Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПКВФ «Форт» про зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.09.1994 року між ним та відповідачем було укладено контракт № 11, відповідно до умов якого, йому було доручено виконувати обовязки технічного директора строком до 01.09.1997 року. Вартість роботи погоджена сторонами у розмірі 2400000,00 карбованців щомісяця. 01 червня 1995 року між ним та відповідачем укладено контракт, відповідно до якого він був прийнятий на посаду директора із заробітною платою у розмірі 13110000,00 карбованців. Контракт укладено на строк 4 роки. Зазначені трудові відносини з ПКВФ «Форт» було припинено з його ініціативи 20.09.1996 року, що також підтверджується записом у його трудовій книжці. З 30 березня 2013 року йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Середньомісячний заробіток розрахований за довідкою про заробітну плату ПАТ «Запоріжвогнетрив» за період з 01.09.1989р. по 31.08.1994р. та даних персоніфікованого обліку з 01.07.2000р. по 06.02.2014р., який склав 4220,25грн. Проте, УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя не враховано розмір його заробітної плати за період з 20.09.1994р. по 20.09.1996р. через відсутність довідки ПКВФ «Форт» про розмір заробітної плати за вказаний період. Враховуючи, що розмір заробітної плати за вказаний період значно перевищував розмір його середньої заробітної плати за інші роки, відсутність такої довідки зменшує розмір пенсії, що належить йому до виплати. На його неодноразові звернення до керівника ПКВФ «Форт» з проханням видати довідку про розмір заробітної плати за час роботи на підприємстві з 20.09.1994р. по 20.09.1996 року, він отримував лише усні обіцянки, а згодом отримав інформацію про те, що всі документи підприємства передані до архівного відділу Запорізької міської ради в звязку із ліквідацією підприємства. В травні 2014 року він звернувся до архівного відділу Запорізької міської ради із запитом та отримав відповідь про неможливість надати довідку, оскільки документи ПКВФ «Форт» до архіву не надходили. На його письмове звернення до відповідача, він відповіді не отримав. Разом з тим, він звертався до Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області з проханням посприяти в отриманні ним довідки про отриману заробітну плату, але отримав відповідь, що перевірка підприємства можлива виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки. Крім того, він звертався з заявами до органів внутрішніх справ, прокуратури Заводського району м. Запоріжжя, до податкової інспекції, але всі його звернення позитивного результату не дали, у зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд зобовязати відповідача ПКВФ «Форт» видати йому довідку про заробітну плату за період з 20.09.1994 року по 20.09.1996 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв»язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України прийшов до висновку про можливість ухвалення у справі заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту наданої позивачем копії контракту на оплату праці №11 від 20.09.1994 року вбачається, що між позивачем та відповідачем, в особі директора ПКВФ «Форт» [PERSON], відповідно до Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті(найманні) на роботу працівників, був укладений контракт відповідно до умов якого позивач [PERSON] прийняв на себе зобовязання якісно і в зазначений строк виконувати обовязки технічного директора. Цим контрактом визначено права, обовязки та відповідальність сторін, а також умови матеріального забезпечення та умови праці. Вартість роботи визначена за згодою сторін у розмірі 2400000карбованців щомісяця. Джерело фінансування робіт-за рахунок коштів ПКВП «Форт». Вказаний контракт підписаний сторонами(а.с.6-7). 01 червня 1995 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один контракт на строк чотири роки, яким також визначено права, обовязки та відповідальність сторін, а також умови матеріального забезпечення та умови праці. За цим контрактом заробітна плата позивача встановлена у розмірі 13110000карбованців(а.с.8-10). Як вбачається з трудової книжки БТ-I № 2896469, заповненої на ім»я позивача [PERSON], він перебував у трудових правовідносинах з ПКВФ «Форт» з 20.09.1994 року та на підставі наказу №14 від 20.09.1994 року був прийнятий на посаду технічного директора. На підставі наказу № 11 від 20.09.1996 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України(а.с.11-15). Таким чином, в судовому засіданні належними та допустимими доказами, наданими позивачем, підтверджений факт його перебування у трудових відносинах з відповідачем ПКВП «Форд». Положеннями статті 49 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою щодо видачі йому довідки про розмір заробітної плати під час його роботи в ПКВП «Форт», яка була отримана відповідачем 22.08.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с.19). На своє звернення позивач [PERSON] відповіді не отримав. З відповіді за № 175/1-9 від 12.08.2015 року, наданої Управлінням пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на звернення [PERSON] вбачається, що йому була призначена пенсія за віком з 30.03.2014 року відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Враховуючи, що довідка про заробітну плату за період з 01.10.1994 року по 20.09.1996 року не була надана, розяснено, що розрахунок заробітної плати за вказаний період стане можливим після надання відповідної довідки про заробітну плату за вказаний період(а.с.16). Згідно архівної довідки від 30.05.2014 року, виданої архівним відділом Запорізької міської ради за № Т-03-05/785, у відомостях нарахування заробітної плати фонду ТОВ «Форт», які знаходяться на зберіганні в архівному відділі за 1995-1996 року [PERSON] не значиться. Документи ПКВФ «Форт» на зберігання до архівного відділу не надходили, тому надати довідку про заробіток немає можливості(а.с.18). З наданих позивачем суду письмових доказів, підтверджений факт того, що [PERSON] звертався до Заводського районного відділу ЗМУ, прокуратури Заводського району м. Запоріжжя, податкової інспекції в Заводському районі м. Запоріжжя, територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області з заявами щодо сприяння в отриманні ним довідки про заробітну платі в ПКВФ «Форт»(а.с.20,22-25,27,30) та йому розяснено право на захист своїх прав у судовому порядку. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зобовязати відповідача видати позивачу довідку про його заробітну плату за період роботи в ПКВФ «Форт» з 20.09.1994 року по 20.09.1996 року, оскільки відсутність вказаної довідки не дозволяє [PERSON] реалізувати своє право на отримання пенсії у повному обсязі, так як із-за відсутності зазначеної довідки Управління пенсійного фонду не має можливості провести перерахунок призначеної позивачу пенсії. Крім того, при вирішенні спору по суті, суд також враховує вимоги ст.ст. 10,60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідача на неодноразові виклик в судове засідання не з»явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони у процесі та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн., визначеному на час подачі позову до суду, оскільки позивач був звільнений від оплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved