Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з вище зазначеним позовом, в якому просить суд зобов'язати [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), співмешканку відповідача-2 [PERSON] (далі - відповідач-3) не чинити перешкод в користуванні належній позивачу частиною квартири за [ADDRESS] та висилити відповідачів-2 та -3 із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, а також стягнути витрати по сплаті судового збору та юридичні послуги. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Бердичівського міського суду від 09.12.2003 року позивачу належить ? частина квартири за [ADDRESS], яка складається з 4-ох ізольованих кімнат розмірами 17,5 кв.м.; 9,2 кв.м.; 12,0 кв.м.; 11,6 кв.м.; загальна житлова площа - 50,3 кв.м., зареєстрованого в Бердичівському БТІ 29.11.2006 року за №9676216, номер запису 25, книга №62 29.10.2012 року рішенням апеляційного суду Житомирської області встановлено порядок користування спільною частковою власністю, а саме квартирою за [ADDRESS], яким позивачу було виділено в користування кімнати площею 17,5 кв.м. та 9,2 кв.м., відповідно відповідачу-1 кімнати площею 12,0 кв.м. та 11,6 кв.м. Підсобні приміщення вказаної квартири, а саме туалет, ванну кімнату, кухню залишено в спільному користуванні. За життєвих підстав позивач була змушена виїхати на заробітки за межі України. Проте, по приїзду в м. Бердичів позивач не змогла потрапити у її частину вказаної квартири, так як було встановлено, що її вже займають відповідачі-2 та -3, що підтверджується зверненнями позивача до Бердичівського МВС від 07.10.2010р., 24.03.2012р., 18.07.2012р., 20.05.2013р. та 22.08.2013р. Позивач в своєму позові стверджує, що у відповідача-2 та-3 немає жодних правових підстав для знаходження у вказаній квартирі, проте вони відмовляються звільнити дане приміщення, продовжують незаконно займати одну з кімнат, створюють перешкоди у користуванні майном, погрожують розправою. Також, позивач посилається на те, що 01.07.2013 року відповідачем-2 позивачу було спричинено легкі тілесні ушкодження без розладу здоров'я. У судове засідання представник позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 03.12.2013 року та ордеру [PERSON] з'явився, позовні вимоги підтримав частково, пояснивши, що фактично відповідач-1 та -3 не чинять перешкод в користуванні частиною вказаної квартири, уточнивши свої позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача-2 не чинити перешкод в користуванні належній позивачу частини вказаної квартири, виселення з вказаної квартири відповідача-2 та стягнення з нього моральної та матеріальної шкоди, просив суд їх задовольнити в цій частині з наведених в позові підстав. Відповідача-1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце була належним чином повідомлена згідно ст.74-78 ЦК України, причини неявки суду не відомі, заперечень на позов до суду не надходило. Відповідач-2 в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що на даний час він там не проживає, бо постійно знаходиться в м. Києві на Майдані, ніяких перешкод в користуванні майном позивачу не чине, з позивачем у нього вже давно склалися неприязні стосунки, проте він неодноразово пропонував позивачу придбати за власний кошт іншу квартиру, проте вона відмовлялась. Представник відповідача-3 на підставі довіреності від 26.12.2013 року [PERSON] в судове засідання з'явилась, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилась, ствердила під присягою, що вона є подругою позивача, певний час поливала у вказаній квартирі квіти на її прохання, коли та від'їжджала за кордон на заробітки, проте згодом відповідач-2 змінив замок у вхідних дверях. Також, пояснила суду, що позивачка повернулась з заробіток в квітні 2013 року, почалися між сторона неприязні стосунки, сварки, звернення до міліції. Підтвердила, що позивач через це була змушена проживати у неї приблизно 5-8 днів, потім у своєї сестри [PERSON], а потім в готелі «Мірабела». Після останньої сварки між позивачем та відповідачем-2 разом з нею ходила з нею до лікарні. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилась, ствердила під присягою, що вона є сестрою позивача, що у вказаній квартирі позивачка проживає з 2001 року, після розлучення з чоловіком останній подарував їй ? частину квартири за [ADDRESS]. Вже п'ять років перебуває на заробітках в Італії, періодично при'їзджає в м. Бердичів. Підтвердила, що у них з відповідачем-2 склалися неприязні стосунки, 01.07.2013 року мав місце інцидент, внаслідок якого позивач отримала легкі тілесні ушкодження. Однак підтвердила, що відповідач-2 неодноразово пропонував позивачу купити іншу квартиру або гроші, проте не зійшлися в ціні. Суд заслухавши думку сторін, свідків, перевіривши наявні матеріали справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме довідкою КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №1046 від 14.11.2013 року право власності на ? частину квартири за [ADDRESS] зареєстровано за позивачем (а.с.7-8). 29.10.2012 року рішенням апеляційного суду Житомирської області встановлено порядок користування спільною частковою власністю, а саме квартирою за [ADDRESS], яким позивачу було виділено в користування кімнати площею 17,5 кв.м. та 9,2 кв.м., відповідно відповідачу-1 кімнати площею 12,0 кв.м. та 11,6 кв.м. Підсобні приміщення вказаної квартири, а саме туалет, ванну кімнату, кухню залишено в спільному користуванні (а.с.13). Відповідач-1 подарувала відповідачу-3 свою ? частину вказаної квартири на підставі договору дарування від 26.12.2012 року, зареєстровано в реєстрі за №5120 (а.с.79-81). Також, у відповідача-3 народилась дитина [INFO], що було визнано в судовому процесі сторонами. Щодо твердження позивача та свідків про те, що 01.07.2013 року відповідачем-2 позивачу було спричинено легкі тілесні ушкодження без розладу здоров'я, то в матеріалах справи містяться акт судово-медичного дослідження за №483 та висновок експерта за №604 (а.с.9-11). Також, в матеріалах справи наявні копії чеків витрат на ліки та вимушеного проживання в готелі «Мірабела» (а.с.62, 63, 65-67, 61, 86). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Щодо змісту ст. 317 ЦК України, то власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Сторони у судовому засіданні визнали та що, водночас, підтверджується наявними у справі доказами тривалого конфлікту між ними (чисельні заяви до правоохоронних органів та прийняті за результатами таких заяв постановами). Оскільки судом встановлено, що право власності позивача на вказану частину квартири порушене - вона не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй власністю, то її право підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Частина 2 ст.23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст.1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, а також з урахуванням майнового стану відповідача-2, який на даний час немає постійної роботи, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 200,00 гривень. Суд вважає, що моральна шкода в розмірі 20 000,00 гривень позивачем не доведена. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача пропорційно задоволених вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial