Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та звільнення майна з під арешту, й при цьому посилається на ту обставину, що на виконанні в міському відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження по виконавчому напису від 12.11.1997року приватного нотаріуса [PERSON] про стягнення з [PERSON] 2661,62 грн. боргу в користь Ощадного банку України, виконавче провадження було закінчене, передане до архіву та знищене, однак державний виконавець не скасував постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.05.2004року. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити позов з підстав, зазначених в позовній заяві. Представники відповідачів Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відносно задоволення позовних вимог не заперечили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. В свою чергу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч.1 ст.16 ЦК України.) Судом встановлено, що 11.05.2004 року державним виконавцем міського відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Парубій І.М. винесена постанова серії АА №661676 про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Вказана постанова винесена на підставі виконавчого провадження по виконавчому напису від 12.11.1997року приватного нотаріуса [PERSON] про стягнення з [PERSON] 2661,62 грн. боргу в користь Ощадного банку України Про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] позивач дізнався 22.11.2013року у нотаріальній конторі під час оформлення договору про продаж квартири. На звернення позивача до Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, його повідомлено про те, що згідно даних ЄДРВП відкритих виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] заборгованості на виконанні у Першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції не перебуває та на виконання не надходили. Відповідно до Довідки від 22.11.2013року №2653, виданої ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість [PERSON] за кредитним договором №7716141 під поруку двох фізичних осіб від 06.11.1996року погашена в повному обсязі, претензій до позичальника немає. Як встановлено судом, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості було закінчене, передане до архіву та знищене, однак державний виконавець не скасував постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.05.2004року. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить, їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту постановою державного виконавця. Відповідно до п. 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1. ст. 321 ЦК України). Відтак аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини які зумовили накладання арешту на майно боржника, на даний час відсутні, тому дана постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження порушує права позивача [PERSON], як власника майна.

Outcome: approved