Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та уточнив свої вимоги до [PERSON] про визнання права власності, мотивуючи вимоги наступним. Батьки позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] були вселені та зареєстровані в житловий будинок [ADDRESS] 28 січня 1982 року, як працівники ДПО «Точмаш», в якому постійно проживали, утримували його та несли витрати по сплаті за комунальні послуги. З 1982 року колишні мешканці житлового будинку [ADDRESS] такі як [PERSON], [PERSON] або [PERSON] та [PERSON] ніколи до спірного будинку не поверталися та не цікавилися його станом. Зі слів сусідів та знайомих відомо, що громадянин [PERSON] разом зі своєю родиною виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації ще в кінці 60-х років, про громадян [PERSON] та [PERSON] ніяких відомостей не мають, ніколи про них не чули та не бачили. Таким чином, позивач вважає, що їх сім'я [PERSON] з 1982 року, тобто протягом більше 10 років добросовісно, безперервно, відкрито володіла та продовжує володіти вказаним житловим будинком. Відповідач [PERSON] на вказаний житловий будинок не претендує та відмовляється від нього на користь позивача. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю, яке складається з: житлового будинку літ. А-1- 42,6 м,сараю літ. Б, літньої кухні літ. Г, вбиральні літ. Д , № 1-2 огородження . Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьки сторін - [PERSON] та [PERSON] були вселені та зареєстровані в житловий будинок [ADDRESS] 28 січня 1982 року, як працівники ДПО «Точмаш». З того часу, тобто з січня 1982 року, родина [PERSON] постійно проживала в житловому будинку за вказаною адресою, утримувала його, несла витрати по сплаті за комунальні послуги, інших мешканців або зареєстрованих осіб у даному будинку не було. За вказаною адресою до вселення родини [PERSON] до спірного житлового будинку проживали та були зареєстровані громадяни [PERSON] та [PERSON]. Дані особи були зняті з реєстраційного обліку 12.06.1969 року. Після них у вказаному будинку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які в подальшому також були зняті з реєстраційного обліку, що підтверджується копією домової книги. Після виїзду вказаних осіб зі спірного житлового будинку до нього вселилася родина [PERSON] З 1982 року колишні мешканці житлового будинку [ADDRESS] такі як [PERSON], [PERSON] або [PERSON] та [PERSON] ніколи до спірного будинку не поверталися та ні цікавилися його станом. Таким чином, [PERSON] разом зі своєю родиною з 1982 року, тобто протягом більше 10 років добросовісно, безперервно, відкрито володів та продовжує володіти вказаним домоволодінням. Відповідач [PERSON] на спірне домоволодіння не претендує та відмовляється від нього на користь свого брата - позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 15 років, а для рухомого майна - 5 років). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 321, 344, 392 ЦК України, та

Outcome: approved