Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] .. Зазначала, що у шлюбі сторони ніколи не перебували, весь час починаючи з народження дитини, сторони жили окремо і спільного господарства не вели. Вказує, що коли дитині виповнився 1 рік відповідач повністю припинив спілкування, у зв`язку з чим позивач більше не бачився з дитиною. З 01.11.2015 р. відповідач не сплачує аліментів на дитину, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.10.2018 р. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Додатково позивачка пояснила, що відповідач з березня 2012 року не бачився з дитиною, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 100 000,00 грн. На сьогоднішній день вихованням дитини займається теперішній чоловік позивача, якого дитина вважає батьком. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позов з підстав, зазначених в ньому, надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 31.03.2011 р., виданим відділом РАЦС Подільського РУЮ у м. Києві (актовий запис № 584). Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києві від 15.11.2012 р. з [PERSON] , як батька дитини, стягнуті на користь [PERSON] , як матері дитини, аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, починаючи з 30.01.2012 р. до повноліття дитини (справа № 2607/1193/12). Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Довідкою форми-3, виданої ЖБК «Дінпровець-3» 06.08.2018 р. за вих. № 13, позивач з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС м. Київ від 23.11.2012 р. відкрито виконавче провадження ВП № 35339358 з примусового стягнення з відповідача аліментів. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Подільського РВ ДВС м. Київ 27.02.2018 р., відповідач станом на 31.01.2018 р. має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 99489,50 грн. та не сплачує їх з 01.06.2015 р. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Подільської РДА у м. Києві від 29.08.2019 р. № 106-6858 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з березня 2012 р., відповідач самоусунувся від його виховання, стосунків із сином не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом його здоров`я, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків, місце його перебування на день розгляду справи невідоме. При цьому останній мав об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки належним чином. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач, маючи можливість до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ухиляється від їх виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост. змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитині з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати сина, спілкуватися з ним, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 ч.1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Між тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ст.166 ч.2 СК України). Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РВ ДРАЦС у м. Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved