Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Текнос» про виплату заборгованості по заробітній платі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в якому просив, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у сумі 4 500,00 Євро, що складає 48 330,00 грн. за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення, а саме: з 01.03.2013 року по день ухвалення судового рішення, що станом на 30.10.2013 року становить суму 112 992,00 грн., стягнути моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн. та судовий збір. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір №4/2010. Пунктом 4.1., 4.2 договору №4/2010 було встановлено розмір місячної брутто зарплати у сумі еквівалентній 1500,00 Євро, що виплачувалась у національній валюті України (за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку). Розмір заробітної плати не може бути зменшений без додатково укладених сторонами письмових угод до договору. Пунктом 2.1.1. роботодавець зобов'язався виплачувати працівнику заробітну плату згідно з умовами, зазначеними у цьому договорі. Відповідач, всупереч п.4.1., 4.2., 2.1.1. укладеного договору, починаючи з квітня 2012 року систематично порушував мої права та не виконував свої обов'язки за договором, що полягає у невиплаті позивачу частини місячної брутто заробітної плати у розмірі 450 Євро на місяць, що складає 4 833,00 грн. за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку. Вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем із виплати брутто заробітної плати станом на 01.10.2013 року становить 4500,00 Євро, що складає 48330,00 гривень за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку, а посилання відповідача на неіснуючу додаткову угоду від 30.03.2012 року, якою встановлено зменшений розмір місячної брутто зарплати у розмірі 1050,00 Євро, є необґрунтованим і безпідставним, оскільки позивач додаткової угоди не підписував. Оскільки відповідач, в порушення ст. 117 КЗпП України, не виплатив в повному обсязі належні позивачу кошти при звільненні, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час затримки а саме: з 01.03.2013 року по день винесення судового рішення. (214 днів х (15840,00 грн. середньомісячного заробітку / 30 днів) = 112 992,00 грн.). Порушення прав позивача у сфері трудових відносин, заподіяння позивачу моральних страждань, істотність змін у його життєвих і виробничих стосунках, позивач оцінює як нанесення моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» №6-к від 12.07.2010 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду торгового представника з 12.07.2010 року з місячним окладом згідно трудового договору та штатного розкладу. 12.07.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» було укладено безстроковий трудовий договір №4/2010. Пунктом 2.1.1. трудового договору №4/2010 роботодавець зобов'язався виплачувати працівнику заробітну плату згідно з умовами, зазначеними у цьому договорі та додатках до нього. Відповідно до п. 4.1., 4.2 трудового договору №4/2010, працівник одержує заробітну плату , згідно штатного розпису, що на момент підписання цього договору становить еквівалент у національній валюті (гривні) місячної брутто зарплати у сумі еквівалентній 1500,00 Євро, на постійну основу, що перераховується за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку. Розмір заробітної плати не може бути зменшеним без додатково укладених сторонами письмових угод до договору. Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» №01-к від 28.02.2013 року, на підставі Наказу №1/02-2012 від 20.12.2012 року, [PERSON] звільнено з 01.03.2013 року згідно п. 1. ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату. Судом не приймається як належний доказ посилання представника відповідача на укладення між позивачем та відповідачем додаткової угоди від 30.03.2012 року, якою встановлено зменшений розмір місячної брутто зарплати у розмірі 1050,00 Євро, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного твердження та не надано оригінал вказаної угоди, яка б була підписана позивачем та відповідачем. Відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі, оскільки в порушення умов безстрокового трудового договору №4/2010 не виплачував позивачу частину місячної брутто заробітної плати у розмірі 450 Євро на місяць, що складає 4 833,00 грн. за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку, а отже має заборгованість перед позивачем із виплати брутто заробітної плати станом на 01.10.2013 року у сумі 4500,00 Євро, що складає 48330,00 гривень за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку. При звільненні позивачу не були виплачені зазначені кошти, а отже, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми невиплаченої брутто заробітної плати у сумі 4500,00 Євро, що складає 48330,00 гривень за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку, знайшла своє підтвердження та підлягає задоволенню в межах заявленої позивачем вимоги. Згідно статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організацій, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач, в порушення ст. 117 КЗпП України, не виплатив в повному обсязі належні позивачу кошти при звільненні, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.03.2013 року по день винесення судового рішення. 328 днів х (15840,00 грн. (середньомісячного заробітку) : 30 днів) = 173184,00 грн. Враховуючи, що відповідач доказів поважності причини невиплати належних працівникові при звільненні сум не надав, суд дійшов висновку, що було порушено право позивача на отримання заробітної плати при звільненні, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 173184,00 грн. (за 328 днів) підлягають задоволенню. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає можливим стягнути з відповідача на користь [PERSON] суми невиплаченої брутто заробітної плати у сумі 4500,00 Євро, що складає 48330,00 гривень за комерційним курсом обслуговуючого компанію банку, та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 173184,00 грн. В матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не наведено доказів, які підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., та якими доказами це підтверджується. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. слід відмовити. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими в частині стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 597,21 грн. та на користь держави - судовий збір у сумі 1 617 грн. 93 коп.

Outcome: partial