Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КС «Злагода» звернувся до суду з позовом до відповідача КС «Злагода» про стягнення боргу за депозитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №3641ДВ про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого позивач передав відповідачу внесок в розмірі 47 000 грн. під процентну ставку 35% річних, строком на 6 місяців, з 04.08.2014 року до 04.02.2015 року. 11.02.2015 року, 20.04.2015 року позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про повернення депозитних коштів у зв`язку із закінченням строку дії договору. Однак, відповідач зазначені кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь за договором №3641ДВ від 04.08.2014 року: 47 000 грн. - внесені депозитні кошти за договором; 8 190,00 грн. - відсотки у розмірі 35% річних за договором; а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних, що становить 540,00 грн., та інфляційні втрати, що становлять 16 612,19 грн.; та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Представник відповідача до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 04.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №3641ДВ про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого позивач передав відповідачу внесок в розмірі 47 000 грн. під процентну ставку 35% річних, строком на 6 місяців, з 04.08.2014 року до 04.02.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Факт укладення договору та факт прийняття відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 47 000 грн. як строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок сторонами не заперечується. Згідно ч.3 ст.1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Положення статті 629 ЦК України встановлюють, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 11.02.2015 року, 20.04.2015 року позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про повернення депозитних коштів у зв`язку із закінченням строку дії договору, однак кошти в добровільному порядку не були повернуті. За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Окрім того, суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нараховані відсотки належать членам кредитної спілки на праві приватної власності, а тому вищезазначені кошти за договором у розмірі 55 190,00 грн. належать позивачу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України. А тому, суд також погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.02.2015 року по 04.06.2015 року у розмірі 540,00 грн. та 16 612,19 грн. відповідно за договором депозитного вкладу у зв`язку з простроченням боржником грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Тому, витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору у розмірі 772,02 грн., що підтверджується квитанцією № від 30.09.2015 року підлягають стягненню з відповідача у відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved