Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до Печерського РУГУ МВС України в м. Києві, ГСУ МВС України і просить звільнити з - під арешту належну на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) квартиру під номером [ADDRESS], накладеного постановою старшого слідчого ГСУ МВС України Волошина В.В. від 21 березня 2011 року у кримінальній справі № 50-5424. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач будучи власником нерухомого майна не може на власний розсуд вирішувати питання пов'язані з цим майном, з огляді на те, що органом досудового розслідування на нього накладений арешт. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Печерське РУГУ МВС України в м. Києві направило письмові заперечення щодо позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, під час якого було накладено арешт на майно, триває. Також зазначається про те, що арешт на майно було накладено в рамках кримінального провадження, порушеного до набрання чинності КПК України 2012 року і справа, на даний час, не надійшла до суду, отже питання щодо скасування такого заходу забезпечення вирішується слідчим. Таким чином, особа щодо якої здійснюється таке кримінальне провадження може звернутися до слідчого з клопотанням про скасування арешту. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту буде вирішуватись суддею при винесенні вироку. 13.03.2015 року до Печерського районного управління надійшов адвокатський запит [PERSON], який був зареєстровано за вх. №18/03-2015, щодо скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно [PERSON] Після розгляду даного адвокатського запиту представнику Позивача було письмово повідомлено, що на даний час відсутні підстави для зняття арешту з вказаної квартири. На даний час у кримінальній справі триває досудове слідство. Більш конкретної інформації надати не можливо,так як матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120131 10060001019 були направленні до прокуратури Печерського району міста Києва. ГСУ МВС України свого представника не направили, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, письмових заперечень не подали. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що Громадянин [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 11.07.2008 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2010 року було змінено рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2009 року, однак в частині визнання [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] залишено без змін. 10.12.2014 року, позивачу стало відомо, що на підставі постанови ст. слідчого Головного слідчого управління МВС України Волошина В.В. про накладення арешту на майно від 21 березня 2011 року, на належну йому на праві власності квартиру квартири [ADDRESS] державним реєстратором Першої Київської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 грудня 2014 року. Арешт на квартиру накладено на підставі постанови про накладення арешту на майно, що є об'єктом злочинних дій у справі; проте у даному разі, позивач не є ні обвинуваченим, ні підозрюваним у кримінальній справі, у межах якої на його квартиру було накладено арешт. Таким чином, позивач вважає, що арешт квартири порушує його права, як законного власника майна, та створює перешкоди щодо володіння і розпорядженням ним. 21 березня 2011 року у межах розслідування кримінальної справи № 50-5424, порушеної за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, ст. слідчим в ОВС ГСУ МВС України Волошиним В.В. винесено постанову про накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. У листі-відповіді від 19.03.2015 року заступник начальника СВ Печерського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві В.В. Заворітний зазначив, що у кримінальній справі № 50-5424, яку 01.02.2013 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013110060001019, винесено постанову про накладення арешту на майно від 21.03.2011, а саме про накладення арешту, шляхом заборони відчуження, на квартиру [ADDRESS]. На даний час відсутні підстави для зняття арешту з вказаної квартири. Із письмових заперечень Печерського районного управління ГУ МВС України в м. Києва видно, що 24.01.2009 РОКУ прокуратурою міста Києва була порушена кримінальна справа № 50-5424 за фактом вчинення невстановленими особами злочинів, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що комісією з проведення обстеження технічного стану будинків було складено акт року про приведення квартир № 27-35 3-го під'їзду жилого будинку [ADDRESS] від 07.10.2003 у належний санітарний стан. Відповідно до п. 3.1 Розпорядження КМДА від 07.10.2004 року № 1835 «Про капітальний ремонт квартир № 27-35 у 3-му під'їзді жилого будинку [ADDRESS]» було покладено обов'язок відселити власників квартир на постійне або тимчасове місце проживання за їх згодою на Головне управління житлового забезпечення . Відповідно до п. 2 цього Розпорядження на Печерську районну державну адміністрації в місті Києві після відселення мешканців квартир, зазначених у п. 1 цього Розпорядження, покладався обов'язок забезпечити передачу 3-го під'їзду зазначеного жилого будинку, Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу КМДА у встановленому порядку строк для проведення капітального ремонту. Родині [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 01.11.1996 виданого Державною адміністрацією Московського району міста Києва, на підставі Розпорядження №13412 від 01.11.1996 року. Відповідно до Розпорядження КМДА від 04.08.2005 року №1443 [PERSON], [PERSON], було надано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 2 зазначеного Розпорядження, на КП «Київське міське бюро технічної івентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» було покладено обов'язок анулювати реєстрацію права власності громадян на раніше займані жилі приміщення, в тому числі і на [ADDRESS], яка в подальшому скасована не була. Старшим слідчим Головного слідчого управління МВС України в м. Києві Волошином В.В. було винесено постанову про накладення арешту на квартиру від 2і.03.2011 р. за адресою: [ADDRESS]. Кримінальна справа була направлена до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві для проведення досудового слідства. 01.02.2013 року Печерським районним управлінням міста Києва було внесено відомості до ЄРДР за фактом шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є траво особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти .ї здо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Протягом 2015 року позивач неодноразово звертався Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, прокуратури Печерського району м. Києва, прокуратури м. Києва, Генеральної прокуратури України зі скаргами щодо скасування постанови ст. слідчого ГСУ МВС України про накладення арешту на майно від 21 березня 2011 року. Однак, вказані прохання позивача задоволенні не були. Крім того, позивач не є ані обвинуваченим ані підозрюваним у межах вказаного кримінального провадження. Відповідно до частини першої статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на належну позивачеві на праві власності квартиру, та внесення відомостей про її обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, порушує права позивача, як власника, оскільки він не притягувалася до участі у кримінальній справі в якості підозрюваного, йому не пред'являлось обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та йому не заявлялись вимоги за цивільним позовом. У своїй постанові від 15 травня 2013 року Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26 цс 13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Позивач є власником майна, а питання правильності накладення арешту не є предметом спору. На підставі викладеного та

Outcome: approved