Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Леруа Мерлен Україна» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу № 1069ос-тр. від 28 жовтня 2013 року був прийнятий на посаду фахівця з підтримки користувачів в ТОВ «Леруа Мерлен Україна». Наказом № 252с - тр від 11 листопада 2014 року позивача було звільнено із займаної посади, згідно п. 1 ст.36 КЗпП України, на підставі поданої ним заяви. Позивач стверджує, що його звільнення із займаної посади є незаконним, оскільки причина звільнення йому не повідомлялась, з наказом про звільнення його ознайомлено не було та копія наказу йому не видавалась. Також зазначає, що заяву був змушений написати під психологічним тиском зі сторони відповідача. За таких обставин, позивач просить визнати незаконним його звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, поновити на посаді фахівця з підтримки користувачів в ТОВ «Леруа Мерлен Україна», стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в суму 10 000 гривень. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, оскільки звільнення позивача було проведено із дотриманням вимог закону, крім того позивачем не було зроблено жодних зауважень до наказу, щодо отримання копії наказу позивач не звертався до відповідача та був ознайомлений зі змістом даного наказу 11 листопада 2014 року, що підтверджується підписом позивача. Третя особа ФОП «[PERSON]» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить відповідне зворотнє повідомлення про отримання судової повістки (а.с. 27). До початку судового засідання подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, в заяві вказав, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити (а.с. 29). Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до наказу № 1069ос-тр від 28 жовтня 2013 року позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Леруа Мерлен Україна» на посаду фахівця з підтримки користувачів (а.с. 6). Наказом № 252с-тр про припинення трудового договору (контракту) від 11 листопада 2014 року позивача було звільнено з посади фахівця з підтримки користувачів за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 34). Підставою звільнення стала заява [PERSON] від 11 жовтня 2014 року, як вбачається зі змісту заяви позивача на ім'я керуючого магазином саперно - слобідська ТОВ «Леруа Мерлен Україна» від 11 жовтня 2014 року, він просив його звільнити за угодою сторін. В судовому засіданні встановлено, що заяву про звільнення позивач [PERSON] подав саме 11 листопада 2014 року, що особисто підтвердив позивач. Суд критично ставиться та не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що заява про звільнення від 11.11.2014 р. була написана під психологічним тиском з боку відповідача, оскільки такі пояснення не знайшли своє підтвердження належними і допустимими доказами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопад 1992 року «Про практику розгляду справ судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Зважаючи на зазначене вище, у судовому засіданні не знайшли підтвердження ті обставини, що відповідачем було допущено порушення вимог чинного законодавства при звільненні позивача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки вимог позивача в частині поновлення на роботі до задоволенню не підлягають, за таких обставин відсутні і підстави стосовно задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed