Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він являється власником вказаного будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 30 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1390 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно виданим комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 01.12.2006 року за номером 12733603. В його будинку зареєстрований, але з моменту реєстрації не проживає відповідач по справі його син [PERSON], що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання. Посилаючись на положення ст. 405 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази, і не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у місті Києві від 29.04.2014 року підтверджено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Із довідки поштового зв'язку приєднаної до рекомендованого повідомлення вбачається, що поштова кореспонденція повернута по закінченню терміну зберігання. В даному випадку вважається, що судовий виклик відповідачу вручений належним чином (абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Богуславський районний сектор управління міграційної служби України в Київській області, свого представника в судове засідання не направив, але подав заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1273363 виданим 01.12.2006 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 30 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1390. Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку позивача з 25.04.2009 року, що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у місті Києві від 29.04.2014 року та записом в будинковій книзі. Із актів обстеження від 10 квітня 2013 року, від 26 вересня 2013 року, від 09 грудня 2013 року, від 12 лютого 2014 року, від 10 квітня 2014 року вбачається, що при обстеженні будинку [ADDRESS] за участю депутата Богуславської міської ради та вуличкома було встановлено, що відповідач в даному будинку на час обстеження не проживав. Зазначені факти підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивача більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами. Частиною 2 статті 156 ЖК передбачені певні зобов'язання членів сім'ї власника житлового будинку (квартири), в тому числі брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Оскільки відповідач [PERSON], як колишній член сім'ї власника будинку [ADDRESS], дійсно не проживає по місцю реєстрації в даному будинку більше одного року, не бере участі у витратах на його утримання, в ремонті, що підтверджується дослідженими по справі доказами, то є законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved