Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому з уточненням позовних вимог просить: визнати протиправним закриття картки 4* [NUMBER] , і заблокування коштів відповідачем 19 квітня 2018 року таким, що не відповідає вимогам закону; стягнути з відповідача на користь позивача 1537,8 грн заборгованості, шляхом перерахунку грошових коштів на картку 5*17 (залишок на картці 4 [NUMBER] , проценти за банківським вкладом, інфляція і пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 35 % річних). \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову покликається нам те, що відповідно до довіреності отримав платіжну картку 4**** [NUMBER] , яка дійсна до 31.03.2021. Однак, 19.04.2018 отримав повідомлення від банку про закриття картки у зв`язку із закінчення строку дії довіреності, хоч така ще була дійсна. У зв`язку із тим, що на картці були грошові кошти звертався неодноразово до відповідача про повернення таких коштів, але відповіді не отримав. Таким чином, відповідач не надав позивачу можливість використати кошти, які знаходились на картці 4** [NUMBER] , а тому до нього необхідно застосувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України із стягненням 3 процентів річних, суми боргу та індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Одностороння відмова банку від виконання взятих на себе зобов`язань за договором порушує норми ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. ст. 248, 525, 526, 530, 629 ЦК України. Просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~14 грудня 2018 року відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що депозитного рахунку з прив`язкою до картки позивача [NUMBER] немає, а тому відсутній спір про право. Картка є додатковим платіжним засобом до картки клієнта [PERSON] . Жодних банківський операції по поповненню рахунку з використанням картки [NUMBER] позивач не здійснював, що підтверджено доказами. Таким чином, право позивача не порушено, а тому просить у позові відмовити. \~ \~ \~ \~19 вересня 2018 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків викладених у описуваній частині ухвали, які в подальшому були усунені. \~ \~ \~ \~24 жовтня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. 29 березня 2019 року ухвалою суду випробовувались докази у відповідача, яка була виконана шляхом надання витребуваних документів до суду. 23 квітня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить таку задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав викладених у заяві по суті. Просить у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] видано додатковий електронний платіжний засіб картку № 4 [NUMBER] до картки клієнта [PERSON] , номер картки 9 [NUMBER] . Таким чином, картка позивача є додатковим рахунком до договору, укладеного між банком та третьою особою / арк. спр. 64-67/. Разом із тим, суд відмічає, що картка позивачу була видана відповідно до довіреності від 20 квітня 2015 року, виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] . Строк дії довіреності три роки та дійсна до 20 квітня 2018 року /арк. спр. 2/. У зв`язку із закінчення строку довіреності, 19 квітня 2018 року від банку позивачу надійшло СМС-повідомлення про закриття картки 4* [NUMBER] / арк. спр. 4/. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з п. п. 4, 11 Положення «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», затвердженого постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (далі Положення) банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу. Емітент на підставі договору має право емітувати додатковий електронний платіжний засіб фізичній особі-резиденту за умови надання власником рахунку-резидентом цій фізичній особі-резиденту права на його отримання, а додатковий електронний платіжний засіб фізичній особі-нерезиденту - за умови надання власником рахунку-нерезидентом права фізичній особі-нерезиденту на його отримання. З аналізу зазначених норм та встановлених обставини, суд прийшов висновку, що електронний платіжний засіб, який виданий позивачу є додатковим платіжним засобом до картки клієнта банку [PERSON] та останній перебуває у договірних відносинах із банком, а відтак третя особа надала право позивачу на отримання такого платіжного засобу у емітента (постачальника платіжних послуг). Разом із тим, суд не встановив, обставин, які б свідчили про перебування сторін у договірних відносинах та виникнення у зв`язку із цим зобов`язальних правовідносин, а також інших діючих платіжних засобів позивача, емітованих до спірного рахунку, а тому суд прийшов переконання, що у діях банку відсутня протиправність, про яку стверджував позивач, адже доказів цього у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не подав. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1537,8 грн заборгованості, шляхом перерахунку грошових коштів на картку 5* [NUMBER] (залишок на картці [NUMBER] , проценти за банківським вкладом, інфляція і пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 35 % річних), суд прийшов наступного. Позивач стверджує, що на картковому рахунку 4 [NUMBER] знаходились грошові кошти, однак такі через закриття рахунку не були повернуті йому. Суд установив, що за період з 20.04.2015 по 01.04.2019 на рахунку 4** [NUMBER] відсутні будь-які кошти, жодних надходжень грошових коштів не було, що підтверджено випискою по картці/рахунку 4* [NUMBER] від 01.04.2019 / арк. спр. 64-67/. Заперечень цього із сторони позивача не надійшло. Таким чином, не зрозумілою для суду залишалась нарахована позивачем сума грошових коштів, які були на рахунку позивача, із подальшим застосуванням до неї положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідальність за порушення грошового зобов`язання), адже будь-яких доказів наявності коштів на рахунку суд не встановив. Отже, суд прийшов висновку, що позовна вимога про стягнення коштів позивачем не підтверджена доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦК України. Відповідно до ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12 цього Кодексу що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, здійснивши оцінку доказів у відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд прийшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин норм ст. 625 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» на які посилався позивач у заяві по суті, адже їх застосування не знайшло свого підтвердження встановленими у суді обставинами. Суд не застосовує положення ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. ст. 248, 525, 526, 530, 629 ЦК України, на які посилався позивач, адже не встановлено між сторонами спірних правовідносин, які регулюються вказаними нормами права. \~ \~ \~ \~Суд застосував спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин. \~ \~ \~ \~Будь-яких інших фактичних даних та підтвердження їх доказами, що має значення для правильного вирішення справи, суд не встановив. Відтак, суд прийшов переконання що у позові про визнання дій протиправними та стягнення грошових коштів необхідно відмовити повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору в силу Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed