Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], такий позов у встановленому законом порядку заявою від 23.06.2014р. уточнив шляхом зменшення позовних вимог, та в кінцевому, згідно роз'яснення його повноважного представника, наданих в судовому засіданні, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров'я в загальному розмірі 49 936,97 грн., з яких матеріальна шкода становить 95,66 грн., витрати на правову допомогу, які позивач також відносить до матеріальної шкоди в розмірі 6313,31 грн., а також моральну шкоду, яка згідно висновку фахівця становить 43 528 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.10.2007р. приблизно о 23 год. біля будинку № 140 по вул. Б. Хмельницького в м. Львові, [PERSON] наніс йому удар в праву ногу, внаслідок чого спричинив закритий уламковий перелом нижньої третини обох кісток правої гомілки, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 891/2007 від 30.10.2007р. є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості. В результаті таких протиправних дій відповідача, вимушений був понести матеріальні витрати на лікування в розмірі 895,66 грн. Оскільки суму такої шкоди в розмірі 800 грн. відповідач відшкодував добровільно, іншу її частину, що становить 95,66 грн. просить стягнути з нього в примусовому порядку, а також витрати на правову допомогу в розмірі 6 313,31 грн., які на думку позивача також є матеріальною шкодою. В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди покликається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача зазнав фізичного болю та страждань. Вимушено переніс три операції, через що тричі лікувався стаціонарно. Тривалий час не міг самостійно пересуватись. Після перенесеної травми його життя змінилось в гіршу сторону. Три роки необхідно було щоб вилікуватись, знайти роботу, відновити життєві зв'язки, і протягом цього часу, боротись за відновлення порушених прав. Оскільки матеріальний еквівалент моральної шкоди оцінено висновком психологічного обстеження, який проведено фахівцем до розміру 43 528 грн., саме таку суму, як компенсацію за душевні та фізичні страждання просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги, які просить задовольнити в повному обсязі. Крім цього, надав додаткові пояснення щодо обґрунтування суми витрат на правову допомогу, які на його думку відносяться саме до матеріальної шкоди. Так, збитками в цивільному законодавстві є також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивач, як юридично необізнана особа, для відновлення свого порушеного права вимушений був скористатись правовою допомогою, а отже зазнати відповідних витрат, і за логікою представника, такі витрати, які позивач ще не поніс та зобов'язаний сплатити після завершення розгляду справи, в розумінні цивільного законодавства є збитками, які відносяться до матеріальної шкоди. Правильність обрахування розрахунку цієї шкоди підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт і тому, їх суму яка зазначена в позові також просить стягнути в примусовому порядку. Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Будучи присутнім в судовому засіданні 18.06.2014р. проти обґрунтованості ціни позову заперечив, долучивши до матеріалів справи копію розписки від 03.11.2010р. про передачу представнику позивача коштів в сумі 800 грн. на лікування позивача. Не заперечив своєї причетності до нанесеної травми позивачу, однак мотивів заперечення ціни позову не висловлював. За погодження з представником позивача суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25.10.2007р., приблизно о 23:00 год. відповідач [PERSON], перебуваючи неподалік житлового будинку № 140 по вул. Б. Хмельницького в м. Львові наніс позивачу удар в праву ногу, внаслідок чого спричинив йому закритий уламковий перелом нижньої третини обох кісток правої гомілки, синяки на правій гомілці в нижній третині, на повіках лівого ока, садно в правій скроневій ділянці. Дана обставина не заперечується самим відповідачем та додатково підтверджується Постановою про направлення кримінальної справи № 142-1536 до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності від 16.11.2012р. (а.с.52-58) та самою постановою Личаківського районного суду м. Львова від 30.05.2014р. про закриття цієї кримінальної справи (а.с.59), за мотивами якої позивач не заперечував проти закриття кримінальної справи. Відповідно до висновку експерта № 83/10 від 03.03.2010р. (а.с.4-7), перенесена позивачем травма відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів: по-перше, неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; по-друге, наявність самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обов'язковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого і повинна бути відшкодована в повному обсязі; по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і по-четверте, обов'язково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності. Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обов'язковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Суд звертає увагу, що всупереч наведеним вище нормам закону, розмір матеріальної шкоди на лікування, який стороною позивача зменшено до суми 95,66 грн. є недоведеним. Не піддається сумніву той факт, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач поніс втрати на лікування, однак з долучених ним доказів неможливо встановити, що такий розмір в загальному становив 895,66 грн., і зменшений на суму 800 грн., які добровільно відшкодував відповідач згідно копії представленої розписки (а.с.77). Так, оригінали квитанцій про придбання медикаментів, які долучені до матеріалів справи (а.с.75, 76) не підтверджують факту матеріальної шкоди на суму 95,66 грн., яка заподіяна саме протиправними діями відповідача. До матеріалів справи не долучено ні рецепту лікарів, ні довідки медичного закладу про придбання за свій рахунок медикаментів, необхідних для лікування перенесеної травми, а також не долучено рекомендацій лікаря про необхідність вжиття саме тим медикаментів, придбання яких відображено в фіскальних чеках. Відсутність вказаних доказів позбавляє суд можливості прийти до висновку, що ліки, які придбавав позивач є саме тими ліками, вживання яких необхідно для відвернення негативних наслідків, які спричинені протиправними діями відповідача. Тому, матеріальну шкоду в розмірі 95,66 грн., яку позивач обґрунтовує виключно фіскальними чеками про придбання медикаментів, суд вважає недоведеною і в задоволенні такої вимоги відмовляє. Що стосується вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6 313,31 грн., яку сторона позивача ототожнює з матеріальною шкодою, в задоволенні такої вимоги слід відмовити, перш за все з тих підстав, що таке ототожнення є неправильним. Збитками в цивільному праві, відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України, прийнято вважати втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто реальні збитки та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене - тобто упущена вигода. Вказана правова норма носить імперативний характер, і обширному тлумаченню не підлягає. Лише визначені в ній втрати можна називати збитками. Будь-яка інша шкода, відповідно до актів цивільного законодавства під поняття збитки не підпадає. Правова суть ст. 22 ЦК України дає підстави для висновку, що збитки - це грошова оцінка матеріальної шкоди, заподіяної порушенням договору або позадоговірними зобов'язаннями. В свою чергу, витрати на правову допомогу в цивільно-процесуальному законодавстві, виходячи зі змісту ст.ст. 40, 42, 84, 88 ЦПК України - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвоката під час вирішення цивільної справи. Системно-правовий аналіз понять збитки та витрат на правову допомогу дає підстави для висновку, що правова їх природа є різною, перші є матеріальними витратами, а другі - процесуальними, тобто такими, які несе сторона у випадку розгляду судом цивільно-правового спору. Таким чином, підстав вважати суму коштів в розмірі 6 313,31 матеріальною шкодою немає, а отже, немає підстав для задоволення такої вимоги і стягнення їх з відповідача в примусовому порядку. Разом з тим, прийшовши до висновку що сума коштів в розмірі 6 313,31 грн. не є матеріальною шкодою, а є процесуальними витратами сторони, понесеними за надання правової допомоги, суд позбавлений можливості стягнути ці кошти з відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України. Перш за все з тих підстав, що за змістом ст. ст. 40, 42, 84, 88 ЦПК України, відшкодуванню підлягають лише ті судові витрати на правову допомогу, які документально підтверджені та фактично понесені стороною під час розгляду цивільної справи до ухвалення в ній рішення. Представник позивача в судовому засіданні особисто підтвердив, що суми гонорару за надання ним правової допомоги він ще не отримав, і за домовленістю з позивачем - повинен отримати після закінчення розгляду справи. Оскільки на момент ухвалення рішення ці платежі ще не проведені, а отже, не призвели до витрат сторони, вони не можуть бути відшкодовані, так як не є реальними витратами. Вказана обставина, а саме відсутність на момент розгляду справи реально понесених витрат на правову допомогу з боку позивача є основною підставою, за якої суд відмовляє в стягненні цих коштів, проте інше, на що слід звернути увагу є те, що за нормами цивільно-процесуального законодавства, відшкодовуються лише ті витрати, які понесла сторона під час вирішення цивільної справи. З долученого до матеріалів справи акту приймання-передачі (а.с.85) вбачається, що основна частина послуг, які адвокат надав для відновлення порушеного права позивача, є послуги, надані в процесі здійснення досудового кримінального провадження, тобто написання заяв, різного роду скарг та інших клопотань до інстанцій вищого рівня під час здійснення досудового кримінального розслідування, яке в подальшому провадженням було закрито. Будь-якого відношення до предмету та підстав даного позову, така робота адвоката відношення мати не може, оскільки на даний час, після прийняття постанови про закриття кримінальної справи (а.с.59), між сторонами існують виключно цивільно-правові відносини, які за предметом і підставою даного позову полягають у стягненні матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Виключно ті витрати на правову допомогу, які пов'язані з розглядом цивільного спору, можуть бути предметом для стягнення в цивільній справі. У справі яка розглядається, предмет стягнення цих витрат включає в себе не лише витрати, пов'язані з розглядом даного приватноправового спору, а й витрати, які погодили сторони під час здійснення правоохоронними органами досудового, кримінального розслідування злочину, що знову ж таки виключає можливість для їх стягнення. Єдиною вимогою, яка підлягає до задоволення, є вимога про стягнення суми моральних збитків, спричинених протиправними діями відповідача. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я регламентовано ч. 1 ст. 1168 ЦК України, де зокрема визначено, що така шкода може бути відшкодовано одноразово. Суд вважає, що протиправні дії відповідача безперечно спричинили позивачу крім фізичного болю та страждань, ще й душевні переживання, які проявились у вимушеній зміні нормального життєвого ритму. Так, після отримання травми, позивач був госпіталізований до КМК ЛШМД та згідно витягу з медичної картки амбулаторного хворого (а.с.66 зв.), 05.11.2007р. переніс операцію, де було встановлено апарат Єлізарова. Згідно іншого витягу (а.с.67 зв.), такий апарат було частково демонтовано 22.05.2008р. Повний його демонтаж відбувся лише 24.07.2008р, що також підтверджується відповідним витягом (а.с.65 зв.), і після цього, позивачу було встановлено гіпсову лонгету, яка була знята через місяць згідно витягу № 24227 (а.с.64 зв.). Загальний стан хворого після цього до попереднього стану не відновився в повній мірі і негативні наслідки перенесеної травми продовжували існувати, в результаті чого йому рекомендована ще одна операція - секвестроектомія. Протягом всього цього часу позивач був позбавлений можливості самостійно пересуватись, що свідчить про вкрай негативні фізичні та душевні наслідки перенесеної травми. Безперечно, нормальні життєві зв'язки та звичний ритм життя в такому випадку був відчутно порушеним, що не могло не відбитись на його емоційному та психічному стані і тому, є всі підстави для стягнення суми моральної шкоди. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно висновку фахівця про результати психологічного дослідження позивача (а.с.68-74), який проведено психологом вищої кваліфікаційної категорії МОЗ України в галузі судово-психологічної експертизи - Кошулинською З.В., матеріальний еквівалент моральної шкоди становить 43 528 грн. Аналізуючи докази по справі та встановлені в судовому засіданні обставини, суд погоджується з результатами проведеного дослідження та погоджується з тим, що матеріальний еквівалент моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача відповідає розміру 43 528 грн. Така сума об'єктивно відповідає характеру та обсягу страждань позивача, є розумною та справедливою по відношенню до нього, і саме визначений фахівцем еквівалент моральних збитків суд стягує з відповідача в примусовому порядку, задовольняючи позов в цій частині повністю. При цьому враховується, що заперечуючи позов в частині обґрунтованості його ціни, відповідач жодним чином не обмотивував та не спростував розміру моральної шкоди, яка була обрахована позивачем до стягнення і в подальшому зменшена до розміру, який визначив фахівець. За загальним правилом, визначеним в ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо позивач довів суму моральних страждань, які він переніс внаслідок перенесеної травми, то відповідач таке своє право щодо спростування доводів позивача не реалізував. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково. Сума, яка стягується судовим рішенням становить виключно обрахований позивачем розмір моральної шкоди. Інша частина позову своєї відповідності нормам матеріального та процесуального права в судовому засіданні не знайшла, а тому, судом залишається без задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 435,28 грн., що пропорційно відповідає розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial