Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на частину спадкового майна своєї померлої матері [PERSON] В позові вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) із земель Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області. Заповітом від 10 лютого 1990 року [PERSON] вказану земельну частку в рівних долях заповіла позивачці [PERSON], а також своєму сину [PERSON] та онуці [PERSON]. [PERSON] відмовився від успадкування належної йому частки на користь позивача, тому рішенням Кодимського районного суду від 03 березня 2009 року за нею в порядку спадкування за заповітом було визнано право власності на 2/3 частини вказаної земельної частки (паю). На той момент їй не було відомо про те, що [PERSON] помер, тому належна йому частка залишилась не прийнятою. У зв'язку з цим, з огляду на відсутність інших спадкоємців просила свій позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити. Представник Будеївської сільської ради Кодимського району в судове зсідання також не з'явився, але до початку судового розгляду справи звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнав (заява №124/02-16 від 18 червня 2014 року). В судове засідання також не з'явився третя особа [PERSON], який надав до суду нотаріально засвідчену письмову заяву від 25 березня 2014 року про визнання позову [PERSON] та відсутність претензій на спадщину померлої [PERSON] (заява ВТР №316287 від 25.03.2014 року, посвідчена приватним нотаріусом [PERSON]). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з цим суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача та третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами у справі письмові докази, суд, враховуючи визнання позову представником відповідача та третьою особою, вважає необхідним позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 13 року 1994 року Будеївською сільською радою Кодимського району Одеської області. До складу спадщини померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) із земель Будеївської сільської ради Кодимського району, розміром 3.05 умовних кадастрових гектарів, яка належала їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0258461. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року чи Цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 27 травня 1994 року, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 257 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року (ст.71 ЦК УРСР в ред.1963 року) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. [PERSON] померла [INFO], з позовом до суду позивач звернулась лише у червні місяці 2014 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Позивач є юридично неграмотною особою, пенсіонером, має вік 77 років, відповідно до віку має поганий стан здоров'я, належну їй частку спадщини померлої матері прийняла, а про смерть [PERSON] не знала. Ці обставини зашкодили їй своєчасно звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску нею строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Судом встановлено, що 10 лютого 1990 року [PERSON] склала заповіт, яким в рівних долях заповіла належну їй земельну частку (пай) позивачці [PERSON], а також [PERSON] (своєму сину) та [PERSON] (онуці). Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що [PERSON] від успадкування належної йому частки спадщини [PERSON] відмовився на користь позивачки [PERSON], у зв'язку з цим рішенням Кодимського районного суду від 03 березня 2009 року за позивачкою в порядку спадкування за заповітом було визнано право власності на 2/3 частини належної померлій [PERSON] земельної частки - 1/3 частина заповідана померлою їй, та 1/3 частина заповідана [PERSON] Судом також встановлено, що третій спадкоємець за заповітом - [PERSON] помер [INFO], не прийнявши у встановленому законом порядку належної йому частини спадщини померлої матері [PERSON] (актовий запис про смерть №32 від 10.12.2008 року). Рішенням Кодимського районного суду від 03 березня 2009 року (справа №2-145/09) встановлено, що [PERSON] вступила у фактичне управління та володінням спадковим майном померлої [PERSON], що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР є свідченням прийняття нею спадщини померлої матері. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, тому прийняття позивачкою [PERSON] спадщини померлої [PERSON] є доведеним і доказуванню в межах цієї цивільної справи не підлягає. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері, оформлення нею частини спадщини матері, суд вважає необхідним в порядку спадкування за заповітом визнати за нею право і на 1/3 неохоплену частину спадщини [PERSON], позаяк за нормами ст.549 ЦК України в ред.1963 року вона є такою, що прийняла спадщину матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved