Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про визнання договору про наміри недійсним та стягнення боргу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем та відповідачем 20 жовтня 2014 року було укладено Договір про наміри, який передбачав спільне вкладення коштів та в подальшому спільну діяльність для ведення сільськогосподарських робіт на землях Золотоніського району. За умовами договору позивач повинен надавати кошти для збору, державної реєстрації в органах юстиції та земельному кадастрі земельних паїв, а в свою чергу відповідач зобов'язується провести на користь позивача збір та державну реєстрацію в органах юстиції та земельному кадастрі земельних паїв, земель сільськогосподарського призначення в с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області, згідно законів України в обсязі не менше 400 га, для проведення підприємницької діяльності. У п.2.2.3, п.2.2, розділу 2 вказано, що всі витрати, пов'язані з виконанням цього договору надавати Стороні 1 у вигляді фіскальних документів, згідно чинного законодавства, а підтвердження про отримання коштів від Сторони 1 - у вигляді розписки, яка є невід'ємною частиною договору, що стверджується п.2.2.4, п.2.2, розділу 2. В день підписання договору 20.10.2014 року Позивачем під розписку було видано Відповідачу 40 000 (сорок тисяч) грн. Та 31.10.2014 р. Відповідач попросила ще кошти, оскільки першої суми їй не вистачало і позивач їх надав в сумі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гри. Оскільки на прохання позивача підтвердити фіскальними документами напрямок та суми здійснених витрат Відповідач не змогла, він зупинив всі її подальші дії по Договору та змусив повернути частину не витрачених коштів - 120 000,00 (сто двадцять тисяч) грн. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання, на думку позивача не виконувала то [PERSON] сам зайнявся збором інформації про можливість укладення договорів оренди земельних паїв в с. Коробівка Золотоніського р-ну і як виявилось, дані землі вже орендуються і до 2016 року правомірно будуть орендуватися іншою особою, а тому можливості укласти договори оренди на користь позивача відсутні. Позивач наполягав, що відповідачем йому були надані відомості, які виявились не правдивими, а деякі взагалі були приховані від нього з метою введення позивача в оману, оскільки вони мали б суттєве значення при укладенні вказаного договору, а знаючи про їх наявність позивач такого договору не укладав би. На неодноразові звернення до Відповідача про повернення коштів наданих позивачем за розписками, строк повернення по яких закінчується 28 лютого 2015 року , відповідач не реагував та повернення коштів не здійснювала. А тому, враховуючи сказане вище, позивач звернувся до суду із відповідним позовом для захисту своїх прав та інтересів. В судових засіданнях [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися повторно, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотання про перенесення розгляду справи до суду не подавали, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в справі маються відповідні відомості. Тому суд рахує за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Відповідач по справі [PERSON] надала до суду заперечення проти позовних вимог, згідно якого позов не визнала повністю та зазначила, що відповідачем зобов'язання за даним договором виконані, а саме: [PERSON] в період дії договору про наміри від 20.10.2014 року проведено пошук власників земельних ділянок (паїв), досягнуто домовленості по передачі належних їм земельних ділянок в оренду ФОП [PERSON], оформлено всю технічну документацію на такі земельні ділянки (паї) та сплачено необхідні адміністративні збори, про що свідчать документальні підтвердження у вигляді підписаних орендодавцями договори оренди земельних ділянок (паїв), загальною кількістю не менше 20 штук. Оскільки в момент укладення договору всі правові норми були дотримані згідно вимог чинного законодавства, підстави для визнання даного договору недійсним - відсутні. Інших доводів та заперечень, окрім як, на думку відповідача, відмова від виконання взятого на себе зобов'язання з метою отримання коштів, позивачем не надано. Враховуючи, що угода не була виконана з вини позивача, оскільки він сам відмовився від підписання договорів оренди та постійно відкладав дату їх підписання, а врешті взагалі передумав працювати у цій сфері, тому вимога з приводу стягнення з відповідача втрачену вигоду у вигляді 18% річних не підлягає до задоволення, адже зобов'язання з боку відповідача по договору про наміри були виконані в повному обсязі. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши заперечення та додатки додані до нього від відповідача приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається із умов договору про наміри від 20.10.2014 року , а саме п.2.1.1 сторона 1, тобто [PERSON], надавати кошти для збору, державної реєстрації в органах юстиції та земельному кадастрі земельних паїв для проведення підприємницької діяльності в Україні. В свою чергу, як випливає з умов п.2.2.1 вказаного вище договору, сторона 2, тобто [PERSON] забовязується провести на користь сторони 1 збір та державну реєстрацію. в органах юстиції земельних паїв, земель сільськогосподарського призначення (придатних для обробки) в с. Коробівка Золотоніського р-ну Черкаської області згідно законів України в обсязі не менше 400 га, для проведення підприємницької діяльності. Окрім того, суд бере до уваги п. 2.2.3 вказаного вище договору, згідно якого всі витрати, повязані з виконанням цього договору надавати стороні 1 у вигляді фіскальних документів згідно чинного законодавства. Згідно п. 3.1 договору від 20.10.2014 року, цей договір діє в період з 20 жовтня 2014 року по 20 лютого 2015 року. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так з матеріалів справи судом вбачається, що відповідач по справі не належно виконувала умови вказаного вище договору, оскільки позивачу не підтверджувала фіскальними документами, які передбачені умовами вказаного договору, напрямок та суми здійснених витрат. Окрім того суд бере до уваги, що згідно заперечення відповідача по справі [PERSON] в період дії договору про наміри від 20.10.2014 року провела пошук власників земельних ділянок та досягла домовленості по передачі належних їм земельних ділянок в оренду ФОП [PERSON], оформила всю технічну документацію на такі земельні ділянки (паї) та сплатила необхідні адміністративні збори, про що свідчать документальні підтвердження. Про те суд бере до уваги, що як вбачається із наданих відповідачем в підтвердження своєї позиції договорів оренди землі, вони оформлені переважно 01.10.2014 року, а договір оренди землі із [PERSON] оформлений 10.10.2014 року. Однак договір про наміри був укладений 20.10.2014 року та згідно п. 3.1 цього договору діє в період з 20 жовтня 2014 року до 20 лютого 2015 року. Окрім вказаного в зазначених договорах оренди землі не вказаний орендар, акт визначення меж земельної ділянки в натурі не містить дати його виготовлення, а його замовником зазначений сам орендодавець. Відповідач а ні суду, а ні позивачу не надала жодного підтверджуючого документу про витрату коштів на проведення дій спрямованих на виконання умов вказаного договору, не містяться вони і в запереченні та доданих до них документів, які надав відповідач. А тому суд сприймає такі заперечення відповідача по справі критично, а докази додані відповідачем як такі, які не підтверджують належний порядок виконання умов вказаного договору про наміри. Як вбачається із розписки від 20.10.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 40000 тис. грн.. для заключення договорів оренди землі на користь [PERSON], та відповідач зобовязалася повернути зазначену суму в разі не виконання умов договору до 28 лютого 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із вказаної розписки судом вбачається, що відповідач взяла на себе зобовязання належним чином виконати умова вказаного договору про наміри, а в разі не виконання зобовязання, взятих на себе, зобовязувалась повернути кошти до 28.02.2015 року. Згідно п. 2.2.4 договору від 20.10.2014 року розписки є невідємною частиною цього договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається із п. 4.2 вказаного договору про наміри у разі не виконання умов договору, сторона 2 повертає кошти стороні 1 на протзі 6 місяців після закінчення договору. Таким чином сдом встановлено, що відповідач по справі свої зобовязання по договору від 20.10.2014 року не виконала, договори оренди на користь позивача не уклала та не зареєструвала, не надала позивачу чи суду жодних відповідних документів, які підтверджували б витрати за виконання умов вказаного договору. Вказані дії відповідача суперечать загальним принципам, встановлених чинним законодавством щодо виконання зобовязань, а саме належності виконання зобовязання та досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобовязання. Судом встановлено, що кошти надані відповідачеві були зняті позивачем з депозитного рахунку, який був відкритий в «Укрсиббанку» і по якому нараховувались відсотки, тому у відповідності до ст.. 625 Цивільного кодексу України відповідач має сплатити позивачу втрачену вигоду, а саме не отримані відсотки, які б позивач міг мати, залишивши кошти на депозитному рахунку - 18% річних. Згідно ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд бере до уваги, що позивач не був повідомлений відповідачем про ряд обставин, які мали суттєве значення при укладенні вказаного договору про наміри, зокрема про те, що землі, які позивач хотів взяти в оренду вже орендуються на законних підставах до 2016 року іншою особою, а тому юридичної можливості укласти договори оренди у терміни визначені строком дії договору про наміри на користь позивача не було можливим, про що відповідачем позивача повідомлено не було. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем позивача було введено в оману, а тому наявні відповідні підстави вважати порушеними загальні вимоги додержання яких є необхідними для чинності правочину. Згідно ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, в даному випадку у позивача, який діяв під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями відповідача, внутрішня воля сформувалася невірно, а тому такий правочин має бути визнаний недійсним. Згідно чинного законодавства обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, що має місце у діях відповідача по даній справі. Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що вказаний договір про наміри необхідно визнати недійсним,а з відповідача по справі стягнути на користь позивача збитки у подвійному розмірі, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 230 ЦК України, тобто 87\~000 (вісімдесят сім тисяч) грн.., які складаються із наступного: -80000 грн. сума боргу у подвійному розмірі; -6000 грн. сума втрачених відсотків по депозиту; -1000 грн. 3% річних від вищевказаної суми. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 871 грн.

Outcome: approved