Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Димитровської міської ради про визначення часток в праві спільної сумісної власності в порядку спадкування. В обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON], а [INFO] - мати [PERSON], які постійно проживали в [ADDRESS], що належала батькам, йому та його брату [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №4/57-2032, отриманого в результаті приватизації, виданого 01.08.2000 року ДП УЖКГ Мінвуглепрому України. Після смерті батька спадщину на його частку в квартирі шляхом фактичного проживання прийняла їх мати [PERSON] та вони з братом. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем спадкового майна, яке складається з її частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, оскільки його брат [PERSON] протягом шести місяців від прийняття спадщини відмовився. Вказуючи на те, що через невизначеність розміру часток майна у спільній сумісній власності він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що створює йому перешкоди в реалізації його спадкових прав, позивач просить суд визначити, що частка його батька [PERSON] та частка його матері [PERSON] в квартирі [ADDRESS], складає по 1/4 за кожним. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При цьому проти заявлених позивачем вимог не заперечує. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Якщо частки не визначені, спільна власність двох або більше осіб відповідно до ч. 1 ст. 368 зазначеного Кодексу є спільною сумісною власністю. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 4/57-2032 від 01.08.2000 року, виданого Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (арк.спр.12). Частки співвласників у спільному майні не визначені. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO], а його дружина [PERSON] - [INFO] (арк.спр.8, 9). Спадкоємцями майна після їх смерті є їх діти - син [PERSON] та син [PERSON], родинні стосунки яких з померлими підтверджуються їх свідоцтвами про народження (арк.спр.7). Згідно постанов державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори від 03.03.2014 року в видачі свідоцтв на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] після смерті батьків було відмовлено через відсутність виділу часток в спільному майні (арк.спр.10, 11). Постанови нотаріуса позивачем не оскаржувалися. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно п.224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за № 20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. За правилами ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Зазначена норма Закону кореспондується з положеннями абз. 2 п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого у разі смерті співвласника приватизованої квартири частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Обставин, які б свідчили про існування іншої домовленості між співвласниками спірної квартири щодо розміру часток у спільному майні, судом не встановлено. Таким чином є правові підстави вважати, що кожному із співвласників спірної квартири належить по ? частці. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у відповідності з вимогами ч.1 ст.1296 ЦК України може одержати свідоцтво про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення зазначеного права. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України Оскільки невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на вищезазначене нерухоме майно, суд вважає за необхідне його вимоги задовольнити. На підставі ст.ст. 328, 356, 368, 370,1226, 1268 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: approved