Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що 08 серпня 1987 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ставненською сільською радою народних депутатів. Сімейне життя з відповідачем не склалося сумісне проживання між ними припинено. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, шлюб існує тільки формально. У звязку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується відповідним оголошенням в газеті «Новини Закарпаття» № 107-108 (4572-4573) від 24.09.2016 року, наявним в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 серпня 1987 року між [PERSON] та Павко (дошлюбне прізвище - Моняк) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ставненською сільською радою народних депутатів, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 9, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія І-ФМ № 452690 від 08.08.1987 року. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, спільне господарство ними не ведеться, сумісне проживання між ними припинено. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, шлюб існує тільки формально. У звязку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved