Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 02 вересня 2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження №59928284 з виконання виконавчого напису №1294 від 08 травня 2019 року. В рамках виконавчого провадження №59928284 державним виконавцем вчиняються виконавчі дії щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №1294 від 08.05.2019, зокрема прийнято постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про арешт майна боржника. Однак, вчинений виконавчий напис є безпідставним, оскільки його вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості та з недодержанням процедури вчинення виконавчого напису. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 08 травня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1294 про звернення стягнення на нерухоме майно - нежилі приміщення № 1,2 (гр. прим. №9), загальною площею 87,20кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.09.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.09.2019 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 08 травня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1294 про звернення стягнення на нерухоме майно - нежилі приміщення № 1,2 (гр. прим. №9), загальною площею 87,20кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 05.05.2020 в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання не з`явився, до суду надійшов відзив від представника відповідача, відповідно до якого зазначено, що заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в повному обсязі, так як виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1294 від 08.05.2019, вчинений відповідно до чинного законодавства та інструкції. Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судові засідання не з`явилась, до суду надійшли пояснення від приватного нотаріуса відповідно до яких зазначено, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача є неспроможними, тому що приватний нотаріус діяв згідно Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 17.01.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судові засідання не з`явився про день та час судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламнтує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.11.2007 між Закрити акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТКБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №Д07-02-147МК, згідно з умовами якого Банк надає кредит в розмірі 180 000,00 дол.США зі сплатою 15% річних, строк користування кредитом 15.11.2012. Кредит видався на підставі договорів про видачу траншу №Д07-02-147МК/1 від 15.11.2007 та №ДО7-02-147/2МК від 10.06.2008, що є невід`ємною частиною Кредитного договору. 15.11.2007 між Закрити акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] підписано договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передано в іпотеку Банка нежилі приміщення №1, 2 (гр. прим. №9), загальною площею 87,20кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №Д07-02-147 від 15.11.2007. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06.07.2012 у справі №2-88/2012 позов Банка задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором №ДО7-02-147/2МК від 15.11.2007 у розмірі 280816,50 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.01.2011 становить 2 234 793,89грн. В частині звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення №1, 2 (гр. прим. №9), загальною площею 87,20кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2012 №22-ц/2690/12989/2012 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2012 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2013 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2012 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2012 - відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29.05.2018 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам і пені за період з 14.01.2011 по 28.04.2016 в розмірі 275589,56 доларів США, що становить по курсу НБУ 6947612,81грн. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 08.05.2019 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис зареєстрованого в реєстрі за №1294 про звернення стягнення на нерухоме майно - нежилі приміщення № 1, 2 (гр.прим. №9), загальною площею 87,20кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , з метою задоволення вимог перед Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором № Д07- 02-147МК від 15.11.2007 у розмірі 1 720 114,85 доларів США, що за курсом НБУ на 07.12.2018 (один долар США дорівнює 27,879569 гривень) становить 47 956 060,65 гривень та витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3500,00 гривень, всього в сумі 47 959 560 гривень 65 копійок. 02.09.2019 Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59928284. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно із п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пункт 1.2. передбачає перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно із пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до п. 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Згідно із п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Стаття 89 Закону України «Про нотаріат» регламентує, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 05 липня 2017 у справі №6-887цс17 та постанов Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №207/1587/16 та від 27.03.2019 у справі №361/9307/14-ц, згідно зі статями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем, для вчинення виконавчого напису надавалися документи, що підтверджують безспірність вимог, такі докази також відсутні в виконавчому написі від 08.05.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 1294 та копіях документів, які були надані для вчинення вище зазначеного виконавчого напису. При вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до ст. 88 «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 253 ЦК України, регламентує, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як установлено судом, згідно із спірного виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення з 15.11.2007 по 07.12.2018, однак суд зауважує, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29.05.2018 відмовлено в стягненні процентів та пені за період з 14.01.2011 по 28.04.2016, що також підтверджує відсутність безспірності по нарахуванням не тільки заборгованості за кредитом, а і по відсоткам та пені. Також, як убачається із копії нотаріальної справи щодо оскаржуваного виконавчого напису, письмове повідомлення у відповідності до ч. 4 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусом боржнику не надсилалося, та якими самими документами нотаріус при вчинення виконавчого напису користувався, оскільки таких документів позивач ні від нотаріуса, ні від банку не отримував, що унеможливило надання заперечень стосовно визначення основної заборгованості за кредитним договором, простроченої суми по відсотках та пені, які вказуються у виконавчому написі нотаріуса. Крім того, суд зауважує, що відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06.07.2012, сума кредитної заборгованості була встановлена та стягнута. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора є дострокове стягнення кредитної заборгованості, що припиняє дію кредитного договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється: після спливу визначеного договором строку кредитування; у разі пред`явлення до позичальника вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України. Банк не має право стягувати одночасно суму заборгованості за рішенням суду, як судовий захист на задоволення вимог кредитора та за виконавчим написом нотаріуса, як позасудовий порядок захисту, оскільки подвійна цивільна відповідальність заборонена статтею 61 Конституції України. Існування рішення суду про стягнення розміру заборгованості за кредитним договором та звернення до нотаріусу за вчиненням виконавчого напису з іншим розміром заборгованості є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про те, що зазначена у виконавчому написі сума боргу не є безспірною, відмова у задоволенні позову призведе до порушення прав [PERSON] , оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 768,40грн.

Outcome: approved