Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (остаточна редакція збільшених позовних вимог від 09.11.2016 р.) до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] - прийняв у власність грошові кошти в сумі 3 736 734 грн., що на дату укладання договору було еквівалентом 458 495,00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів, визначених договором позики, 25.08.2013 року [PERSON] передав [PERSON] відповідну розписку про отримання позики. Згідно п.2.3 договору позики позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 01 жовтня 2013 року. Натомість, у визначений строк відповідач кошти позивачеві не повернув. Згідно з пунктом 2.3. договору позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю суму позики в строк до 01 жовтня 2013 року. Натомість, у визначений договором позики строк [PERSON] суму позики [PERSON], - не повернув. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно з статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, за договором позики від 25 серпня 2013 року, [PERSON] зобов'язаний сплатити [PERSON] гривневий еквівалент 458 495,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25.515438), станом на 01 листопада 2016 року, становить 11 698 700,75 грн. Поскільки позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк до 01 жовтня 2013 року. Натомість, у визначений договором позики строк, [PERSON] суму позики [PERSON], - не повернув. 02 жовтня 2013 року є днем виникнення грошового зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 3 736 734, 00 грн. (гривневий еквівалент 458 495, 00 доларів США) за Договором позики від 25 серпня 2013 року - перший день прострочення грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач вважає, що розмір трьох процентів річних і інфляційного збільшення суми боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 25 серпня 2013 року, станом на 01 листопада 2016 року (день подання заяви), складає: 3 774 707,21 грн., що складається з: 3 428 880, 21 грн. - інфляційного збільшення суми боргу; 345 827, 00 грн,-трьох процентів річних. Договором позики між [PERSON] і [PERSON] від 25 серпня 2013 року розмір процентів за користування позикою не встановлений. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В зв»язку з цим позивач вважає, що [PERSON] має право на одержання від [PERSON] процентів за користування позикою у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ. Розмір цих процентів визначається шляхом нарахування на суму заборгованості [PERSON] перед [PERSON] на гривневий. Згідно поданого позивачем розрахунку він вважає, що розмір процентів за користування позикою становить 5 045 887 грн. 16 коп. Позивач при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір в сумі 3 654,00 грн., при подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог, 01 листопада 2016 року сплатив судовий збір у розмірі 3 236,00 грн. , загальний розмір судового збору складає - 6 890 грн. Відповідно до п/п 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено мінімальну заробітну плату на 1 січня цього року у розмірі 1378,00 грн. П'ятикратний розмір цієї мінімальної заробітної плати складає 6 890 грн. Тому позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 20 519 295,12 грн.. що складається з: 11 698 700,75 грн. - суми боргу (позики); З 428 880, 21 грн. - інфляційного збільшення суми боргу; 345 827, 00 грн. - трьох процентів річних; 5 045 887,16 грн. - процентів за користування позикою та судові витрати в сумі 21 857 грн., що складається з: 3 654,00 грн. - за подання позову; 6 699,00 грн. - за подання апеляційної скарги; 8 268, 00 грн. - за подання касаційної скарги; 3 236 00 грн. - за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник позивача [PERSON] по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просиі позов задовольнити повністю, з підстав, вказаних в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] по довіреності [PERSON] позов не визнав та просиві в позові відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання позики, оригінал якого досліджено в ході розгляду справи. За умовами вказаного договору п.1.1 - [PERSON] зобов»язався передати, а [PERSON] - прийняти у власність і своєчасно повернути грошові кошти в сумі 3 736 734грн. 00коп., що на день підписання договору було еквівалентом 458 495,00 доларів США. Пунктом 2.3 договору позики визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 01.10.2013р. Між тим, у визначений строк відповідач кошти позивачеві не повернув. Не повернута позика і на час розгляду справи. На підтвердження отримання грошових коштів, визначених договором позики, 25.08.2013р. [PERSON] передав [PERSON] відповідну розписку про отримання позики у визначеному у договору розмірі, оригінал якої оглядався та досліджувався в судовому засіданні. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). В судовому засіданні представник відповідача по довіреності заперечив факт отримання від [PERSON] грошових коштів, визначених у договорі та розписці. Однак вказані доводи представника відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи по суті . Згідно висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №213/592/15-23 від 27.07.2015р. підписи від імені [PERSON] в договірі про надання позики від 25.08.2013р. та у розписці про отримання позики від 25.08.2013р. виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів; встановити, самим [PERSON], чи іншою особою (особами) виконані підписи від його імені в графі «Позичальник» на 1-й та 2-й сторінках договору, біля напису «Говтвяниця» таблиці «Позичальник» розділу 8 «Адресні реквізити та підписи сторін» зазначеного договору, а також у розписці про отримання позики від 25.08.2013 року не видалось можливим. Крім того, суд вважає, що будь-яких належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач до суду не надав. Загальними засадами цивільного законодавства є, в т.ч. свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628ЦК). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638ЦК). Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047ЦК). Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання договору позики від 25.08.2013 р., укладеного між сторонами по цій справі, недійсним, розірваним чи зміненим. Також, за положеннями ст. 1049ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що фактично [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3736734грн. 00 коп., що еквівалентно 458495,00 доларів США. Тому вказану суму слід стягнути з відповідач на користь позивача. Статтею 1048 ч.1 ЦК визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2014р. №6-36цс14, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, суд погоджується з розрахунками позивача та вважає, що позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача [PERSON] процентів за користування грошовими коштами, отриманими за договором позики від 25.08.2013 р. в сумі 5 045 887 грн. 16 коп. Відповідно до ч.1 ст. 1050ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Як передбачено ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з викладеного, на думку суду, слід задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 3% річних в сумі 345 827 грн.00 коп., процентів за користування позикою в сумі 5 045 887 грн. 16 коп., інфляційної збільшення суми боргу в сумі 3 428 880 грн. 21 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 21 857 грн., що складається з: 3 654,00 грн. - за подання позову; 6 699,00 грн. - за подання апеляційної скарги; 8 268, 00 грн. - за подання касаційної скарги; 3 236 00 грн. - за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог. На підставі викладеного та,

Outcome: approved