління ЖБК «Супутник» від 12.04.2016р. до Центрального реєстрового центру Дніпровського району, правління ЖБК «Супутник» повідомляє про те, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS], ніколи не проживав за зареєстрованою адресою. 21.09.2012 р. [PERSON] з'явився з метою зняття з реєстрації, але маючи квиток на літак і не маючи часу, в присутності Голови правління написав заяву з проханнями зняти його з реєстрації (а.с. 10). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше що відповідач не є членом сім'ї власника квартири в розумінні чинного законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» (а.с.11), стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved