Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської области про визнання права власності на житловийй будинок з надвірними будівлями,розташований в [ADDRESS] за набувальною давністю,мотивуючи свої вимоги слідуючим: В [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,24 га розташований одноповерховий будинок площею 59,8 кв.м з верандою літ. «а» площею 45,1 кв.м.,який був побудований в повоєнний період наприкінці 40-х років минулого сторіччя зі шлакоблоку,дощок,шиферу та інших підручних матеріалів. Згодом,оскільки будинок попадав у зону обов язкового відчудження Печенізького водосховища,будівництво якого велося протягом 1958-1962 р.р. будинок було призначено до зносу,а мешканці були з нього відселені з наданням відповідної компенсації. Однак, фактично названий будинок опинився поза межами зони затоплення водосховища і тому знесений не був.Натомість будівельниками водосховища він був пристосований для використання в якості побутового приміщення.Після закінчення будівництва будинок був зайнятий дирекцією місцевого радгоспу і використовувся як «бригадний двір» контора бригади. Втім,після рішення про знесення будинку він не перебував ні у власності громадян, ні у власності /господарському відання/ радгоспу. В 1975 року цей будинок разом з присадибною ділянкою,на якій він розташований, на підставі усної домовленості був переданий групі громадян для зайняття садівництвом і городництвом та використовувався ними як дачна будівля для колективного відпочинку. В 1982 р.позивач увійшов до складу цієї групи і почав приймати участь в утриманні будівлі і земельної ділянки,протягом 1982 по 1998 р. по периметру земельної ділянки площею орієнтовно 0,24 га була встановлена огорожа літ. «п1»,побудовано сарай літ «Б» з навісом літ. «Н»,вбиральня літ. «У». У зв язку з тим, що до цього «колективного товариства» входили переважно люди похилого віку,вони поступово вибували,припиняючи будь-яку участь у веденні господарства у цій садибі, в зв язку з чим починаючи з квітня 1998 р.ділянка перейшла в одноосібне користування позивача. З того часу позивачем зроблено капітальний ремонт даху будинку,декілька поточних ремонтів будинку та надвірних будівель,регулярно останнім сплачуються комунальні платежі, тощо.Земельна ділянка постійно обробляється і використовується під город та сад,якіфактично ним насаджені. Враховуючи,що позивач вже більше 15 років /з квітня 1998 р./ одноосібно добросовісно володіє та користується вказаним житловим будинком та земельною ділянкою він просить суд визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги,викладені в позовній заяві підтримав та просив суд їх задовольнити. Старосалтівська селищна рада Вовчанського району Харківської області проти позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить суд розглядати справу у відсутності її представника. Вислухавши пояснення позивача, свідка,перевіривши матеріали справи,дослідивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності,суд вважає,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила,що дійсно позивач володіє та користується вказаним житловим будинком з надвірними будівлями більше 15 років,протягом цього часу постійно доглядає за будинком та прилеглою земельною ділянкою. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно ст.41 Конституції України,право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України,право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 344 Цивільного кодексу України зазначає,що особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п яти років,набуває право власності на це майно /набувальна давність/,якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.Право власності на нерухоме майно,що підлягає державній реєстрації,виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно,транспортні засоби,цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей /нерухоме майно,нерухомість/ належать земельні ділянки,а також об єкти,розташовані на земельній ділянці,переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Набувальна давність визначається як засіб закріплення за суб єктами,що ними володіють, у випадках,коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити виникнення прав,а також в інших ситуаціях. Набувальна давність /або давність володіння/ відноситься до первісних способів набуття права власності,тому що права набувача основані не на минулій вланості чи відносинах правонаступництва, а на обов язковій сукупності обставин,передбачених ст.344 Цивільного кодексу України, до яких насамперед відносяться законний об єкт володіння,добросовісність володіння,відкритість володіння,давність володіння та його безперервність /тобто строк володіння/. Виходячи із першої необхідної умови об єктом володіння є житловий будинок з надвірними будівлями,який розташований на земельній ділянці площею 0,24 га по [ADDRESS] про що свідчить відповідна технічна документація /а.с. / Позивач у суді довів факт набуття ним права володіння за набувальною давністю,оскільки він добросовісно,відкрито та безперервно володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,правила ст.344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки,коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином,суд приходить до висновку,що позов підлягає задоволенню у повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved