Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Міловського районного суду Луганської області із позовом до Приватного Підприємства «НАДІЯ - ВІА» про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації. В обґрунтування позову послалась на те, що 19.12.2017 року Приватним Підприємством (надалі ПП) «НАДІЯ-ВІА» та [PERSON] були укладені договори дарування згідно з якими, ПП «НАДІЯ-ВІА» іменоване «ДАРУВАЛЬНИК» передає безоплатно у власність «ОБДАРОВАНОЇ» наступне майно: - ЗАВ-20, що розташований за адресою: вул. Вишнева (раніше Луночарського), 41а, с. Микільське Міловського району Луганської області; - шлакоблочну нежитлову будівлю зерносховища № 1, що розташована за адресою: вул. Вишнева (раніше Луночарського), 41б, с. Микільське Міловського району Луганської області, загальною площею 1239, 3 кв. м.; - шлакоблочну нежитлову будівлю вагової, що розташована за адресою: вул. Вишнева (раніше Луночарського), 41г, с. Микільське Міловського району Луганської області, загальною площею 22,4 кв. м.; - нежитлову будівлю критого току, що розташована за адресою: вул. Вишнева (раніше Луночарського), 41д, с. Микільське Міловського району Луганської області, загальною площею 981,7 кв. м.. Однак, Відповідач по справі відмовляється передавати дані обєкти які визначені в договорах дарування від 19.12.2017 року, чим суттєво порушуються вимоги ст. 203 ЦК України. За таких обставин, позивач просить суд визнати зазначені вище договори недійсними та скасувати їх державну реєстрацію. У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов визнав та пояснив суду, що у зв'язку із зміною обстановки відповідач не бажає передавати позивачу майно за укладеними раніше договорами. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами приходить до наступного. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved