Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики, процентів за користування коштами по день ухвалення рішення та судові витрати на розгляд справи, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 26 березня 2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 9890000,0 грн. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики до 31 грудня 2014 року. Факт передачі грошових коштів у сумі 9890000,0 грн. відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується договором позики №26/03/14 від 26 березня 2014 року. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань до 31 грудня 2015 року відповідач не повернув суми позики, посилаючись на різні причини. У порушення прийнятих на себе зобов'язань до 31 грудня 2014 року відповідач не повернула суми позики. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідала йому відмовою, мотивуючи це різними причинами неможливістю повернути борг. У зв'язку з відмовою відповідача повернути суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачем надано до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надала до суду заяву про визнання позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 26 березня 2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 9890000,0 грн. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики до 31 грудня 2014 року. Факт передачі грошових коштів у сумі 9890000,0 грн. відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується договором позики №26/03/14 від 26 березня 2014 року. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань до 31 грудня 2015 року відповідач не повернув суми позики, посилаючись на різні причини. У порушення прийнятих на себе зобов'язань до 31 грудня 2014 року відповідач не повернула суми позики. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідала йому відмовою, мотивуючи це різними причинами неможливістю повернути борг. Таким чином, відповідач суми боргу не повернула, що підтверджується фактом пред'явлення суду позивачем оригіналу договору позики № 26/03/14 від 26 березня 2014 року без відмітки про повернення суми боргу. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики в сумі 9890000,0 грн., судові витрати в сумі 3654,00 грн., що разом складає 9893654,0 грн.. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved