Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Свій позов обґрунтовує тим, що 13.07.1993 року він та його дружина [PERSON] уклали з відповідачем договір довічного утримання відповідно до якого вони з дружиною передали відповідачу однокімнатну квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язався довічно повністю утримувати їх, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом та надавати необхідну допомогу. Квартира належала їм на праві спільної власності. Дружина позивача померла. Відповідач своїх обов'язків за договором довічного утримання не виконує та більше того продав частину його меблів, застосовує до нього фізичну силу, принижує та залякує його. Він є людиною похилого віку, тяжко хворіє, майже всю пенсію витрачає на придбання ліків. Невиконання відповідачем умов договору довічного утримання не тільки позбавляє його можливості нормального існування, але й унеможливлює переукладання договору з іншою особою, яка б могла здійснювати догляд за ним. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини та на докази, що їх стверджують та просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представники проти позову заперечили та суду пояснили, що протягом дії договору він та його дружина постійно допомагали відповідачу та нині покійній матері, надаючи продукти харчування, одяг, гроші. Причиною пред'явлення вказаного позову, на його думку, є бажання позивача передати квартиру у власність дочки, яка протягом багатьох років не переймалась проблемами батька. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність жилий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 13 липня 1993 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], а в свою чергу [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування,одягу, догляду та необхідної допомоги) сторонами встановлена у розмірі десять тисяч крб. щомісячно (а.с.103-104). Відповідно до свідоцтва № 525 від 15 червня 1993 року квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без визначення часток) (а.с.105). Отже, підписуючи договір довічного утримання [PERSON] та [PERSON] разом та кожен з них окремо вчиняли дії по відчуженню цілої квартири на користь набувача [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.27) [PERSON] померла [INFO]. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 09.04.2012 року встановлений факт родинних відносин, а саме що померла [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON] (а.с.26). Як видно з умов договору довічного утримання, його дія не припиняється у зв'язку зі смертю одного із відчужувачів, а тому суд вважає, що договірні відносини щодо зобов'язання [PERSON] довічно утримувати позивача [PERSON] не припинилися, а лише змінилися у частині розміру та вартості матеріального забезпечення. Згідно інформації Світловодського КМБТІ (а.с.117) право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] З квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.76-83) вбачається, що плату за утримання квартири здійснював позивач [PERSON] У судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], які суду пояснили, що вони є добрими знайомими [PERSON], відвідують його періодично, та не бачили щоб [PERSON] доглядав за ним та надавав якусь допомогу. Зокрема свідок [PERSON] підтвердила факт застосування відповідачем [PERSON] фізичної сили відносно [PERSON] Свідки зі сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду повідомили, що [PERSON] на виконання умов договору постійно допомагав [PERSON] продуктами харчування, одягом, давав гроші та прибирав у квартирі. Зокрема, свідок [PERSON] суду повідомив, що він працював із [PERSON] у Москві та знає, що він відносився до [PERSON] як до рідного батька, купував йому одяг та передавав гроші. Встановлено, що позивач [PERSON] хворіє, є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с.10,39 ) тому за віком та станом здоров'я потребує щоденного стороннього догляду. Як зазначено у договорі, він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов однією із сторін або відмови від добровільного розірвання у судовому порядку. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, ч.4 ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 58 та 59 ЦПК України визначені вимоги щодо належності та допустимості доказів, а саме нормами вказаних статей передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається із умов договору вартість матеріального забезпечення, яку повинен був надавати відповідач за договором визначена щомісячною грошовою сумою. Твердження відповідача, що він повністю виконав умови договору довічного утримання не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідач не зміг довести в судовому засіданні суму матеріального забезпечення з утримання (догляду) позивача [PERSON], яке щомісячно має йому надаватись. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо повного задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не здійснює в необхідному обсязі утримання (догляд) позивача (відчужувача) згідно із умовами договору довічного утримання від 13 липня 1993 року, а тому суд вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 744,755 ЦК України,

Outcome: approved