Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в наслідок пошкодження здоров`я на виробництві, мотивуючі свої позовні вимоги тим, що з 1970 року по 23.02.1999 р.р. він працював на шахті ім. Є.Т. Абакумова на різних посадах. 23.02.1999 р. він був звільнений з вказаного підприємства. Під час праці на шахті він став інвалідом праці, а саме отримав виробничі травми. 29.12.1973 р. та 21.02.1997 р. з ним трапилися нещасні випадки на виробництві, внаслідок яких у [PERSON] була травмована ліва рука. 19.02.1998 р. з ним втретє трапився нещасний випадок на виробництві, в результаті якого в нього була травмована права стопа. На підставі вищевказаних виробничих травм, відповідно до довідки МСЕК № 2 м.Донецька він втратив 25% професійної працездатності за сукупністю: 10% + 10% + 5% = 25%. Стаж його роботи під землею у важких умовах праці складає 29 років. У зв'язку з отриманими травмами він став інвалідом 3 групи, втратив професійну працездатність, йому протипоказана тяжка фізична праця, він рухається з великим трудом, у нього постійний біль в легенях та в області спини, оніміння пальців рук та ніг, головокружіння, загальна слабкість, у зв'язку з отриманими травмами, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 8000 грн. та яка виразилася в тому, що змінився його нормальний уклад життя, він змушений витрачати свій час на відвідування медичних закладів, проходячи курси лікування, він постійно хворіє, внаслідок чого він відчуває фізичний біль та страждання, дискомфорт в його житті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав, надав суду пояснення аналогічні вище викладеним та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Лабун Г.І., яка діяла на підставі довіреності у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з відсутністю законних підстав. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності надані сторонами докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] з 23.02.1970 р. по 23.02.1999 р. працював на Шахті «ім. Є.Т. Абакумова» тресту «Рутченківвуголь» (в теперішній час реорганізовано в ВП «Шахту ім.Є.Т. Абакумова» ДП «ДВЕК») на посаді кріпильника ремонту підземним, прохідника підземного (а.с.6-7). 23.02.1999 р. [PERSON] був звільнений з шахти у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.7). Під час праці у несприятливих умовах шахти 29.12.1973 р. з [PERSON] трапився нещасний випадок на виробництві, в результаті якого позивач отримав відкритий перелом фаланги 2 пальця лівої кисті, про що був складений акт № 80 про нещасний випадок на виробництві (а.с.12). 21.02.1997 р. з [PERSON] вдруге трапився нещасний випадок га виробництві, в результаті якого йому була ампутована культя 3 пальця лівої кисті на рівні голівки середньої голівки, про що був складений акт про нещасний випадок на виробництві № 30 (а.с. 10,11). Згідно виписки з акту огляду МСЕК серія 2-18 АВ № 106232 від 01.06.1999 р. [PERSON] за сукупністю встановлено 15 % втрати професійної працездатності, а саме: 5 % через травму, що сталася 29.12.1973 р. та 10% через травму, що сталася 21.02.1997 р. (а.с.24). Згідно акту про нещасний випадок на виробництві № 23, 19.02.1998 р. з [PERSON] стався третій нещасний випадок на виробництві, в результаті якого йому встановлений діагноз: забій правої стопи (а.с.8-9). Відповідно до довідки МСЕК № 2 м.Донецька № 039032 серія 2-18 АВ від 30.01.2002 р. [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності за сукупністю: 15 %, а саме: 5 % через травму, що сталася 29.12.1973 р., 10% через травму, що сталася 21.02.1997 р. та 10 % через травму, що сталася 19.02.1998 р.(а.с.15). Згідно Рішення Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодовувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Оскільки стаття 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, то суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяну ушкодженням його здоров'я, внаслідок чого йому було встановлено, згідно виписки з акту огляду МСЕК серія 2-18 АВ № 106232 від 01.06.1999 р., 15% втрати професійної працездатності. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Виходячи з наявності спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні та нешкідливі умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я на виробництві, моральних страждань потерпілого та того, що на час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат на час первинного висновку МСЕК від 20 травня 1996 року (мінімальна заробітна плата на цей час становила 1500000 крб.), а згідно змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997 року розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством,застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст.233 КЗпП України). Однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема вимог, що випливають з порушених особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК УРСР не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п.3 ч.1 ст.268 ЦК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки актом про нещасний випадок на виробництві № 23, 19.02.1998 р. з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого йому встановлений діагноз: забій правої стопи (а.с.8-9). При цьому, довідкою МСЕК № 2 м.Донецька № 039032 серія 2-18 АВ від 30.01.2002 р. [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності за сукупністю: 15 %, а саме: 5 % через травму, що сталася 29.12.1973 р., 10% через травму, що сталася 21.02.1997 р. та 10 % через травму, що сталася 19.02.1998 р.(а.с.15). Згідно Правил відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження здоров'я на виробництві, на час встановлення [PERSON] ступеню втрати професійної працездатності(2002р.), обов'язок відшкодовувати завдану шкоду лежить на Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, тому в даному випадку Державне підприємство «Донецька вугільна енергетична компанія» ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» ДП «ДВЕК» не є належним відповідачем по справі, тому відсутні підстави для відшкодування ВП «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» ДП «ДВЕК» моральної шкоди, спричиненої, внаслідок пошкодження здоров'я, внаслідок настання нещасного випадку на виробництві, який трапився з позивачем 19.02.1998 р. і втрата професійної працездатності по цій травмі була встановлена висновком МСЕК м.Донецька № 039032 серія 2-18 АВ від 30.01.2002 р. Тому, в даному випадку у задоволенні частини позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань [PERSON], стан його здоров'я, вимушені зміни у його життєвих та виробничих стосунках, засади розумності та справедливості, і вважає можливим стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я умовами виробництва 2500,00 гривень, що не перевищує максимального розміру відшкодування моральної шкоди, встановленого Правилами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 114,70 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial