Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що з 14 жовтня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, [INFO] року в них народилася донька [PERSON]. Спільне подружнє життя в них не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. У зв'язку із вказаними обставинами вони припинили подружні відносини і близько року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає, а тому змушена звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що в період спільного проживання чоловік влаштовував сварки, ображав і принижував її, в присутності доньки наносив їй побої, що вкрай негативно впливало на здоров'я дитини. Через вказані обставини вона змушена була перейти проживати до своїх батьків і з кінця 2014 року вони з відповідачем разом не проживають, ніяких зв'язків не підтримують. Наполягає на розірванні шлюбу, так як переконана, що їх сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив, що подружнє життя в них дійсно не склалося, оскільки вони різні за характером люди, з різними поглядами на життя, через що в них виникали сварки, а тому просить шлюб розірвати. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти: 14 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], повторно видане відділом державної реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області 10 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15 березня 2012 року Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області ). Згідно із ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Близько одного року сторони проживають окремо, в різних населених пунктах, подружніх відносин не підтримують і поновлювати їх не бажають. І позивач і відповідач просять шлюб розірвати. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved