Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зобов`язання виділити 1/2 частину земельної ділянки (паю) в натурі, в якій просив зобов`язати Засульську сільську раду Лубенського району Полтавської області виділити [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , в натурі 1/2 частину земельної частки (паю) площею 3.89 в умовних кадастрових гектарах із земель комунальної власності Засульської об`єднаної територіальної громади на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та видати правовстановлюючі документи на виділену земельну ділянку. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 23 червня 2021 року позивач [PERSON] у зв`язку із заміною відповідача його правонаступником просив постановити рішення, яким зобов`язати Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області виділити [PERSON] в натурі 1/2 частину земельної частки (паю) площею 3,89 в умовних кадастрових гектарах з земель запасу на території Засульської об`єднаної територіальної громади за межами населених пунктів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з подальшою передачею у власність. Позивач мотивував свої вимоги тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.01.2019 року по справі № 539/3911/18 за ним визнано право на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 3,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що належала йому на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.03.2017 року по справі № 539/424/17 про визнання за ним права на 1/2 частину земельної частки (паю), виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА № 103 від 03.03.1997 року на ім`я [PERSON] , згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0302757, зареєстрованого 26.03.1997 року за № 576. При зверненні 20 червня 2019 року з відповідною заявою до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевосгі) в розмірі 1/2 частини від площі 5,53 га № [NUMBER] , розташованої на ДП 82 території Засульської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отримав рішення про відмову у наданні дозволу в зв`язку з наданням в постійне користування даної земельної ділянки ДП «Лубенське лісове господарство» і гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства. При зверненні 29 травня 2020 року до Засульської сільської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області із заявою про виділення належної йому земельної частки (паю) в розмірі 1,945 в умовних кадастрових гектарах або площею 2,765 га в натурі (на місцевості) із земель запасу, резервного фонду, або за рахунок земель нерозподілених або невитребуваних земельних часток (паїв) на території адміністративного підпорядкування Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області для використання за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отримав листа про залишення заяви без розгляду, з рекомендаціями звернутись до суду для надання додаткового рішення або роз`яснення суду щодо виконання його в частині виділення земельної ділянки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Червоточенко О.І. не заперечувала щодо задоволення змінених позовних вимог позивача [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.01.2019 року за [PERSON] визнано право на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 3,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що належала йому на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.03.2017 року, про визнання за ним права на 1/2 частину земельної частки (паю), виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА № 103 від 03.03.1997 року на ім`я [PERSON] , згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0302757, зареєстрованого 26.03.1997 року за № 576. (а.с.10-11). Рішенням 54 сесії 7 скликання Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 09 серпня 2019 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивачу [PERSON] відмовлено у наданні дозволу в зв`язку з наданням в постійне користування даної земельної ділянки ДП «Лубенське лісове господарство» і гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства. Відповідно до листа Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 23.06.2020 року за № 02-37/2354, позивачу [PERSON] запропоновано надати додаткове рішення суду або роз`яснення суду щодо виконання його в частині виділення земельної ділянки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року потрібно мати на увазі, що згідно зі ст.25 ЗК України при приватизації земель державних га комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівниками також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай) виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.і вразі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року №122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключения одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України). Пунктом «б» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а саме: громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина третя); відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (частина четверта); передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом (частина п`ята); відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома). Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Законом України від 10.07.2018 № 2498-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01.01.2019, доповнено розділ X Земельного кодексу України пунктом 21, яким установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві га перехідні положення» Закону № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (далі - Закон № 5245-УІ) визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу. Згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-УІ у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками. Таким чином, спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру та порядок приватизації земельних ділянок державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій є Земельний кодекс України, який, зокрема, визначає коло суб`єктів, до повноважень яких віднесено вирішення питань щодо безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Починаючи з 01.01.2019 вирішення таких питань Законом України від 10.07.201 8 № 2498-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За п. «г». ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, оскільки він має право на виділення йому Лубенською міською радою в натурі 1/2 частини земельної частки (паю) площею 3.89 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу, що знаходяться на території Засульської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з подальшою передачею у власність.

Outcome: approved