Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.03.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], яка з грудня 2013 року проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. З грудня 2013 року відповідач не проявляє батьківської турботи до дочки, не піклується про неї, не приймає участь у її вихованні та утриманні, за останні чотири роки з донькою не бачився, не спілкувався, в тому числі за допомогою телефону або інтернету. У звязку із викладеним, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08.06.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. 26.06.2018 року позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.07.2018 року відрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.10.2018 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.02.2019 року вирішено питання про проведення заочного розгляду цивільної справи. Позивач та її представник надали до суду заяви про розгляд цивільної справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради надав до суду повідомлення в якому зазначив, що надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надається можливим, оскільки останній на засідання комісії з питань захисту прав дитини не зявився. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 490477 від 05.12.2012 року (а.с.25). Сторони з 01.06.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.03.2018 року (а.с.16). З акта обстеження умов проживання родини за адресою: [ADDRESS], від 06 квітня 2018 року, затвердженого Начальником служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Приморському району вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON], та її донька [PERSON] Умови проживання добрі, створені належні умови для повноцінного розвитку та проживання малолітньої дитини (а.с.5). Згідно довідки КЛПУ «Дошкільний санаторій для дітей з захворюваннями органів дихання не туберкульозної етіології міст Маріуполя» № 40 від 06.02.2018 року, малолітня [PERSON] знаходилась на санаторно-курортному лікуванні у періоди з 16.08.2016 року по 11.09.2016 року, з 13.09.2016 року по 09.10.2016 року, з 03.02.2017 року по 27.02.2017 року. За час перебування дитини на лікуванні, дитину постійно навідувала мати, батько дитини жодного разу доньку не навідував, не цікавився її лікуванням та здоровям (а.с.8). Згідно довідки Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Ясла-садок № 45 «Ясочка» № 11 від 06.02.2018 року, малолітня [PERSON] відвідує навчальний заклад з 02.08.2016 року, вихованням дитини займається мати, батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, навчальний заклад не відвідує, дитиною не цікавиться (а.с.12). Згідно довідки Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок № 86 «Струмок» № 15 від 05.02.2018 року, малолітня [PERSON] відвідувала навчальний заклад з 01.09.2014 року серпня 2015 року. За цей час батько дитини до навчального закладу жодного разу не зявлявся (а.с.12). Згідно довідки № 5 від 09.02.2018 року, виданої ФОПК от [PERSON], малолітня [PERSON] відвідувала групові заняття з навчання навичок читання у дитячому клубі «Размышляйки» у період з 07.09.2017 року по 28.11.2017 року. За період навчання батько дитини в дитячий клуб не звертався (а.с.13). З постанови старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі ј частини від всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14-15). Згідно довідки старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області № В-19 від 20.08.2018 року, заборгованість [PERSON] за аліментами на користь [PERSON] за період з 21.02.2018 року по 31.07.2018 року складає 13\~882 грн. (а.с.38). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дитини [PERSON], не цікавиться її життям, не приймає участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує та не спілкуються з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, необхідно дійти висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] відповідає інтересам дитини та таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved