Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що згідно розписки відповідач винен йому гроші в сумі 30(тридцять) тисяч доларів, які відповідач зобовязався повернути до 31 травня 2016 року, але до цього часу борг позивачу не повернуто, тому просив стягнути на його користь суму боргу в розмірі 934 014, 89 грн (девятсот тридцять чотири тисячі чотирнадцять гривень 89 коп). У судове засідання позивач не зявився, згідно наданої заяви позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач достовірно знав про час та місце судового розгляду справи, але до суду не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Відповідно до вимог частини четвертої статті 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам частини першої статті 224 ЦПК України. На підставі наявних у справі письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 03 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода строкової позики, що підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем, при цьому кінцевим терміном повернення грошей зазначено 31 травня 2016 року (а.с.05). До цього часу борг не повернуто. Жодних пояснень відповідач з цього приводу не надає. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статі 533 ЦК України грошове зобовязання повинне бути виконане у гривнях. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України . За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договором не встановлено інші умови. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою. На підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка, яка підписана відповідачем [PERSON] власноруч без застосування психологічного або фізичного тиску, підтверджує факт укладення між сторонами правочину, який має ознаки договору позики, оскільки відображає дію щодо отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 30 000 (тридцять тисяч доларів США) від [PERSON] Враховуючи те, що в судове засідання відповідачем не надано доказів на підтвердження повернення суми боргу до цього часу у добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 934 014,89 грн, з яких: 816 300 грн сума позики, 24 489 грн 3% річних; 93 225,89 грн проценти від суми позики. Крім цього, позивач сплатив при подачі позовної заяви до 8000, 00 грн (вісім тисяч грн) судового збору, які також підлягають стягненню на користь позивача. З огляду на зазначене, підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих відповідно до ухвали від 07.02.017 (із внесенням виправлень ухвалою від 08.02.2017) немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved