Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого Глухівською міською державною нотаріальною конторою10 грудня 2001 року, є власником житлового будинку №30 на вул. Тургенєва у м. Глухів Сумської області. Також посилається на те, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 24 жовтня 1999 року по 07 червня 2005 року, і ще до розірвання шлюбу вона забрала дітей, своє майно і виселилась з належного йому будинку, після чого більше не поверталася. Оскільки вона виселилась з його будинку, але була там зареєстрована у 2009 році, то він звертався до Глухівського міськрайонного суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, але в ході розгляду справи 22.01.2010 р. вона добровільно знялася з реєстрації. Крім того, мотивує позов тим, що на прохання відповідачки, яка запевнила, що через декілька місяців зніметься з реєстрації, з його дозволу 01.06.2010 р. вона зареєструвала своє місце проживання в належному йому будинку за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Тургенєва, 30. Але у житлове приміщення його будинку не вселялася і з часу реєстрації свого проживання в ньому не проживала, а весь цей час живе у свого чоловіка за адресою: Сумська область, м. Ромни, 3-й пров. Комсомольський, буд. 10. Крім того, посилається на те, що неодноразово звертався до [PERSON] з проханням знятися з реєстрації в його будинку й та спочатку обіцяла, а потім категорично відмовилась це зробити, і оскільки на даний час вона є для нього сторонньою людиною, не проживає в цьому будинку з червня 2010 року, тобто, понад 6 років, то вважає, що вона втратила право користування житловою площею в цьому житловому будинку, тому просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням його житлового будинку, розташованого за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Тургенєва, 30, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею цього будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням його будинку, розташованого на вул. Тургенєва, 30, м. Глухів Сумської області. Відповідач [PERSON] в суді позов визнала та заявила, що не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Крім того, суду заявила що це не порушуватиме прав, свобод та інтересів інших осіб, в т.ч., й їх неповнолітніх дітей, оскільки на даний час їх місце проживання зареєстровано. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ч.4\~ст. 174 ЦПК України\~в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Також згідно розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 р., у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. А згідно ч.2 ст. 11 ЦПК України \~особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Відповідно ж до вимог\~ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому, ч.2 ст. 405 цього Кодексу передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. А за змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також згідно розяснень, які містяться в пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~ 391, 396 ЦК України\~ позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачкою предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому слід прийняти визнання нею позову і задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у належному позивачу будинку. На підставі викладеного та

Outcome: approved