Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до Державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниця) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 58014,64 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на роботу до Державної адміністрації залізничного транспорту України (надалі - Укрзалізниця), [PERSON] , було переведено з Південно-Західної залізниці згідно наказу від 19.02.2002 № 155 та одночасно призначено на посаду старшого інспектора відділу раптових перевірок виробничої та фінансово-господарської діяльності підприємств Спеціальної інспекції при генеральному директорові Укрзалізниці з 19.02.2002. Згодом, відповідно до наказу Укрзалізниці від 14.06.2002 № 403/ос, позивача переведено на посаду старшого ревізора сектора по контролю доходів від вантажних перевезень Контрольно-ревізійного управління Головного управління контрольно-ревізійної роботи та фінансових розслідувань Укрзалізниці. Відповідно до наказу Укрзалізниці від 11.10.2007 №774/ос, [PERSON] переведено на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці. Таким чином, на роботі в Укрзалізниці позивач працював з 19.02.2002, а на посаді старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів Управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці з 11.10.2007. Наказом Генерального директора Укрзалізниці [PERSON] від 19.08.2014 № 1701/ос [PERSON] , старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів Управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці, звільнено у зв`язку зі скороченням штату, по п. 1 ст. 40 КЗпП України з 19.08.2014. В подальшому, наказом Першого заступника генерального директора Укрзалізниці [PERSON] внесені зміни до цього наказу про його звільнення. Наказом від 27.10.2014 за № 3946/ос, [PERSON] звільнено з 16.10.2014 з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з роботи [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), Генерального директора державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) Остапюка Б.Я., треті особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Грищенко Ю.М., Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України Бурбак М.Ю. про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.10.2014 відкрите цивільне провадження у справі № 757/29558/14-ц за позовом [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці). 27.01.2015 під час проведення попереднього судового засідання, позивач та Укрзалізниця, як сторони цивільного провадження, звернулись до суду з заявою про укладення мирової угоди та закриття провадження у справі з цих підстав. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.01.2015 у цивільній справі № 757/29558/14-ц: Визнано умови мирової угоди, укладеної 27.01.2015 між позивачем [PERSON] та відповідачем Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) в особі виконуючого обов`язки генерального директора Укрзалізниці - заступника голови з реорганізації Бланка М.І., згідно яких сторони погодили: поновити [PERSON] на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на посаді старшого ревізора з контролю доходів Управління контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці. Цією ж ухвалою провадження у даній справі закрито. 16.02.2015 наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) № 172/ос «про поновлення на роботі за рішенням суду» - скасовано наказ про звільнення з займаної посади [PERSON] від 27.10.2014 № 3946/ос 16 жовтня 2014 у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено [PERSON] на посаді старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту з 17.10.2014, відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 28.01.2015 справа № 757/29558/14-ц. Таким чином, позивача було поновлено на роботі після звільнення, але середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачено не було. Вимушений прогул, за який відповідач повинен сплатити середній заробіток становить з 16.10.2014 по 16.02.2015 і складає: 124 дні або 4 місяці 1 день. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку рішення про поновлення позивача на роботі приймав відповідач - Державна адміністрація залізничного транспорту України (Укрзалізниця), але рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було прийнято, середній заробіток до теперішнього часу [PERSON] не виплачено. За таких умов позивач вважає, що у нього виникло право для звернення до суду за захистом своїх прав - стягнення з відповідача середнього заробітну за час вимушеного прогулу, який становить 58014,64 гривень. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2017 відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 07.05.2017 до суду надійшов відзив ПАТ «Українська залізниця», згідно яких ПАТ «Укрзалізниця» заперечує проти задоволення позовної заяви у зв`язку з нижчезазначеним. Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2015 по справі № 757/29558/14-ц визнано умови мирової угоди, укладеної 27.01.2015 між [PERSON] та Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) в особі в.о. генерального директора - заступника голови комісії з реорганізації Укрзалізниці Бланка М.І., згідно з якими сторони дійшли до згоди щодо врегулювання спору, що є предметом позову, шляхом укладення мирової угоди на викладених умовах, поновлено Позивача на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на посаді старшого ревізора з контролю доходів Управління контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці. Тобто, єдиною умовою мирової угоди є поновлення позивача на посаді, питання щодо компенсації заробітної плати в суді не розглядалось та в умовах затвердженої судом мирової угоди не йшлося. Вищезазначена ухвала набрала законної сили в порядку, встановленим чинним законодавством України та не була оскаржена сторонами до суду апеляційної інстанції. Положення ч. 1 ст. 207 ЦПК визначили, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета спору. Тобто, це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Суд, відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Зокрема, про те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ст. 255-256 ЦПК). Посилання позивача в позовній заяві на ст. 235 Кодексу законів України про працю не може бути взяте до уваги, оскільки положення зазначеної статті вказують на те, що орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тоді як в ухвалі про затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі № 757/29558/14-ц питання щодо виплати грошових коштів не було вирішено, і як вже зазначалось раніше, дана ухвала не булла оскаржена до суду апеляційної інстанції, тобто була визнана і Позивачем і його представником. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо сторони виявили намір укласти мирову угоду, то при необхідності їм може бути надана можливість оформити умови мирової угоди, для чого суд оголошує перерву в судовому засіданні. У разі, якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі. До ухвалення судового рішення щодо кожної із зазначених процесуальних дій, суд роз`яснює сторонам їх наслідки. 17.05.2017 представник ПАТ «Укрзалізниця» Корсун Ю.Ю. надав письмові пояснення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] 22.08.2018 ухвалою Печерського районного суду м. Києва призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. До суду надійшла заява про підтримання позовних вимог, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 04.01.2019, та розглядати справу у їх відсутність. В судове засідання представник відповідача не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися. Про день та час слухання справи повідомлялись у встановлений законом порядок. Причини неявки суду невідомі. 16.01.2019, через канцелярію суду, від голови Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці Грищенка Ю.М., надійшов лист, в якому зазначалося про те, що питання у даному трудовому спорі знаходиться поза межами компетенції профспілки. Суд, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступних висновків. Дійсно, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2015 було визнано умови мирової угоди між [PERSON] та Державною адміністрацією залізничного транспорту «Укрзалізниця», у спорі про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, наступного змісту: «Поновлення позивача на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» на посаді старшого ревізора з контролю доходів Управління контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку слід врахувати те, що умовами мирової угоди було передбачено поновлення на роботі позивача, що відповідно передбачає дотримання положень ст.235 КЗпП України. Також слід зазначити, що протокольною ухвалою від 28.02.2019, занесеною до журналу судового засідання, провадження по справі в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період звільнення і по 28.01.2015 включно, тобто, по час постановлення судом ухвали про визнання мирової угоди і закриття провадження у справі, закрито, з огляду на те, що набрала законної сили ухвала суду про закриття провадження, постановлена у справі №757/29558/14-ц з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2015 по 16.02.2015, підлягають задоволенню як такі, що відповідають приписам ст.ст. 235, 236 КЗпП України. З урахуванням розміру середньоденного заробітку позивача - 467,86 грн. та кількості робочих днів у наведеному періоді - 13 днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 6082,18 грн. В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи як задоволення позову [PERSON] в частині вимог, так і закриття провадження в частині вимог, а також те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial