Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 15.03.2018 року по 17.06.2020 року він працював на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська». 17.06.2020 року його було звільнено за ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. В останній день роботи відповідач не провів з ним розрахунок та не сплатив заборгованість по заробітній платі, а саме за грудень 2019 року - 6075,11 грн., січень 2020 року - 10308,90 грн., лютий 2020 року - 14514,14 грн., березень 2020 року - 14969,14 грн., за квітень 2020 року - 16402,54 грн., за травень 2020 року - 14931,60 грн., за червень 2020 року - 114836,17 грн., а загалом 192037,60 грн. після утримання обов`язкових податків та зборів та аліментів по 23.03.2020 - 33%, а з 24.03.2020 - 25%. Згідно довідки від 28.10.2020 року розмір його середньоденної заробітної плати складає 1402,56 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 17.06.2020 року по день винесення рішення суду. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 192037,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.06.2020 по день винесення судом рішення, понесені ним судові витрати. Представник відповідача надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачу в якості сум, що підлягають при звільненні було нараховано: за 12.2019 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 6075,11 грн., за 01.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 10308,90 грн., за 02.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 14514,14 грн., за 03.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 14969,14 грн., за 04.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 16402,54 грн., за 05.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 14931,60 грн., за 06.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 114836,17 грн., що разом становить 192037,60 грн. Довідки видані ними позивачу в якості доказу невиплати заробітної плати свідчать лише про нараховані розміри заробітної плати та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи невиплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної плати позивач не надав. В день звільнення 15.07.2020 року позивач працював в 1 зміну, отримав трудову книжку, в наказі про звільнення вимог про остаточний розрахунок не зазначено, тобто позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку заборгованості по заробітній платі на розсуд відповідача. Проте, в день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Позовну заяву відповідач отримав 07.07.2021 року. У такому випадку відповідальність роботодавця наступає після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать, тобто з наступного дня після отримання заяви позивача відповідачем, а саме 08.07.2021 року. Середньоденний заробіток позивача складає 1402,56 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 по цивільній справі № 756/10824/15-ц (провадження № 61-7694зпв 18), в постанові від 26.06.2019 по цивільній справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14- 623цс18), в постанові від 09.09.2020 по цивільній справі № 212/5797/15-ц (провадження № 61-2578св19), в суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП. Верховний Суд вказав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП необхідно враховувати розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те. з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Оскільки позивач звернувся до суду 22.06.2021 року, тобто через рік після звільнення, відповідач вважає, про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, що позовні вимоги за затримку розрахунку при звільненні, не відображають дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Право суду на зменшення розміру за затримку розрахунку при звільненні , передбаченого статтею 117 КЗпП України, є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Право повинно насолоджуватися справедливістю, прагнути до досконалості. Відповідач просить суд врахувати інтереси Відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності (див. додаток про тяжке фінансове становище підприємства, де чистий фінансовий результат «прибуток» 0, про що зазначено в звіті про фінансові результати за 2020 рік), та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності (з урахуванням спірної суми, на яку мається право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком), що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 15.03.2018 року по 17.06.2020 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював на посадах головного енергетика та головного механіка, був звільнений за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с. 11-13). Згідно довідки відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача після утримання обов`язкових з податків та зборів складає: за 12.2019 року - 6075,11 грн., за 01.2020 року - 10308,90 грн., за 02.2020 року - 14514,14 грн., за 03.2020 року - 14969,14 грн., за 04.2020 року - 16402,54 грн., за 05.2020 року - 14931,60 грн., за 06.2020 року - 114836,17 грн., що разом становить 192037,60 грн. Суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів, та аліментів по 23.03.20 року - 33%, з 24.03.20 року - 25 % (а.с.14). Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 1402,56 грн. (а.с. 15). Згідно довідки про відмітки таб.№31 [PERSON] , в день звільнення 17.06.2020 року позивач працював (а.с. 34). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, оскільки відповідачем на теперішній час не виплачена позивачу заробітна плата в повному обсязі та інші належні при звільненні суми, вони підлягають примусовому стягненню з відповідача. Судом встановлено, що відповідачем позивачу не в повному обсязі сплачена заробітна плата за грудень 2019 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 6075,11 грн., за січень 2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 10308,90 грн., за лютий 2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 14514,14 грн., за березень 2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 14969,14 грн., за квітень 2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 16402,54 грн., за травень 2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 14931,60 грн., за червень 2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 114836,17 грн., що разом становить 192037,60 грн. Таким чином, оскільки відповідачем повний розрахунок з позивачем станом на дату ухвалення судового рішення не було проведено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 192037,60 грн. Також, враховуючи, що відповідачем повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, тому за період з 18.06.2021 (наступний день після звільнення) по день винесення по справі судового рішення, тобто по 23.07.2021, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 385704,00 грн., виходячи із розрахунку: 1402,56 грн. х 275 робочих днів за період з 18.06.2020 по 23.07.2021. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 192037,60 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості та інші обставини справи, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.06.2020 по 23.07.2021 в сумі 190000,00 грн. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. Крім того, оскільки судом стягнуто з відповідача на користь позивача 382037,60 грн., з яких 192037,60 грн. - заборгованість по заробітній платі (позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду) та 190000,00 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що складає ціну позову станом на день ухвалення судом рішення, та позивачем при поданні позовної заяви судовий збір сплачено частково у розмірі 908,00 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2912,37 грн. (3820,37 грн. -908,00 грн. = 2912,37 грн.). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial