Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про скасування Розпорядження №07р директора КП «Запоріжремсервіс» ЗМР від 31.05.2019р. про покриття шкоди, заподіяної механіком 1 кат. автотранспортної служби КП «Запоріжремсервіс» Леоненко В.В., в якому зазначив, що відповідно до п.3.4.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Східного офісу Держаудитслужби на І квартал 2019 року ревізійною групою було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Запоріжремсервіс» ЗМР за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р., в результаті якої було складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради. Згідно з Акту ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Запоріжремсервіс» ЗМР за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 від 29.03.2019р. № 08.06-20/2 та листа Східного офісу держаудитслужби в Запорізькій області від 16.05.2019р. № 04-08-06-14/2227 «Про обов`язкові вимоги щодо усунення порушень фінансової дисципліни», в порушення п.11,15,18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318, внаслідок використання [PERSON] , механіком 1 кат. автотранспортної служби КП «Запоріжремсервіс» ЗМР транспортних засобів під час перебування на вихідних, відпустці, безпідставно списано палива (дизельного пального та бензину А-92) на загальну суму 5988,89 грн. 19 червня 2019 року позивач був ознайомлений з Розпорядженням № 07р від 31.05.2019р. «Про покриття шкоди, заподіяної механіком 1 кат. автотранспортної служби КП «Запоріжремсервіс» ЗМР Леоненко В.В.», в якому письмово вказав про свою незгоду. Відповідно до Розпорядження позивач був притягнутий до матеріальної відповідальності у розмірі 5988,89 грн. згідно з п.3 Договору про повну матеріальну відповідальність від 13.01.2017р. та п.2.14, 4.1 Посадової інструкції механіка 1 кат. автотранспортної служби № 15.5, затвердженого наказом директора № 06 від 30.12.2016р. Позивач вважає Розпорядження № 07р від 31.05.2019р. незаконним, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права, та просить суд скасувати розпорядження директора КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради «про покриття шкоди, заподіяної механіком 1 кат. автотранспортної служби КП «Запоріжремсервіс» ЗМР Леоненко В.В.» від 31.05.2019р. № 07р. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Кушніренко М.М., надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків+, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 13.01.2017р. позивача [PERSON] прийнято на роботу до КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради на посаду механіка 1 кат. автотранспортної служби на підставі Наказу № 452к від 12.01.2017р. (а.с.19) та 13.12.2017р. між КП «Запоріжремсервіс» та позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Виконання своїх посадових обов`язків позивач здійснює на підставі Посадової інструкції механіка 1 кат. автотранспортної служби № 15.5, згідно якої на нього покладені наступні завдання та обов`язки: - організація роботи з обліку наявності та руху автотранспортних засобів, складання і оформлення технічної і звітної документації; - оформлення заявок на придбання матеріалів та запасних частин, необхідних під час експлуатації автотранспортних засобів; - організація своєчасного і якісного ремонту і модернізації автотранспортних засобів, технічний контроль за станом і змістом, забезпечення раціонального використання матеріалів та запасних частин при виконанні ремонтних робіт; - визначення застарілі автотранспортні засоби, механізми, що потребують капітального ремонту, і встановлення черговість ремонтних робіт; - здійснення заходів щодо розвитку, експлуатації та утримання транспортних засобів; - організація та здійснення заходів щодо захисту навколишнього середовища від шкідливого впливу транспорту; - вирішення питання експлуатації транспорту у надзвичайних ситуаціях; - організація та здійснення заходів щодо державної відомчої реєстрації і обліку транспортних засобів відповідно вимог Закону України «Про дорожній рух»; - організація та здійснення заходів по підготовці транспортних засобів для проходження державного технічного огляду; - здійснення своєчасного і в повному обсязі проведення робіт по технічному обслуговуванню і ремонту транспортних засобів згідно з нормами; - контроль за веденням документації (технічної, експлуатаційної згідно нормативно - правових актів з охорони праці) на дільницях автотранспортної служби; - розробка графіку проведення періодичного технічного обслуговування та ремонту автотранспортної техніки; - контроль за втратою та економію паливно-мастильних матеріалів; - не допущення введення в експлуатацію автотранспортних засобів, що не відповідають вимогам безпеки та стандартам; - здійснення випуску в рейс технічно-справної техніки АС (а.с.11-15). На підставі п.3.4.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Східного офісу Держаудитслужби на І квартал 2019 року ревізійною групою було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Запоріжремсервіс» ЗМР за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. За результатами ревізії було складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради. Згідно з Актом ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Запоріжремсервіс» ЗМР за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 від 29.03.2019р. № 08.06-20/2 та листа Східного офісу держаудитслужби в Запорізькій області від 16.05.2019р. № 04-08-06-14/2227 «Про обов`язкові вимоги щодо усунення порушень фінансової дисципліни», в порушення п.11,15,18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318, внаслідок використання [PERSON] , механіком 1 кат. автотранспортної служби КП «Запоріжремсервіс» ЗМР транспортних засобів під час перебування на вихідних, відпустці, безпідставно списано палива (дизельного пального та бензину А-92) на загальну суму 5988,89 грн.(а.с.12). Відповідно до Розпорядження №07р від 31.05.2019р. позивач був притягнутий до матеріальної відповідальності у розмірі 5988,89 грн. згідно з п.3 Договору про повну матеріальну відповідальність від 13.01.2017р. та п.2.14, 4.1 Посадової інструкції механіком 1 кат. автотранспортної служби № 15.5, затвердженого наказом директора № 06 від 30.12.2016р. 19 червня 2019 року позивач був ознайомлений з Розпорядженням № 07р від 31.05.2019р. «Про покриття шкоди, заподіяної механіком 1 кат. автотранспортної служби КП «Запоріжремсервіс» ЗМР Леоненко В.В.», в якому письмово вказав про свою незгоду (а.с.12-оберт). Відповідно до ст..130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За змістом ст. 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно ст.. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками» №14\~від 29\~грудня 1992\~року визначено, що за правилами ст.132\~КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130\~КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. З матеріалів справи, зокрема з оскаржуваного Розпорядження № 07р від 31.05.2019 року, судом встановлено, що порушення було виявлене за зафіксоване ревізійною комісією 29.03.2019 року в Акті № 08.06-20/2, натомість до відповідальності позивач [PERSON] був притягнутий на підставі Розпорядження № 07р від 31.05.2019 року, складеного через два місяці, тобто з порушенням двотижневого строку, передбаченого ч.2 ст..136 КЗпП України. Більше того, діючим законодавством передбачений граничний розмір матеріальної відповідальності за пряму дійсну шкоду, який не може перевищувати середнього місячного заробітку відповідальної особи, натомість з позивача була стягнута вся сума шкоди в розмірі 5988,89 грн., при цьому відповідачем не надано суду Довідку про середньомісячний заробіток [PERSON] , на підтвердження законності стягнення з нього саме такої суми, на яку йде посилання в Розпорядженні. При цьому, позивач посилається на той факт, що відповідно до його посадових обов`язків, видача палива на транспортні засоби здійснюється виключно за усним розпорядженням начальника автотранспортної служби або провідних інженерів автотранспортної служби. Рішення про випуск техніки у вихідні дні ним не приймається, про фактичне оформлення зазначеного виходу працівників, які знаходяться у його підпорядкуванні - йому не відомо. Позивач надає інформацію про робітників та техніку, що залучалась до роботи у вихідні дні своєму безпосередньому керівнику автотранспортної служби, який здійснює оформлення наказів про вихід працівників у неробочий час. Видача палива [PERSON] на транспортні засоби здійснюється вже після прийняття рішення керівником транспортної служби про необхідність залучення працівників у вихідні дні. Тобто, відповідно до Посадової інструкції на позивача [PERSON] не покладено розпорядчих функцій щодо прийняття рішення про залучення працівників до роботи у вихідні дні, яка саме кількість транспорту залучається та документальне оформлення зазначеного залучення техніки та працівників до роботи. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З`ясувавши всебічно, повно та об`єктивно обставини даної справи, оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, а також їх належність, допустимість, достовірність, суд приходить до висновку про те, що Розпорядження про притягнення позивача [PERSON] до матеріальної відповідальності складене з порушенням передбачених чинним законодавством строків, при цьому відповідачем не надано доказів неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків, які встановлюють вину позивача у завданні майнової шкоди, не надано суду документів на підтвердження середньомісячного заробітку позивача, на підтвердження правомірності розміру накладеної на нього матеріальної відповідальності в сумі 5988,89 грн., а також беручи до уваги повне визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] , суд вважає, що його позовні вимоги про скасування Розпорядження директора КП «Запоріжремсервіс» ЗМР № 07р від 31.05.2019 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved