Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, який мотивувала тим, що 30.04.2016 року о 16.20 годині у якості водія, позивач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Пежо Партнер», д.н.з. [NUMBER] (власником якого є [PERSON], страховий поліс АІ/5944841, страхова компанія ДТВ СТ «Домінанта»), по вул. Леніна в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105», д/н Л8639КН, під керуванням водія [PERSON]. В судовому засіданні позивач вину у порушені правил дорожнього руху визнала частково. Зазначила, що правила дорожнього руху порушив і водій [PERSON], оскільки він здійснював обгін автомобіля в забороненому місці, також звернула увагу, що гальмівний шлях автомобіля «ВАЗ 2105» не правильно зазначений в схемі ДТП, оскільки сліду гальмування в його смузі руху не було, він був лише на зустрічній смузі руху, на підтвердження своїх слів надала фотознімок з місця ДТП. [PERSON] Вікторович суду повідомив, що він рухався зі сторони м. Вишневе по автодорозі Київ-Фастів у напрямку м. Фастів, перед ним їхав автомобіль «Мерседес Спрінтер», який почав здійснювати поворот на право, в бік вул. Леніна, і [PERSON] також повертав на право за вказанимавтомобілем, раптово з вул. Леніна виїхав автомобіль «Пежо», внаслідок чого вказаний автомобіль допустив зіткнення з керованим ним автомобілем. Разом з тим, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зясовано, що в дорожній ситуації, яка склалась 30.04.2016 року, водій автомобіля ЗАЗ 2105», д/н Л8639КН, [PERSON] порушив ПДР, оскільки всупереч пп. «а» її. 14.6 ПДР здійснював обгін на перехресті. Таким чином, відповідно до положень ч. З ст. 61 ЦПК України обставини що стались 30.04.2016 року коли водій автомобіля «ВАЗ 2105», д/н Л8639КН, [PERSON] порушив ПДР, оскільки всупереч пп. «а» п. 14.6 ПДР здійснював обгін на перехресті внаслідок чого сталось пошкодження автомобілю марки «Пежо Партнер», д.н.з. [NUMBER] встановлено рішенням суду, ) отже звільняються від доказування. Слід зазначити, що матеріальну шкоду в частині відновлення пошкодженого автомобіля позивачем було відшкодовано повністю шляхом ремонту вказаного авто марки «Пежо Партнер», д.н.з. [NUMBER]. Розрахунок суми матеріальної шкоди становить всього 35 874,00 грн., зних:15 874,00 грн. вартість запасних частин на авто,20 000,00 грн. ремонтні роботи. Позивачем надісланий лист з проханням у добровільному порядку сплатити суму у розмірі 50% заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 17 937,00 грн. на наступний картковий рахунок Приватбанку - 5168 7555 0960 8184 протягом 10 днів з отримання даного листа, який отримано Відповідачем 26.01.2017. Проте, у добровільному порядку Відповідачем шкоду заподіяної внаслідок ДТП не відшкодовано. Тому просили стягнути на користь позивача заподіяну шкоду внаслідок ДТП у розмірі 17 937,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 30.04.2016 року о 16.20 годині у якості водія, позивач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Пежо Партнер», д.н.з. [NUMBER] (власником якого є [PERSON], страховий поліс АІ/5944841, страхова компанія ДТВ СТ «Дамінанта»), по вул. Леніна в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105», д/н Л8639КН, під керуванням водія [PERSON]. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2016 року [PERSON], притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень. В підтвердження позовних вимог позивач подав до суду розрахунок суми матеріальної шкоди, який становить всього 35 874,00 грн., зних:15 874,00 грн. вартість запасних частин на авто,20 000,00 грн. ремонтні роботи. Позивачем надісланий лист з проханням у добровільному порядку сплатити суму у розмірі 50% заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 17 937,00 грн. на наступний картковий рахунок Приватбанку - 5168 7555 0960 8184 протягом 10 днів з отримання даного листа, який отримано Відповідачем 26.01.2017. Проте, у добровільному порядку Відповідачем шкоду заподіяної внаслідок ДТП не відшкодовано. Ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»\~визначено щорозглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. В даному випадку вина одного з водіїв в заподіянні шкоди безпосереднього залежить від наявності в його діях порушень правил дорожнього руху, а відтак наявності складу адміністративного правопорушення визначеного ст. 124 КУпАП. Встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення визначеного ст. 124 КУпАП встановлюється відповідним судовим рішенням. З матеріалів справи вбачається що відповідач [PERSON] не був визнаний постановою суду винуватцем дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої майну позивача була заподіяна шкода. Посилання позивача на акт виконаних робіт по ремонту автомобіля за №830 від 09.02.2017 року, товарний чек №95 та видаткова накладна №23973 від 03.08.2016 року не може бути прийнятим судом як належний та допустимий доказ по справі, оскільки наявність в діях відповідача порушень правил дорожнього руху може бути встановлено тільки уповноваженим на це державним органом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що підстав для покладення на відповідача [PERSON] обовязку по відшкодуванні шкоди заподіяної в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки немає, оскільки в його діях відсутній причиново-наслідковий зв'язок між діянням у вигляді порушення ПДР і наслідками у вигляді заподіянні шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed