Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому вказує, що 17 листопада 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] позику в сумі 29 500 гривень строком на 1 місяць, але до цього часу позику він не повернув, тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики в сумі 29 500 грн., відсотки за договором в сумі 19 175 грн., неустойку у формі пені згідно договору в сумі 43 070 грн., судові витрати в сумі 917 грн. 45 коп., а всього 92 662 грн. 45 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав частково, зменшивши суму неустойки до 20 000 гривень, які просив задовольнити і стягнути з відповідача борг згідно договору позики, поскільки відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики, і тому він підтримує уточнену суму позову до відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до нього визнав, дійсно він брав позику і підписував договір добровільно, без примусу, але у нього на даний час відсутні кошти, щоб повернути борг, так як він не працює, отримує пенсію по інвалідності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позикодавець [PERSON] надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 29 500 (двадцять девять тисяч пятсот) гривень, строком на 1 місяць з 17 листопада 2014 року по 17 грудня 2014 року зі сплатою 5 % за кожен місяць. Оригінал даного договору позики знаходиться в матеріалах цивільної справи на аркуші справи 11. Згідно даного договору позичальник зобовязувався сплачувати позикодавцю 5 % від суми позики за кожний місяць, за порушення строків повернення позики та відсотків сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 0,4 % за кожен день прострочення платежу. Про отримання коштів відповідачем [PERSON] було власноручно підписано даний договір, що він не заперечував і в судовому засіданні. Але відповідач по справі у визначений договором термін не повернув позику і залишається боржником по зобовязанню. В судовому засіданні було встановлено, що договір укладався добровільно, із умовами договору стороні при підписанні погоджувались, про визнання недійсним договору сторони до суду не звертались. Наявність у позивача оригіналу договору позики підтверджує той факт, що відповідач [PERSON] залишається боржником по зобовязанню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконує умови договору позики від 17 листопада 2014 року і тому на підставі наведених норм цивільного законодавства з нього підлягає стягненню сума боргу та відсотків за договором позики, укладеним між сторонами, в повному обсязі. Але, разом з тим, розглянувши даний договір, суд приходить до наступного висновку. Договором передбачена пеня за порушення строків повернення позики та відсотків в розмірі 0,4% за кожен день прострочення платежу. Згідно розрахунку, поданого позивачем разом з позовною заявою, сума відсотків складає 19 175 грн. а пеня 43 070 грн.(а.с.4), яка була зменшена представником позивача в ході судового розгляду до 20 000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року розяснює про те, що істотними обставинами в розумінні частини 3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Тому з врахуванням наведених обставин, враховуючи майновий стан відповідача, та те, що негативні наслідки для позивача, які необхідно компенсувати даною сумою неустойки, не доведені позивачем у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що особисто для позивача негативні наслідки через прострочення виконання зобовязань відповідачем відсутні, а ті негативні наслідки, що можливо наступили внаслідок інфляції, компенсуються присудженими до стягнення відсотками за договором позики, і тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки у формі пені до 1000 грн. Тому суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення неустойки у формі пені підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі даних норм законодавства стягненню з відповідача підлягають судові витрати, понесені позивачем та документально підтверджені, а саме згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, при подачі позову до суду [PERSON] сплачено 917 грн. 45 коп. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial