Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи це тим, що 13 липня 2012 року між ними було укладено шлюб, актовий запис №758, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя подружжя погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В кінці червня 2017 року [PERSON] за адресою спільного проживання з позивачем забрала свої речі та речі позивача, спільну дитину і переїхала проживати у інше невідоме позивачу місце. З того часу протягом одного року позивач та відповідач разом не проживають, спільного побуту не ведуть, а тому відновлення шлюбних стосунків та збереження родини є не можливим. Оскільки шлюб існує формально, cім'я розпалася, зберегти її неможливо і недоцільно, тому виникла необхідність для його розірвання в судовому порядку. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, при цьому подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, при цьому до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлений позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Термін на примирення просила не надавати. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що 13 липня 2012 року між [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO], був зареєстрований шлюб, про що 13.07.2012р. зроблено відповідний актовий запис №758, де зазначено спільне прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №520, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 23 лютого 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Встановлено, що спільне життя у подружжя не склалося, подружжя мешкає окремо одне від одного, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом з матір'ю, сім'я фактично розпалася, шлюб існує формально, поновлювати шлюбні стосунки позивач не має наміру. Згідно положень ч.2 п.п.1,3 ст.1 СК України завданнями Сімейного кодексу України є зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частинами 3 та 4 ст.56 СК України передбачено, шо кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частина 2 ст.112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У підготовчому засіданні було досліджено заяву відповідача [PERSON], в якій остання визнала позовні вимоги позивача [PERSON] та згідна з ними повністю. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вимогами ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки спільне життя у подружжя не склалось через різні життєві інтереси та погляди на подружнє життя, позивач скористався правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що збереження шлюбу та подальше проживання подружжя не можливе, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотківсплаченого нею судового збору при подачі позовної заяви, тобто 352 грн. 40 коп.. На підставі ст.ст. 1, 3, 56, 105, 110-115 СК України та

Outcome: approved