Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу до відповідача\~ [PERSON], посилаючись\~\~на те, що уклав шлюб із відповідачем 17 грудня 1996 року, який було зареєстровано Великотур'янською сільською радою Долинського району Івано - Франківської області, актовий запис №15. Від спільного життя діти повнолітні. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають протилежні погляди на шлюб, сім'ю, сімейні відносини та обов'язки. Останнім часом їх відносини погіршилися та це призвело до того, що вони перестали проживати разом.\~ На даний час їх шлюб носить формальний характер, тому позивач був змушений звернутись до суду і просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. \~ Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу між нею та позивачем. У зв'язку із неявкою сторін, фіксація судового засідання не здійснювалась, згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Даючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 17 грудня 1996 року Великотур'янською сільською радою Долинського району Івано - Франківської області, актовий запис №15 (а.с.6). У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Між сторонами склалися неприязні стосунки, вони мають різні погляди на життя, шлюб, сім'ю, а також протилежність характерів, що негативно впливає на позивача, у звязку із чим збереження подружнього життя між сторонами є неможливим. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористалась позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, у звязку з чим позивач заявив про неможливість відновлення подружніх стосунків, заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, у зв'язку з чим надання строку для примирення є недоцільним, примушування до осіб до шлюбу є неприпустимим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем, як ініціатором розірвання шлюбу.

Outcome: approved