Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивачу від співробітників ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» стало відомо, що її пенсійний рахунок арештовано. Звернувшись з цього приводу до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л., [PERSON] дізналась, що арешт на її пенсійний рахунок було накладено на виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., вчиненого ним 07 червня 2019 року за № 761 на підставі звернення АТ «Банк Форвард» - правонаступника ПАТ «Банк Руский Стандарт» - щодо стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором № 101813131 від 22 листопада 2012 року. Позивач зазначає, що даний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог закону, адже заборгованість за вказаним кредитним договором не є безспірною, оскільки з дня виникнення права вимоги за нею минуло більше трьох років, а у нотаріуса, крім того, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був відсутній оригінал кредитного договору. За таких обставин, позивач просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати вищевказаний виконавчий напис № 761 від 07 червня 2019 року таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Виноградська О.В., яка діє на підставі ордеру серії ДН № 100370 від 21 жовтня 2019 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, проте адвокатом Виноградською О.В. було надано суду заяву, у якій вона позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила суд їх задовольнити, а справу - розглянути у відсутність сторони позивача. Представник відповідача АТ «Банк Форвард», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Разом з тим, від відповідача на адресу суду надійшов відзив, у якому АТ «Банк Форвард» позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив наступне. 22 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та [PERSON] шляхом підписання позивачем Заяви № 101813131 з пропозицією укласти договір про надання та використання платіжної картки, яку ПАТ «Банк Руский Стандарт» було акцептовано, було укладено кредитний договір № 101813131, на виконання якого банком було відкрито позивачу поточний рахунок № [NUMBER] та випущено на ім`я позивача платіжну картку. Пунктами першим та третім підписаної [PERSON] 22 листопада 2012 року Заяви № 101813131 встановлено, що умови укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт» кредитного договору викладені у вищезазначеній Заяві, Тарифах по карткам Банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку, що розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет та є невід`ємною частиною кредитного договору № 101813131 від 22 листопада 2012 року. Пунктами 7.10 та 8.9 Умов по карткам передбачено, що клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках Договору про картку погасити такий кредит та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами; Банк має право стягувати з Клієнта проценти за користування Кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі, у тому числі штрафи/пені, передбачені Договором про картку. Так, відповідач зазначає, що свої обов`язки за укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт» кредитним договором банк виконав у повному обсязі, натомість позивач свої обов`язки за цим договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого у позивача перед відповідачем за період з 04 жовтня 2017 року по 22 січня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 25 085 грн. 21 коп., про що АТ «Банк Форвард» повідомив [PERSON] шляхом направлення їй заключного Рахунку-виписки з вимогою погасити існуючу заборгованість, яка у визначений відповідачем строк залишилась невиконаною. За таких обставин, враховуючи невиконання позивачем вимоги відповідача про погашення заборгованості у добровільному порядку, АТ «Банк Форвард» звернулося до Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. з заявою про вчинення виконавчого напису, на підставі якої, а також долучених до неї документів, 07 червня 2019 року цим нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 761, яким з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 101813131 від 22 листопада 2012 року у вищевказаній сумі. Відповідач вказує, що ним задля вчинення виконавчого напису № 761 від 07 червня 2019 року Приватному нотаріусу було надано всі передбачені чинним законодавством документи, що підтверджують безспірність вимог АТ «Банк Форвард», зокрема, оригінал кредитного договору № 101813131 від 22 листопада 2012 року, розрахунок заборгованості, виписки по особовим рахункам, вимогу про усунення порушень, що свідчить, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. правомірно, а отже підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Підсумовуючи вищевикладене, відповідач АТ «Банк Форвард» просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Третя особа - Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не надав пояснень по суті заявлених [PERSON] позовних вимог, проте надав суду заяву, у якій просив суд справу розглянути у його відсутність. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилась та не надала пояснень по суті заявлених [PERSON] позовних вимог, проте надала суду заяву, у якій просила суд справу розглянути у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідач по справі АТ «Банк Форвард» є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт», про що свідчать Статут АТ «Банк Форвард», затверджений рішенням єдиного акціонера № 4 від 03 вересня 2018 року, Рішення єдиного акціонера ПАТ «Банк Руский Стандарт» № 3 від 19 серпня 2014 року, Рішення єдиного акціонера ПАТ «Банк Форвард» № 3 від 24 липня 2018 року та відомості, які містяться у довідці про юридичну особу (а.с. 175-177). 07 червня 2019 року на підставі заяви представника АТ «Банк Форвард» про вчинення виконавчого напису № 15/1/2-719/1/19 від 07 червня 2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 761, яким з позивача [PERSON] на користь відповідача АТ «Банк Форвард» - правонаступника ПАТ «Банк Руский Стандарт» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 101813131 від 22 листопада 2012 року у сумі 25 085 грн. 21 коп., яка утворилась за період часу з 04 жовтня 2017 року по 22 січня 2018 року та складається з заборгованості за сумою кредиту у розмірі 24 326 грн. та заборгованості за процентами та комісіями у розмірі 759 грн. 21 коп. З Постанов Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. «Про відкриття виконавчого провадження» від 15 липня 2019 року, «Про арешт коштів боржника» від 17 липня 2019 року та «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 31 липня 2019 року слідує, що 15 липня 2019 року на підставі вищенаведеного виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 59551035, в межах якого 17 липня 2019 року було накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містяться на її рахунках у банківських установах України, а 31 липня 2019 року - було звернуто стягнення на її заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача. Разом з тим, відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України й статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості [PERSON] перед АТ «Банк Форвард» за кредитним договором № 101813131 від 22 листопада 2012 року, суд виходить з такого. З підписаних [PERSON] 22 листопада 2012 року Заяви № 101813131, Заяви про відкриття поточного рахунку (а.с. 198) й Довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ « MasterCard », а також Виписок по особовим рахункам (а.с. 100-133, 201-206) слідує, що 22 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та позивачем було укладено Договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого ПАТ «Банк Руский Стандарт» зобов`язався: 1) випустити на ім`я [PERSON] платіжну картку, найменування якої вказане в графі «Тип картки» Розділу «Інформація про картку» Інформаційного блоку; 2) відкрити [PERSON] поточний гривневий рахунок, що буде використовуватись в рамках Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки; 3) для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, встановити [PERSON] ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з Карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування Рахунку Картки. Згідно цієї Заяви ставка по кредитному ліміту складає 38% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, що діяла на час підписання позивачем Заяви № 101813131, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] 22 листопада 2012 року підписала Заяву № 101813131 й Довідку про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ «MasterCard», на підставі яких отримала від ПАТ «Банк Руский Стандарт» платіжну картку із встановленим кредитним лімітом зі сплатою 38% річних за його використання, яким вона користувалась, про що свідчать вищенаведені Заява про відкриття поточного рахунку (а.с. 198) та Виписки по особовим рахункам (а.с. 100-133, 201-206), суд доходить переконання про укладення 22 листопада 2012 року позивачем з ПАТ «Банк Руский Стандарт» саме кредитного договору, складовими та невід`ємними частинами якого є Заява № 101813131, Заява про відкриття поточного рахунку (а.с. 198) й Довідка про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ «MasterCard». Разом з тим, жоден з цих трьох документів не визначає ані строку дії цього кредитного договору, ані строку виконання зобов`язання, ані терміну його виконання, а підписана [PERSON] 22 листопада 2012 року Довідка про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ «MasterCard» свідчить лише про те, що 22 листопада 2012 року позивача було ознайомлено з певними варіантами обслуговування Кредитних карток «РСУ «MasterCard» залежно від типу картки. Натомість, ця довідка жодним чином не визначає ані тип картки, виданої [PERSON] , ані умови кредитування по такій картці, ані строк кредиту за нею, а визначає лише те, що строк кредиту становить від 0 місяців до 60 місяців з можливістю автоматичної пролонгації. Оцінюючи доводи відповідача АТ «Банк Форвард» стосовно того, що Тарифи по карткам Банку, якими передбачено, що строк дії карти становить 5 років, та Умови надання та обслуговування платіжних карток банку, що розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, є невід`ємною частиною укладеного між сторонами 22 листопада 2012 року кредитного договору № 101813131, адже останній є договором приєднання, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Натомість Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», а також Тарифи по продукту, долучені відповідачем до відзиву на позов, не містять ані підпису позивача [PERSON] , ані іншого підтвердження узгодження сторонами саме тих Умов та Тарифів, які долучені до матеріалів справи. В зв`язку з цим, суд доходить висновку про недоведеність АТ «Банк Форвард» тієї обставини, що станом на час укладання сторонами 22 листопада 2012 року кредитного договору № 101813131 [PERSON] розуміла та погодилась саме на ті Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», а також Тарифи по продукту, які долучені відповідачем до відзиву на позов. Так, велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, ухваленій по справі № 342/180/17, дійшла висновку про те, що за обставин, аналогічних вищевикладеним, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. З правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року по справи № 6-16цс15, слідує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника та не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. За таких обставин суд доходить переконання, що долучені до відзиву на позов Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», а також Тарифи по продукту, якими передбачено, що строк дії карти становить 5 років, не є складовою частиною укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт» 22 листопада 2012 року кредитного договору № 101813131. Таким чином, оскільки вищенаведена Довідка про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ «MasterCard» визначає лише можливу тривалість строку кредиту та жодним чином не визначає строк дії укладеного позивачем з ПАТ «Банк Руский Стандарт» 22 листопада 2012 року кредитного договору № 101813131, а також строк та термін його виконання, а Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт» та Тарифи по продукту, якими встановлено, що строк дії карти становить 5 років, не є частиною вищенаведеного кредитного договору, суд доходить переконання, що укладений [PERSON] з ПАТ «Банк Руский Стандарт» 22 листопада 2012 року кредитний договір № 101813131 не містить ні строку договору, ні строку виконання зобов`язання, ні терміну його виконання. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У свою чергу, частиною першою статті 1048 передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За таких обставин Верховний Суд у постанові, ухваленій 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Так, оскаржуваним [PERSON] виконавчим написом з неї на користь відповідача АТ «Банк Форвард» було стягнуто, у тому числі, заборгованість по процентам та комісіям за користування кредитом у сумі 759 грн. 21 коп., яка утворилась за період з 04 жовтня 2017 року по 22 січня 2018 року. В той же час, цей період, починаючи з 23 листопада 2017 року, перевищує навіть максимально можливий, передбачений підписаною позивачем довідкою про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна карта «РСУ «MasterCard», 60 місячний строк кредиту, в зв`язку з чим суд доходить переконання, що у будь-якому разі право відповідача нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом за укладеним 22 листопада 2012 року кредитним договором № 101813131, починаючи з 23 листопада 2017 року припинилось, а отже починаючи з 23 листопада 2017 року АТ «Банк Форвард» за цим кредитним договором не мав права нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом, а тому за цим стягненням виконавчий напис № 761 від 07 червня 2019 року не є безспірними. Крім того, в оскаржуваному позивачем виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором № 101813131 від 22 листопада 2012 року за процентами та комісіями становить 759 грн. 21 коп., з яких, як слідує з довідки (а.с. 194), наданої відповідачем Приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. задля вчинення виконавчого напису, 759 грн. 21 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 0 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості. В той же час, і в цій довідці, і в інших документах, наданих відповідачем АТ «Банк Форвард» нотаріусу Кондратюк В.С. та надісланих останнім суду на виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2020 року, відсутній будь-який розрахунок як процентів за користування кредитом, так і комісії - наявна лише загальна сума 759 грн. 21 коп. Натомість, у наданому відповідачем суду розрахунку заборгованості за кредитним договором № 101813131 від 22 листопада 2012 року (а.с. 97-99) заборгованість за процентами за користування кредитом визначена сумою 482 грн. 53 коп. (а.с. 99 зв.б.), що не є тотожним 759 грн. 21 коп., враховуючи, що з довідки, наданої нотаріусу (а.с. 194), слідує, що заборгованість позивача перед відповідачем за комісією становить 0 грн. Вказане також свідчить, що вимоги АТ «Банк Форвард» не є безспірними. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що вимоги АТ «Банк Форвард», за якими 07 червня 2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. було вчинено виконавчий напис № 761 не є безспірними, що має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно другої обов`язкової умови, необхідної для вчинення нотаріусом виконавчого напису, а саме тієї обставини, що з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років, то суд при її вирішенні керується таким. Враховуючи, що з жодного як наданого відповідачем нотаріусу, так і наданого суду документу не слідує ані строку дії укладеного між сторонами 22 листопада 2012 року кредитного договору № 101813131, ані строку виконання сторонами зобов`язання, ані терміну його виконання, та приймаючи до уваги невиконання відповідачем ухвали Слов`янського міськрайонного суду від 20 січня 2020 року, якою було витребувано відповідні докази, а також

Outcome: approved