Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] по 2500,00 грн. на одну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до закінчення навчання чи до досягнення 23-річного віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на оплату гуртожитків, в яких проживають доньки [PERSON] -2200,00 грн., це Ѕ витрат за рік навчання, [PERSON] 2500,00 грн., це 1/2 витрат за рік проживання. Всього з відповідача стягнути 4700,00 грн. за рік проживання доньок в гуртожитках. Залишити суму 4700,00 грн. фіксованою за кожен навчальний рік в Університетах для сплати за гуртожитки доньок на початку навчального року. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на оплату навчання (контракт) [PERSON] , яка на даний час навчається КНТЕУ, за 1 курс навчання в МДУ - 5150,00 грн., це Ѕ витрат на навчання та 2 курс - 7000,00 грн. це Ѕ витрат на навчання. Зобов`язати відповідача й надалі щорічно сплачувати Ѕ за навчання [PERSON] , так як вона навчається на контрактній основі, відповідно договору про надання освітніх послуг. В обґрунтування зазначених вимог вказувала на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилось дві доньки [PERSON] та [PERSON] [INFO] . На даний час доньки є повнолітніми. [PERSON] є студенткою 2 курсу Ужгородського Національного Університету, навчається на бюджетній основі, денна форма навчання. [PERSON] . 1 курс навчалась в Мукачівському Державному Університеті на контрактній основі, денна форма навчання. Відповідач з доньками не спілкується, на їх утримання матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Позивач не в змозі самостійно утримувати двох доньок, у зв`язку з тим, що їм постійно необхідні кошти на навчання, проживання харчування, одяг тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Згідно договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 05.08.2017 року 1 курс навчання в МДУ коштує 10300,00 грн. На даний момент [PERSON] є студенткою 2 курсу Київського Національного Торгово-економічного Університету, навчається на контрактній основі, відповідно наказу №345-с, 14.08.2018 була переведена з Мукачева до Києва. 2 курс навчання коштує 14000,00 грн., додатково оплачувалась академічна різниця по предметах. Виходячи з вище викладеного позивач просить суд зобов`язати відповідача сплатити додатково Ѕ вартості навчання доньки , та Ѕ суми оплати за гуртожитки для обох. Так як, це доволі велика сума та сплачувати її потрібно на початку кожного навчального року наперед - адже це входить до необхідних витрат для нормального навчання та проживання доньок. Також відповідач завжди являвся боржником по аліментах, та не мав морального обов`язку допомагати своїм донькам. Маючи зобов`язання судом сплачувати по 800,00 грн. на дитину щомісячно, на момент повноліття сума заборгованості складала 25701,45 грн., відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах на 04.09.2017 року. Позивач в судовому засіданні підтвердила всі обставини, на які посилалась в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Процесуальні документи відповідачу надсилалися за вказаною позивачем адресою проживання: [PERSON] , при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку позивача, Деснянським районним судом м. Києва 06.06.2019 ороку постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . 07.08.2017 року [PERSON] зарахована на навчання на 1 курс денного відділення філологічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Навчання у Вищому навчальному закладі підтверджується довідкою навчального закладу №279 від 29.08.2017 року. [PERSON] навчалася в Мукачівському державному університеті на 1 курсі денної форми навчання, за контрактом, що підтверджується довідкою навчального закладу №1381 від 30.08.2017 року та договором про надання освітніх послуг від 29.08.2017 року. Згідно договору №5010з/6п-2018п від 25.09.2018 року про навчання (підготовку), [PERSON] є студенткою 2 курсу Київського національного торговельно-економічного університету, навчається на контрактній основі. Загальна вартість навчання становить 40192,00 грн. Термін навчання 3 роки 6 місяців. Відповідно до наданих позивачем квитанцій вбачається, що вона сплачувала кошти за навчання доньки [PERSON] та кошти за проживання останніх в гуртожитках. З довідки-розрахунку про стан заборгованості від 02.10.2017 року, виконаної головним державним виконавцем Миронівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] по аліментам станом на 04.09.2017 року становить 25701,45 грн. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено, з пояснень позивача, вбачається що [PERSON] працює, тому суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітніх доньок, які продовжують навчання. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, аналіз статтей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пред`являючи позов, [PERSON] зазначала, що дочки потребують матеріальної допомоги батька, посилаючись на значні витрати, пов`язанні з навчанням дочки [PERSON] на контрактній основі, за яке остання сплачує грошові кошти. Зважаючи на це з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітніх доньок, які продовжують навчання - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500,00 грн. щомісяця починаючи з 14.01.2019 року до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Що ж стосується додаткових витрат, то суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, враховуючи наступне. Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За змістом вказаної статті додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главі 16 СК України і в зазначеній главі не міститься норми про обов`язок батьків нести додаткові витрати. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені статтею 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов`язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що норми статтей 199, 200, 201 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача сплачувати кошти за навчання [PERSON] в подальшому, потрібно враховувати, що суд не повинен вирішувати вимоги на майбутнє, а тому права позивача в цій частині не порушені, такі вимоги є передчасними, і відповідно задоволенню не підлягають. При цьому, в порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial