Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та про витребування майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на праві приватної власності їй належав будинок, розташований за адресою: м. Красний Лиман, пров. Гоголя, б. 4. Відповідач по справі є її онуком. Він, увійшовши до неї довіру, скориставшись її похилим віком (84 роки), тим, що вона страждає низкою важких захворювань, що підтверджують відповідні медичні довідки, запропонував їй продати будинок, а натомість купити квартиру. 02.08.2012 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори було посвідчений договір купівлі продажу житлового будинку, відповідно до якого вона продала, а [PERSON] придбала будинок №4 по вул. Гоголя у м. Красний Лиман. Будинок був проданий за вісім тисяч доларів США, які позивачка фактично не отримала. Гроші отримала мати відповідача - [PERSON] та передала їх [PERSON], яка нібито продавала їй свою квартиру. [PERSON] та [PERSON] запевнили її, що квартира буде оформлена на неї. Вона їм вірила, не підозрювала, що вони вводить її в оману. Відповідач [PERSON] неодноразово запевняв її, що квартира, розташована в м. Красний Лиман, по вул. Оборонна, б. 3 «а», кв. 17 належить їй, він прописав її в цю квартиру, оформив на неї всі комунальні платежі з пільгою учасниці війни. В цій квартирі вона проживала, нічого не підозрюючи, поки відповідач не став її обманювати, забирав її пенсію, видаючи їй лише деяку частину. Свою обіцянку допомагати їй у всьому не виконував. З цього приводу між ним виникла сварка, в процесі якої відповідач заявив, що квартира належить йому, що в будь-який час він може вигнати її з неї, або відправити у психіатричну лікарню. В лютому 2015 року вона дізналась, що відповідач оформив документи на квартиру на себе. З довідки БТІ від 19.04.2015 року вона дізналася, що квартира оформлена на відповідача ще до продажу її будинку, тобто 07.06.2012 року. За весь час проживання в спірній квартирі вона вважала що квартира їй належить на праві власності, щомісячно сплачувала комунальні платежі. Тобто, відповідач ввів її в оману. Вона пересвідчилася, що її довіра онуку була надмірною, вважає, що її просто ошукали. Вона втратила будинок, грошові кошти, та можливість витратити їх на придбання житла. Просить суд визнати договір купівлі - продажу квартири, що розташована в м. Красний Лиман, по вул. Оборонна, б. 3 «а», кв. 17 від 07.06.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори реєстровий номер 1672 недійсним, сторони привести до початкового стану, визнати за нею право власності на спірну квартиру, витребувати у відповідача вказану квартиру. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачеві на праві приватної власності належав будинок, розташований за адресою: м. Красний Лиман, пров. Гоголя, б. 4. Вказаний будинок був проданий [PERSON] за вісім тисяч доларів США. Саме на ці кошти відповідачем [PERSON] була придбана квартира, що розташована в м. Красний Лиман, по вул. Оборонна, б.3 «а», кв. 17. Це підтверджується поясненнями третьої особи [PERSON], яка пояснила, що спірну квартиру продала відповідачу, який їй повідомив, що покупає квартиру для своєї бабусі, свідченнями свідка [PERSON], яка підтвердила, що саме відповідач з нею домовлявся про продаж будинку, що належав [PERSON], що грошові кошти вона передавала не позивачу, а [PERSON] Вважає, що відповідач умисно ввів в оману [PERSON], скористувавшись її похилим віком, станом здоровя та юридичною необізнаністю. Правочин, здійснений під впливом обману, може бути визнаний судом недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 230 ЦК України. Просила суд договір купівлі - продажу квартири, що розташована в м. Красний Лиман, по вул. Оборонна, б.3 «а», кв. 17 від 07.06.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори реєстровий номер 1672 визнати недійсним, сторони привести до початкового стану, визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру, витребувати у відповідача вказану квартиру та повернути позивачу вказану квартиру. Стягнути з відповідача витрати, які понесла [PERSON] за надання юридичних послуг (2000 грн.) та судові витрати. Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, у заяві від 31.05.2015 року зазначив, що позов не визнає, участь у цивільній справі буде приймати його представник [PERSON] (а.с.38). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири, від 07.06.2012 року, що посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори реєстровий номер 1672, належить квартира №17 в б.3 «а» по вул. Оборона, в м. Красний Лиман. Підстав для визнання вказаного договору недійсним не має, бо він вчинений у формі, що встановлена законом, між дієздатними особами, не суперечить вимогам законодавства. Договор купівлі-продажу будинку від 02.08.2012 року підписаний власноручно [PERSON], підпис не оспорюється. Сам договір також сторонами не оспорюється. В п. 2.1 даного договору вказана сума за яку здійснено продаж будинку 49 975,00 грн. та зазначено, що продавець отримала від покупця всю суму до підписання цього договору. Договір купівлі-продажу квартири №17 в б.3 «а» по вул. Оборона, в м. Красний Лиман укладений між [PERSON] та [PERSON] сторонами договору не оспорюється. Був укладений 07.06.2012 року, тобто, майже за 2 місяці до укладення договору купівлі-продажу будинку позивачем. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору грошові кошти отримані покупцем ([PERSON]В.) до підписання цього договору. [PERSON] підтверджує проведення з нею повного розрахунку. Враховуючи порядок укладення та форму договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2012 року, підстав для визнання його недійсним не має. Сторони договору його не оскаржують. Просила суд постановити рішення яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] суду пояснила, що з приводу продажу своєї квартири вона домовлялася саме з відповідачем [PERSON] З ним і був укладений договір купівлі-продажу квартири. Вона, як сторона договору його не оспорює, бо він є фактично виконаним, вона отримала за квартиру грошові кошти у повному обсязі. Дійсно, [PERSON] повідомляв їй, що в квартирі буде проживати його бабуся. До укладення договору вона отримала завдаток у сумі 2000 доларів США від [PERSON], розписку не зберегла. Остаточний розрахунок за продану квартиру з нею провели у нотаріальній конторі у серпні 2012 року. При цьому були присутні: вона, [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому [PERSON] віддала [PERSON] гроші, а та передала гроші їй 5000 тисяч доларів США. За що [PERSON] розраховувалася з [PERSON] їй достеменно не відомо, але оскільки вона знає [PERSON] з дитинства та знає, що та бажала купити будинок, вважає, що саме за нього вона і розраховувалася. Їй відомо, що в квартирі проведений гарний ремонт, позивач [PERSON] проживає в квартирі одна. Вважає, що оскільки [PERSON] ніяким чином не перешкоджає проживанню [PERSON] в спірній квартирі, не має підстав задовольняти позов. Свідок [PERSON] підтвердила, що 2 серпня 2012 року вона придбала у [PERSON] будинок № 4 по пров. Гоголя в м. Красний Лиман. Договір він був укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований належним чином в БТІ. З боку продавця договір підписала [PERSON], вона була присутня в нотаріальній конторі. Перед купівлею будинку вона його оглядала у присутності [PERSON] Ніяких заперечень з боку останньої щодо продажу будинку не було. Усі перемови щодо продажу будинку вона вела з [PERSON] Фактично будинок купила за 8000 доларів США, при цьому 2000 доларів США дала як завдаток [PERSON], розписку не зберегла. Остаточний розрахунок провели у нотаріальній конторі у серпні 2012 року. При цьому були присутні: вона, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вона віддала [PERSON] 6000 доларів США, а та передала гроші [PERSON] За що [PERSON] розраховувалася з [PERSON] їй достовірно не відомо, але оскільки вона знає, що [PERSON] продала квартиру, вона вважає, що саме за квартиру і був проведений розрахунок. При укладанні договору купівлі-продажу будинку вона нікого не обманювала. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що при оформленні договорів купівлі продажу будинку та квартири не були присутні. Так, свідок [PERSON] пояснила, що все своє життя знає позивача, спілкується з нею. [PERSON] проживала у власному будинку, але вже їй було важко проживати та піклуватися за будинком. [PERSON] та її син вмовляли її продати будинок, при цьому обіцяли купити їй квартиру. Ці розмови вона чула особисто. Зі слів [PERSON] її онук [PERSON] отримував рік її пенсію, давав їй якість кошти. Стосунки в родині були нормальні, невістка та онук допомагали [PERSON] В 2015 році стосунки погіршилися, бо [PERSON] узнала, що квартира, в якій вона проживає оформлена не на неї. Свідок [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] Оскільки раніше вона проживала поза межами м. Красний Лиман, спілкувалася з останньою по телефону. Зі слів [PERSON] їй відомо, що онук [PERSON] рік отримував її пенсію, вона продала будинок, щоб їй купили квартиру, а квартиру [PERSON] оформив на себе. З часу коли [PERSON] дізналася, що квартира зареєстрована не на неї, [PERSON] ніяких перешкод щодо проживання її в цій квартирі не чинив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її свекрухою, а відповідач [PERSON] є її сином. [PERSON] проживала в [INFO]. Відносини між ними були нормальними, вона допомагала їй продуктами харчування, купувала ліки. [PERSON] є літньою особою, їй важко було вже поратися по господарству, тому вона запропонувала їй продати будинок та придбати квартиру. Вона знайшла квартиру, яку продавала [PERSON], в квітні 2012 року дала їй завдаток в сумі 2000 доларів США з власних коштів. В квартирі вони почали робити ремонт. При цьому [PERSON] погодилася, щоб квартиру було оформлено саме на [PERSON] [PERSON] на таких умовах вони погодилися зробити в квартирі ремонт. Має квитанції, що підтверджують витрати на ремонтні роботи. Квартира придбана її сином за 7000 доларів США. Після укладення договору купівлі-продажу вона зареєструвала [PERSON] у квартирі, оформила на неї комунальні платежі, позивач переїхала до квартири, де й проживає по теперішній час. Вона та син допомагали їй по господарству, до лютого 2015 року вона сплачувала усі комунальні платежі. Все в родині було гаразд поки не приїхала в місто [PERSON], яка почала підбурювати [PERSON], щодо оформлення квартири на позивача, з того часу почалися сварки. Ніхто з її родини з моменту купівлі квартири і по теперішній час ніяких перешкод в користуванні вказаною квартирою [PERSON] не робив. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, третю особу, що не заявляє самостійних вимог, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 07 червня 2012 року [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними договір (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали договір про таке: Продавець передає у власність Покупцю квартиру за адресою: м. Красний Лиман, вул. Оборони, б.3 «а»; кв.17, а Покупець приймає її і сплачує за неї обговорену грошову суму. Відчужувана квартира має наступні характеристики: загальна площа 28,7 кв.м, житлова площа 14,3 кв.м, кількість кімнат -1 (а.с.121-122). Відповідно до п. 1.3 вказаного Договору дана квартира належить [PERSON] на праві приватної особистої власності, та була отримана нею згідно із свідоцтвом про право на спадщину, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 03.04.2012 року реєстровий №905, зареєстрована в комунальному підприємстві БТІ м. Словянська 18.04.2012 року за 3 3028-12-36254113 (а.с.121). Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору продаж квартири вчиняється за 30477,00 грн., які отримані [PERSON] до підписання цього Договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру (п.2.2. Договору, а.с.122). Сторони домовились, що прийняття покупцем технічного паспорту від продавця свідчить про те, що передача квартири відбулась. В присутності нотаріуса [PERSON] (продавець) передала [PERSON] (покупцю) технічний паспорт на квартиру (розділ 4 Договору, а.с. 122). В п. 5.7 Договору зазначено, що право власності на цю квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору у КП БТІ м. Словянська. (а.с.122). Відповідачем [PERSON] даний договір зареєстрований у КП БТІ м. Словянська 15.06.2012 року, що підтверджується відповідним Витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 123) В пункті 5.10 Договору зазначено, що придбання квартири здійснюється за письмовою згодою дружини [PERSON] [PERSON], згідно заяви, посвідченої державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 07.06.2012 року за реєстром №1671 (а.с.122). Договір купівлі - продажу від 07 червня 2012 року посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної міської нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1672 (а.с. 122). Сторонами договору він не оскаржувався та не оскаржується. Позивач [PERSON] стороною договору не є. Договір купівлі-продажу квартири не містить будь-яких посилань на права, інтереси або зобовязання відносно позивача [PERSON] Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є\~\~право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~\~\~\~\~\~ Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі-купівлі-продажу. Законом передбачені певні вимоги щодо укладання договорів нерухомого майна (квартири), а саме: договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України), договір підлягає державній реєстрації (ст.182 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсний правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 ЦК України). Позивач [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає що квартира №17 в б.3 «а» по вул. Оборона, в м. Красний Лиман придбана виключно на грошові кошти, що були отримані від продажу будинку, який їй належав на праві приватної власності, та який вона продала. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Судом встановлено, що дійсно, [PERSON] на праві власності належав будинок, розташований за адресою: м. Красний Лиман, вул. Гоголя, б. 4 (а.с.7-8). Позивач 02 серпня 2012 року відповідно до договору купівлі - продажу будинку, що посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори продала вказаний будинок [PERSON] (а.с.9). Як зазначено в даному договорі купівлі-продажу будинку продавець та покупець діяли добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою (а.с.9). Тому на думку суду позивач діяла у власних інтересах. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON] вона купила будинок за 8000 доларів США, спочатку заплатила завдаток 2000 доларів США, які віддала [PERSON] На початку серпня 2012 року в приміщенні Краснолиманської державної нотаріальної контори вона передала [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 доларів США, в якості остаточного розрахунку за придбаний будинок. Отримані грошові кошти в цей же час [PERSON] віддала [PERSON], що остання також не заперечує. Проте жодних письмових доказів які б підтвердили факт приймання-передачі даними особами грошових коштів у визначеному розмірі (розписок, договір позики, актів прийому передачі коштів, тощо) суду не надано. Втім, досліджені в судовому засіданні договори купівлі-продажу містять посилання на проведення повного розрахунку між сторонами до їх підписання, а також ціну договору: - в п.2.1. договору від 07.06.2012 року зазначено, що продаж квартири вчинено за 30477,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього Договору; в п.2.2., що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру; - в п.2.1. договору від 02.08.2012 року зазначено, що продаж житлового будинку вчинено за 49 975,00 грн., з яких Продавець отримала від покупця повністю до підписання цього договору в п.2.2., що сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок. Підписи під вказаними договорами якими вони підтвердили факт повного розрахунку за майно і відсутність щодо покупців будь-яких претензій фінансового характеру сторонами договору не оскаржувалися. Умови вищевказаних договорів також сторонами не оскаржувалися. В судовому засіданні встановлено, що волевиявлення учасників правочину від 07 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу квартири було вільним та відповідало їх внутрішній волі. На час укладення правочину продавець [PERSON] правомірно володіла квартирою та мала право на її відчуження. Суд вважає що даний договір купівлі-продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним та вчинений з дотриманням вимог закону, оскільки сторони своїми підписами під договором купівлі-продажу підтвердили повний розрахунок за продану квартиру та відсутність претензій фінансового характеру. При вчинені правочину було додержано вимоги закону, він був укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований належним чином в КП БТІ м. Словянська 15.06.2012 року. \~\~\~\~ Так, продавець [PERSON] добровільно продала, а покупець [PERSON] купив належну [PERSON] квартиру №17 в б.3 «а» по вул. Оборона, в м. Красний Лиман. \~\~\~\~ Добровільність волевиявлення сторін при укладенні угоди купівлі-продажу квартири від 07 червня 2012 року посвідчено\~\~нотаріусом у відповідності до вимог закону. Позивач та її представник не надали суду доказів про недотримання вимог закону при укладенні правочину купівлі-продажу квартири. \~\~\~\~\~\~ Суд не приймає до уваги ствердження позивача [PERSON] що при укладанні договору купівлі-продажу вказаної квартири її було введено в оману. Бо вона не є стороною у вказаному договорі, своїм майном вона розпорядилася пізніше (02.08.2012 року) ніж було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири від 07 червня 2012 року. Суд враховує вік позивача, те, що вона страждає низкою важких захворювань, що підтверджують відповідні медичні довідки (а.с.15-17), втім, зазначає, що вона розуміє значення своїх дій, не визнана недієздатною. Як зясовано у судовому засіданні [PERSON] вже зверталася в 2011 році з позовом до суду щодо визнання договору дарування недійсним (а.с.7-8), тому суд не може вважати її повністю необізнаною особою щодо своїх прав. Суд приймає до уваги свідчення свідків та третьої особи, які пояснили, що відповідач [PERSON] придбав квартиру саме для проживання бабусі. Але факт проживання позивача з червня 2012 року по теперішній час сторонами не заперечувався. Позивач зареєстрована в даній квартирі (а.с.5 зворот, а.с.6), користується спірною квартирою (а.с.6), сплачує комунальні послуги (а.с.95-107), в квартирі мешкає одна. Жодних доказів того, що відповідач їй чинить якісь перешкоди в користуванні квартирою суду не надано. Суд не примає до уваги акт від 5 травня 2015 року, оскільки останній складений зі слів [PERSON] (а.с.94), не може вважатися належним доказом в розумінні ст.58 ЦПК України, бо не містить інформації щодо предмета доказування. Враховуючи сукупність доказів зібраних та перевірених в судовому засіданні суд приходить до переконання про відсутність підстав визнання правочину договору купівлі-продажу квартири недійсним. При цьому суд бере до уваги про дотримання сторонами вимог при укладенні угоди передбачених ст. ст. 203, 655, 657 ЦК України. Відповідно до ч.6\~ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. \~\~\~\~\~\~\~\~Отже, враховуючи вищевказане, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів. З урахуванням викладеного. Суд вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову, що були застосовані відповідно до ухвали суду від 23.06.2015 року (а.с.50-51), після набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позов залишений без задоволення, понесені позивачем [PERSON] судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed