Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 2000 грн., щомісяця, починаючи з 01.09.2017 року та до закінчення ним навчання або до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 26.08.1995 року по 22.05.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу, 13.04.1998 року у них з відповідачем народився син [PERSON], тобто [PERSON] є батьком [PERSON], що зазначено у свідоцтві про народження та ніколи не оспорювалося. 22.05.2002 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого син залишився проживати разом із позивачем. Постановою Купянського районного суду Харківської області суд постановив стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. 13.04.2016 року [PERSON] досяг повноліття, при цьому він продовжував навчання в Купянському медичному коледжі ім. Марії Шкарлетової. 09.02.2017 року [PERSON] змінив прізвище з «Троценко» на «Бурмістров», у звязку із чим отримав нові документи із зміненим прізвищем. З 01.09.2017р. [PERSON] навчається в Донецькому національному медичному університеті в м. Краматорськ на денній формі навчання. На час навчання [PERSON] тимчасово мешкає у гуртожитку, що потребує матеріальних витрат. До того ж, як зазначає позивач, існують постійні поточні витрати на проживання, одяг, взуття, харчування тощо. Зважаючи на те, що син продовжує навчання та не має можливості працювати та самостійно забезпечувати себе, а у позивача існують труднощі із самостійним покриттям усіх матеріальних витрат, вона змушена звернутись до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. До того ж позивач наголошує на тому, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу, так як він є фізично здоровим та працездатним. Відповідач надав суду відзив, згідно якого проти позову заперечує, оскільки позивачем, на його думку, не надано доказів, які б підтверджували той факт що він має можливість надавати матеріальну допомогу. До того ж, як зазначає відповідач, посилання позивача на те, що з нього стягувались аліменти на утримання неповнолітньої дитини в рамках виконавчого провадження не стосуються предмету судового розгляду. Зазначає, що на його утриманні перебувають літні батьки, а наявність у відповідача на праві приватної власності квартири не свідчить про його задовільний майновий стан, так як квартира була придбана за невідплатним правочином (договором дарування), інше нерухоме майно у власності відповідача відсутнє. У своєму відзиві [PERSON] також наголошує на тому, що його син [PERSON] навчається на бюджетній основі денної форми навчання, а тому отримує дохід у вигляді стипендії. 16 жовтня 2018 року представником позивача [PERSON] було надано у судовому засіданні заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2017 року. В обґрунтування зазначає, що на даний час [PERSON] навчається у Державному закладі «Луганський державний медичний університет» вже на контрактній основі денної форми навчання. Заклад знаходиться у м. Рубіжному. 01.08.2018 р. ним укладено контракт із зазначеним навчальним закладом, який передбачає оплату за навчання у розмірі 18000 грн. за один навчальний рік. Строк навчання становить з 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р., тобто загальна вартість становить 72000 грн. В зазначену суму не входить вартість проживання у гуртожитку. До того ж позивач наголошує на тому, що наразі не працює та знаходиться на обліку як безробітна, а на її утриманні такої знаходиться непрацездатна мати [PERSON], що значно ускладнює матеріальне становище її сім`ї. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2018 року вказану заяву прийнято до розгляду. 28.11.2018 року у судовому засіданні представником позивача подане клопотання про витребування доказів з АК КБ «ПриватБанк», Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ГУ ДФС у Харківській області, ГУ НПУ в Харківській області та ГУ Держегеокадастру у Харківській області ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру для встановлення майнового стану відповідача. Ухвалою суду від 28.11.2018 року зазначене клопотання задоволено частково. 27.02.2019 року у судовому засіданні представником позивача подане усне клопотання про витребування доказів з сервісного центру МВС в Харківській області. Ухвалою суду від 27.02.2019 року клопотання задоволено та витребувано інформацію стосовно транспортних засобів, зареєстрованих за [PERSON]. В судове засідання зявився представник позивача, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що відповідач має на утриманні непрацездатних батьків та не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню дитину. Третя особа у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозвязку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22.05.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №166142 від 22.05.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Купянського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №38. [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №010634 від 25.04.2005 року, виданого Курилівською сільською радою Купянського району Харківської області, актовий запис №19 Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії 1-ВЛ №012373 від 09.02.2017 року, Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №08, [PERSON] змінив прізвище з «Троценко» на «Бурмістров». Після досягнення повноліття, [PERSON] продовжив навчання у Донецькому національному медичного університету, медичний факультет, денне відділення, про що свідчить копія довідки №3551Д/2017 від 20.09.2017 року. Відповідно до договору №1/ від 01.09.2017 року щодо проживання в гуртожитках Донецької державної машинобудівної академії, [PERSON] зобовязаний вносити щомісяця плату у розмірі 440,00 грн. (що не включає в себе плату за електричну енергію), у загальному розмірі сума становить 4800,00 грн. Відповідно до копії договору про надання освітніх послуг від 31.08.2018 року та довідки вих. №1943-ст від 12.09.2018 року, [PERSON] перевівся на третій курс до державного навчального закладу «Луганський державний медичний університет», де навчається на контрактній основі, денної форми навчання. Вартість навчання за один рік складає 18000,00 грн., загальна вартість становить 72000,00 грн. До цієї суми не входить вартість проживання у гуртожитку або орендованих спальник корпусів. Згідно з дублікатом квитанції №0.0.1124266297.1 від 03.09.2018 року, плата за гуртожиток, у якому мешкає [PERSON] становить 1006,00 грн. Згідно довідки №3205 від 07.08.2018 року Харківського міського центру зайнятості [PERSON] перебуває на обліку як безробітна. Відповідно до наданих ГУ ДФС у Харківській області відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів, [PERSON] було нараховано та виплачено за 4 квартал 2017 року 24,84 грн., а у 1 кварталі 2018 року 161,48 грн. На виконання ухвали суду від 28.11.2018 року про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надало виписки по рахункам [PERSON] за період з 21.12.2017 по 19.12.2018. Так, відповідно до довідки [PERSON] станом на 17.12.2018 рік, відкрито депозитний рахунок 05.09.2012 року, на якому залишок коштів у розмірі 25,97 грн. Згідно відповіді, наданої ГУ Держгеокадастру у Харківській області №9-20-14-79/0/19-19 від 03.01.2019 року на ухвалу суду від 28.11.2018 року, за інформацією наданою структурними підрозділами, відповідно до Книг записів реєстрації державних атів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, записи в яких здійснювались до 31.12.2012 р. територіальними органами Держземагенства, інформація про земельні ділянки, надані [PERSON], [INFO] у власність, користування, відсутня. Відповідно до копії договору дарування квартири від 10.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №97, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру №32 за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, буд 56. Зазначена інформація підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82160752 від 10.03.2017 року. На виконання ухвали суду від 27.02.20169 року, Регіональним сервісним центром в Харківській області направлено відповідь, згідно якої, на імя [PERSON], 30.07.2013 року зареєстровано автомобіль LEXUS RX 3502007 року випуску, кузов JTJHK31U872036045, чорного кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки АХ3517СО та оформлено свідоцтво про реєстрації САТ094565. Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У вказаній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Згідно із ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч.1 ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] має на утриманні непрацездатних батьків та не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки відповідач, на виконання свого процесуального обовязку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо знаходження на його утриманні непрацездатних батьків а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач та його представник не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у задоволення позову. Разом із цим, суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір аліментів в розмірі 4000,00 грн. вочевидь не відповідає принципам співмірності та справедливості. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує той факт, що повнолітній [PERSON] здобуває вищу освіту, навчається на денній формі за контрактом, стипендію не отримує, відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1500,00 грн., оскільки заявлений позивачем їх розмір 4000,00 грн. вочевидь не відповідає принципам розумності та справедливості. Такі висновки суду достатньо узгоджуються із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-1296цс15 стосовно того, що за його вартістю підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст.182, 184, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial