Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2014р., який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 156, яка станом на 02.06.2015р. становить 4200 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.03.2015р. між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки площею 0,0790 га, за умовами якого сторони погодили, що земельна ділянка продається за ціною 131 588 грн., що на момент укладення договору згідно офіційного курсу НБУ становить 13 992,13 доларів США. Частина грошових коштів в сумі 92 789,22 грн. за умовами договору була передана йому до підписання, а інша частина в сумі 39 798,78 грн. повинна була бути передана відповідачем до 30.09.2014р. На час укладення договору, непередана сума в еквіваленті до іноземної валюти становила 4200 доларів США, і за його умовами, з чим сторони погодились, у випадку девальвації національної валюти, відповідач зобов`язався сплатити кошти у гривнях по відношенню до еквіваленту 4200 доларів США. В обумовлений сторонами строк грошові кошти йому передані не були, в той час як ним умови договору виконані в повному обсязі, і відповідач зареєстрував своє право власності. Станом на момент звернення до суду 4200 доларів США еквівалентно 88 494 грн. Враховуючи, що договором передбачено право застави на передане, і не оплачене майно, в рахунок погашення заборгованості просить звернути стягнення на вказану земельну ділянку. Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2015р. позов у вищевказаній справі задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2014 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 156, яка станом на дату ухвалення рішення становила 96 941,99 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07.06.2018р. вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено відповідачу строк для подання відзиву. Під час нового розгляду справи відповідач надав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Факт укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки визнає, як і визнає той факт, що не сплатив позивачу до 30.09.2014р. 30 % вартості земельної ділянки, тобто 4200 доларів США. Однак, у договорі купівлі-продажу, який одночасно містить умови договору іпотеки не вказано порядку виконання основного зобов`язання та не визначено способу повернення коштів і не зазначено поточного банківського рахунку. Саме через таку обставину позбавлений був можливості виконати умови договору, тоді як позивач уникав його телефонних дзвінків та не з`являвся за адресою реєстрації. Також, звертався з відповідними листами до позивача, однак відповідні докази не у нього збереглись. Що ж стосується самої заборгованості, вважає її неспівмірною із вартістю іпотечного майна, оскільки 70 % вартості земельної ділянки він оплатив. Тому, просить в задоволенні позову відмовити. Позивач надав додаткові пояснення до позову, долучивши докази направлення таких позивачу. Зазначає про сумнівність доводів відповідача щодо неможливості здійснити розрахунок за договором купівлі-продажу, оскільки порядок повернення коштів визначено самими договором купівлі-продажу, а порядок розрахунків між фізичними особами врегульовано чинним законодавством і тому, відповідач маючи намір повернути кошти не міг мати будь-яких перешкод. Крім того, володіючи даними про адресу реєстрації позивача відповідач мав можливість здійснити поштовий переказ, проте не вчинив таких дій. Будь-які інші доводи відповідача про намір повернути кошти вважає надуманими, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, і в дійсності, саме він вживав заходів для контактування з відповідачем щодо проведення розрахунків за договором, однак останній припинив відповідати на телефонні дзвінки. Повноважний представник відповідача у додаткових письмових поясненнях окрім доводів, які аналогічні мотивам відзиву також зазначає, що розмір заборгованості повинен обраховуватись у відповідності не 4200 доларів США, а еквівалент цієї суми до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на дату розрахунку - 30.09.2014р., що становить 54 386,577 грн., а не 96941,99 грн., які позивач просить стягнути за рахунок предмета іпотеки. Під час нового розгляду справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.11.2018р. до участі в справі як третю особу залучено [PERSON] , у власності якої на даний час перебуває земельна ділянка. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.04.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Узагальнена позиція сторін під час розгляду справи. В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам позову та просить такий задовольнити. Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити в позові. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Позиція суду. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу (а.с.25-29), за умовами якого позивач продав, а відповідач купив земельну ділянку площею 0,0790 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку. Згідно п. 2.1 договору, за згодою сторін земельна ділянка продається за ціною 132 588 грн., що на момент укладення цього договору за курсом НБУ еквівалентно 13 992,13 доларів США. Порядок проведення оплати визначено у п. 2.2, за умовами якого, до підписання цього договору покупець сплатив продавцеві 92 789,22 грн. Решта коштів в сумі 39 798,78 грн. покупець зобов`язується сплатити продавцеві до 30.09.2014р. На час укладення цього договору, вказана сума еквівалентна 4200 доларів США за курсом НБУ. Сторони дійшли згоди, що у випадку девальвації національної грошової одиниці України - гривні або зміни її обмінного курсу, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві у гривнях суму еквіваленту 4200 доларів США за курсом НБУ на момент сплати. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що умови договору купівлі-продажу позивачем виконано належним чином, в той час як в ході судового розгляду не здобуто доказів про виконання відповідачем обов`язку щодо проведення повної оплати за придбане майно. Вимога від 08.04.2015р. (а.с.30-31) залишилась проігнорованою. Свобода договору відповідно до ст. 627 ЦК України, розкривається в ст. 6 цього Кодексу, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В той же час, як зазначено в ч. 2 цієї статті, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. В п. 1.1 договору зазначено, що він є змішаним цивільно-правовим договором з елементами договору купівлі-продажу та іпотечного договору. Обов`язковість виконання умов договору закріплена в ст. 629 ЦК України. За договором купівлі-продажу, як про це зазначено в ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Разом з тим, положеннями ст. 694 ЦК України регулюється порядок продажу товару в кредит. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 та 6 цієї статті, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар. З положеннями ст. ст. 628 ч. 2, 655, 692, 694 ЦК України узгоджується норми ч. 4 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання. Оскільки в справі яка розглядається судом між сторонами укладено змішаний вид цивільно-правового договору, в якому містяться елементи договору купівлі-продажу та елементи договору іпотеки, про що зазначено в п. 1.1 і що випливає з його умов, які не суперечать нормам цивільного законодавства, перешкод для звернення стягнення на переданий товар в рахунок погашення заборгованості суд не вбачає. Так, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» регламентовано, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічне право іпотекодержателя - продавця за договором закріплено в п. 2.3, де зазначено, що до моменту повного розрахунку за земельну ділянку, продавцю відповідно до вимог ч. 6 ст. 694 ЦК України належить право застави на передане, але не оплачене майно. В ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Виходячи зі змісту ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки можлива шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. З огляду на той факт, що позивач вправі задовольнити власну вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу на прилюдних торгах, що передбачено договором купівлі-продажу та не заборонено законом, враховуючи те, що станом на дату ухвалення рішення плата за договором купівлі-продажу не проведена в повному обсязі та розмір заборгованості становить 4200 доларів США, суд знаходить позов обґрунтованим та ухвалює рішення про його задоволення, відкидаючи як безпідставні мотиви заперечення сторони відповідача. Зокрема, за змістом ч. ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 554/2542/16-ц зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 613 ЦК України та вказано, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. При цьому, за змістом ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеній нормі відповідач не просто не долучив доказів внесення грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса, але й не долучив будь-яких доказів про те, що мав намір виконати грошове зобов`язання, не говорячи вже про можливість здійснення поштового переказу на ім`я позивача. Тому, доводи відповідача про наявність прострочення кредитора суд відкидає. Крім того, відкидає доводи відповідача про те, що сума заборгованості неспівмірна вартості іпотечного майна, оскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання (постанова Верховного Суду України від 04.11.2015р. № 6-340цс15, постанова Верховного Суду від 08.05.2018р. № 463/300/15-ц). Що ж стосується доводів відповідача про те, що розмір заборгованості слід обраховувати у еквіваленті до національної валюти станом на дату виконання зобов`язання, такі аргументи відповідача суд також відкидає, оскільки згідно правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 373/2054/16-ц (постанова від 16.01.2019р.). як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. За умовами укладеного між сторонами договору зобов`язання щодо повернення коштів виражено в іноземній валюті, і тому, відсутні підстави для перерахунку суми боргу до еквіваленту національної валюти. Таким чином, під час нового розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки і тому, позов належить задовольнити в повному обсязі. Щодо виконання даного рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно (а.с.210-215), в процесі примусового виконання заочного рішення суду 05.11.2015р. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів право власності на спірну земельну ділянку перейшло до позивача. В подальшому, на підставі договору-купівлі продажу від 21.06.2017р. власником спірної земельної ділянки став [PERSON] . На даний час згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2017р. власником земельної ділянки є [PERSON] . Таким чином, оскільки під час нового розгляду справи судом не ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову, а рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки фактично виконане, заборгованість погашена і на даний час власником земельної ділянки є третя особа, з метою недопущення довільного трактування даного рішення суду та повторного звернення стягнення на предмет іпотеки, у відповідності до вимог ст. 267 ЦПК України суд вважає за необхідне встановити порядок виконання даного рішення у спосіб залишення земельної ділянки у власності [PERSON] та визнання заборгованості в розмірі 4 200 доларів США за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2014 року погашеною. На підставі наведеного та

Outcome: approved