Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В позовній заяві посилався на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 30.09.2006 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. У зв'язку з цим сім'я перестала існувати і вони проживають окремо. Просив суд шлюб укладений з [PERSON] розірвати. Також позивач зазначив, що на даний час діти проживають з ним та перебувають на його утриманні. Вважає, що діти повинні проживати з ним, оскільки він має стабільний заробіток та всі умови для проживання та виховання дітей. 05.10.2015 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що вона з відповідачем не дійшла згоди щодо місця проживання дітей. На даний час, діти проживають з відповідачем [PERSON], але вона бажає, щоб діти проживали разом з нею з адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримав та просив його задовольнити, в задоволені зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов визнали частково в частині розірвання шлюбу, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони з 30.09.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи судом сторони проживають окремо. Дана обставина визнавалась всіма особами, що беруть участь у справі, у зв'язку з чим в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач наполягає на розірванні шлюбу. На примирення не згоден. Враховуючи, що позивач з відповідачем миритися не бажає, суд вважає, що на час розгляду справи примирення є неможливим. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому позовна вимога про розірвання шлюбу є такою, що підлягає до задоволення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не просила відновити їй дошлюбне прізвище, зазначене питання судом не розглядалось. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, затвердженого рішенням виконкому від 25.09.2015 року №260, орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] за її місцем проживання: [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що мати та батько в повній мірі приділяють увагу вихованню дітей - [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є психологом та проводила психологічні тести з дітьми [PERSON] та [PERSON]. В результаті проведених тестувань було виявлено, що діти прихильно ставляться і до батька і до матері, але діти емоційно прив'язані до матері. Згідно акту обстеження житлових умов від 08.10.2015 року за місцем проживання [PERSON] вбачається, що умови для проживання дітей задовільні. Згідно акту обстеження житлових умов від 08.09.2015 року за місцем проживання [PERSON] вбачається, що умови для проживання дітей відмінні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасники докладають всі зусилля, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.3 Конвенції першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги вік дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю [PERSON]. Тому зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: partial