Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яка надійшла на адресу суду 19.12.2018 року, та просила суд: визнати [PERSON] батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису №1251 від 03.11.2009 року, складеного Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: батьком дитини вказати [PERSON] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2027 грн., щомісячно, до його повноліття або зміни матеріального становища сторін; та стягнути на її користь судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони проживали разом, мали сумісний бюджет, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних стосунків у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Дитина була бажаною. Відповідач приносив продукти до лікарні, коли вона перебувала там у зв`язку із загрозою переривання вагітності, зустрічав їх з сином з пологового будинку. У зв`язку із тим, що на момент народження дитини вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, сина було зареєстровано в органах РАЦС із вказівкою відомостей про батька на підставі ч.1 ст. 135 СК України. У 2016 році вона запропонувала залишити їх, оскільки він не мав постійної роботи, припинив приносити гроші на утримання дитини, тому вони з сином знаходились у важкому матеріальному становищі. Після чого він поїхав у село до своєї матері. Відповідач перестав надавати допомогу на утримання сина, а його мати почала навіювати відповідачу думки, що він не є батьком їх дитини. За даних обставин з метою належного оформлення батьківства та забезпечення захисту прав та інтересів малолітньої дитини, позивач просить встановити батьківство дитини в судовому порядку із внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей, що стосуються батька та стягнути аліменти на утримання сина, оскільки добровільно допомогу не надає. Ухвалою суду від 13.02.2019 року матеріали позовної заяви [PERSON] прийнято до провадження суддею Гринем Н.Г. з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити. Від відповідача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 03.11.2009 року Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00021704195 від 18.12.2018 року (а.с.6) слідує, що матір`ю дитини дійсно є [PERSON] , в той час як відомості про батька « [PERSON] » зазначено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Як вказувала позивач,що не оспорював відповідач, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року до 2016 року, після припинення між ними стосунків останній припинив приймати участь у вихованні дитини, яка проживає з позивачем та перебуває у неї на утриманні. Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України, адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених українським законодавством. За загальним правилом, у випадку, коли мати і батько перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, презюмується, що дитина походить від подружжя. У випадку, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч.2 ст.125 СК України походження дитини від батька визначається або за спільною заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, встановленим ч.1 ст.58 Конституції України, норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм ч.2 ст.128 СК України на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням вимог закону. До цього також зводяться правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15 та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Оскільки спірні правовідносини між сторонами щодо встановлення батьківства виникли відносно [PERSON] , який народився [INFO] року, тому в даному випадку при вирішенні спору застосуванню судом підлягають відповідні правові норми СК України, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності, що достовірно підтверджують визнання батьківства саме за [PERSON] Згідно зі ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення ст.121 СК України, звичайно ж, стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини (дітей). Розділом ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України передбачений порядок визначення походження дитини, який можливо розподілити на визначення походження дитини, яка зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Як слідує зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Хоча судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте походження дитини від позивача, на переконання суду, є встановленим з підтвердженням належними і допустимими доказами, зокрема: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини, визнання відповідачем дитини своєю. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц. Крім того, ст.145 СК України визначено, що прізвище дитини визнається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Як передбачено ч.5 ст.148 СК України у разі заперечення одним з батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Як зазначила позивач у позові, реєстрація народження дитини відбулась за її заявою як матері дитини, поданою до органу державної реєстрації актів цивільного стану в порядку ч.1 ст.135 СК України, оскільки на момент народження дитини вона не перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а подавати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини як в момент реєстрації народження дитини, так і після цього він не бажав. Оскільки мова йде про визнання батьком дитини [PERSON] і суд вбачає підстави для цього, слушним буде та відповідатиме інтересам дитини, на думку суду та з огляду на заявлення відповідних вимог матір`ю дитини [PERSON] , внесення змін до актового запису про народження [PERSON] із зазначенням у відомостях про батька « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», із виключенням відомостей про батька « [PERSON] ». З огляду на відсутність клопотання позивача про зміну прізвища, імені, дати й місця народження дитини, а також враховуючи, що природне право людини точно знати дату та місце свого народження не повинно порушуватися без ґрунтовних підстав, тому відомості в актовому записі в цій частині підлягають залишенню без змін. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.80 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1, 2 ст. 184 СК України, визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Також, відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Таким чином, в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини, визнання відповідачем дитини своєю та підстави для внесення змін до актового запису. Також,

Outcome: approved