Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір №89577 від 01.10.2014р. про надання послуг з вивезення побутових відходів укладений між нею та ТОВ «Харків Екоресурс» недійсним. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги та просила розірвати вказаний договір. В обґрунтування своїх позовних вимог в судовому засіданні позивач зазначила, що вона є пенсіонеркою, проживає одна в житловому будинку [ADDRESS]. В жовтні 2014р. в селищній раді працівники ТОВ «Харків Екоресурс» її умовили укласти договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, хоча таких послуг вона не потребувала, оскільки має відходну яму, а більшу частину відходів вона самостійно переробляла та використовувала для здобрення огороду. Позивач неодноразово зверталась до ТОВ «Харків Екоресурс» з заявою про розірвання договору, однак їй будо відмовлено. У зв'язку з тим, що вона фактично не користується послугами ТОВ «Харків Екоресурс», а відповідач фактично не виконує свої зобов'язання по договору стосовно позивача, оскільки вона фактично не користується послугами відповідача, просить його розірвати. Представник відповідача Ройко А.Ю., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, посилаючись на те, що згідно законодавства споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з вимогами ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ст.212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 01.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» та [PERSON] укладено договір №89577 про надання послуг з вивезення побутових відходів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з положень ст.. 5 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. В судовому засіданні позивач наполягала на тому, що послугами ТОВ «Харків Екоресурс» не користується, а відповідач таких послуг їй не надає. Крім того, ТОВ «Харків Екоресурс», як пояснив представник відповідача є приватним а не комунальним підприємством. З боку позивача немає її волевиявлення на отримання послуг від відповідача. Доказів, які б спростовували викладене представником відповідача суду не надано. Не були встановлені такі і в судовому засіданні. Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved