Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь майнової шкоди у сумі 2000 грн. та моральної шкоди у сумі 3000 грн. Позов мотивує тим, що 6 жовтня 2018 року о 11 год. 10 хв. у с.Тимків по вул.Б.Хмельницького, поблизу будинку №23 мала місце дорожньо-транспортна пригода в результаті якої [PERSON] при виконанні маневру лівого повороту, не переконавшись що це буде безпечно і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на автомобіль RENAULT, під керуванням позивача [PERSON] , який виїжджав із вулиці та зупинився, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого статтею 124 КУпАП. Між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (страховиком відповідача) та позивачем було укладено протокол узгодження розміру страхового відшкодування, визначено розмір матеріального збитку у сумі 11\~367 грн 26 коп. та виплачено позивачу 9367 грн 26 коп. без урахування розміру франшизи. Таким чином збитки у сумі 2000 грн залишились не відшкодованими. Окрім того, вказав, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 3000 грн. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 2 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 15 год. 00 хв. 6 грудня 2019 року. Позивач [PERSON] у вступному слові надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач [PERSON] у вступному слові позов не визнав, надавши пояснення відповідно до яких фактично оспорював сам факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди. Правом на подання відзиву не скористався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. Постановою Дунаєвецького районнного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 340 гривень. З постанови суд встановив, що 6 жовтня 2018 року о 11 год. 10 хв. у с.Тимків, Новоушицького району, Хмельницької області по вул. Б.Хмельницького, поблизу будинку №23 [PERSON] при виконанні маневру лівого повороту, не переконавшись що це буде безпечно і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на автомобіль RENAULT, який виїжджав із вулиці та зупинився, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України). Тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась не з його вини, оскільки постанова Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року набрала законної сили 3 грудня 2018 року та відповідачем у справі не оскаржувалась. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Так, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-7600225 від 1 березня 2018 року. Позивач [PERSON] \~є власником\~транспортного засобу RENAULT KANGOO, д.р.н. [NUMBER] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дата проведення державної реєстрації 12 грудня 2018 року (державний реєстраційний номер транспортного засобу до 12 грудня 2018 року АТ6724ВМ) (а.с.7). Зазначені обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з частиною другою пункту 36.2 статті 36 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Між страховиком відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус» та потерпілою особою позивачем у справі [PERSON] було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування, який становить 11\~367 грн 27 коп., спосіб його здійснення, останні не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідач, у порушення вимог статті 83 ЦПК України, доказів на спростування даних обставин не надав, а його доводи щодо невідповідності даних акта огляду транспортного засобу наявним пошкодженням транспортного засобу позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Застосування франшизи передбачено у статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п.36.7 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 37.5 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати потерпілому суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Суд встановив, що за випадком, що мав місце 6 жовтня 2018 року з транспортним засобом RENAULT KANGOO , що належить [PERSON] та транспортним засобом, д.р.н. [NUMBER] від керуванням [PERSON] , відповідальність якого застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус», розмір матеріального збитку завданий потерпілій особі - [PERSON] становить 11\~367 грн 27 коп. Позивачу ТДВ «СТДВ «Глобус» відшкодовано 9367 грн 26 коп. (за вирахування суми франшизи, яка становить 2000 грн.) (а.с.10). Враховуючи те, що сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування шкоди, яка завдана позивачу відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому з відповідача, як із винуватця ДТП, слід стягнути суму франшизи у розмірі 2000 гривень, оскільки внаслідок його дій завдано шкоду потерпілому [PERSON] . Тому позов в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 2000 грн необхідно задовольнити. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Обґрунтовуючи моральну шкоду, яка була завдана позивачу , останній вказав, що автомобіль втратив свій товарний вигляд, він був позбавлений можливості використовувати його для потреб сім`ї, змушений був користуватись послугами таксі, відповідно погіршився його психічний стан та сон, він став дратівливим та відірваним від свого повсякденного ритму життя. Також моральна шкода полягала у тому, що він знаходився в салоні автомобіля під час ДТП, відповідно існувала загроза його життю. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях внаслідок протиправних дій відповідача, оскільки пошкодження автомобіля, який перебуває у розпорядженні позивача призвело до зміни способу його життя, необхідністю проведення відновлювального ремонту автомобіля, захисту своїх інтересів. Між шкодою і протиправним діянням [PERSON] , які полягали в порушені Правил дорожнього руху України та наступному пошкодженні транспортного засобу, наявний причинний зв`язок та вина останнього в її заподіянні. Протиправні дії відповідача є причиною пошкодження автомобіля, який перебуває у розпорядження позивача, наслідком чого є завдання моральної шкоди. Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу діями відповідача моральної шкоди. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характеру психологічної травми, яку він отримав у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу та захистом своїх прав та інтересів, а тому суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 1000 грн. 00 коп. Тому позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу та судового збору, які заявлені у попередньому розрахунку судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач клопотання про зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю, не заявив. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав суду: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] ; копію договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2018 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Солов`єм О.В.; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію про оплату гонорару у сумі 500 гривень; копію акту приймання-передачі виконаної роботи до договору №180 від 22 грудня 2018 року, відповідно до якого адвокатом виконані наступні послуги: вивчено матеріали справи та надано консультацію 350 грн; підготовлено позовну заяву 700 грн (а. с. 11-16). Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат у сумі 500 грн за надання правничої допомоги, які підлягають стягненню з відповідача. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». Позивач 28 грудня 2018 року подав позов майнового характеру. Ціна позову становить 5000 грн. Судовий збір, який підлягав сплаті за подання до суду даного позову та був сплачений позивачем становить 704 грн 80 коп. (0,4 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Отже, враховуючи часткове задоволення позову (60%), витрати позивача зі сплати судового збору підлягають компенсуванню відповідачем пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 422 грн 88 коп. (704,8 х 60 : 100=422,88).

Outcome: partial