Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шишацької селищної ради про визначення судом додаткового двомісячного строку для прийняття нею спадщини після померлого батька [PERSON], який помер 20 серпня 2012 року. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на момент смерті батько був зареєстрований та проживав в Житомирському геріатричному пансіонаті. Строк для прийняття спадщини пропущено позивачем через погіршення стану самопочуття та складний матеріальний стан, що вона вважає поважними причинами. В судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, свою правову позицію щодо предмету спору не висловив, заяв по суті справи не надавав, поклавшись таким чином у вирішенні спірного питання на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського Районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. 20 серпня 2012 року в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 366448, виданим повторно 06.12.2017 Шишацьким РВ ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області (а.с.12). Позивач [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ІІ-ТП № 263917 та свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 123713 (в частині зміни прізвища) (а.с.11-12). Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 3106 від 13.12.2017 померлий 20.08.2012 [PERSON] на момент смерті був зареєстрований та проживав в Житомирському геріатричному пансіонаті (а.с.14). Померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 016683 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,81га, що знаходиться на території колишньої Пришибської сільської ради Шишацького району Полтавської області (нині Шишацька селищна рада) (а.с. 15-16). Згідно витягів зі Спадкового реєстру №№ 50272338 та 50272439 від 13.12.2017 спадкові справи щодо майна [PERSON] не заводились, заповіти/спадкові договори вказаною особою не складались (а.с.19-20). Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] від 13.12.2017 № 573/01-16 на імя [PERSON] спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилась. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмови від неї не звертались (а.с.18). Листом від 13.12.2017 № 572/01-16 вищевказаний нотаріус повідомив [PERSON] про пропуск нею строку для прийняття спадщини та рекомендував звернутись до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.17). Згідно пояснень позивача в геріатричному пансіонати її батько проживав близько 10 років до дня смерті, вона зрідка спілкувалась з ним. Участі в похованні батька не приймала, про його смерть в серпні 2012 року довідалась у вересні того ж року від знайомих. Окрім позивача спадкоємцем померлого є мати позивача яка доводиться померлому дружиною. Остання із заявами про прийняття спадщини також не зверталась. Через погіршення стану здоровя та відсутність коштів для переоформлення спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про її прийняття позивач звернулась лише наприкінці 2017 року. Нотаріус відмовив позивачу у заведенні спадкової справи через пропуск неї строку для прийняття спадщини та рекомендував звернутись для визначення додаткового строку до суду. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно п. 1.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій) після смерті громадянина, який проживав у будинку-інтернаті для осіб з інвалідністю, ветеранів, самотніх осіб та людей похилого віку, іншому закладі соціального призначення, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження відповідного закладу. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно розяснень, які містяться у абзаці 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду України у справах №№6-1486цс15 (постанова від 04.11.2015), 6-1215цс16 (постанова від 14.09.2016). Так, у вказаних постановах ВСУ визначив, що за змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічну правову позицію у своїх постановах від 28.02.2018 (справа 318/1037/15-ц) та від 05.03.2018 (справа 04/3902/16-ц), прийнятих у справах з подібними правовідносинами, висловив і Верховний Суд. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В супереч встановленого ст.ст. 12,81 ЦПК України обовязку доказування позивачем не надано жодних належних доказів існування поважних причин, які б перешкоджали їй протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини подати заяву про її прийняття. Посилання позивача в позовній заяві та в судовому засіданні на погіршення самопочуття та складний матеріальний стан, як на поважні причини пропуску строку на прийняття спадщини, які також жодними доказами н підтверджуються, суд до уваги не приймає та вважає, що вказані обставини, якщо вони мали місце навіть у своїй сукупності, не були суттєвими перешкодами для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Так, пунктами 2.1., 3.3.-3.5., 3.11., 3.23. Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій для спадкоємця передбачена можливість протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини письмових заяв про прийняття спадщини, як особисто, так і засобами поштового звязку (телеграмою) та відповідно обовязок нотаріуса прийняти таку заяву та завести спадкову справу. Таким чином, жодних перешкод для подання такої заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини через погіршення стану здоровя чи незадовільний матеріальний стан позивач не мала. За таких обстави та за відсутності заповіту спадкоємця на користь позивача, суд вважає, що строк прийняття спадщини позивачем пропущено без поважних причин, що унеможливлює застосування до правовідносин положень ч.3 ст. 1272 ЦК України, а отже у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed