Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням та виробничою травмою. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 22 листопада 1999 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Позивача було звільнено з підприємства 06 лютого 2020 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджа продовженню даної роботи, про що керівником підприємства було видано наказ від 07 лютого 2020 року №25-к. Загальний стаж роботи позивача становить 23 роки 02 місяці 28 днів, з яких протягом 20 років 02 місяців 29 днів працював в умовах впливу шкідливих факторів. При виконанні виробничого завдання 09 вересня 2010 року позивач отримав травму правого ока та відповідно до висновку МСЕК від 22 листопада 2010 року йому вперше було встановлену стійку втрату працездатності на 10%. Продовжуючи працювати на підприємстві після лікування, 31 серпня 2012 року при виконанні виробничого завдання в підземних виробках [PERSON] отримав травму: забій правої ступні, міжм`язовий крововилив, крайовий перелом клиновидної кістки. Виснвоком МСЕК 10 жовтня 2012 року позивачу було встановлено стійку втрату працездатності на 15%, а за сукупністю з попередньою травмою на 25 % втрати професійної працездатності. На початку 2018 року фізичний стан позивача значно погіршився, в зв`язку з чим останній був вимушений періодично лікуватись, однак лікування не надало бажаного результату та [PERSON] у період з 22 липня 2020 року по 04 серпня 2020 року перебував на лікуванні в державній установі «Інститут Медицини Праці Медичних Наук України», де позивачу було вперше встановлено професійне захворювання: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Відповідно до висновку МСЕК від 29 жовтня 2020 року позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання на40% та на 25% у зв`язку з травмами на виробництві, а за сукупністю 65% та встановлено третю групу інвалідності. Згідно акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 09 вересня 2020 року, професійне захворювання [PERSON] виникло внаслідок незабезпечення відповідачем досконалості технологічного процесу, механічними пристроями робітників при виконанні ними тяжких фізичних робіт в підземній виробці, неефективність роботи вентиляторів, відсутність засобів і заходів рятувального характеру. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання. Переживання викликані наслідками професійного захворювання [PERSON] , останній більше ніж на половину втратив професійну працездатність, втратив можливість повністю реалізовувати свої можливості, постійно змушений примати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання. Стан здоров`я позивача став незадовільним, він часто лікується стаціонарно та амбулаторно, а у зв`язку з захворюванням [PERSON] змушений пристосовуватись до атмосферних перепадів, що скорочує діапазон його життєвих можливостей. Вказані обставини обумовлюють необхідність [PERSON] пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя по-новому й свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, то останній просить суд стягнути з відповідача на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 32500,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 17 березня 2021 року (а.с. 24). Від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя [PERSON] , просив суд задовольнити вимоги позову в повному обсязі (а.с. 31). Від відповідача на адресу суду 18 лютого 2021 року, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року, надійшов відзив на позов, а тому, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач просить суд розглянути справу за відсутності їх представника у відповідності до норм чинного законодавства. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. Окрім того, зважили, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках (а.с. 27-28). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 22 листопада 1999 року по 06 лютого 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та був звільнений 06 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 11 листопада 1999 року (а.с. 12-13). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, №71, затвердженого 12 вересня 2010 року директором ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», [PERSON] внаслідок нещасного випадку, який стався з останнім на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 09 вересня 2010 року о 19 годині 15 хвилин, отримав ушкодження у вигляді: контузії, непроникаюче поранення роговиці з амагнітним чужорідним тілом в рані, непроникаюче порання лімби правого ока. Причинами нещасного випадку визнано: порушення вимог інструкцій з охорони праці, низький рівень трудової та виробничої дисципліни серед працівників (а.с. 19). Згідно виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №085413 від 22 листопада 2012 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 10% за трудовим каліцтвом від 09 вересня 2010 року. Визначена потреба [PERSON] у медичному лікуванні (а.с. 18). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, №64, затвердженого 31 серпня 2012 року директором ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», [PERSON] внаслідок нещасного випадку, який стався з останнім на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 01 серпня 2012 року о 01 годині 40 хвилин, отримав ушкодження у вигляді: забою правої ступні, міжм`язовий крововилив, крайовий перелом клиновидної кістки. Причинами нещасного випадку визнано: порушення вимог інструкцій з охорони праці (а.с. 21). Згідно виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №125615 від 10 жовтня 2012 року [PERSON] за сукупністю встановлено 25% втрат професійної працездатності з 10 жовтня 2012 року по 01 листопада 2013 року, з яких: 15% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 01 серпня 2012 року; 10 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 09 вересня 2010 року. Визначена потреба [PERSON] у медичному лікуванні (а.с. 20). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 вересня 2020 року, затвердженого 09 вересня 2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, професійне захворювання [PERSON] , а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу, систематичного виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 8-11). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №090854 від 29 жовтня 2020 року та довідки до акту медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №851714 від 29 жовтня 2020 року позивачу було встановлено: 40 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням; 15% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 01 серпня 2012 року; 10% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 09 вересня 2010 року, а за сукупністю первинно визначено 65% втрати професійної працездатності з 20 жовтня 2020 року та безстроково, встановлено третю групу інвалідності (а.с. 6). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання №26/595 від 04 серпня 2020 року, повідомлення про хронічне професійне захворювання №433/1 від 04 серпня 2020 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1779 від 04 серпня 2020 року, [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання за діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами (а.с. 7, 16, 17). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №362 позивач з 17 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим больовим м`язово-тонічним правобічним корінцевим синдромом. Вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта, рецидивуючий перебіг (а.с. 14-15). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві та нещасних випадків на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності під час роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов та способу життя. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 32500 (тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в повному обсязі, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved