Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою на реєстраційному обліку перебуває син позивача [PERSON], який в 2014 році добровільно виїхав з квартири на постійне проживання до іншого житла. За посиланням [PERSON], відповідач [PERSON] не має інтересу до проживання в квартирі, тому в порядку положення статті 405 ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заяву про визнання обставин позовної заяви, відсутності заперечень по суті предявлених до нього вимог, просить розгляд справи провести за його відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору [PERSON] на виклик не зявилася, суду адресовано заяву про розгляд справи без її участі, по суті позовних вимог заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Сторони по справі перебувають в родинних відносин, - позивач [PERSON] є матірю відповідача [PERSON] [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 15.07.2013 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області (підтверджено копією договору а.с. 8 11). Право приватної власності зареєстровано за позивачем, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6222742 від 15.07.2013 року (а.с. 12) На реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] перебуває відповідач [PERSON], що підтверджено даними паспорта останнього (а.с. 5). Згідно Акту про фактичне не проживання, складеного 11.09.2018 року Старшою по будинку [ADDRESS], підписаного мешканцями квартир № 24 [PERSON], № 27 [PERSON], № 30 - [PERSON] та затвердженого 12.09.2018 року комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2014 року (а.с. 15). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предявлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. Питання про втрату членом сім'ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договору найму, між сторонами не укладався та спірне житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. З наведеного положення закону можна виділити такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач [PERSON] має статус члена сімї позивача першого ступеню споріднення. Суд надає аналіз доказів, поданих [PERSON] на підтвердження позовних вимог щодо відсутності відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік. Так, з викладених в позовній заяві обставин вбачається, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2014 року, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, обовязки щодо утримання житлового приміщення, сплати комунальних послуг, в розумінні ст. 64 ЖК України, не виконує. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачу перешкоди у користуванні житлом. Такі обставини не суперечать наявним в матеріалах справи письмовим доказам, зокрема Акту про фактичне не проживання від 11.09.2018 року (а.с. 15). Таким чином, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в належному позивачу [PERSON] на підставі приватної власності житловому приміщенні на праві мешкання, при цьому причин відсутності члена сімї власника житла, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи не надано. Крім того, суд вказує, що згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 16 жовтня 2018 року відповідачем адресовано суду заяву про повне визнання предявлених до нього вимог. Доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, - суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що наявні законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі ст. ст. 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України

Outcome: approved