Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON], третіх осіб Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, в якому просить зобов'язати відповідача знести самовільно збудовану прибудову і надбудову в будинку [ADDRESS] та провести реальний розподіл житлового будинку по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що сторони у цій справі прийняли у рівних частках спадщину після смерті [PERSON], котра складається з житлового будинку по [ADDRESS]. Вказує на те, що відповідач перешкоджає йому користуватися підвальним приміщенням, чим порушує його право як співвласника будинку, встановив насос, гудіння якого призводить до порушення умов проживання його сім'ї. Вказує про те, що всупереч діючому законодавству та нормам ДБН відповідач самовільно прибудував приміщення без згоди співвласника, без погодження проекту забудови та отримання відповідних дозволів на виконання будівельних робіт, а саме здійснив самочинну добудову житлового будинку в межах червоних ліній. Окрім того, звертає увагу на те, що відповідач почав здійснювати перебудову другого поверху житлового будинку, здійснив добудову, вхід у підвальне приміщення таким чином, що навіс закріплений у стіну під вікном позивача на відстані п'яти сантиметрів, в результаті чого під вікном утворилася тріщина. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеному, просили позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] заявлені вимоги визнали частково в частині реального розподілу будинковолодіння між його співвласниками та подали письмові заперечення. Вказують про те, що до свідоцтва про право на спадщину за законом не включено самовільно збудований спадкодавцем сарай - літня кухня Б2, але ця споруда в одноосібному порядку використовується [PERSON], порушуючи таким чином його права. Наголошують на тому, що заява позивача про те, що відповідач здійснює добудову другого поверху не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки він лише продовжив капітальну стіну, що розділяє частини будинку для того, щоб ізолювати горище над своєю частиною будинку. Пояснюють про те, що після встановлення порядку користування житловим будинком між співвласниками по 1/2 частині, позивач продовжував користуватися старим входом через веранду та йому залишилися існуючі на той час комунікації, в той час як він був змушений облаштовувати собі окремий вхід та оформити технічну документацію на світло газ та встановити відповідні лічильники. Сама ж добудова, включена до технічного паспорта будинку від 03.09.2010 року, згідно рішення Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №465 від 19.05.2008 року про надання дозволу на добудову. Наголошують особливу увагу на те, що згідно технічного паспорта на вказаний будинок, самочинним будівництвом є сарай-літня кухня, тому, якщо вона перешкоджає позивачу то відповідач не заперечує проти її знесення. Представник третьої особи Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, однак подав заяву у якій просить проводити судовий розгляд у його відсутності. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Гарасим І.Я. у судовому засіданні пояснив про те, що відповідачем було дійсно здійснено самочинне будівництво з приводі чого винесено відповідний припис. Залишив вирішення позову по суті на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі та їх представників, розглянувши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонам у цій справі [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджено реєстраційними посвідченнями серія [NUMBER] від 26.09.2002 року та серія [NUMBER] від 26.07.2002 року. Згідно рішення №465 від 19.05.2008 року Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було надано дозвіл [PERSON] на добудову житлового будинку по [ADDRESS] та зобов'язано його погодити проектну документацію у відділі архітектури. Постановою №25 від 17.05.2005 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 97 КУпАП за самовільне будівництво будівель і споруд. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотно порушенням будівельних норм і правил. Частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що позов про знесення суб'єкта самочинного будівництва, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, мас право пред'являти відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Розглядаючи позов про знесення самочинного будівництва або перебудову на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України, суд має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення самочинного будівництва. При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Аналогічна за своїм змістом позиція вказана в правових позицій, викладених у п. 22 ППВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦПК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року. Пунктом 24 вказаної постанови роз'яснено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Таким чином, правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Як убачається зі змісту позову та пояснення представників позивача, ним не з'ясовувалося питання щодо можливості здійснення відповідачем перебудови зведеної ним споруди. Враховуючи наведене, а також те, що права співвласника будинку ніяким чином не порушуються, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження цього, суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування такої крайньої міри як демонтаж спірної прибудови. За таких обставин, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Одночасно, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про проведення реального поділу будинковолодіння, суд виходить з того, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирішення питання про виділ в натурі чистини житлового будинку потребує з'ясування чи можливий такий поділ, чи може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом або чи може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, потребує застосування спеціальних знань, про що сторонам було неодноразово роз'яснено, однак від своїх вимог у позовній заяві про проведення будівельно-технічної експертизи позивач відмовився. Згідно ст. 143 ч. 1 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Для встановлення об'єктивних обставин у справі виникла потреба у застосуванні спеціальних знань, однак, з врахуванням того, що позивачем не було заявлено клопотання про проведення відповідної будівельно-технічної експертизи, суд не наділений повноваження самостійно призначати її проведення. З наведеного вище випливає висновок про те, що за наявними матеріалами справи неможливо встановити можливість та провести реальний поділ майна, що є у спільній частковій власності сторін у цій справі. Ввиходячи із принципу диспозитивності, встановленого ст. 11 ЦПК України, за відсутності належних доказів на підтвердження можливості здійснення реального поділу майна, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed