Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли: ? частина квартири [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,060га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області - що було заповідано [PERSON]; Земельна ділянка, площею 0,063 га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області - що було заповідано [PERSON]. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв свою частину спадщини. Відповідач [PERSON] не подала заяву до нотаріальної контори, а ні про прийняття спадщини, а ні про відмову від спадщини на ? частину квартири [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,060га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області. Будучі спадкоємцем за законом [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на ? частину квартири [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,060га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області, проте державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. була надана постанова №610/0214 від 16.03.2016р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням на ч.4 ст.1268 ЦК України. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримую. У повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Київської міської Ради у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Просив постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Представник відповідача - Баришевської селищної Ради Баришівського району Київської області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Просив постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Відповідачка - [PERSON] до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення у пресі, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик в газеті «Урядовий кур'єр» № 104 від 08 червня 2017 року. Третя особа - Держаний нотаріус 16-ої Київської державної нотаріальної контори Трапезнікова З.О. у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Просила постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини щодо набуття права власності на майно у порядку спадкування за законом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія [NUMBER]), яка для позивача є матір'ю, що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. За життя, 10 серпня 2005 року, [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Босою Ю.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1965, відповідно до якого до складу спадщини увійшли: - ? частина квартири [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,060га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області - що було заповідано [PERSON]; - Земельна ділянка, площею 0,063 га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області - що було заповідано [PERSON]. 19 листопада 2013 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. було заведено спадкову справу №811/2013, номер у спадковому реєстрі 58652587. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв свою частину спадщини. [PERSON] не подала заяву до нотаріальної контори а ні про прийняття спадщини, а ні про відмову від спадщини на ? частину квартири [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,060га, що знаходиться на території СТ «Лілія» Баришівської селищної Ради Баришівського району Київської області. [PERSON], як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, проте державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. була надана постанова №610/0214 від 16.03.2016р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням на ч.4 ст.1268 ЦК України. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Так, у частині 4 ст.1268 ЦК України, на яку, як на підставу відмови, посилався нотаріус визначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Проте, [PERSON] ні підпадає під жодну категорію осіб, перелічених у ч.4 ст.1268 ЦК України. Частина 3 ст.1268 ЦК України встановлює ще одну категорію осіб які приймають спадщину шляхом мовчазної згоди, а саме, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки від 09.03.2017р., наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу Дарницького району» [PERSON] не зареєстрована у квартири [ADDRESS]. [PERSON] була зареєстрована у період з 16.08.1988 до 15.08.1989р. та у період з 06.11.1990 до 02.12.1993р. Відповідно до інформації, що міститься у довідці від 06.02.2017р., наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу Дарницького району» у квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише одна особа позивач - [PERSON] з 16.08.1988р. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 02.12.1993р., а [PERSON] померла [INFO]., відповідачка не є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, в зв'язку з чим не може вважатися такою, що прийняла спадщину. Так, згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Проте, як вбачається зі спадкової справи, [PERSON] такої заяви не подавала. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», так у абз.7 пункту 2 зазначено: за змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2 - 4 ст. 1273 ЦК). Абзац 12 пункту 2 цього листа визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Тобто, як вбачається з роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» автоматично (шляхом мовчазної згоди) приймають спадщину лише особи які зазначені у частинах 3-4 ст.1268 ЦК України, інші особи повинні у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України подавати відповідні заяви. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі змісту ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї, тобто протягом 6 місяців. Як встановлено судом, [PERSON] є сином померлої та у розумінні ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. Судом досліджений той факт, що на час відкриття спадщини позивач проживав разом зі спадкодавцем та є єдиною особою яка зареєстрована у квартирі [ADDRESS]. Також, суд бере до уваги той факт що, позивач є власником іншої ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації прав власності є рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved