Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказав, що він з 04.07.1995 по 30.06.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем та 30.06.2020 був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Остаточний розрахунок при звільненні з ним проведено не було. Адвокатський запит від 27.11.2020 про надання відомостей щодо розміру заборгованості по заробітній платі та розмір середньоденної заробітної плати залишено відповідачем без відповіді. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням всіх сум, які йому належали при звільненні, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.07.2020 по день остаточного розрахунку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вказав, що при звільненні [PERSON] підлягало до сплати заробітна плата за період з грудня 2019 року по червень 2020 року, у тому числі виплата у зв`язку з виходом на пенсію, у загальній сумі 94039 грн 42 коп., яка визначена до сплати після обов`язкових утримань. 30.06.2020 позивач працював у другу зміну, але в цей день він не звернувся із заявою про здійснення повного розрахунку до каси бухгалтерії, також ця вимога відсутня і в заяві або наказі про звільнення позивача. Оскільки з дня звільнення позивач не звертався з вимогою про проведення з ним розрахунку підприємство вважає, що позивач фактично погодився з проведенням остаточного розрахунку на розсуд відповідача, а тому вина відповідача, як і предмет спору відсутні. Середньоденний заробіток [PERSON] складає 555 грн 96 коп. 19.01.2021 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, тому вважає що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви. Крім того на підприємстві з 19.12.2019 через складну економічно-фінансову ситуацію запроваджено простій, а оголошення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу додатково погіршило ситуацію. Тому відповідач просить суд зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорції та врахувати період стягнення цієї суми з моменту отримання підприємством позовної заяви. Ухвалою судді від 22.01.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , у період з 04.07.1995 по 30.06.2020 знаходився у трудових стосунках з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи електрослюсарем підземним з повним підземним робочим днем у шахті. 30.06.2020 за наказом № 915/к від 30.06.2020 його було звільнено згідно зі ст.38 КЗпП у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.17-25). Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 08.02.2021 підприємство має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за: грудень 2019 року в сумі 6421 грн 42 коп.; січень 2020 року 9034 грн 31 коп.; лютий 2020 року 8197 грн 04 коп.; березень 2020 року 15035 грн 49 коп.; квітень 2020 року 2570 грн 79 коп.; травень 2020 року 7393 грн 76 коп.; червень 2020 року 45386 грн 61 коп., у тому числі виплата у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 26852 грн 87 коп., а всього 94039 грн 42 коп. Ця сума вказана відповідачем після утримання обов`язкових податків та зборів. Відомостей про нараховану суму заробітної плати позивача за вказаний період підприємством суду не надано. Відповідно до довідки відповідача від 29.12.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 555 грн 96 коп. За інформацією відділу контрольного табелю ДП ВК «Краснолиманська» [PERSON] у день звільнення працював у другу зміну, що підтверджується довідкою про відмітки підприємства від 08.02.2021. Відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» прибутку не отримало. Відповідно до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» № 875 від 19.12.2019 на підприємстві з 19.12.2019 запроваджено простій. За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу підприємство не розрахувалося у повному обсязі з позивачем, заборгованість із заробітної плати в сумі 94039 грн 42 коп., з якої вже утримані обов`язкові податки і збори, підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~№ 13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок з позивачем на час ухвалення цього рішення не проведено. У зв`язку з порушенням вимог закону про оплату праці підприємство має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України, якою передбачено виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлено, що позивач у день звільнення працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117\~КЗпП України настає наступного дня після звільнення. Згідно з довідкою відповідача від 29.12.2020 заробіток позивача за два останні місяці праці перед звільненням склав: у квітні 2020 року за 6 робочих днів - 3220 грн 15 коп., у травня 2020 року за 20 робочих днів - 11234 грн 90 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 555 грн 96 коп. (14455,05 : 26 днів) і відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Кількість робочих\~днів за\~період з\~01.07.2020\~(наступний\~день після\~звільнення)\~по 22.02.2021\~(день\~ухвалення рішення)\~з урахуванням\~додатку до\~листа Міністерства\~соціальної політики\~України про\~розрахунок норми\~тривалості робочого\~часу на\~2020\~рік №\~1133/0/206-19\~від 29.07.2019\~та листа\~Міністерства соціальної\~політики України\~про розрахунок\~норми тривалості\~робочого часу\~на 2021\~рік № 3501-06/219 від 12.08.2020 становить: за липень 2020 року 23 дні, за вересень 2020 року - 20 днів, за жовтень 2020 року - 21 день, за листопад 2020 року 21 день, за грудень 2020 року 22 дні, за січень 2021 року 19 днів, за лютий 2021 року 16 днів, а всього 164 дні. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.07.2020 по 22.02.2021 буде дорівнювати: 91177 грн 44 коп., із розрахунку: 164 робочих дні х 555 грн 96 коп. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що оскільки у день звільнення позивач не пред`явив вимоги про виплату належних йому сум, підстав для задоволення позовних вимог не має. Така позиція підприємства не ґрунтується на законі, так як діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов`язок своєчасно провести всі розрахунки, незалежно від того, звертався працівник до нього з вимогою чи ні. Крім того позивач у день звільнення працював, що виключає необхідність звернення його до роботодавця з вимогою про розрахунок. Незадовільне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (94039 грн 42 коп. з утриманням податку і зборів), період затримки виплати такої заборгованості майже сім місяців, яка ще не виплачена, карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID -19, який безумовно впливає на фінансовий стан підприємства, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 90000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а разом із заборгованістю по заробітній платі, сума стягнення складе 184039 грн 44 коп. (94039 грн 42 коп. + 90000 грн 00 коп.). Розмір судового збору з цієї суми дорівнюватиме 1840 грн 39 коп. (1% від 184039 грн 44 коп.) Позивач згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати. Натомість ним сплачено судовий збір в сумі 908 грн 00 коп. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта судового збору в сумі 932 грн 39 коп. (1840 грн 39 коп. 908 грн 00 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial