Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 100000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних витрат в розмірі 13520,00 грн., 3% річних у розмірі 9008,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.06.2010 року між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на суму 200000,00 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.10.2014 року, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2014 року, скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково і визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 09.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON] і договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 09.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON], визнано судом за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] і на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Таким чином, позивач вважає, що відповідач безпідставно набула грошові кошти у сумі 100000 грн. (вартість 1/2 частини квартири), та в добровільному порядку позивачеві їх не повертає. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Представник позивача та третьої особи [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з урахуванням наданих уточнень та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі з підстав, вказаних в запереченні на позовну заяву. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне. 09.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на суму 200000 тис. грн., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 09.06.2010 року, реєстровий № 1886. Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 09.06.2010 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 200000,00 грн. до підписання договору. 17.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. Право власності [PERSON] на квартиру не було зареєстроване, у зв'язку з накладенням на арешту на вказану квартиру. Згодом, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання вищевказаних договорів купівлі-продажу недійсними. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 липня 2011 року у справі № 2-410/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2011 року, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, залишено без задоволення. Вказаним рішенням суду встановлено, що доводи [PERSON], що її нібито ввели в оману під час вчинення вказаних правочинів, не знайшли підтвердження. Під час розгляду вказаної цивільної справи в суді також встановлені обставини підготовки самою [PERSON] усіх необхідних документів для продажу квартир, а саме: отримання витягів для оформлення договору відчуження з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджує намір [PERSON] укласти договори відчуження квартир, а також те, що [PERSON] була присутня при посвідчені договорів купівлі-продажу та особисто підписала їх. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2013 року по справі № 2033/2-2803/11 у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу квартир, анулювання реєстрації на 1/2 частину квартири - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.10.2014 року скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково і визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 09.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON] і договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 09.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON], визнано судом за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] і на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2014 року вказане рішення апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 року залишено без змін. В ході розгляду вищевказаної цивільної справи було встановлено, що [PERSON] без згоди колишнього чоловіка [PERSON] продала квартиру [ADDRESS], яка знаходилася у спільній сумісній власності подружжя. [PERSON] під час укладення у нотаріуса договору купівлі-продажу квартири [NUMBER] заявляла, що ця квартира не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужуване майно, у тому числі й відповідно до ст.ст. 65, 74, 97 СК України, немає. Це підтверджується п. 4.1. Договору купівлі-продажу від 09.06.2010 року. Таким чином, відповідачка заздалегідь знала, що при відчуженні квартири необхідна згода її чоловіка, за відсутності якої вона продала квартиру [ADDRESS], [PERSON]. Тому грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. (вартість 1/2 квартири за договором купівлі-продажу), сплачені позивачем відповідачу, отримані та зберігаються відповідачем без достатньої правової підстави. Не зважаючи на те, що вищевказане рішення суду набрало законної сили, [PERSON] не повернула [PERSON] 100000,00 грн. за 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Як вбачається зі ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. З урахуванням вищевикладеного, половина коштів від суми вартості квартири [ADDRESS], що була передана покупцем - [PERSON] продавцеві - [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, а саме 200000,00 грн., що становить 100000,00 грн., підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки відповідачка набула та зберігає кошти позивача без достатніх правових підстав, тому ці кошти підлягають стягненню як безпідставно набуті. У зв'язку з безпідставним набуттям та збереженням відповідачем грошових коштів, між позивачем та відповідачем виникло зобов'язання, згідно з яким відповідач зобов'язаний повернути позивачу безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 100000,00 грн., а позивач має право вимагати від відповідача виконання цього обов'язку. Із посиланням на ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат за період з 17.09.2011 року по 17.09.2014 рік у розмірі 13520,00 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 9008,20 грн. У відповідності зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми боргу, тому позовні вимоги в частині стягнення 13520,00 грн. інфляційних та 9008,20 грн. 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00 грн. моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач, в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача його моральному здоров'ю спричинено значну шкоду, що впродовж чотирьох років він намагається поновити своє порушене право власності на квартиру, постійно хвилюється за долю цієї квартири, повинен обстоювати свої права, його життя перенасичене негативними емоціями, переживаннями. Поняття моральної шкоди визначено ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 Постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними змінами та доповненнями, Пленум Верховного Суду України також роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з обставин спричинення шкоди, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає суму у розмірі 1000,00 грн., що є достатньою, справедливою та виваженою для компенсації моральних страждань позивача. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1440,55 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial