Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. [INFO] у позивача народилась дитина - донька [PERSON] Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2014 року [PERSON] визнано батьком [PERSON], [INFO]. Відповідач у добровільному порядку не допомагає дитині, а позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому не має жодних джерел доходу. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1032 гривні, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 600 гривень до досягнення [PERSON] трирічного віку, а саме до 21.02.2016 року; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 972 гривні, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з [INFO] до [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала заяву, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав на адресу суду письмові заперечення, в яких зазначено, що [PERSON] наразі ніде не працює, має лише періодичні заробітки, які мають мінливий та непостійний характер. Впродовж останніх двох років дохід [PERSON] становить близька 700-800 гривень щомісяця. Окрім того, на його утриманні знаходяться інші діти - син [PERSON], [INFO], та непрацездатний батько, інвалід другої групи - [PERSON] З урахування вищевказаного, визнає позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 200 гривень. Щодо інших позовних вимог, не визнає їх у повному обсязі з тих підстав, що ніколи не перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі, а глава 9 СК України регулює спірні відносини саме між подружжям. Крім того, всупереч вимогам ч. 4 ст. 84 СК України, він не має можливості сплачувати кошти на утримання позивача, оскільки його середньомісячний дохід менше прожиткового мінімуму, а на його утриманні знаходиться ще одна дитина та батько - інвалід. Також відповідач заперечує проти стягнення з нього на користь позивача аліментів за минулий час, оскільки [PERSON] на надано суду доказів вжиття безрезультатних заходів щодо стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за позивача, відповідачів та їх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серія [NUMBER], виданим 02.04.2013 року, актовий запис № 334. Відомості про батька [PERSON] внесені за заявою матері від 02.04.2013 року. Це факт встановлений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2014 року, а тому, в силу ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2014 року визнано [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO]. Включено відомості про [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], як батька [PERSON], [INFO], в актовий запис про народження № 334 від 02.04.2013 року, складеного Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Внесено зміни до актового запису № 334 від 02.04.2013 року, складеного Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про народження [PERSON], [INFO], щодо її по-батькові, змінивши на «[PERSON]». На цей час дитина проживає разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин є відповідні норми СК України. Сукупність вищенаведених фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення у відповідача аліментного зобов'язання. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.ст. 183,184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Суд знаходить даний розмір аліментів визначений позивачем на дитину не обґрунтованим. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 184 СК України суд не погоджується зі способом визначення аліментів у розмірі 1032 гривні щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обраним позивачем. На час звернення позивача до суду відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня для дітей віком до 6 років - 1032 гривні. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, який офіційно не працевлаштований, має регулярний щомісячний дохід близька 700-800 гривень, має на утриманні ще одну дитину - сина [PERSON], [INFO], батька пенсіонера [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач є працездатною особою, тяжкими захворюваннями не хворіє, а тому суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 350 гривень щомісячно, саме такий розмір буде достатнім для утримання дитини, і відповідач в змозі його виплачувати. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання синами сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 01.07.2014 року. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з аліменти на утримання дитини, щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень, починаючи з дати звернення до суду - 01.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання останньої у розмірі 600 гривень до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до 21 лютого 2016 року суд дійшов наступного висновку. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, посилаючись на ст.ст. 75-80 СК України, зазначає, що остання ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не має ніяких джерел доходів, окрім допомоги батьків та соціальних виплат. Однак, главою 9 Сімейного Кодексу України врегулювані спірні правовідносини між подружжям, тобто чоловіком та дружиною. Оскільки сторони ніколи не перебували у зареєстрованому шлюбі, суд вважає положення глави 9 Сімейного Кодексу України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. Крім того, суду не доведено факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти за минулий час на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 972 гривні, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з [INFO] до [INFO]. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Крім того, суду не зрозуміло з якого розрахунку виходив позивач, вказуючи розмір аліментів за минулий час в розмірі 972 гривні, чи це щомісячна сума чи загальна, не зрозумілий також зазначений період - з [INFO] по [INFO]. Таким чином, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial