Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитини повноліття. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач - [PERSON] , [INFO] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Через те, що [PERSON] не виконувала своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх доньок, не піклувалася про їх фізичний, духовний розвиток, навчання, матеріально не забезпечувала їх, крім того не працювала та зловживала спиртними напоями, Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області № 250 від 23 липня 2008 року діти зараховані до дитячого будинку «Оріана» та з 06 серпня 2008 року по даний час виховуються та перебувають у дитячому будинку на повному державному забезпеченні. За весь період перебування дітей у дитячому будинку «Оріана» (більше одинадцяти років), мати відвідував доньок 1-2 рази в рік в нетверезому стані і більшість цих відвідин закінчувались скандалами. [PERSON] фактично самоусунулася від виховання доньок, так як не цікавиться їхнім життям, не піклується про їх фізичний, духовний розвиток, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не забезпечує їх матеріально. Зарекомендувала себе з негативної сторони, так як зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Окрім того, [PERSON] добровільно погоджується, щоб її позбавили батьківських прав, про що вказала у заяві. У вищезазначеній заяві зазначено, що вона в даний час та в подальшому не буде брати участі у вихованні чи матеріальному забезпеченні доньок - [PERSON] та [PERSON] . Згідно наказу служби у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області № 1 від 10 липня 2019 року [PERSON] і [PERSON] поставлено на первинний облік як дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах. 05 листопада 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей розглядалось питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримау у повному обсязі, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні неи з`явилася. В матеріалах справи наявна її нотаріально засвідчена заява, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та розглядати справу у її відсутності. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, як органу опіки і піклування, - представник служби у справах дітей Бориславської міської ради - Подставек Г.П., у підготовчому судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов вважає підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до вимог ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 травня 2004 року відділом РАЦС Бориславського міського управління юстиції Львівської області на підставі відповідного запису № 161 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Вищезазначені особи являються батьками [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 березня 2005 року відділом РАЦС Бориславського міського управління юстиції Львівської області на підставі відповідного запису № 103. Як вбачається із копій витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] та [PERSON] державна реєстрація проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України, ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації проживання [PERSON] (номер витягу20040402-09566) та [PERSON] .(номер витягу 20050219-04483) та довідок про реєстрацію місця проживання за відомостями відділу реєстрації Юориславської міської ради за № 1151 та №1152 від 16 травня 2019 року, вбачається, що останні зареєстровані зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Із копії рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 23 липня 2008 року за №250 вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зараховані з 1 серпня 2008 року у дитячий будинок «Оріана» Відповідно до Висновку № 276 від 5 листопада 2019 року, виконавчий комітет Бориславської міської ради, як орган опіки та піклування, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та відповідає інтересам дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки, зокрема, цікавитися своєю донькою, її життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про її культурний та духовний розвиток, спілкуватися з нею, сприяти в отриманні дитиною освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків не існує; самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні дитини батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було. Відповідно поданої заяви відповідача [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. від 06 березня 2020 року, зареєстровано а реєстрі за №231, відповідач [PERSON] зазначила що протягом 11 років не приймає участі у вихованні дітей, не утримує їх і в подальшому не має наміру займатись їх вихованням чи матеріальним забезпеченням. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , яка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, та вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав стосовно її доньок - [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що підлягає індексації, починаючи стягнення, з дня подачі заяви та до досягнення дітьми повноліття. Зобов`язати [PERSON] у місячний строк з дня набрання цим рішенням законної сили, відкрити для [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України, для зарахування аліментів, призначений для перерахунку аліментів. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved