Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до органа опіки та піклування Микільської сільської ради про зміну власного імені дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 17.09.2010 року по травень без реєстрації шлюбу з [PERSON] та відповідач з 30.10.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач у Волноваському ДРАЦС Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області особисто, без згоди позивача, зареєстрував народження їх спільної дитини, вказавши ім'я «Стелла», але у неї була домовленість з чоловіком про присвоєння донці імені «Софія». Позивачка зверталась до Волноваського РВ ДРАЦС з вимогою про зміну імя до виповнення доньці одного року, але їй в усній формі було відмовлено з посиланням на бойові дії в регіоні. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про зміну імені спільної доньки з імені «Стелла» на ім'я «Софія». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та також пояснила, що весь час з моменту народження доньку називають імям «Софія». На сороковий день відбулося хрещення к православній церкві з імям «Софія». Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував про задоволення позовних вимог, так як дійсно весь час з дня народження до теперішнього часу доньку називають «Софією». Представник Органу опіки та піклування Волноваської міської ради та Волноваський РВ ДРАЦС просили справу розглянути без їх участі та постановити рішення на розсуд суду. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2013 року. 28 червня 2014 року у них народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 676582, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області 7 липня 2014 року, актовий запис № 154. (а.с. 4,5) Призвіще імя та по батькові дитини було зареєстровано за заявою відповідача [PERSON] у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області та визначене ім'я «Стелла», що підтверджується свідоцтвом про народження.(а.с. 4) Із свідоцтва про хрещення від 9 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] було охрещено під іменем «Софія» (а.с. 7) Судом встановлено, що малолітня донька проживає з своїми матір'ю і батьком за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є хрещеним батьком доньки позивача та відповідача. В сімї доньку всі називають не інакше як «Софія». Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 7 Конвенції про права дитини визнає за дитиною право на ім'я. Вибір імені дитини здійснюється за взаємною згодою батьків. Відповідно до статті 12 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Судом не заслуховувалась думка дитини, враховуючи її вік та нездатність наразі сформулювати власні погляди. Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по-батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають, зокрема народження фізичної особи та її походження. Відповідно до частин 7 та 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно частини 3 та 4 статті 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 146 СК України ім'я дитини визначається за згодою батьків. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 2.6, 2.11 Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.09.2002 року № 86/5 визначено, що заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або імені дитини в актовому записі про її народження в зв'язку з тим, що при реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім'я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини в зв'язку з тим, що вона фактично має власне ім'я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини 5 статті 148 СК України при вирішенні подібних спорів беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, відповідно до статті 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] і проживає разом з ними. Батьки піклуються про здоров'я дитини, її розвиток, виконують всі обов'язки покладені на них законодавством. В побуті дитину називають «Софією», хоча зареєстрована вона як «Стелла». Судом прийнято до уваги, що звернення до дитини, використовуючи при цьому то ім'я «Софія», то «Стелла», негативно впливатиме на психічний розвиток дитини і в подальшому може призвести до негативних наслідків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини, зокрема, має спрямовуватися на розвиток її собистості. Зазначені вище обставини, викладені позивачем в позовній заяві та пояснення в судовому засіданні, переконують суд у наявності підстав для зміни імені дитини з «Стелла» на «Софія», враховуючи при цьому інтереси дитини. Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи наведене,

Outcome: approved