Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача і третьої особи про визнання права власності на майно члена фермерського господарства в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за період життя його батько [PERSON] у 1992 році створив та зареєстрував селянсько-фермерське господарство «Яременко», яке розташоване в с. Березівка Талалаївського району та діє на підставі статуту фермерського господарства. Засновником та членом фермерського господарства був лише батько позивача. Метою діяльності СФГ було вирощування зернових культур(крім рису), бобових культур і насіння олійних культур на земельній ділянці площею 49, 50 га, яка знаходиться на території Березівської сільської ради. Для організації роботи господарства [PERSON] мав у власності транспортний засіб трактор МТЗ-80 та земельну ділянку на території Березівської сільської ради згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого відповідно до рішення 11 сесії 21 скликання Талалаївської районної ради від 14 травня 1992 року. 19 жовтня 2015 року [PERSON] помер. Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті батька. Крім нього спадкоємцями ще є [PERSON] дружина спадкодавця і [PERSON] син спадкодавця, які не бажають приймати спадщину і подали заяви про відмову. Під час підготовки документів для нотаріального оформлення спадщини було виявлено, що статутний фонд селянського фермерського господарства, що належало батьку позивача, складає 0,00 грн. Через відсутність коштів статутного капіталу фермерського господарства нотаріально оформити спадщину неможливо, внести відповідні зміни від імені померлого [PERSON] без довіреності неможливо, а тому визнати право власності на майно члена селянського фермерського господарства можливо лише в судовому порядку. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на майно члена фермерського господарства транспортний засіб трактор МТЗ-80 в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], що належав йому на праві власності, та визнати за ним право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 49,5 га на території Березівської сільської ради в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], яка належала йому на праві довічного успадковуваного володіння землею. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - Березівської сільської ради - в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 19 жовтня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 265378 від 21.10.2015 року (а.с.9). згідно копії свідоцтва про народження серії V-КИ № 464168 від 14.07.1988 року, [PERSON] народився 01 липня 1988 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.8). Згідно копії Статуту селянського (фермерського) господарства [PERSON] був засновником і головою СФГ «[PERSON]Г.» (а.с.15-19). Рішенням 11 сесії Талалаївської районної ради 21 скликання від 14 травня 1992 року [PERSON] було надано в довічне успадковуване володіння для створення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку загальною площею 53 га, в т.ч. 50 га сільськогосподарських угідь, з них 50 га ріллі, 3 га болота із земель запасу розташованих на території Березівської сільської ради (а.с.14). Крім того, право спадкодавця на земельну ділянку підтверджується також і копією Державного акту направо довічного успадковуваного володіння землею та планом довічного успадковуваного землеволодіння [PERSON], згідно з яким СФГ належало 49,5 га землі (а.с.22-23). Також згідно копій свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ № 209461 від 23.08.2005 року [PERSON] був власником трактора МТЗ-80, 1979 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.25). Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 21.11.2016 року вартість транспортного засобу трактора МТЗ -80, реєстраційний номер 48 67 ШТ, на дату оцінки становить 17 307 грн. 18 коп. (а.с.26-40). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 26.12.2016 року вартість земельної ділянки на території Березівської сільської ради відповідно до Державного акту направо довічного успадковуваного володіння, що належала [PERSON] станом на 19.10.2015 року становить 1007538, 98 грн. (а.с. 67). Згідно копії витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.02.2016 [PERSON] являється засновником селянського (фермерського) господарства, статутний фонд якого складає 0,00 грн. (а.с.11-13). Згідно повідомлення Прилуцької районної ДНК від 19.12.2016 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа і спадкоємцем є син спадкодавця [PERSON] Від інших спадкоємців [PERSON] і [PERSON] у матеріалах спадкової справи є їх відмова від належної частини у спадщині. (а.с.57-65). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя належним чином оформив своє право власності на трактор МТЗ-80, реєстраційний номер 48 67 ШТ, він вважається власником даного майна, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання за ним права власності на трактор МТЗ 80 трактора МТЗ-80, 1979 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Вирішуючи позовну вимогу про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, суд виходить з наступного. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. У порядку спадкування може також передаватись право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05.12.90 року № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння. Земельним кодексом Української РСР від 18.12.90 року також передбачалось право громадян на довічне успадковуване володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.91 року № 889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок» (втратила чинність) затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права. Введеним в дію 15.03.92 Земельним кодексом Української РСР надання такого права не передбачалось, однак, підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.90 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.90 року № 563 «Про земельну реформу» визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 року № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2008 року. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп цей пункт визнано неконституційним та таким, що втратив чинність з дня ухвалення зазначеного рішення. Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобовязані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Згідно матеріалів справи спадкодавець [PERSON] за життя у 1992 році набув право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 49,5 га для ведення заснованого ним селянського (фермерського) господарства і відповідно до діючого на час прийняття рішення законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України в редакції 1990 року. Відповідно до норм ЗК України в редакції 1990 року, який діяв на час набуття спадкодавцем права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, та норм діючого законодавства, смерть особи користувача земельної ділянки не являється підставою припинення права користування земельною ділянкою. Частина 1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Ця стаття містить відсилочну норму, яка встановлює, що спадкування здійснюється відповідно до закону. Таким законом, який містить спеціальні норми та регулює відносини у сфері спадкування, є ЦК України. Враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, дана земельна ділянка являється матеріальною основою селянського (фермерського) господарства «[PERSON]Г.», заснованого спадкодавцем [PERSON], діяльність фермерського господарства не припинена, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому є підстави для визнання за позивачем [PERSON] права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 49,5 га на території Березівської сільської ради в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], яка належала йому на праві довічного успадковуваного володіння землею. Крім того, суд також вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору за позовну вимогу про визнання права довічного успадковуваного володіння спадковою земельною ділянкою, відповідно до грошової оцінки спадкової земельної ділянки на день смерті спадкодавця, яка була встановлена в ході судового розгляду згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі 1007538 грн. 98 коп. Саме з цієї суми позивач повинен був сплатити суму судового збору при подачі позову за дану позовну вимогу згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 6890 грн., тому підлягає стягненню з позивача недоплачена сума судового збору за другу позовну вимогу суму в розмірі, не більшому 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved