Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що 01.03.2008 р. він позичив своєму племіннику, відповідачу по даній справі, грошові кошти у сумі - 32 100 доларів США, строком на три роки, зі сплатою 5 % річних. На підтвердження вказаних обставин була складена відповідна розписка. Станом на 01.03.2008 р. сума позики в еквіваленті до національної грошової одиниці становила - 162 105 грн. (100 доларів США = 505,00 грн.). Вказані грошові кошти у повному обсязі були отримані відповідачем до підписання розписки. Взяті на себе зобов`язання відповідач виконував неналежним чином, і повернув з отриманої позики лише 9 800 доларів США, а залишок боргу - 22 300 доларів США відмовляється повертати. З урахуванням змін, наданих представником позивача у заяві від 01.11.2016 р. (а.с. 70-78), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі - 570 775 грн., виходячи із курсу національної грошової одиниці до долару США станом на 26.10.2020 р. (100 доларів США = 2 559,5314 грн.). У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений неодноразово та належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що на початку 2008 року відповідач мав намір придбати квартиру для проживання своєї сім`ї, і з цією метою він дійсно обговорював з позивачем можливість та умови позики у нього у сумі 29 100 доларів США, і повернення з урахуванням відсотків 32 100 доларів США. В ході переговорів позивач робив у себе відповідні записи, проте в подальшому сім`я відповідача придбала меншу квартиру, за свої власні кошти і потреба у позиці відпала. Представник відповідача та відповідач у своїх письмових запереченнях категорично заперечували проти отримання позики від позивача. Крім цього, представник відповідача просив застосувати позовну давність і відмовити у задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін та свідків, дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статей 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046-1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючих як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Так, із наявного у матеріалах справи боргового зошиту [PERSON] (а.с. а.с. 39-86 тому 1 справи), на який він посилається як на доказ отримання відповідачем позики, вбачається, що у ній містяться записи (а.с. 41) про те, що [PERSON] взяв у нього в борг різні грошові суми, ці записи датовані різними датами. Зокрема, у зошиті зроблені такі записи: 24.02.08 р. 3.500 $ 10.200 грн. на три года под 5% годовых» з 1.03.08 р. 26.02.08 р. 2.300 $ 500 $ 2.800 $ 3.000 $ (за %) 5.800 $ 3.600 $ 9.400 $ 22.700 $ (за квартиру) 1.03.08 р. 32.100 $ Согласен підпис [PERSON] 3.600 $ = 29.500 $ 4.04.08 р. 1.700 $ 19.05. 08 р. 500 $ 02.07.08 р. 800 $ 31.07.08 р. 700 $ 19.11(11).08 р. 4000 гр - 60 1000 $ 14.06.10 р. = 23,800 Після цього запису, на зворотній сторінці цього ж аркушу, містяться наступні записи: -16.03.11 р. - 1000, $ = 22,800 підпис С 1.04.11 р. + 12% річних -15.04.11 р. - 500 $ = 22,300 $ -20.08.11 р. 23,192 $ -4,000 $ (за гараж) 19,192 $ підпис Оскільки відповідачем та його представником заперечувався факт отримання у борг грошових коштів у позивача, за клопотанням представників позивача та представника відповідача, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.04.2014 р. була призначена комісійна судово-криміналістична експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз. Згідно висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 15834/14-34/15835/14-33/15836/14-32/838/16-32 від 21.01.2016 р. (а.с. а.с. 2 -19 тому 2 даної цивільної справи), - записи, підписи та позначення, які містяться на аркуші 2 та 2 зворотня сторона боргового зошиту [PERSON] виконані рукописним способом за допомогою пишущих ручок, які споряджені пастами синього, синьо-фіолетового та темно-синьо-фіолетового кольорів, без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Запис «на три года под. 5% годовых» був виконаний іншою кульковою ручкою після виконання запису « [PERSON] взял у меня 3.500 $ 10.200 грн.», лінії підкреслювання, цифрових та текстових записів і позначень, що знаходяться під лінією підкреслення, а саме: «26.02.08 г. 2.300 $ 500 $ 2.800 $ 3.000 $ (за %) 5.800 $ 3.600 $ 9.400 $ 22.700 $ (за квартиру) 32.100 $ Согласен подпись [PERSON] », тобто цей запис був дописаний. Питання ухвали щодо часу виконання рукописних текстів у зошиті «[PERSON] взял у меня», «на три года под. 5% годовых» і «Согласен подпись [PERSON] » експертами не вирішувалось через відсутність дозволу на вирізання штрихів рукописних записів та підписів. Рукописні записи на лицьовій та зворотній сторонах аркуша 2 боргового зошиту [PERSON] , крім запису у рядку « Согласен [PERSON] », виконані [PERSON] . Рукописний запис на лицьовій стороні аркуша 2 боргового зошиту « Согласен [PERSON] », виконаний [PERSON] . Текст « [PERSON] взял у меня 3.500 $ 10.200 грн. на три года под. 5% годовых», як первинний так і змінений, не піддаються однозначному тлумаченню. Їх зміст, на думку експертів, полягає у такому: -Первинний текст - якийсь [PERSON] отримав від когось (найвірогідніше від [PERSON] , зважаючи на розміщення тексту у борговому зошиті) у розпорядження суму грошей 3500 $, за валютним курсом еквівалентну 10 200 грн.; -Змінений текст - якийсь [PERSON] отримав від когось (найвірогідніше від [PERSON] , зважаючи на розміщення тексту у борговому зошиті) у розпорядження щось (здогадно, невідому суму грошей) терміном на три роки та з виплатою 5 % річних. Також, експертами зазначено, що дописка, за допомогою якої був змінений первинний текст, значною мірою змінює його зміст. Через неповноту вищевказаного висновку експертизи, за клопотанням представників позивача, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.07.2017 р. по справі була призначена додаткова комісійна судово-криміналістична експертиза (а.с. 155 тому 2). Згідно висновку додаткової судово-лінвістичної експертизи № 15525/17-39 від 28.02.2018 р. (а.с. а.с. 170-173 тому 2) , - змінений текст « [PERSON] взял у меня на три года под. 5% годовых с 1.03.2008 г.» та первинний текст «[PERSON] взял у меня 3.500 $ 10.200 грн.», які містяться на лицевій стороні другого аркуша боргового зошита [PERSON] , мають таке співпадіння за змістом: в них йдеться про те, що певна особа, яку звуть « [PERSON] », отримала дещо від когось (найімовірніше від « [PERSON] ») у своє розпорядження. Разом із цим, у цих текстах наявні такі розбіжності за змістовим наповненням: -у зміненому тексті відсутні відомості про те, що саме « [PERSON] » отримав у користування від когось (найімовірніше від « [PERSON] »), тоді як у первинному тексті про це зазначається, а саме вказується грошова сума в розмірі 3.500 доларів, за валютним курсом еквівалентна 10.200 грн.; -змінений текст містить інформацію про те, що « [PERSON] » має зобов`язання щодо повернення того, що він отримав (найімовірніше якоїсь грошової суми), комусь (найвірогідніше « [PERSON] ») протягом трьох років, починаючи з 01.03.2008 , а також виплати ним « [PERSON] » цій особі (найімовірніше « [PERSON] ») п`яти відсотків річних, тоді як у первинному тесті взагалі не вказано умови, на яких « [PERSON] » одержав грошову суму в розмірі 3.500 доларів (за валютним курсом еквівалентну 10.200 грн.), в тому числі відсутні відомості про необхідність повернення цієї суми, терміни, в які це має відбутися, зобов`язання щодо виплати відсотків тощо. Також експертом зазначено, що первинний текст не можна однозначно тлумачити щодо особи, від якої « [PERSON] » отримав грошову суму в розмірі 3.500 доларів, за валютним курсом еквівалентну 10.200 грн., а змінений текст - щодо особи, від якої « [PERSON] » отримав грошову суму в розмірі 3.500 доларів, за валютним курсом еквівалентну 10.200 грн., а змінений текст - щодо особи, відносно якої « [PERSON] » набув описані вище зобов`язання, а також того, що він дістав у своє розпорядження та його характеристик. Даючи правову оцінку борговому зошиту [PERSON] , зміст якого викладено судом вище, суд приходить до висновку, що він не є належним доказом укладення між сторонами договору позики відповідно до приписів 1047 ЦК України. Суд виходить із того, що у борговому зошиті відсутня чітка сума позики, умови її повернення, а також докази отримання грошових коштів відповідачем. Так, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що договір позики між сторонами був укладений 01.03.2008 р. на суму 32 100 $, строком на три роки. Між тим, на аркуші 2 боргового зошиту (а.с. 41 тому 1 справи) містяться записи за різні дати і з різними сумами. Таким чином, зі змісту аркушу 2 боргового зошиту [PERSON] , на думку суду, неможливо достеменно встановити правову природу цих записів, він не підтверджує передачу позивачем коштів у борг, точний розмір позики та обов`язок відповідача їх повернути. Висновки комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 15834/14-34/15835/14-33/15836/14-32/838/16-32 від 21.01.2016 р. та додаткової судово-лінвістичної експертизи № 15525/17-39 від 28.02.2018 р., суд знаходить такими, що також не доводять факту укладення між сторонами договору позики, не дають категоричних, однозначних висновків, та носять характер припущень. Висновки судово-почеркознавчих експертиз № 15526/17-32/15527/17-33 від 03.03.2018 р. (а.с .а.с 181-184 тому 2) та № 19064/19065/18-32 від 08.02.2019 р. (а.с. а.с. 232-235 тому 2) на думку суду також не доводить позовних вимог, оскільки виконання відповідачем підписів у борговому зошиті позивача само по собі не доводить укладення між сторонами договору позики. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також критично сприймає доводи позивача про те, що позика надавалася 01.03.2008 р. за рахунок коштів, у тому числі, отриманих ним від продажу квартири [ADDRESS] у сумі 23 000 доларів США, оскільки із копії договору купівлі-продажу (а.с. 87 тому 1) вбачається, що такий продаж був вчинений ним за 14 399 грн., що ніяк не було на той час еквівалентом 23 000 доларів США. Даючи правову оцінку показам допитаних у судовому засіданні за клопотанням позивача свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд вважає необхідним зазначити, що жоден із цих свідків не був очевидцем передачі позивачем відповідачу у позику грошових коштів, і обізнаний про борг зі слів інших осіб, зокрема, позивача. Покази свідка - [PERSON] який пояснив, що був очевидцем передання відповідачем позивачу грошових коштів у сумі 1 000 доларів США, суд сприймає критично і не бере до уваги через те, що цей свідок не зміг пояснити за що саме передавались ці гроші і в рахунок якої саме позики. Допитані за клопотанням представника відповідача свідки - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що між сторонами по даній справі дійсно проводились певні перемовини щодо можливої позики відповідачем коштів у позивача для купівлі квартири, проте в подальшому договір позики так і не був укладений через те, що сім`я відповідача придбала квартиру власними коштами. До того ж, суд вважає необхідним зазначити, що в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому покази свідків не можуть підміняти собою документи, визначені ст. 1047 ЦК України - договір позики, розписку тощо. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики, чим мотивовано позов [PERSON] , а через це вважає необхідним відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через відмову у задоволенні його позову.

Outcome: dismissed