Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Вимоги мотивує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2011року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 196 415,84грн. і судовій збір в розмірі 1820грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] за порушення грошового зобов'язання по поверненню боргу в сумі 190 816,80грн., три відсотки річних від простроченої суми за час прострочення з 25.03.2011 року по 24.03.2014 року в розмірі 17 173,50грн., інфляційні збитки за період з 01.06.2011 року по 24.03.2014 року в сумі 343,47грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60грн. Однак, на сьогоднішній день кошти добровільно відповідач не повертає, а рішення суду не виконані. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позов посилаючись на викладені обставини у позовній заяві та відповідно до норми ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача у зв'язку з невиконанням рішень суду про стягнення заборгованості грошові кошти в розмірі 215 066,20грн., з яких: інфляційних збитків в розмірі 197 877,02грн., трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 17 189,18грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливим вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.02.2010р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, на виконання умов якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) доларів США на термін до 31 березня 2010 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2011року, яке набрало законної сили, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 196 415,84грн. і судовій збір в розмірі 1820грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року, яке набрало законної сили, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] за порушення грошового зобов'язання по поверненню боргу в сумі 190 816,80грн., три відсотки річних від простроченої суми за час прострочення з 25.03.2011 року по 24.03.2014 року в розмірі 17 173,50грн., інфляційні збитки за період з 01.06.2011 року по 24.03.2014 року в сумі 343,47грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60грн. Як встановлено судом, що відповідач по даний час вищевказане рішення суду не виконав. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України по договору позики одна сторона передає другій стороні у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Разом з тим, статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача у зв'язку з невиконанням рішень суду про стягнення заборгованості грошові кошти в розмірі 215 066,20грн., з яких: інфляційних збитків в розмірі 197 877,02грн., трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 17 189,18грн. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в стягненні коштів на її користь з відповідача за період часу з 25.03.2015року по 24.03.2017року у сумі 215 066,20грн. з яких: з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 197 877,02грн.=((190 816,80х203,7%)-190 816,80) + 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 17 189,18грн. засновані на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2 150,66грн.

Outcome: approved