Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків її виплати, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на таке. 06 квітня 2016 року [PERSON] Іокимовичч був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗопП України, з посади з посади водія автокрану Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754». На день звільнення з роботи [PERSON] була нарахована заробітна плата за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2016 року. Однак до цього часу розрахунок з [PERSON] не було здійснено, ніяких грошових коштів від Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» не отримав. Відповідно до довідки №28/03/34 від 28 березня 2017 року заборгованість Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» по заробітній платі за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2015 року перед [PERSON] складає 17236,23 гривень. Помісячний розмір нарахованої заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 30 січня 2016 року перед [PERSON] вказано у довідці №28/03/34 від 28 березня 2017 року. Крім невиплати у встановлені законодавством строки заробітної плати, [PERSON] був звільнений з Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» лише 06 квітня 2016 року після простою підприємства, за який йому не було нарахована, відповідно до ст. 113 КЗпП України, 2/3 середньої заробітної плати. [PERSON] виконував свої трудові обов'язки слюсаря на підприємстві до січня 2015 року і нарахування заробітної плати йому також здійснювалось до січня 2015 року. Після, в зв'язку з відсутністю роботи йому повідомили про відсутність необхідності з'являтися на роботі до її появлення. Тобто підприємство знаходилось в простої, однак нарахування та виплата 2/3 заробітної плати [PERSON] з лютого 2015 року до дати його звільнення не здійснювалось. Вини [PERSON] у тому, що підприємство знаходилось у простої не було та простій був на всьому підприємстві, хоча наказу про простій адміністрацією Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» не видавалося. Таким чином Державне підприємство «Енергомонтажний поїзд №754» повинен виплатити [PERSON] 2/3 середньої заробітної плати за час простою з лютого 2015 року до дати його звільнення. Виплатами за 2-а останніх місяця є заробітна плата [PERSON] за грудень 2014 року - 602,69 грн. та січень 2015 року - 383,34 грн. Відповідно середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 493,01 гривень, яка розрахована наступним чином: 602,69 грн. (з/п за грудень 2014 року) + 383,34 грн. (з/п за січень 2015 року) = 986,03 грн. : 2 = 493,01 грн. Відповідно 2/3 середньої заробітної плати [PERSON] складає 328,67 грн. Таким чином, за час простою з лютого 2015 року по березень 2016 року - за 14 календарних місяців простою Державне підприємство «Енергомонтажний поїзд №754» повинен сплатити [PERSON] 2/3 середньої заробітної плати у розмірі 4601,38 грн. (328,67 грн. (2/3 середньої заробітної плати) х 14 (кількість місяців простою) = 4601,38 грн. Відповідно довідки №28/03/35 від 28 березня 2017 року середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці (грудень 2015 року і січень 2016 року) складав 24,75 грн. Так, ДП «Енергомонтажний поїзд №754» повинен виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. [PERSON] було звільнено 06 квітня 2016 року та станом на 14 квітня 2017 року включно вже минуло 373 календарних дні. Таким чином, за затримку розрахунку з [PERSON] за наслідками звільнення 06 квітня 2016 року. ДП «Енергомонтажний поїзд №754» повинен сплатити [PERSON] середній заробіток у розмірі 9119,85 грн., який розраховано наступним чином: 24,75 грн. (середньоденний заробіток за останні два місяці) х 373 (кількість календарних днів з затримки є розрахунку по заробітній платі) = 9119,85 грн. Таким чином, загальний розмір компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати [PERSON] складає 17234,78 грн. Крім того, при вирішенні спору про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, при не проведенні його до розгляду справи, - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Тому, позивач вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Надав заяву про слухання справи за його відсутністю. ДП «Енергомонтажний поїзд №754» надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутністю та зазначив, що ДП «Енергомонтажний поїзд №754» визнає наявність заборгованості по заробітній платі [PERSON], яка нарахована йому за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2015 року у розмірі 17236,23 грн., та визнають що відповідно до діючого законодавства України ДП «Енергомонтажний поїзд №754» зобов'язане здійснювати компенсаційні виплати та нарахування в разі простою підприємства та в разі затримки повного розрахунку по заробітній платі з працівником при його звільненні. Таким чином, ДП «Енергомонтажний поїзд №754» погоджується та визнає позовні вимоги у повному обсязі [PERSON] щодо стягнення з ДП «Енергомонтажний поїзд №754» заборгованості по заробітній платі, 2/3 середньої заробітної плати за час простою, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати. З розрахунками зазначених компенсаційних та гарантійних виплат погоджується. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 квітня 2016 року [PERSON] Іокимовичч був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗопП України, з посади з посади водія автокрану Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754». На день звільнення з роботи [PERSON] була нарахована заробітна плата за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2016 року. Однак до цього часу розрахунок з [PERSON] не було здійснено, ніяких грошових коштів від Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» не отримав. Відповідно до довідки №28/03/34 від 28 березня 2017 року заборгованість Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» по заробітній платі за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2015 року перед [PERSON] складає 17236,23 гривень. Помісячний розмір нарахованої заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 30 січня 2016 року перед [PERSON] вказано у довідці №28/03/34 від 28 березня 2017 року. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у ній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім невиплати у встановлені законодавством строки заробітної плати, [PERSON] був звільнений з Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» лише 06 квітня 2016 року після простою підприємства, за який йому не було нарахована, відповідно до ст. 113 КЗпП України, 2/3 середньої заробітної плати. [PERSON] виконував свої трудові обов'язки слюсаря на підприємстві до січня 2015 року і нарахування заробітної плати йому також здійснювалось до січня 2015 року. Після, в зв'язку з відсутністю роботи йому повідомили про відсутність необхідності з'являтися на роботі до її появлення. Тобто підприємство знаходилось в простої, однак нарахування та виплата 2/3 заробітної плати [PERSON] з лютого 2015 року до дати його звільнення не здійснювалось. Відповідно до п. 17. Постанови № 13 від 24 грудня 1999 року Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, таке: 1) оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства; 2) за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для здоров'я чи життя працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток; 3) відповідно до ч. 3 ст. 84 КЗпП у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. Вини [PERSON] у тому, що підприємство знаходилось у простої не було та простій був на всьому підприємстві, хоча наказу про простій адміністрацією Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» не видавалося. Таким чином Державне підприємство «Енергомонтажний поїзд №754» повинен виплатити [PERSON] 2/3 середньої заробітної плати за час простою з лютого 2015 року до дати його звільнення. Обчислення середньої заробітної плати у випадках виплати вихідної допомоги та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, встановлено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплатами за 2-а останніх місяця є заробітна плата [PERSON] за грудень 2014 року - 602,69 грн. та січень 2015 року - 383,34 грн. Відповідно середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 493,01 гривень, яка розрахована наступним чином: 602,69 грн. (з/п за грудень 2014 року) + 383,34 грн. (з/п за січень 2015 року) = 986,03 грн. : 2 = 493,01 грн. Відповідно 2/3 середньої заробітної плати [PERSON] складає 328,67 грн. Таким чином, за час простою з лютого 2015 року по березень 2016 року - за 14 календарних місяців простою Державне підприємство «Енергомонтажний поїзд №754» повинен сплатити [PERSON] 2/3 середньої заробітної плати у розмірі 4601,38 грн. (328,67 грн. (2/3 середньої заробітної плати) х 14 (кількість місяців простою) = 4601,38 грн. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обчислення середньої заробітної плати у випадках виплати вихідної допомоги та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, встановлено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно довідки №28/03/35 від 28 березня 2017 року середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці (грудень 2015 року і січень 2016 року) складав 24,75 грн. ДП «Енергомонтажний поїзд №754» повинен виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. [PERSON] було звільнено 06 квітня 2016 року та станом на 14 квітня 2017 року включно вже минуло 373 календарних дні. Таким чином, за затримку розрахунку з [PERSON] за наслідками звільнення 06 квітня 2016 року. ДП «Енергомонтажний поїзд №754» повинен сплатити [PERSON] середній заробіток у розмірі 9119,85 грн., який розраховано наступним чином: 24,75 грн. (середньоденний заробіток за останні два місяці) х 373 (кількість календарних днів з затримки є розрахунку по заробітній платі) = 9119,85 грн. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про працю» суд, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-11 та Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, заробітна плата, яка виплачується з порушенням строків її виплати, підлягає виплаті з компенсацією втрати частини доходу (заробітної плати) у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Відповідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, загальний розмір компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати [PERSON] складає 17234,78 грн. Крім того, при вирішенні спору про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, при не проведенні його до розгляду справи, - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норми матеріального права, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України розглядаючи справу від 26 жовтня 2016 року за № 6-1395цс16 (№ в ЄДРСРУ 62425737) підтвердили раніше висловлені правові позиції, а саме: в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (Постанова ВСУ від 03 липня 2013 року по справі № 6-60цс133 (№ в ЄДРСРУ 32532907). За ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд має стягнути зі Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд № 754» на користь держави судовий збір в сумі 640,0 гривень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved