Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування вимог зазначив, що 22 травня 2012 року між ним і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 40000 доларів США, що в еквіваленті склало 320000 грн., які бралися ним для лікування його дружини [PERSON] та які мали бути повернуті ним за договором до 01 жовтня 2012 року. 24 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] 25000 доларів США, що в еквіваленті склало 200000 грн., які зобовязався йому повернути до 24 червня 2012 року. На підтвердження отриманння грошових коштів відповідач [PERSON] надав йому дві власноруч написані розписки. Рішенням Димитровського міського суду від 18.11.2013 року, яким було визнано, що відповідальність за виконання боргових зобовязань мають нести обоє з подружжя, з відповідача [PERSON] та його дружини [PERSON] на користь [PERSON] в солідарному порядку була стягнута заборгованість в сумі 1152361,58 грн., яка включала суму позики та відсотки за користування грошовими коштами за договорами від 22.05.2012 року та від 24.05.2012 року станом на 01.10.2013 року. Оскільки відповідачі свої зобовязання з погашення заборгованості, стягнутої за рішенням суду, не виконали, позивач просить суд стягнути з них на його користь проценти за користування грошовими коштами, передбачені договорами, за період з 19.11.2013року по 24.04.2015року в сумі 1518297,04грн. та інфляційні втрати, передбачені п.2 ст.625 ЦК України, розраховані з дня винесення судового рішення від 19.11.2013року та по березень 2015року в сумі 486296,59грн., а всього просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 2004593,63грн. Крім цього, вважає за необхідне покласти на відповідачів і судові витрати, сплачені ним при зверненні до суду, в розмірі 3654 грн. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, надавши повноваження на участь у справі своєму представнику, діючому на підставі довіреності. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], будучи повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання також не зявилися, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслали, бажання бути присутніми в судовому засіданні не висловили, що не перешкоджає розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позивача підтримав, вважав їх обгрунтованими, заявленими відповідно до вимог закону, і просив суд задовольнити їх в повному обсягу. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач за двома договорами від 22.05.2012 року та 24.05.2012року надав в борг відповідачу [PERSON] 65.000 доларів США. За кожним з договорів боржник мав сплачувати позикодавцю щомісячно за користування коштами 10% від суми боргу. Строк повернення коштів за договором від 22.05.2012року визначено 1.10.2012року, а за договором від 24.05.2012року 24.06.2012року (арк.спр.6,8). На підтвердження цього боржником видано позикодавцю дві розписки, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні (арк.спр.5,7). Оскільки відповідач не виконав повністю взятих на себе зобовязань, позивач в жовтні 2013року звернувся до суду. Заочним рішенням Димитровського міського суду від 18.11.2013року, яке набрало законної сили 29.11.2013року, з відповідачів [PERSON] і [PERSON] солідарно стягнуто на користь позивача за двома договорами позики 1152361,58грн., з яких за договором від 22.05.2012року: 520416,4 грн. відсотки і 320000,00грн. позика, за договором від 24.05.2012року: 323945,18грн. відсотки і 200.000грн. позика. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Рішення суду станом на час розгляду справи, як свідчить довідка за підписом начальника відділу ДВС Димитровського міського управління юстиції, не виконано (арк.спр.32). Згідно ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з досліджених судом договорів позики від 22 та 24 травня 2015року (п.2.3), грошові кошти були йому надані позивачем під 10% щомісячно від суми займу (арк.спр.6,8). Згідно представленого позивачем письмового розрахунку, розмір відсотків за користування грошовими коштами за договорами позики від 22.05.2012року та від 24.05.2012 року за період з 19.11.2013 року (день винесення судом рішення) та по 24.04.2015 року становить 1518297,04 грн. (арк.спр.13-20). Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, це не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, тобто відповідальність за порушення строків розрахунку не виключається. Тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення процентів за договорами позики обгрунтованими. Суд погоджується з представленим позивачем розрахунком процентів, розрахованих за двома договорами з врахуванням курсу долара за період з 19.11.2013року по 24.04.2015року, і вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь позивача 1518297,04грн. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає одним із способів захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно Закону № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом досліджених судом договорів, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. До того ж, ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, а не на невиконання судового рішення . Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 3654 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial