Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати недійсним рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 117-22-V від 26 серпня 2008 року „Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], визнати недійсним рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 211-41-V від 17 червня 2010 року „Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та передачу її у приватну власність [PERSON], визнати недійсним державний акт серії ЯЙ № 323921 від 29 грудня 2012 року на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, виготовлений на ім'я [PERSON], зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 321100001002052 та скасувати його державну реєстрацію. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 591306 від 03 серпня 2007 року він є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,1083 га, яка розташована по вул. Петропавлівській, буд.84-а в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області. Починаючи з 27 вересня 2012 року між ним та відповідачем виникали земельні спори з приводу встановлення останньою на суміжній земельній ділянці бетонних опор та металевої сітки, чим здійснено самовільне зайняття частини його земельної ділянки та земель комунальної власності, створено перешкоди в користуванні земельною ділянкою. У звязку з цим він разом з суміжним землекористувачем [PERSON], як в усній, так і письмовій формі неодноразово звертались до органів місцевого самоврядування з метою вирішення даного земельного спору. У ході розгляду йому стало відомо, що під час існування земельного спору, який не був вирішений органами місцевого самоврядування, відповідач [PERSON] 29 грудня 2012 року отримала державний акт на право власності на землю, який не зареєструвала у встановленому законом порядку і земельна ділянка якої не була закріплена на місцевості межовими знаками встановленого зразка. Крім того, відомості про його земельну ділянку, у базі даних державного земельного кадастру були відсутні, за внесення яких ним тричі сплачено кошти і лише 17 липня 2013 року, за його письмовим зверненням, вони були внесені; межові знаки його земельної ділянки знаходяться за межами паркану, чим самовільно зайнято його земельну ділянку. 25 березня 2013 року Переяслав-Хмельницька міська рада прийняла рішення, яким зобовязала гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] розгородити земельну ділянку, яка належить Переяслав-Хмельницькій міській раді для постійного доступу громадянам до своїх земельних ділянок, а 26 лютого 2015 року - зобовязала родину відповідача [PERSON] в місячний термін демонтувати паркан та встановити межові знаки спірної суміжної межі відповідно геодезичного каталогу координат та забезпечити вільний доступ суміжним землекористувачам до земельних площ Переяслав-Хмельницької міської раді. У звязку з невиконанням даних рішень діями відповідача, порушені його законні права, як власника земельної ділянки. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечують проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним. Представник відповідача - Переяслав-Хмельницька міської ради до суду не зявився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують. Представники третіх осіб - Управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, Державна інспекція сільського господарства в Київській області, реєстраційна служба Переяслав-Хмельницького управління юстиції в Київській області до суду не зявилися, в матеріалах справи маються їхні письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1083 га., що розташована по вул. Петропавлівській, 84-а в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 591306, від 03 серпня 2007 року та рішенням виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради № 46-25--IV від 19 квітня 2005 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. Дана земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку (а.с.10). Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 211-41-5 від 17 червня 2010 року відповідачу [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, що розташована по вул. Петропавлівській, 84 б в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області (а.с.34). 29 грудня 2012 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 323921(а.с.33). Межа між суміжними земельними ділянками існувала з того часу, коли позивачу було надано в постійне користування земельну ділянку, яка була погоджена між всіма суміжними землевласниками, про що свідчить їх власноруч поставлений підпис на акті встановлення на місцевості зовнішньої межі земельної ділянки. У ході отримання державного акта відповідач на межі із земельною ділянкою, яка належить позивачу [PERSON], встановила огорожу, - замурувала бетонні стовці та натягла металеву сітку. Межові знаки відповідач [PERSON] із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] не погоджувала і про їх встановлення не повідомляла. Свої дії відповідач виправдовувала виданим державним актом на право власності на землю, згідно якого вона здійснила загородження земельної ділянки. Сторонами визнано, що між ними починаючи з 27 вересня 2012 року існує спір з приводу суміжного землекористування, за вирішенням якого вони неодноразово зверталися до міської ради. Погоджувальна комісія по розгляду земельних спорів Переяслав-Хмельницької міської ради тричі з виїздом на місце розглядала спір з приводу суміжного землекористування сторін 05 жовтня 2012 року, 04 березня 2013 року та 07 серпня 2013 року. Однак акту обстеження земельних ділянок не надала, направляла листи, які мали формальний характер, де мова йшлася про дотримання добросусідства (а.с.11-13). 24 березня 2014 року на замовлення позивача виїхали працівники ТОВ „Регіонземсервіс для проведення геодезичних робіт, щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості. При проведенні робіт ними було відновлено в натурі 3 (три) межові знака, № 1,2,3. Межові знаки під № 4 та 5, згідно геодезичних даних, знаходяться за межами паркана, на території сусідньої садиби, означеної по периметру парканом. Дана обставина підтверджується листом виданим директором ТОВ „Регіонземсервіс від 24.0 3.2014. 25 квітня 2013 року виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради приймає рішення по розгляду земельного спору. Зокрема, пунктом 3 даного рішення зобовязано гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] розгородити земельну ділянку, яка належить Переяслав-Хмельницькій міській раді (землі, що не надавалися у власність та користування) для постійного доступу громадянам до своїх земельних ділянок(а.с.14). Відповідач дане рішення не виконала і 22 липня 2014 року приїхала перевірка з Державної інспекції сільського господарства в Київській області, яка здійснила огляд земельних ділянок та повідомила про те, що земельна ділянка зі сторони сусідніх землекористувачів [PERSON] та [PERSON] огороджена парканом із сітки «рабиця». Частина зазначеного паркану проходить по земельній ділянці, яка належить гр.[PERSON], чим самовільно зайнято 0,0032 га. Документи передбачені статями 125 та 126 Земельного Кодексу України, у гр.\~[PERSON], відсутні. Зазначені обставини підтверджуються листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області за №14-13/4585 31 липня 2014 року та актом про перевірку дотримання вимог земельного законодавства (а.с.16, 17). 26 лютого 2015 року виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради приймає рішення №27-71-VI «Про розгляд земельного спору по вул.Петропавлівській. Згідно пункту 1 та пункту 3 даного рішення було зобовязано гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в місячний термін демонтувати паркан та встановити межові знаки спірної суміжної межі відповідно геодезичного каталогу координат та забезпечити вільний доступ суміжним землекористувачам до земельних площ Переяслав-Хмельницької міської ради (а.с.19) Відповідачем дане рішення також не виконане. Висновком експерта № 11-15 від 02 липня 2015 року, що мається в матеріалах справи, встановлено факт накладання меж земельної ділянки, що належить [PERSON] із земельною ділянкою, що належать [PERSON] по фактичному землекористуванню. Площа земельної ділянки, яка вилучена із користування позивача [PERSON] в завязку із зміщенням відповідачем [PERSON] правої межі земельної ділянки становить 31,33 кв.м. (?0,0031 га). Технічною причиною такої накладки є часткове самовільне перенесення меж земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер ділянки 3211000000:01:091:0080, що належить відповідачу [PERSON] в сторону задньої межі земельної ділянки, площею 0,1083 га, кадастровий номер ділянки 3211000000:01:091:0080, що належить позивачу [PERSON] При цьому накладання по базі даних Управління Держкомзему відсутнє (а.с.40-48). Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 1-16 від 09 квітня 2016 року встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів порушення землекористування, порушення меж та накладання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, що розташована по вул.Петропавлівській, 84-б в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЙ № 3232921 від 29 грудня 2012 року, на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1083 га, що розташована по вул.Петропавлівській, 84-а в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЕ № 591306 від 03 серпня 2007 рок, має місце (а.с.144-152). Підстав призначати додаткову експертизу суд не вбачав з підстав, зазначених в ухвалі суду від 11.10.2016. З підстав, зазначених у цій же ухвалі суду по даній справі від 11.10.2016, суд не може вважати належним та допустимим доказом відсутності порушень прав позивача з боку відповідача [PERSON] (в тому числі і накладань земельних ділянок) технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлену за заявою [PERSON] від 06.06.2016. Свідок [PERSON] показала суду, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім.я [PERSON] виготовлявся під час існування спору щодо меж земельних ділянок між нею, відповідачем та позивачем. Про даний спір знали і посадові особи Переяслав-Хмельницької міської ради, до яких вона та позивач неодноразово зверталися із заявами вирішити земельний спір. Неодноразово приїздили представники земельної комісії міської ради, при цьому встановлювали факти порушення [PERSON] вимог земельного законодавства. Однак остання вимог комісій та рішень міської ради, що були винесенні після проведених перевірок, не виконувала. Крім того, вона не підписувала акт погодження меж земельної ділянки відповідачу. Свідок [PERSON] показав суду, що він особисто як депутат міської ради неодноразово виїздив на місце спору, земельна ділянка відповідача [PERSON] була огороджена сіткою, і було видно, що існує налягання земельних ділянок. Без погодження меж ділянки з боку [PERSON] та [PERSON] державний акт на ім.я [PERSON] не міг бути виготовлений. Коли він дізнався, що державний акт виданий на ім.я [PERSON], він та члени земельної комісії порекомендували, зокрема позивачу звернутися до суду. Свідок [PERSON] показав суду, що акт погодження меж земельної ділянки при виготовленні державного акту на ім.я [PERSON] повинен був бути, оскільки на час його виготовлення без таких погоджень проектна документація далі не виготовлялася. Свідок [PERSON], землевпорядник ПП «Дарин» показав суду, що коли виготовлявся державний акт на [PERSON], даних про земельну ділянку [PERSON] не було в кадастровій системі, можливо її не внесли, коли держреєстратори «грузили» файли в управлінні держгеокадастру. При виготовленні документації за замовленням [PERSON] у 2013 році було виявлено накладки земельних ділянок. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст.12,90, 116, 118, 125,126,152,155,183,184,186 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, яким , згідно зі ст.126 ЗК України, був державний акт. Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 152 цього Кодексу, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою. Відповідно до положень ст. 183 ЗК України одним із основних завдань землеустрою є встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Землеустрій, згідно зі ст. 184 ЗК України, передбачає, зокрема, підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею. Відповідно до положень ст.186 ЗК України проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджується органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, земельним законодавством України визначено спеціальний порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України при розгляді справи N 6-836цс15. Отже, судом встанволено, що виносячи оскаржувані рішення, міська рада належним чином не здійснила перевірку поданої на затвердження технічної документації на імя [PERSON], що призвело до порушення права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження частиною належної йому земельної ділянки, при виготовленні технічної документації із землеустрою на виготовлення [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га., що розташована по вул.Петропавлівській, 84 в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області, допущені помилки, які потягли за собою накладення координат цієї земельної ділянки на земельну ділянку позивача [PERSON] Земельна ділянка відповідача не була закріплена на місцевості межовими знаками встановленого зразка та не була зареєстрована у встановленому законом порядку, що призвело до самовільного зайняття частини земельної ділянки позивача. Крім того, при виготовленні технічної документації на ім.я відповідача не було отримано погодження меж земельної ділянки від суміжних землекористувачів ([PERSON] та [PERSON]І.). Таким чином, було порушене право власності позивача [PERSON] на частину земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,1083 га, якого він набув 03 серпня 2007 року, зокрема: право розпоряджатися своєю власністю. Обраний позивачем спосіб захисту свого права власності на володіння та розпорядження майном - визнання недійсними державного акту на земельну ділянку відповідача, скасування його державної реєстрації та визнання недійсним та скасування рішення міської ради, яким була затвердження технічна документація по виготовленню цього державного акту , - не суперечить ст. 152 ЗК України. Виходячи з встановлених обставин та норм чинного законодавства, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) в розмірі487 грн. 20 коп. слід стягнути із відповідачів по 243 грн. 60 коп. з кожного. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи від 02.07.2015 в розмірі 1537 грн. 50 коп. та витрат на виготовлення на вимогу експерта зведеного кадастрового плану земельних ділянок по факту та по базі даних Управління Держкомзему в рамках даної експертизи в розмірі 600 грн., то в розумінні ст. 79 та ст. 86 ЦПК України вони не відносяться до судових витрат, повязаних з розглядом справи, та не підлягають стягненню з відповідача в межах розгляду даної справи. Розмір витрат за надання правової допомоги та розмір витрат на проведення судової експертизи в рамках даної цивільної справи позивачем не зазначено, тому підстав їх стягувати у суду немає. На підставі викладеного, відповідно до ст.328 ЦК України, ст.ст.90, 125,126,152,155,183,184,186 ЗК України,

Outcome: approved