Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. А саме, просить визнати за ним право власності на квартиру, загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовує наступним. Позивач з 1976 року постійно проживає, а з 1978 року зареєстрований (добросовісно заволодів) у житловому приміщенні, яке знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] та продовжує відкрито безперервно володіти вказаним майном по теперішній час. Разом з ним у квартирі проживають та зареєстровані його дружина, донька з чоловіком та двоє онуків. У 1946 році вказану квартиру отримала для своєї сім`ї за місцем роботи у гуртожитку мати дружини позивача - [PERSON] . Рахунки по сплаті комунальних послуг оформлені з 1976 року на позивача. Згідно Протоколу №1 засідання профспілкового комітету санаторію «Труд» від 15.01.1998 вирішено гуртожитку по [ADDRESS] надати статусу житлового будинку з окремими квартирами посімейного заселення. 29.02.2000 на підставі Протоколу №6 від 09.09.1999 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету санаторію 1-го Травня, розпорядженням Голови Подільської РДА м. Києва №207 - змінено статус будинку [ADDRESS] з гуртожитку на статус житлового будинку. Згідно з додатком до розпорядження Подільської РДА м. Києва від 29.02.2000 №207 було прийняте рішення про надання житлової площі для постійного проживання [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] . На даний момент рішення не скасовано, є чинним та має юридичну силу. Упродовж всього часу користування майном позивач ніс витрати з його утримання, поточного та капітального ремонту, сплачував за житлово-комунальні послуги. Ймовірна ринкова вартість квартири становить 915000,00 грн. Позивач стверджує, що він добросовісно володіє, відкрито та безперервно упродовж понад 15 років користується квартирою [ADDRESS] . Таким чином, позивач вказує, що має право на визнання за ним права власності на зазначену квартиру. Ухвалою суду від 15.09.2016 відкрито провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації позовні вимоги не визнав, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач Київська міська рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином. У свої запереченнях представник КМР просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки КП «Оболоньжитлоексплуатація» від 15.04.2009 [PERSON] проживає та постійно прописаний за адресою: [ADDRESS] ; квартира складається з 2 кімнат, житловою площею 40,8 кв.м., загальною площею 52,00 кв.м., що належить до комунальної власності; згідно рішення №347 від 21.04.1989 технічний стан будинку - непридатне для проживання; у приміщенні проживають п`ятеро членів родини; [PERSON] прописаний в даному приміщенні з 28.04.1978 (а.с. 13). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011 скасовано рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 21.04.1989 №347 «Про затвердження переліку непридатних для проживання будинків в м. Києві» (а.с. 10-12). Як вбачається з копії паспорта позивача, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 28.04.1978 по 25.01.2008, після чого зареєструвався за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Позивач сплачував за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , у вересні 2005 року, листопаді 2013 року та в грудні 2014 року, що підтверджується відповідними рахунками (а.с. 21-23). 23.04.2004 між позивачем та АЕК «Київенерго» було укладено договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Відповідно до консультативного висновку, складеного ФОП [PERSON] 16.08.2016, ймовірна ринкова вартість двокімнатної квартири, загальною площею 52,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , становить 915600,00 грн. (а.с. 25-33). Згідно з п. 1 розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.01.2015 №41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесено до сфери управління Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації» та додатку 4 до даного розпорядження житловий будинок [ADDRESS] закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (а.с. 63-64). Відповідно до розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 №125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті [ADDRESS] » [ADDRESS] було перейменовано [ADDRESS] назва) (а.с. 67-38). Як вбачається з положень ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. З аналізу вказаних вище норм вбачається, що територіальну громаду міста Києва уособлює Київська міська рада. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Як встановлено судом, спірна квартира належить на праві власності територіальній громаді міста Києва, а позивач є її користувачем. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (без титульне володіння). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Враховуючи те, що позивач є користувачем спірної квартири, то підстави для визнання за ним права власності на зазначене житлове приміщення за набувальною давністю відсутні. Визнання права власності є виключним способом захисту. Позивачем не надано жодного належного доказу щодо порушення, невизнання або оспорювання його права, свобод чи інтересів при визнанні права власності на житлове приміщення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed