Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 04 грудня 2019 року між ним (позивачем) та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки, за умовами якого, він (позивач) передав відповідачу грошові кошти в розмірі 126 127 грн. 89 коп., в обмін на зобов`язання відповідача повернути зазначену суму грошових коштів не пізніше 31 липня 2020 року. Вказав, що розпискою встановлено, що відповідач зобов`язався повернути суму позики в строк до 31 липня 2020 року, та, оскільки, відповідач зобов`язання з повернення позики у строк до 31 липня 2020 року не виконав, відповідно до правил ст.253 ЦК України він є таким, що прострочив виконання зобов`язання з 01 серпня 2020 року, тим самим, прямий борг відповідача за договором позики складає 126 127 грн. 89 коп., який він (позивач) просив стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, до суду направив клопотання, зареєстроване судом 30.06.2021 року за вх.№16058, за яким просив розглянути справу без його участі, за наявними в матеріалах справи документами. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлений в порядку ст.128 ЦПК України про час, дату та місце судового розгляду справи, шляхом направлення судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання, а саме: [ADDRESS] , причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань, заперечень (відзив на позов) відвідповідача на адресу суду не надходило, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів. При цьому, судом відзначається, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процессу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, судом відзначається, що відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.43 та ч.1 ст.44 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка є обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; окрім того, учасники судового процесу та їхні представники зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 04 грудня 2019 року було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 126 127 грн. 89 коп., які зобов`язався повернути в строк не пізніше 31 липня 2020 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник [PERSON] надав розписку від 04 грудня 2019 року, відповідно до якої підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 126 127 грн. 89 коп. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладеневище, судом відзначається, що зміст розписки від 04 грудня 2019 року про те, що відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] кошти в сумі 126 127 грн. 89 коп., є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договором позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної грошової суми. Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 04.12.2019 року визначений в договорі та який (строк) становить 31 липня 2020 року, минув, пред`явлена позивачем розписка, яка долучена до матеріалів справи, свідчить про те, що відповідач на час судового розгляду справи борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , як позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем [PERSON] , як позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеним договором, на підставі чого позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 04 грудня 2019 року в розмірі 126 127 грн. 89 коп. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягненню зазначеної суми з відповідача [PERSON] . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду в розмірі 1 261 грн. 28 коп., що підтверджується квитанцією №0.0.2021306390.1 від 18.02.2021 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved