Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів та просив визнати недійсною угоду про врегулювання випадку, укладену 16 червня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА», солідарно стягнути з них матеріальну шкоду у розмірі 2 271 733,37 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн., що було завдано позивачу в результаті її укладення, мотивуючи її укладенням на вкрай не вигідних умовах, що вказує на думку позивача на факт зловмисної домовленості відповідачів, а також порушує його майнові права. У встановлений законом строк 23 серпня 2018 року до суду від представника ПрАТ «СК «УНІКА» Лисенко В.А., а 10 січня 2019 року від представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Майтапової В.Ю. надійшли відзиви, в яких останні проти позову заперечували та його задоволенні просили відмовити. Відзиву, заяв або клопотань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явились. До суду надійшла заява представника ПрАТ «СК «УНІКА» Лисенко В.А. про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити з наведених в її письмовому відзиві підстав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними матеріалами та ухвалити рішення, оскільки, сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзиву, заяв або клопотань не подали, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби позичальника кредиту № 011095/0136/0000013. Згідно умов цього Договору, страхувальник є позичальником за договором кредиту № 014/0224/74/32671 від 15 вересня 2011 року вигодонабувачем (в частині заборгованості застрахованої особи за кредитним договором № 014/0224/74/32671 від 15 вересня 2011 року) є АТ «Райффайзен Банк Аваль», який є кредитором за кредитним договором. Відповідно до змісту Договору, при настанні страхового випадку вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку. Страховими випадками, зокрема є стійка втрата страхувальником працездатності внаслідок нещасного випадку та хвороби (загострення хвороби): інвалідність І-ої групи, інвалідність ІІ-ої групи; смерть страхувальника внаслідок нещасного випадку та хвороби. 06 серпня 2013 року [PERSON] повідомив страховика про настання страхового випадку, а саме встановлення йому ІІ-ої групи інвалідності. Згідно ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Аналогічні положення містяться також у ст. 3 Закону України «Про страхування», відповідно до якої страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. За змістом ч. 1 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Ч. 4 цієї статті визначено, якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Згідно п. 4.3.1. умов Договору, якщо на дату настання страхового випадку існує заборгованість страхувальника за кредитним договором та якщо інше не було письмово погоджено з вигодонабувачем, страховик сплачує суму страхової виплати вигодонабувачу у розмірі фактичної заборгованості страхувальника за договором кредиту, на дату настання страхового випадку. Відповідно до п. 7.8. Договору, вигодонабувач має право з метою отримання страхового відшкодування за своєю власною ініціативою вчиняти будь-які дії, які повинен чи має право вчиняти страхувальник. При цьому вчинення таких дій вигодонабувачем буде породжувати такі самі правові наслідки, якби такі дії були вчинені страхувальником. Користування вигодонабувачем таким правом не звільняє страхувальника від його зобов`язань за Договором. З огляду на зазначені умови Договору та враховуючи приписи ст. 636 ЦК України, право вимоги у позивача виникає лише у випадку відмови вигодонабувача від свого права на отримання страхової виплати за Договором. 16 червня 2015 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» булоукладено Угоду про врегулювання випадку, згідно з умовами якої вигодонабувач скористався своїм правом на отримання від страховика страхової виплати за договором страхування. У розрахунок відшкодування включена страхова виплата у повному обсязі, яка склала 738 418,04 грн. В угоді міститься посилання на те, що при її укладенні були враховані всі законні права та інтереси [PERSON] , а зарахування суми 738 418,04 грн. на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» прирівнюється до повного та належного виконання страховиком своїх зобов`язань за Договором. Згідно платіжного доручення № 021192 від 17 червня 2015 року ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало на рахунок вигодонабувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» 738 418,04 грн. страхового відшкодування. Вищевказані обставини були встановлені в ході розгляду Голосіївським районним судом міста Києва цивільної справи № 752/8213/14-ц за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «УНІКА», третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім цього, суди під час розгляду справи № 752/8213/14-ц дійшли висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] в частині стягнення пені та інфляційного збільшення, оскільки такі вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат за час затримки виконання зобов`язань за договором відповідно до норм ст.ст. 550, 625 ЦК України може здійснювати кредитор за основним зобов`язанням. Ці вимоги є похідними від основного зобов`язання, за яким кредитором є вигодонабувач, а не страхувальник за договором на користь третьої особи. Також слід резюмувати, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Таким чином, угодою про врегулювання випадку, укладеною між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не могли бути порушені права позивача, оскільки право вимоги за договором належить виключно вигодонабувачу, який скористався своїм правом та одержав страхове відшкодування. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Позивачем не надано жодних доказів недодержання в момент укладення угоди про врегулювання випадку вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Як на підставу недійсності вказаної угоди позивач посилається на ст. 232 ЦК України, згідно якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Також, позивач не надано жодних доказів наявності зловмисної домовленості між відповідачами та як [PERSON] помилково вважає себе довірителем, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» своїм представником. Відносини, які склались між страхувальником та вигодонабувачем, не є представництвом. Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання недійсноюугоди про врегулювання випадку від 16 червня 2015 року є такими, що задоволенню не підлягають. Наряду із цим, позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 2 271 733,37 грн., яка складається з нарахованих процентів 77 500,93 грн., пені в сумі 1 126 086,70 грн. за кредитним договором та суми 1 068 145,74 грн., стягнутої з позивача на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року. Розмір збитків 1 068 145,74 грн. прирівнюється позивачем до суми, яка стягнута рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, зазначене не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а вимоги про стягнення процентів та пені також не можуть бути задоволені, оскільки ПрАТ «СК «УНІКА» не є стороною кредитного договору, та не має відношення до виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором. Поряд із цим, не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., з огляду на наступне. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов`язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов`язальними. У випадку порушення зобов`язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Таким чином, з огляду на те, що ані законом, ані умовами договору не передбачено такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди та не зазначено, з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи моральну шкоду саме в такому розмірі, та якими доказами це підтверджується, факт спричинення йому моральної шкоди є недоведеним, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed