Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірною будівлею у [ADDRESS] . За життя [PERSON] було складено заповіт від 03.07.2013 року, яким все своє мано заповів синові - [PERSON] , позивачу по справі. Крім нього, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , є дружина останнього - [PERSON] , відповідач по справі, яка відмовляється від своєї частки у спадковому майні на користь сина - позивача по справі. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірною будівлею у [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги і просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] у с.Онок Виноградівського району помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.11.2016 р. серії [NUMBER] . Згідно із заповітом від 03.07.2013 року, складеним [PERSON] , посвідченим секретарем виконкому Оноцької сільської ради все майно, належне йому на день смерті, заповів синові [PERSON] , позивачу по справі. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно - будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] відповідно до заповіту посвідченого 03.07.2013 року секретарем Оноцької сільської ради, який на день смерті заповідача ніким не змінено і не скасовано, що підтверджується відповідним написом на ньому. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого згідно до ст.1261 ЦК України є його син, а саме - [PERSON] , позивач по справі, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.1976 року, а також [PERSON] - дружина померлого, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.02.2017 року. Позивач, як спадкоємець за заповітом в порядку ст.1268 ЦК України, спадщину прийняв, оскільки на момент відкриття такої постійно проживав із спадкодавцем, усі витрати у зв`язку з організацією поховання поніс сам, вів догляд за будинковолодінням, робив ремонт у даному дворогосподарсті, обробляє земельну ділянку і після смерті вступив у фактичне володіння та користування будинком та предметами домашнього вжитку, що підтверджується довідками від 21.05.2019 року за № 194 виданою виконкомом Оноцької сільської ради. У свою чергу, дружина померлого - [PERSON] , відповідач по справі, спадщину не прийняла і відмовляється від своєї частки у спадковому майні на користь позивача, про що свідчить також її відмова, яка додано до заяви. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька позивач не має можливості, оскільки ним за життя так і не було виготовлено свідоцтво про право власності на вище названий житловий будинок з надвірними спорудами, який саме за ним рахується також згідно погосподарської книги №1 особового рахунку № [NUMBER] , що стверджується довідкою виконкому Оноцької сільської ради за № 193 від 21.05.2019 року. З цього приводу після смерті спадкодавця [PERSON] позивач звернувся до приватної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, про що свідчить заведена спадкова справа за номером 60279389, та видана довідка про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2019 №16/02-14. Згідно довідки, виданої КП «Виноградівське РБТІ» від 22.01.2019 р. №38 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS] будівництвом завершений та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини зона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав інтересів, що підлягають захисту судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті батька [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.\~

Outcome: approved