Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Київської міської державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просить суд зобов'язати Ритуальну службу Спеціалізоване комунальне підприємство «Київський Крематорій» Київської міської державної адміністрації видати йому, [PERSON], урну з прахом його батька, померлого [INFO] [PERSON] 1959 р.н., смерть якого підтверджена актовим записом № 5450 від [INFO] у Відділі реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] Тіло його батька забрала з моргу невідома людина [PERSON] який не мав жодного відношення до його родини та оформив договір-замовлення з відповідачем на кремацію тіла батька. Вже 05.04.2016 року він дізнався що тіло батька піддали кремації без його згоди. Він за законодавством має право на отримання урни з прахом померлого батька, але відповідач її йому не віддає, посилаючись на те, що договір-замовлення на кремацію був оформлений з іншою людиною. В судовому засіданні позивач позов підтримує, та просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Пояснив у судовому засіданні що [INFO] помер його батько [PERSON] Тіло його батька забрала з моргу невідома людина [PERSON], який не мав жодного відношення до його родини та який оформив договір-замовлення з відповідачем на кремацію тіла батька. Вже 05.04.2016 року він дізнався що тіло батька піддали кремації без його згоди. З цього приводу він звернувся до відділення поліції оскільки припускає, що [PERSON] покриває шляхом кремації тіла батька його насильницьку смерть та заволодів всім майном належним його батьку. Представник відповідача Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи у разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком(дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом, або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Відповідно до п.1,6 ч.1 ст.3 ЦК України загальною засадою цивільного судочинства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, справедливість, добросовісність, розумність. В судовому засіданні встановлено що позивач є сином померлого, бажає поховати його, а оскільки інших близьких родичів яки виявили бажання поховати померлого немає, суд вважає що є справедливим ствердження позивача що кожен християнин має право бути похованим згідно християнських звичаїв, мати індивідуальне місце поховання, пам'ятник, а близькі померлому особи мають право відвідувати могилу померлого, відправляти на ній християнські обряди, доглядати. Відповідно до п.2 Типового положення про ритуальну службу в Україні від19.11.2003 року Ритуальна служба у своїй діяльності повинна керуватись Конституцією України та Законом України « Про поховання та похоронну справу». За приписом ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» діяльність суб'єктів господарювання у сфері поховання повинна забезпечувати належне ставлення до тіла(останків, праху) померлого. Відповідно до п. 3.1. Наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 373 від 08.08.2013 року «Про затвердження правил користування крематоріями» поховання шляхом кремації виконується згідно з волевиявленням померлого вираженого в усній(у присутності свідків) або в письмовій формі, завіреній в установленому законодавством порядку, та/або за бажанням виконавця волевиявлення померлого, чоловіка (дружини), батьків(усиновителів), дітей, сестри, брата, діда або баби, онука(правнука), іншої особи, яка зобов'язалася поховати померлого. Суд приходить до висновку, що при наявної ситуації що склалась, за наявності у сина померлого бажання створити померлому індивідуальне місце поховання, створити можливість відвідувати індивідуальну могилу померлого, позовні вимоги повинні бути задоволені оскільки цим буде забезпечено належне ставлення до пам'яті померлого та до його останків. На підставі викладеного,

Outcome: approved