Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є інвалідом ІІІ групи та вимушено переміщеною особою. 24.01.2019 року звернулась до Добропільського ОУ ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але їй було відмовлено оскільки документ, який підтверджує період навчання у навчальному закладі, що необхідний до зарахування у необхідний страховий стаж, виданий органом який знаходиться на тимчасово окупованій території України. У зв`язку з тим, що позивач вважає таку довідку належним доказом свого навчання за відповідний період, просить суд встановити юридичний факт того, що [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , у період з 21.09.1992 року по 19.07.1993 року навчалася в ПТУ №33, м. Горлівка, Донецька область, Україна. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила задовольнити повністю свої вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без участі представника управління, проти позову заперечував в повному обсязі, просив прийняти обґрунтоване судове рішення. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та вивчивши відзив відповідача, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачем є [PERSON] відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] виданого 15 листопада 2000 року Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.6). До реєстрації шлюбу у позивача було прізвище « [PERSON] », про що в матеріалах справи мається копія свідоцтва про укладення шлюбу, яке видане 19.04.1994 року міським відділом загсу м. Добропілля Донецької області, актовий запис №91 (а.с.11). Відповідно до довідки №146 від 11.07.2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є переселенкою та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 26.03.2018 року має третю групу інвалідності за загальним захворюванням, яка встановлена актом огляду МСЕК серія 12 ААБ № 050614. Вказаний факт, відповідачем не оспорювався. Як зазначила позивач, вона 24.01.2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до рішення №239 Добропільського об`єднаного управління ПФУ Донецької області від 01.02.2019 року, [PERSON] має страховий стаж на час настання інвалідності 09 років 2 місяці 08 днів. Для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заявнику необхідно 10 років страхового стажу на час настання інвалідності. У зв`язку з тим, що позивач надала недійсну довідку про навчання, їй не було зараховано до загального страхового стажу період навчання з 21.09.1992 по 19.07.1993 року, тому Управління відмовило заявниці в призначені пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.7, 8). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1, 3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першою ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років (ч.1 ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (зі змінами) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При прийняті на роботу відповідальним працівником підприємства виписується трудова книжки. До трудової книжки за місцем роботи вноситься окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідного документу запис про час навчання. Згідно п.8 зазначеного Порядку час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість, навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Тобто з наведеного вбачається, що встановлення факту навчання у навчальному закладі має юридичне значення для позивача, оскільки в разі встановлення вказаного факту, у позивача виникне право на отримання пенсії по інвалідності. Постановою Верховної Ради України №254 від 17 березня 2015 року окремі райони, міста, селища і села Донецької і Луганської областей визнані тимчасово окупованими територіями. На підтвердження факту свого навчання у ПТУ №33 м. Горлівки з 21.09.1992 року по 19.07.1993 року позивач надала довідку №01/276 від 17.05.2018 року (а.с.9), яка видана державним професійним освітнім закладом «Горлівський центр професійно-технічної освіти», міністерства освіти та науки ДНР. Вказана довідка видана закладом м.Горілвка, який розташований на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Згідно відзиву відповідача на позовну заяву про встановлення факту навчання зазначено, що довідка №01/276 від 17.05.2018 року за період навчання видана «Горлівським центром професійно-технічної освіти» в м. Горлівка, тобто на тимчасово неконтрольованій території, а тому не є належним доказом, оскільки видана установою створеною не у відповідності до законодавства України, тому просили відмовити позивачу у задоволені її вимог (а.с.18, 19). Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості копії довідки про навчання, яка видана установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсним і не може створювати правових наслідків. Відповідно до вимог ЦПК України, докази надані сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень, повинні бути достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт навчання позивача у вищевказаному закладі у період з 21.09.1992 року по 19.07.1993 року, крім довідки, яка видана Горлівським центром професіонально-технічної освіти Міністерства освіти та науки ДНР від 17.05.2018 року № 01/276, яку суд вважає не дійсною та такою, що не створює будь-яких правових наслідків, суду не надано. Так, позивач не надала жодного іншого доказу, крім довідки так званої «ДНР», який міг би засвідчити факт її навчання в ПТУ №33 м. Горлівки з 21.09.1992 року по 19.07.1993 року. Матеріали справи також не містять відомостей щодо наявності перереєстрації вказаного навчального закладу з території АТО на підконтрольну територію України. Позивач, посилаючись на те, що вона зверталась до Міністерства освіти з відповідним запитом щодо її питання і їй було відмовлено в цьому, жодного доказу вказаного факту суду не надала. Крім того, суд зазначає, що клопотань про відкладення розгляду справи для надання належних доказів, або витребування з Міністерства освіти України інформації щодо навчання, позивачкою [PERSON] не заявлялось. Таким чином, суд вважає, що позивачкою суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів факту її навчання в ПТУ №33 м. Горлівки з 21.09.1992 року по 19.07.1993 року, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до ст..81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв`язку з недоведеністю вказаних фактів..

Outcome: dismissed