Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, змінивши в жовтні 2018 року предмет позову, про стягнення коштів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що в кінці листопада 2017 року він домовився з відповідачем [PERSON] про купівлю у нього 164 ящиків шоколаду на суму 39362,20 грн. Вказує, що вранці 20.11.2017 року він, перевіривши доставку товару у відділенні ТОВ «Делівері», оплатив замовлений ним товар (шоколад) в сумі 39362,20 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок [NUMBER], який належить [PERSON] Позивач стверджує, що повернувшись у відділення ТОВ «Делівері» за товаром йому повідомили, що відповідач надіслав листа, відповідно до якого вказаний товар необхідно направити до м. Кропивницький на ім'я [PERSON], тим самим позбавив його можливості отримати оплачений ним товар, чим порушив умови договору. Зазначає, що він відразу звернувся до поліції, де розпочате досудове розслідування №12017160150003277, внесене 21.11.2017 року до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України. Стверджує, що по даний час він не отримав ні товар, ні грошові кошти, які були перераховані відповідачу. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 39362,20 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2017 року - відкрито провадження в даній цивільній справі. 31.01.2018 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання відповідача та передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності до Шевченківського районного суду м.Чернівці, яка надійшла до суду 19.06.2018 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник позивача доповнив, що в 2017 року через переписку на сайті позивач з відповідачем домовились про купівлю шоколаду, однак товар позивачу виданий не був. Позивач доповнив, що на той час він не був приватним підприємцем, а працював у ПП «[PERSON].». При купівлі шоколаду він діяв в інтересах ПП «[PERSON].», однак грошові кошти він переказував на картку свої, тому що директора не було в місті. Він особисто не телефонував відповідачу, оскільки переговори з [PERSON] вела [PERSON] [PERSON] сказала йому перерахувати кошти в сумі 39362,20 грн. Перший раз відповідач [PERSON] надав номер не своєї картки. Вони написали [PERSON], що не будуть переказувати кошти на чужу картку. Через два дні [PERSON] надав номер іншої картки АТ «Ощадбанк», де прізвище співпало. Він перерахував кошти в сумі 39362,20 грн., що підтверджується квитанціями з банкомату. Ніяких розмов про те, що сума була не така, не було. У відділенні ТОВ «Делівері» сказали, що [PERSON] поїхав подивитись, чи прийшли кошти, а потім повідомили, що відповідач надіслав листа про направлення вказаного товару до м. Кропивницький на ім'я [PERSON] В цей день зв'язок з мобільним телефоном [PERSON] пропав. Просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали. Відповідач доповнив, що він не вів жодних перемовин із [PERSON], а вів переговори з [PERSON]. Вказав, що його знайома [PERSON] розміщувала рекламу його товару на сайті. Вона повідомила, що є люди, які хочуть купити велику кількість шоколаду і дала йому номер телефону. 14.11.2017 року вони передзвонили йому на рахунок 200 ящиків. Поторгувавшись, зійшлися на ціні 19 грн. за плитку, які були упаковані в 164 коробки, на загальну суму 46740 грн. Чоловік, з яким він розмовляв по телефону, попросив скинути на «Viber» види шоколаду, та повідомив, що він діє від імені фірми. Також, чоловік сказав, що умова - це перевізник ТОВ «Делівері». Зазначив, що він 15.11.2017 року відправив товар і скинув номер карти, на яку потрібно було перерахувати кошти. Потім йому передзвонили та повідомили, що потрібно номер його особистої карти. На карту поступили кошти в сумі 39362,20 грн. Після цього, йому передзвонили та сказали зняти заборону, однак він відповів, що заборону не зніме, оскільки потрібно доплатити кошти. Йому повідомили, що вийшла помилка і просили повернути кошти назад. Йому написали номер карти, куди він мав перерахувати кошти, однак вказана карта не сприймала всієї суми. Після цього, вони написали номер іншої карти, і він перерахував решту коштів. Він телефонував чоловіку на ім'я [PERSON], однак він скидав телефонні дзвінки. Все це його насторожило, тому він в цей же день направив вказаний товар іншому клієнту. Представник відповідача доповнив, що відповідач дійсно отримав кошти, однак вказані кошти не є коштами [PERSON] Звернув увагу, що в кримінальному провадженні потерпілою вказана [PERSON], а не [PERSON] Вони не визнають підстави позовних вимог. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] показала суду, що в листопаді 2017 року вона проводила переговори з [PERSON] про купівлю шоколаду. Вони домовились про купівлю 164 ящиків на суму 39362,20 грн. Він їй надав номер картки, однак вона була на чуже ім'я якогось [PERSON]. В понеділок [PERSON] відправив їй номер своєї карти АТ «Ощадбанк». [PERSON] перерахував кошти [PERSON], однак останній не зняв заборону з товару. Переписка з [PERSON] здійснювалась через «Viber». Крім того, вона особисто розмовляла з [PERSON], вони не торгувались за ціну. [PERSON] працював і на даний час працює в неї водієм. Однак, позивач [PERSON] перерахував на картку свої особисті кошти. Після того, як було знято заборону з товару, [PERSON] перестав бути на зв'язку. Відправником товару і отримувачем коштів був [PERSON] Вона спілкувалась з [PERSON] по його номеру мобільного телефону [NUMBER]. На рекламі в мережі Інтернет був інший номер телефону, який належав також чоловіку. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За приписами ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в листопаді 2017 року з відповідачем [PERSON] відбулась домовленість про купівлю 164 ящиків шоколаду на суму 39360 грн., що підтверджується копією роздруківок смс-повідомлень (т.1 а.с.157-157а). Посилання відповідача на те, що товар замовляла фірма і надсилав він його фірмі, а не позивачу, є безпідставним та спростовується копією поштової наліпки (т.1 а.с.6, 158), де зазначено, що відповідач відправив ящики з шоколадом в м. Ізмаїл Одеської області у відділення ТОВ «Делівері», номер декларації [NUMBER], зазначивши в графі отримувача [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] вранці 20.11.2017 року перевірив доставку товару у відділенні ТОВ «Делівері» та оплатив через термінал АТ «Ощадбанк» замовлений ним товар (шоколад) в сумі 39362,20 грн., шляхом перерахування своїх особистих коштів на розрахунковий рахунок [NUMBER], який належить [PERSON], що підтверджується копіями квитанцій від 20.11.2017 року на суму 10507,20 грн. та 28855,00 грн. (т.1 а.с.4). Після оплати товару, [PERSON] прийшов у відділення ТОВ «Делівері» за товаром, однак вказаний товар позивачем [PERSON] було перенаправлено до м. Кропивницький на ім'я [PERSON], що підтверджується копією поштової наліпки (т.1 а.с.6) та копією заяви [PERSON] (т.1 а.с.7), тим самим відповідач позбавив можливості позивача отримати оплачений ним товар, чим порушив умови договору. Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем не в повній мірі проведено оплату за товар в сумі 46740 грн. є безпідставним, оскільки як вбачається з копії роздруківок смс-повідомлень (т.1 а.с.157-157а), відповідач [PERSON] самостійно написав смс-повідомлення, в якому зазначив оплату за 164 ящиків шоколаду в сумі 39360 грн., яку позивач [PERSON] сплатив. Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження №12017160150003277 від 21.11.2017 року (т.1 а.с.9), [PERSON] звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 ч.3 КК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] та його представник визнали факт отримання відповідачем коштів в сумі 39362,20 грн. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на те, що спірні кошти не є коштами [PERSON] є безпідставним та спростовується копією поштової наліпки (т.1 а.с.6, 158), де сам відповідач зазначив в графі отримувача [PERSON], копіями квитанцій (т.1 а.с.4) та випискою по картковому рахунку (т.1 а.с.243зв.). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Посилання відповідача [PERSON] на те, що спірні кошти ним було повернуто позивачу [PERSON] на дві картки є безпідставними, оскільки доказів цього відповідачем не надано. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 39362,20 грн., задовольнивши позовні вимоги. Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.1). Крім того, судом встановлено, що ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом вилучення у ТОВ «Делівері», (відділення ТОВ «Делівері»: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Промислова, 3) 164 ящики шоколаду (шоколад «Шоготен», вагою 246 кг., код вантажу [NUMBER]) та передачі [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29.05.2000 р.) на зберігання за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул.Маршала Тимошенка, 8, де виділено спеціально обладнане, сухе, чисте, добре вентильоване приміщення, яке не має сторонніх запахів, не заражене шкідниками хлібних запасів, у якому підтримується постійна температура 18 (+- 3) градусів С, відносна вологість повітря, що не перевищує 75 %, зі стелажами, з проходом між штабелями і стіною більше ніж 0,7 м. та з дотриманням усіх норм ДСТУ щодо зберігання шоколаду строком на два місяці. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22.05.2018 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року - залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, суд вважає, що виходячи з того, що судом задовольняються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, суд приходить до висновку, що 164 (сто шістдесят чотири) ящики шоколаду (шоколад «Шоготен», вагою 246 кг., код вантажу [NUMBER]), які згідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року передані на зберігання [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29.05.2000 року) за адресою: [ADDRESS] - слід повернути [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER]). На підставі викладеного,

Outcome: approved