Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулась до суду в інтересах малолітньої [PERSON] [INFO], з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що її донька [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, є матір'ю малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Вільногірськ Дніпропетровської області. Відомості про батька малолітньої [PERSON], [INFO], записані в свідоцтві про народження дитини відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України ( за вказівкою матері). Свої вимоги [PERSON], яка є бабусею малолітньої [PERSON], [INFO] мотивує тим, що її донька [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: протягом тривалого часу проживає окремо від дитини, не спілкується з нею, не бере участі у вихованні і розвитку дитини, не приділяє належної уваги її лікуванню, чим створила загрозу для життя та здоров'я малолітньої [PERSON], [INFO], чим порушує ст. 150 Сімейного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідачка - [PERSON], свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків та нехтує своєю малолітньою донькою, чим завдає шкоди формуванню особистості дитини, створює загрозу її життю та здоров'ю, що і слугувало підставою для звернення з даним позовом, в якому просить: позбавити [PERSON], батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; після позбавлення [PERSON], батьківських прав призначити опікуном дитини бабусю - [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] [INFO], у розмірі ? частці усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позизивач [PERSON], в судовому засіданні, позов підтримала повністю, просила його задовольнити та надала пояснення, рівноцінні тим, що викладені в позові. Відповідачка [PERSON], судовому засіданні позов визнала повністю, просила позбавити її батьківських прав, відносно її малолітньої доньки та пояснила, що в силу свого віку та своїх моральних переконань, не відчуває малолітню [PERSON], своєю донькою, не відчуває до неї жодних материнських відчуттів. Вона офіційно не працює, не має постійного місця проживання, так як постійно в роз'їздах, планує виїхати за кордон, через що не має змоги та бажання виховувати малолітню [PERSON], це не входить в її плани. Представник третьої особи [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав зазначених в позові. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Малолітня [PERSON], [INFO], в судовому засіданні не допитувалась, враховуючи її малолітній вік та рівень розвитку, що, на думку учасників процесу та суду, не надає можливості їй висловитись, стосовно питання про позбавлення батьківських прав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ст. 155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 ч. 2 п. 2 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до п. п. 15.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють застосуванню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 150 СК України: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до цих вимог закону, судом, належними доказами по справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON], народилась [INFO] в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, відповідачка [PERSON], є її матір'ю, відомості про батька, записані в свідоцтві про народження дитини відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України ( за вказівкою матері) /а.с. 12-13/. Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року № 67/0/7-16 було вирішено питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], після позбавлення [PERSON] батьківських прав, призначити опікуном дитини її бабусю - [PERSON], [INFO] /а.с.36-37/. Майже від народження малолітня [PERSON], переважно проживає у бабусі, [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS], яка піклується про неї та забезпечує всім необхідним. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою від 04.11.2015 року, [PERSON], [INFO], справно та з задоволенням відвідує комунальний дошкільний заклад (ясла-садок) № 8 «Білочка». Дівчинка завжди охайно одягнена, доброзичлива до своїх однолітків. Виховується та проживає у сім'ї бабусі, яка позитивно впливає на розвиток дитини. /а.с.16/. Згідно заяви [PERSON], від 11.01.2016 року, яку вона подала до департаменту соціально-гуманітарної політики Управління соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді служби у справах дітей, вона пояснила, що не має можливості виховувати та належним чином забезпечувати свою малолітню доньку так, як проживає за межами міста та області та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON] та передачі дитини під опіку бабусі [PERSON] /а.с.30/. Відповідно до письмового попередження департаменту соціально-гуманітарної політики Управління соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді служби у справах дітей [PERSON] роз'яснено вимоги ст.164 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» та винесено письмове попередження /а.с.29/. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], народилась в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. /а.с. 40/, на даний момент без визначеного місця проживання. Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS], від 29.12.2015 р. встановлено, що умови для виховання та розвитку малолітньої [PERSON], створено задовільні, мати [PERSON] участі у вихованні не бере, матеріально не допомагає. /а.с.15/. Відповідно до заяви від 01.02.2016р. [PERSON], який є чоловіком [PERSON], він не заперечує, щоб його дружина стала опікуном [PERSON], [INFO] /а.с.24/. Згідно характеристики від 29.01.2016р. наданої з місця роботи позивача [PERSON], яка працює охоронником на підприємстві «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Юкрейніан», вона характеризується позитивно, сумлінно виконує свої обов'язки /а.с.22/. Згідно висновку про стан здоров'я малолітньої [PERSON] наданої КП Вільногірський міський центр первинної мед-санітарної допомоги від 05.02.2016р., стан здоров'я дитини - здорова /а.с.35/. Отже безпосереднє проживання та виховання малолітньої [PERSON] в сім'ї бабусі [PERSON], сприятливо впливає на її розвиток та виховання. Відповідачка протягом тривалого часу проживає окремо від дитини, не спілкується з нею, не бере участі у вихованні і розвитку дитини, не приділяє належної уваги її лікуванню, чим створює загрозу для життя та здоров'я малолітньої [PERSON], позов визнала повністю та сама просить позбавити її батьківських прав, тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини, а саме [PERSON], по відношенню до її малолітньої дитини, враховуючи в першу чергу інтереси самої малолітньої дитини. Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідачка фізично здорова, працює, хоч і не офіційно, інших дітей не має, а отже взмозі та зобов'язана сплачувати аліменти на утримання її малолітньої дитини. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved