Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсядо суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини [PERSON] Івановичаза кордон без згоди матері. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за період перебування із відповідачем у шлюбі у них 25.04.2008р. народився син [PERSON]. З часу розірвання шлюбу (10.07.2013р.) між сторонами постійно виникають суперечки з приводу місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, виїзду дитини за кордон із батьком без згоди матері. Дитина проживає із позивачем, який всесторонньо нею опікується, на відміну від відповідача. Окрім того, відповідач перешкоджає позивачу здійснювати тимчасові виїзди за кордон разом із дитиною, так як не дає нотаріальної згоди на це. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, а також розладами психіки, для лікування і профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі. Тимчасові виїзди дитини за кордон сприятимуть розширенню її світогляду. Відмова відповідача надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та на виїзд дитини за кордон, на думку позивача, негативно позначається на розвитку дитини, порушує її права, а також права позивача. Позивач та його представник в судовому засіданніпозов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Також повідомили, що позивач уже декілька разів звертався до суду про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон в конкретні країни, суд задовольняв його вимоги. Однак за час оскарження відповідачем судових рішень, які в результаті залишені без змін, актуальність такого дозволу вже зникала, поїздки зривались. А тому, позивач просить надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини за кордон без згоди матері до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданніпозов заперечила з підстав викладених в усних поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Відповідач не заперечує щодо короткотривалих виїздів позивача із дитиною за кордон, однак заперечує надати таку можливість позивачу до досягнення дитиною повноліття. Це повязує, зокрема, із тим, що позивач скаржиться на неї у правоохоронні органи та перешкоджає в її участі у вихованні дитини. Також підтвердила, що дійсно у них з позивачем тривають (тривали) судові спори з приводу місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, виїзду дитини за кордон із батьком без згоди матері. Посилається на те, що дитина вписана у закордонний паспорт позивача і потреби виготовляти проїзний документ для дитини немає. Просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.07.2013р. розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 13.09.2007р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис за №1619 від 13.09.2007р. Від шлюбу у сторін народивсясинПроць [PERSON], 25.04.2008р.н. (свідоцтво про народження серії І-ИД №1072508, актовий запис за №933, зроблений відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 06.05.2008р.). Згідно висновку служби у справах дітей Тернопільської РДА від 09.06.2011р. за №262/01-24, служба вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою с. Байківці Тернопільського району, вул. Наливайка, 15 Рішенням №21 від 23.06.2011р. комісія з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою с. Байківці Тернопільського району, вул. Наливайка, 15, де він проживав з народження, зареєстрований і де створені ідеальні умови для проживання дитини.Аналогічне рішення №2 прийнято 30.01.2014р. тією ж комісією з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24.11.2014р. залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.10.2014р., яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матірю. На час розгляду справи дитина [PERSON] проживає із батьком (позивачем) [PERSON]. Дана обставина визнана сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Дитина [PERSON], [INFO], згідно консультативного заключення лікуючого лікаря [PERSON] від 24.03.2015р., у звязку із рядом захворювань, потребує санаторно курортного лікуванняпульмонологічного або гастроентерологічного профілю, в тому числі за кордоном. Згідно довідки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні №03-6/1490 від 27.03.2015р., [PERSON], [INFO], жителю [INFO], у звязку із наявністю в його сімї психотравмуючих факторів з приводу розлучення батьків, для профілактики адаптаційних розладів, показані подорожі за кордон з відпочинком біля моря в присутності батька, як особи, що сприяє формуванню гендерної ролі поведінки. Також судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.02.2014р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проїзного документа для неповнолітнього сина [PERSON] для виїзду за кордон у [PERSON] без згоди матері [PERSON], а також надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України у [PERSON] без згоди матері у супроводі батька в період з 07.02.2014р. по 01.03.2014р. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2014р. також задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] разом із його батьком в [PERSON] Греціяна період з 11.08.2014р. по 25.08.2014р., без згоди матері. Дане рішення було оскаржено відповідачем [PERSON] Однак, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 01.09.2014р. у звязку із не усуненням апелянтом недоліків, виявлених при подачі апеляційної скарги (не сплачено судовий збір), апеляційну скаргу [PERSON] на рішення від 16.07.2014р. повернуто апелянтові. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.08.2014р. також задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] у супроводі батька без згоди матері в Угорщину у період з 27.10.2014р. по 02.11.2014р., в Італію з 22.12.2014р. по 11.01.2015р. та Австрію з 01.03.2015р. по 09.03.2015р. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16.09.2014р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення від 08.08.2014р. залишено без змін. Листом від 27.02.2015р. позивач звернувся до відповідача із проханням надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини за кордон без згоди матері, до повноліття сина. Даний лист отримано відповідачем 10.03.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач згоди не надала. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 2 статті 150,ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Відповідно до вимог статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що державагарантуєдитині право на охоронуздоров'я, сприяєствореннюбезпечних умов для життя і здорового розвиткудитини. У статті 313 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на свободу пересування.Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом статей 2, 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Оформленняпроїзного документа дитинипровадиться на підставінотаріальнозасвідченогоклопотаннябатьківабозаконнихпредставниківбатьківчидітей у разі потреби самостійноговиїздунеповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставірішення суду. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, щопозивач не одноразово (тричі) звертався до суду про надання відповідачем дозволу на виїзд із ним дитини за кордон. Суди задовольняли заяви позивача. Однак, і в подальшому, відповідач такої згоди не дає, що, на переконання суду, порушує законі права дитини на виїзд за кордон із батьком з метою лікування та відпочинку, а також порушує законні права батька надати дитині таку можливість. Відповідачем не наведено суду жодних обґрунтованих ризиків надання згоди на виїзд дитини у супроводі батька. Навпаки, матеріали справи свідчать (вищенаведені рішення судів, рішення та висновки органів опіки та піклування, а також не заперечується сторонами) про те, що батько, з яким постійно проживає дитина, має постійне місце проживання, праці та дохід в Україні, в змозі належним чином забезпечити тимчасове перебування дитини за кордоном та повернення її в Україну. Таким чином, суд прийшов до висновку, про можливість дозволитиПроцюІвану Михайловичу абойогоналежним чином уповноваженомупредставникувиготовитипроїзний документ для неповнолітньогосинаПроцяОлександраІвановича для тимчасовоговиїзду за кордон, без згодиматеріПроцьЛіліїАндріївни та дозволити виїзд неповнолітнього [PERSON] без згоди матері [PERSON], за межі України в супроводі батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 487,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved