Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Господар» про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог посилався на ту обставину, що позивачем на протязі 2012 року відповідачу було надано поворотну фінансову допомогу на загальну суму 1063185,52 грн. та за домовленістю сторін допомога повинна бути повернута до 31.12.2014 року. Однак, відповідачем кошти повернутими не були з підстав неотримання прибутку, у позасудовому порядку врегулювати такий спір не надалось можливим, тому просив стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Господар» основний борг в сумі 1063185,52 грн.; 3% річних - 79738,92 грн., що загалом становить 1142924,44 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечив проти винесення заочного рішення. Зазначив, що не вимагав сплати боргу від відповідача до 2017 року, оскільки керівник товариства запевняла його, що як тільки отримає прибуток - борг буде сплачений. У кінці 2016 року він почав сумніватися у поверненні боргу і почав усно вимагати його сплатити, а офіційно звернувся з листом до товариства у червні 2017 року. У перше судове засідання відповідач не з'явився без поважних причин, повідомлений був належним чином, розгляд справи було перенесено. 06.07.2017 року представник позивача ознайомився з матеріалами цивільної справи. На другому судовому засіданні 14.07.2017 року, після надання позивачем пояснень, представник відповідача просив суд зробити технічну перерву для узгодження позиції, проте після такої перерви у судове засідання не з'явився. На підставі положень ст. 169 ЦПК України, суд продовжив розгляд справи без участі відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного розгляду. Також представник відповідача надав письмові заперечення. В обґрунтування заперечення посилався на ту обставину, що докази, підтверджуючі виникнення договірних відносин - відсутні. Разом з тим зазначив, що позовна давність за вимогами позивача про повернення коштів повинна обчислюватися з моменту внесення чергової суми до каси господарства, а відтак, строк подачі позову закінчився 23 липня 2015 року. У зв'язку з цим, просив застосувати позовну давність до заявлених вимог; в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; при винесенні рішення вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту з грошових коштів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Господар», в тому числі з банківських рахунків товариства. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що засновниками Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Господар» є [PERSON], [PERSON], керівником з 22.08.2011 року є [PERSON]. Розмір статутного капіталу 3000,00 грн.: розмір внеску до статутного фонду [PERSON] - 1500,00 грн., розмір внеску до статутного фонду [PERSON] - 1500,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] передав, а Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Господар» в особі [PERSON] прийняло грошові кошти: за квитанцією № 001 від 15.03.2012 року - 181000,00 грн., № 002 від19.03.2012 року - 51521,00 грн., від 01.06.2012 року - 40000,00 грн., від 04.04.2012 року - 52421,00 грн., від 25.04.2012 року - 31311,52 грн., 14.05.2012 року - 40000,00 грн., 23.05.2012 року - 20000,00 грн., без дати 6500,00 грн., 19.04.2012 року - 27000,00 грн., 19.07.2012 року - 6000,00 грн., 24.07.2012 року - 5000,00 грн., від 03.07.2012 року - 20000,00 грн., від 22.06.2012 року - 2000,00 грн., від 15.06.2017 року - 16000,00 грн., без дати - 181000,00 грн., від 25.04.2012 року - 50000,00 грн., без дати - 38714,00 грн., від 23.05.2012 року - 40000,00 грн., без дати - 224500,00 грн., від 01.06.2012 року - 40000,00 грн., від 09.06.2012 року - 6500,00 грн., від 16.07.2012 року - 10000,00 грн., від 06.06.2012 року - 12000,00 грн., від 25.06.2012 року - 6000,00 грн., від 12.04.2012 року - 22000 грн., від 09.06.2012 року - 6500,00 грн., від 26.03.2012 року - 20000,00 грн., 10.07.2012 року - 4000,00 грн., без дати 2012 року - 38714,00 грн. цільове призначення яких - поворотна фінансова допомога. Таким чином, суду надано доказів отримання відповідачем від позивача грошових коштів на суму 1097567,52, що є більшою, ніж заявлена у позовних вимогах, тому, суд, не виходячи за межі розгляду, залишає поза увагою копії квитанцій, що не є предметом розгляду. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. З матеріалів цивільної справи вбачається, що між сторонами виникли саме цивільні, а не господарські відносини. Згідно п.14.1.257. Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. За цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як передбачено статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань. Як вбачається із заперечень, факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача представником відповідача не заперечувався, позивачем на підтвердження своїх вимог надано підтверджуючі документи, тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження у зв'язку з чим, позов в частині стягнення коштів у розмірі , як коштів, наданих на поворотну фінансову допомогу - підлягає задоволенню. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних із суми, що підлягає поверненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, позивач із вимогою про повернення коштів звернувся до відповідача 14.06.2017 року, доказів щодо обов'язку відповідача повернути такі кошти раніше - позивачем не надано, а відтак вважати, що відповідач прострочив строки виплати таких коштів правових підстав не має, тому вимога про стягнення три проценти річних від простроченої суми, є необґрунтованою. Разом з тим, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Цивільним кодексом України(ст.ст. 256, 257) встановлені строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). У ч.2 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу від 14.06.2017 року про повернення позики через відділення Нової Пошти, однак відповідач, в особі директора [PERSON], відмовився від отримання вимоги, про що зроблений відповідний запис. Таким чином, оскільки вимога позивача про повернення грошових коштів заявлена 14.06.2017 року, тому вважати пропущеним строк позовної давності правових підстав немає. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов підлягає частковому задоволенню. Також, суд роз'яснює відповідачу, що заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання копії рішення. На підставі викладено та

Outcome: partial