Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Коростишівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] та на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , протягом 6 ти місяців за цією адресою був зареєстрований [PERSON] . Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався з приводу оформлення спадкових прав, а [PERSON] , який є батьком позивача є таким, що фактично прийняв спадщину ( ст. 548, 549 ЦК УРСР). [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводились. Після смерті батька, позивач почав утримувати та проживати у житловому будинку [ADDRESS] , сплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи. З 2007 року позивач добросовісно та відкрито володіє та користується житловим будинком, сплачує комунальні послуги. Позивач просить: визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суді від 14.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що за згодою батькового дядька [PERSON] стали проживати родиною в житловому будинку [ADDRESS] та здійснювали догляд діда. Після смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] не встиг оформити спадкових прав, так як помер. Більше 20 років він проживає в будинку, сплачує комунальні послуги, проводить там ремонтні роботи. Після смерті батька та [PERSON] до нотаріальної контори не звертавсь. В судове засідання відповідач Коростишівська міська рада свого представника в не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду подали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, а рішення прийняти на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що будинок по [ADDRESS] належав двоюрідному діду позивача [PERSON] , дітей в нього не було, [PERSON] проживає в ньому тривалий час, проводив ремонтні роботи в ньому. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] переоформляє будинок за адресою [ADDRESS] , який належав його двоюрідному діду. В будинку [PERSON] проживає більше 15 років, робив там ремонт. Вислухавши позивача, свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.1991, виданого Коростишівською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 3472 [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] ( а.с.4). [INFO] помер [PERSON] і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 5). Як вбачається з довідки № 1579 від 30.05.2017 КП «Коростишівська комунальна служба» [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Крім нього за цією адресою протягом 6-ти місяців до дня його смерті був зареєстрований [PERSON] - племінник ( а.с.7). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , і вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.6,9). На день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Інших осіб за вказаною адресою протягом 6-ти місяців до дня його смерті та протягом 6-ти місяців з дня його смерті зареєстровано не було. Вказана обставина підтверджується довідкою КП «Коростишівська комунальна служба» № 1584 від 30.05.2017 р. ( а.с.8). Відповідно до акта № 270 від 28.02.2020 депутата Коростишівської міської ради позивач [PERSON] з 2007 року і по даний час проживає за адресою [ADDRESS] . На протязі всього часу позивач сумлінно обробляв присадибну земельну ділянку, проводив ремонті роботи в будинку ( а.с.17). Спадкові справи до майна померлих [PERSON] та [PERSON] не заведені, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 59692237, 59692020 від 04.03.2020 ( а.с. 22-23). Згідно зі \~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як\~підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на добросовісність та відкритість володіння даним майном, відсутність спорів щодо вказаного майна а також відсутність інших осіб ( спадкоємців), які - б претендували на спірне майно. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, що власником житлового будинку , який є предметом спору та на яке він просить визнати право власності за набувальною давністю був [PERSON] , в житловому будинку проживав позивач зі згоди власника, а відсутність спорів, претензій щодо користуванням даним майном не дають підстав для того, щоб вважати позивача добросовісним набувачем. Згідно частини 1\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті\~12\~та частини 1 статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,\~ суд дійшов висновку, що оскільки позивач не є добросовісними набувачем, а відкритість та безперервність користуванням спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦПК України, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed