Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про стягнення моральної шкоди, отриманої у звязку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 06.12.1999 по 22.08.2005 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірничим робітником очисного вибою 5 розряду ВП «Шахта «Стаханова» (на тепер ВП «Шахта «Капітальна»). 21.08.2004 о 12.00 год., виконуючи наряд у першу зміну, при підготовці місця для закладу випереджаючої швелера на нижньому сполученні південної корінної лави центрального ухилу пл.Л1 гор.1136 м блоку № 4 з конвеєрним штреком він проводив виїмку вугілля відбійним молотком, при цьому шматками породи, які обрушилися з покрівлі, був травмований в область голови та правого променезап'ясткового суглобу. В результаті чого він отримав забиття шийного відділу хребта з больовим вертеброгенним синдромом, забиття м'яких тканей голови, забиту рану н/з правого передпліччя. За даним фактом складені акти за формами Н-5 та Н-1 від 23.08.2004. За рішенням МСЕК від 10.12.2004 йому первинно було встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності на рік, а 20.12.2005 - безстроково. Димитровським відділенням Фонду ССНВВ йому призначено одноразову допомогу та сплачуються щомісячні страхові виплати. Моральна шкода у звязку з виробничою травмою не виплачувалася. У зв'язку з отриманою травмою він перебував на лікуванні та не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травм, психологічний дискомфорт, який він випробує до дійсного часу. Після отримання трудового каліцтва він став обмежений у русі, швидко втомлюється при незначних навантаженнях. До каліцтва він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак, зараз у зв'язку зі станом здоров'я він не може цього робити, тому йому доводиться за гроші наймати людей, що негативно позначається на його матеріальному становищі та жадає від нього додаткових моральних і матеріальних зусиль. Він втратив престижну гірничу спеціальність, високу заробітну плату, що негативно позначилося на його соціальному статусі та дуже його морально пригнічує. До травмування він регулярно займався спортом, підтримував себе в нормальній спортивній формі, захоплювався риболовлею. Внаслідок трудових травм він не може здійснювати свої захоплення, від чого почуває постійний психологічний дискомфорт. Був змінений його життєвий уклад, він став замкнутим, малотовариський, втратив інтерес до життя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн, тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму. Ухвалою судді від 25.01.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» до суду\~також не\~зявився,\~надав заяву\~про розгляд\~справи у\~його відсутність. Представник третьої\~особи Управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області до суду також не зявився, надав до суду відзив, згідно якого вказав, що вважає возовні вимоги законними, оскільки Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 № 717-У був виключений обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачувати потерпілим моральну шкоду у зв'язку з травмою на виробництві або професійних захворювань. Частина 8 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», який набув чинності 01.01.2015, передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх семей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з 06.12.1999 по 22.08.2005 перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Стаханова» Державного підприємства «Мирноградвугілля», працюючи гірничим робочим очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений у зв'язку з переходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.6-9). 21.08.2004 о 12.00 год. з [PERSON] при виконанні трудових обовязків стався нещасний випадок: на нього з покрівлі обрушився шматок породи, внаслідок чого позивач був травмований в область голови, правого променезап'ясткового суглобу та був госпіталізований до лікарні. За даним нещасним випадком складені акти за формами Н-5 та Н-1 № 38 від 23.08.2004 (а.с.10-11, 12-13). З тексту акту Н-1 вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є: неприведення робочого місця у безпечний стан перед виконанням робіт та в процесі (а.с.13). Через отриману 21.08.2004 травму [PERSON] з 23.08.2004 по 03.09.2004 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, з 01.08.2005 по 22.08.2005 - на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Донецької обласної лікарні відновного лікування зі скаргами на рані правого передпліччя, головну біль, переважно в потиличній області ниючого характеру, на біль у шийному відділі хребта, безсоння внаслідок цього. Після цього позивач продовжував лікуватися амбулаторно, що підтверджується записами з амбулаторної карти позивача (а.с.14-37). Відповідно до діагнозу лікарсько-консультативної комісії від 06.12.2005 [PERSON] за наслідками виробничої травми від 21.08.2004 встановлено: забиття головного мозку легкого ступеню та шийного відділу хребта з больовим, мязово-тонічним синдромом, цервікокраніалгією, синдром вегето-судинної дистонії по гіпертонічному типу з розсіяною неврологічною симптоматикою, короткозорість обох очей (а.с.38). Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 10.12.2004 позивачу за наслідками травми від 21.08.2004 первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК згідно з актом від 20.12.2005 позивачу підтверджено відсоток втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності безстроково з рекомендаціями медикаментозного та санаторно-курортного лікування, спостерігання та лікування у невропатолога (а.с.41, 42). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманою травмою позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 10.12.2004, тобто під час дії правового акту, яким було покладено обовязок щодо відшкодування моральної шкоди на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Між тим, 01.01.2015 набрав чинності\~Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»\~в редакції\~Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина восьма\~статті 36 цього Закону\~передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України\~та\~КЗпП України. Пункт 1 частини другої\~статті 10 цього Закону\~передбачає обов'язок страховика - Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. Отже, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2018 у справі № 579/951/16ц, відповідно до якої ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» затосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01 січня 2015 року, незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК \~стійкої втрати професійної працездатності позивача. Таким чином, у разі нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоровя працівника. Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування нещасного випадку, який трапився з [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у звязку з встановленням йому втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача. Отримана позивачем під час виконання ним трудових обовязків травма вимагає від нього продовження лікування, призвела до втрати професії, яка була джерелом його доходу. Наведене свідчить про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичний біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем надано достатньо доказів, за якими можна судити про наявність його страждань. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, розмір і безстроковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач втратив 40% своєї працездатності на підприємстві відповідача, отримана ним травма заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд,\~виходячи з\~засад розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~ вважає\~можливим визначити\~позивачу розмір\~моральної шкоди\~у 24000\~грн, які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~враховуючи,\~що заявлено\~позов немайнового\~характеру,\~суд вважає\~необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 184,00 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial