Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування\~підстав позову\~позивач зазначила,\~що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №154), вона набула права власності на квартиру [ADDRESS] (далі квартира № 10). Станом на день переходу до позивача права власності на квартиру №10 у цій квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача. Як новий власник, позивач направила на адресу відповідача повідомлення-попередження від 28.08.2017 року (цінним листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення за номером 6906313829180), яким висунула вимогу не пізніше 3 (трьох) місяців з дня отримання цього повідомлення виселитись з квартири №10 та припинити за цією адресою реєстрацію свого місця проживання. Однак до теперішнього часу відповідач не припинила реєстрацію свого місця проживання за адресою квартири №10. При цьому будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з питань реєстрації та права проживання у квартирі №10 не встановлювалось. Відповідач з позивачем спільно у квартирі №10 не проживала, спільним побутом не повязана, на момент купівлі квартири №10 позивач постійно проживає за адресою: Держава [PERSON], [ADDRESS], має намір використовувати квартиру №10 для особистого користування. Відповідач у судове засідання не зявилась, відзиву проти позову (заперечень) суду не надала, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, двічі у судове засідання не прибула, у звязку із чим суд, на підставі вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає за можливим постановити заочне рішення. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання третя особа була повідомлена належним чином. У судовому засідання представник позивача позов підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний звязок у сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №154), позивач набула права власності на квартиру № 10. Станом на день переходу до позивача права власності на квартиру №10 у цій квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача. Як новий власник, позивач направила на адресу відповідача повідомлення-попередження від 28.08.2017 року (цінним листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення за номером 6906313829180), яким висунула вимогу не пізніше 3 (трьох) місяців з дня отримання цього повідомлення виселитись з квартири №10 та припинити за цією адресою реєстрацію свого місця проживання. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення за номером 6906313829180, а також інформації, що розміщена на офіційному сайті Укрпошта щодо руху поштового відправлення з вказаним номером, відправлення за номером 6906313829180 вручене відповідачу особисто 04.09.2017 року обєктом поштового звязку ЗАПОРІЖЖЯ 1 з індексом 69001. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810,814 ЦК України) . Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. За таких обставин право відповідачки ([PERSON]) на користування чужим майном (квартирою №10) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна (позивача) відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382- IV (із відповідними змінами та доповненнями) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved