Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 жовтня 2020 року відповідачем [PERSON] було складено розписку, в якій остання зобов`язувалась оформити договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,13 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В рахунок виконання даного зобов`язання, позивачем було передано [PERSON] аванс у розмірі 500 євро. Відповідно до розписки передана сума коштів мала бути включена в суму оплати за купівлю позивачем частини земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0.25 га, у розмірі 0,13га. Однак, станом на день подачі даного позову (14.05.2021 року) відповідач [PERSON] , зобов`язання за складеною розпискою не виконала, договір купівлі-продажу з [PERSON] не уклала, кошти, сплачені позивачем в рахунок виконання відповідачем майбутнього зобов`язання не повернула. В травні 2021 року йому стало відомо, що земельна ділянка, яку зобов`язувалась продати йому відповідач, та за яку було сплачено аванс, була виділена та продана іншій фізичній особі - [PERSON] . З метою досудового врегулювання спору 20.11.2020 року позивачем було направлено відповідну вимогу про виконання зобов`язань або повернення коштів, однак дана вимога залишилась без виконання. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму коштів у розмірі 500 євро, що станом на 14 травня 2021 року становить 16745 гривень та 3% річних у сумі 221,03 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 13 серпня 2021 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 19.10.2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] 500 євро, яка буде включена в суму оплати при купівлі земельної ділянки, зобов`язавшись поділити земельну ділянку, площею 0.25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на дві земельних ділянки та в подальшому оформити договір купівлі-продажу однієї з ділянок (а.с. 7). Також встановлено, що 20.11. 2020 року [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою виконання зобов`язання щодо укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки, у випадку відсутності наміру виконувати дане зобов`язання повернути сплачений аванс у розмірі 500 євро, у строк протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги. Дану вимогу відповідач отримала засобами поштового зв`язку 25.11.2020 року (а.с. 17). Станом на дату розгляду справи відповідач свій обов`язок не виконала, відмовляється від виконання будь-яких зобов`язань, в тому числі і повернути позивачу кошти. Частиною першою статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у розмірі 500 євро є авансом, який підлягає поверненню. Та обставина, що при укладенні договору сторони вважали дану суму саме завдатком, про що зазначили у розписці, правового значення не має та не підміняє правову природу переданих позивачем і отриманих відповідачем грошових коштів, що визначена ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі N 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі N 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року N 461/5297/16-ц (провадження N 61-22017св18). Також, згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року № 711/5065/15-ц, «посилання заявника на те, що саме з вини іншої особи сторони не уклали основний договорів, а тому позивачка за первісним позовом втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Оскільки судом визначено правову природу переданих позивачем відповідачам коштів, які є авансом, ці кошти підлягають поверненню [PERSON] . Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З врахуванням викладеного з відповідача слід стягнути 500 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на 13 серпня 2021 року (дату ухвалення рішення) становить 15 710, 50 гривень ( 31,421 х 500). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду. З врахуванням викладеного, підлягає стягненню з відповідача сума 3% річних за весь період прострочення, тобто з 03.12.2020 по13.08.2021 року в сумі 10,43 Євро ( 500 Євро * 3/100 * 254дн. /365дн.), що еквівалентно 327,72 грн. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК україни розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, заяв, запитів, клопотань, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Участь адвоката Деркача Д. В., який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правничої допомоги підтверджено, договором про надання правової допомоги від 06 травня 2021 року, копією розрахункової квитанції на суму 5000 грн., детальним описом робіт ( наданих послуг), відповідно до якого гонорар адвоката склав 5000 грн. Вартість однієї години роботи адвоката становить 500 грн. Адвокатом серед інших послуг, зазначено представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 2 години. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що адвокат позивача Деркач Д.В. не брав участі в судових засіданнях в цій справі, а тому відсутні підстави для оплати послуг адвоката за участь та представництво позивача в судових засіданнях в розмірі 1000 гривень. Наведене дає підстави для висновку, що витрати [PERSON] на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. А тому, з врахуванням вищенаведеного позивачу підлягає до відшкодування сума понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved