Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 11 червня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір №12 про надання транспортних послуг(збір сміття, вивіз сміття). В укладеному договорі було зазначено про прийняття замовником(відповідачем по справі) прийняття роботи та оплати її згідно актів виконаних робіт, вартість яких також зазначена в договорі. Крім того, позивач зазначав, що згідно умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі проводити оплату за надані послуги та проводити таку оплату на протязі 10-х банківських днів після здачі актів виконаних робіт. Позивач вказував на те, що 02 вересня 2013 року між ним та відповідачем було підписано додаток №1 про зміну дійсних умов договору. Яким внесено зміни до договору №12 про надання транспортних послуг від 11 червня 2013 року. А саме, змінено п.2.1 цього договору наступним чином: в частині вивозу сміття вказано ціну за 1 ходку - 850 грн. 24 квітня 2014 року він з відповідачем підписав додаток №2 про зміну дійсних умов договору, яким внесено зміни до договору №12 про надання транспортних послуг від 11 червня 2013 року - змінено ціну вивозу сміття за 1 ходку - 950 грн. надалі між ним та відповідачем також вносились зміни до договору про надання транспортних послуг, про що надано відповідні документи. Позивач також посилається на те, що 14 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було складено акт звірки взаєморозрахунків, з якого випливає, що відповідач заборгував позивачу суму 29450 грн. за надання транспортних послуг згідно укладеного між ними договору. 29 січня 2015 року він надіслав на адресу відповідача претензію на вказану вище суму, на яку останній не відреагував. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборговану суму , а також витрати від інфляції в розмірі 4107,05 грн.; суму 380,03 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу та пеню в розмірі 4513, 52 грн., а також судові витрати по справі. 08.05.2015 року позивач подав до суду позов про збільшення позовних вимог. Просить стягнути 27000 грн. основного боргу; 11511,21 грн. - витрати від інфляції; 458,91 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу; 6091, 10 грн. - пеня. 22.05.2015 року через канцелярію суду представником відповідача було надано квитанцію про сплату відповідачем частини основного боргу - а саме: 2000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених в ньому та просять зменшити суму основного боргу з 27000, 00 грн. на суму 25000, 00 грн. та стягнути з відповідача суму пені, витрати від інфляції, 3% річних від простроченої суми боргу та судові витрати по справі, вказані в позові про збільшення вимог від 08.05.2015 року. Представник відповідача Веселовський В.М. позов визнав частково. Суму основного боргу визнає, а щодо стягнення витрат від інфляції, пені, 3% річних від простроченої суми - не визнає та просить в цій частині в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 11 червня 2013 року було укладено договір №12 про надання транспортних послуг. Відповідно до вимог ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона(виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони(замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної процесуальної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з актів здачі-прийомки робіт(послуг), позивач виконав умови договору, надавши транспортні послуги(вивезення, збір сміття). Правовідносини між сторонами випливають із зобов'язань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48, 63 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Так, з матеріалів справи видно, що відповідач 21 травня 2015 року здійснив оплату за транспортні послуги згідно укладеного між ним та позивачем договору в розмірі 2000 грн., а тому суму основного боргу слід зменшити на цю суму і слід стягнути з відповідача основний борг в розмірі 25000 грн. та інші суми вказані в позові. На підставі викладеного та

Outcome: partial