Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними кредитні договори: №2008-105 від 09.07.2008р. та №2008-173 від 17.10.2008 року, укладені між її чоловіком [PERSON] та КС «Львів». В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.08.1998 року. З ухвал Сихівського районного суду м.Львова, постановлених 25.09.2012 року у справах №1319/9435/2012 та №1319/9429/2012 довідалась, що між [PERSON] та КС «Львів» 09.07.2008 року було укладено кредитний договір №2008-105, відповідно до умов яких отримав кредитні кошти у сумі 3000 грн. з виплатою 36% річних на строк до 09.07.2011 року. Надалі, 17.10.2008 року між тими самими сторонами було укладено кредитний договір №2008-173, відповідно до умов яких [PERSON] отримав кредит у сумі 21500 грн. з виплатою 36% річних на строк до 17.10.2011 року. На отримані кредитні кошти, в користь сім'ї, [PERSON] придбав холодильник марки «Sharp», моделі «SJ-F72PC-BE», орієнтованою вартістю 12000 грн. Оспорювані договори вважає недійсними, оскільки виходять за межі дрібного побутового правочину, стосуються цінного майна, укладені без її, як дружини, згоди, є вкрай невигідними та створили значний борг для сім'ї, який становить 35465,17 грн. До того ж, на її думку, на підставі існуючих кредитних договорів КС «Львів» зможе звернути стягнення на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належить [PERSON], що порушить її майнові інтереси. Запевнила, що єдиний спосіб захистити її майнові права та інтереси є виключно визнання недійсними кредитних договорів, укладених 09.07.2008 року та 17.10.2008 року, у судовому порядку. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача КС «Львів» в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що дійсно між [PERSON] та КС «Львів» 09.07.2008 року було укладено кредитний договір №2008-105, відповідно до умов яких отримав кредитні кошти у сумі 3000 грн. з виплатою 36% річних на строк до 09.07.2011 року. Згодом, 17.10.2008 року між ними також було укладено кредитний договір №2008-173, відповідно до умов яких [PERSON] отримав кредит у сумі 21500 грн. з виплатою 36% річних на строк до 17.10.2011 року. При укладенні кредитних договорів [PERSON] не вчиняв жодних дій по розпорядженню майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, а навпаки, набув у власність майно - гроші. До того ж, при перевірці майнового стану [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що дані правочини не виходять за межі дрібного побутового. За таких обставин згоди дружини на укладення кредитних договорів не потрібно. Ствердив, що [PERSON] було достовірно відомо про укладені 09.07.2008 року та 17.10.2008 року кредитні договори, оскільки саме вона вносила платежі по погашенню кредитної заборгованості за договором №2008-173 від 17.10.2008 року. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав заяву про визнання позову. (а.с. 69). Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши інші матеріали справи, матеріали цивільної справи (№1304/10111/12),оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити за безпідставністю вимог, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 21.08.1998 року між [PERSON] /надалі [PERSON]-та ж особа/ та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії І-СГ №073695. (а.с. 12). 09.07.2008 року між [PERSON] та КС «Львів» було укладено кредитний договір №2008-105, відповідно до умов яких [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 3000 грн. з виплатою 36% річних на строк до 09.07.2011 року. (а.с. 8). Згодом, 17.10.2008 року між ними же було укладено кредитний договір №2008-173, відповідно до умов яких [PERSON] отримав кредит у сумі 21500 грн. з виплатою 36% річних на строк до 17.10.2011 року. (а.с. 10). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Так, згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, суд приходить до висновку, що форма та зміст кредитного договору №2008-105 від 09.07.2008 року та №2008-173 від 17.10.2008 року відповідають даним вимогам, відтак укладені без порушень чинного законодавства. Суд критично оцінює доводи позивача в тому, що кредитні договори слід визнати недійсними, оскільки укладені без її письмової згоди, так як відповідно до ст.65 СК України її письмова згода передбачена лише у випадку нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації правочину. Судом встановлено, що сторонами кредитних договорів не було заявлено бажання посвідчити їх нотаріально та й чинним законодавством не передбачено такого обов'язку щодо форми кредитних договорів, які, до того ж, не є договором щодо розпорядження спільним майном подружжя, а тому відсутність письмової згоди одного з подружжя, не є підставою для визнання їх недійсними. Не заслуговують на увагу суду й доводи позивача в тому, що укладені кредитні договори стосуються цінного майна, оскільки ч.1 ст.190 ЦК України імперативно визначено, що майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Разом з тим, положення ст. 65 СК України регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створюють обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відтак до даних правовідносин норма ст. 1054 ЦК України не може застосовуватись. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що оспорювані кредитні договори №2008-105 від 09.07.2008 року та №2008-173 від 17.10.2008 року укладені з узгодженої волі сторін, спрямованої на встановлення цивільних прав та обов'язків. Невиконання, або неналежне виконання умов договору тягне за собою наслідки, які обумовлені даним договором. Враховуючи вищезазначене, предметом оспорюваних кредитних договорів є гроші, а не майно, а тому посилання позивача на те, що [PERSON] створив кредитну заборгованість, яку необхідно погашати за рахунок спільних коштів подружжя, що на її думку є розпорядження спільним майном подружжя, на переконання суду є надуманими та безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли своє ствердження у судовому засіданні, відтак правових підстав для задоволення позову, немає.

Outcome: dismissed