Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача - [PERSON], в якій просить стягнути заборгованість за аліментами, присуджених рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.04.2006 року у справі №2-1384/2006 на утримання сина - [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] неустойки (пені) від суми несплачених у період з 01.02.2012 року до 01.02.2018 року аліментів; позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], який народився [INFO] у м. Енергодар Запорізької області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її шкільне навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для її виховання, а дитина не усвідомлює відповідача як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши через канцелярію суду заяву про слухання справи без його участі за участі його представника. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами. Відповідач у судове засідання не з'явився, у судове засідання не з'явився, повідомлений про дату та час судового розгляду належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, у судове засідання не з'явився, повідомлений про дату та час судового розгляду належним чином. На підставі ч.1 ст.28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Останнє відоме місце проживання: [ADDRESS], що встановлено судом та також підтверджується Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.04.2006 року у справі №2-1384/2006 про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.04.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідач та третя особа у судове засідання повторно не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили. Заяв або клопотань про перенесення розгляду справи, зміну адреси місце проживання (перебування, знаходження), відомостей про місце роботи, а також номери засобів телефонного зв'язку або електронного поштового зв'язку, від відповідача та третьої особи до суду не надійшло. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідачем відзив, у встановлений судом строк, не подано без поважних причин, у зв'язку з чим, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням вищезазначеного та приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: справа розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів у порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.4 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 10.08.1999 року, внаслідок чого позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області зроблений відповідний запис за №247 від 10.08.1999 року та що підтверджується виданим 10.08.1999 року свідоцтвом про одруження [NUMBER]. За час спільного шлюбу з відповідачем [INFO] позивач народила сина [PERSON]. Відповідач є батьком [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області зроблений відповідний актовий запис за №433 від 14.09.2004 року та що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 14.09.2004 року. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.133 Сімейного кодексу України. 26.09.2006 року між позивачем та відповідачем шлюб був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області зроблений відповідний актовий запис за №256 від 26.09.2006 року та що підтверджується виданим 26.09.2006 року свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER]. З 2006 року, коли дитині було 2 роки, батько покинув родину та з цього часу позивач фактично виховує сина сама, оскільки його батько не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, проявляє повну байдужість відносно малолітнього сина. З цього часу відповідач з сином та позивачем разом не проживає, спільного господарства не веде. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення і поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків виражається у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його дошкільне та шкільне навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для його виховання. Дитина не знає відповідача як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Згідно з ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь в її вихованні та утриманні. В порушення цих приписів законодавства, відповідач ухиляється від сплати аліментів, присуджених на користь позивача рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.04.2006 року у справі №2-1384/2006, на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.04.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується розрахунком Кам'янсько-Дніпровського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.02.2018 року №1193/16.18-40в2, згідно якого заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.02.2018 року складає 51975,08 грн. Увесь цей час, вже більше 11 років позивач виховує сина сама, створює йому належні умови виховання, утримує його, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує його навчання. Так, за час перебування сина у дитячому садку, у школі його батько там жодного разу не з'являвся, дошкільним та шкільним навчанням, вихованням дитини не цікавився взагалі, жодного разу не відвідав дитячий садок та школу, в яких перебував його син, не спілкувався з вихователькою та вчителями, не цікавився його успіхами та проблемами, не проявляв та не проявляє і на сьогоднішній день до сина щонайменшої батьківської турботи. Зазначене підтверджує той факт, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Позивач ніколи не заперечувала проти участі відповідача у вихованні дитини, у спілкуванні з нею, але відповідач ухиляється від виховання дитини та участі в її матеріальному забезпеченні. Вказані обставини дають підстави ставити питання про можливість позбавлення його батьківських прав у відношенні його сина. Вирішуючи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд приймаючи до уваги конкретні обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, факт ухилення відповідача від здійснення своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина доведено стороною позивача та не спростовано відповідачем та підтверджено дослідженими у судовому засіданні належними доказами, у зв'язку з чим, позбавлення батьківських прав, у даному випадку, є доцільним та відповідає інтересам дитини і на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст.150 СК України. Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Бездіяльністю відповідача порушені права та інтереси його неповнолітнього сина на батьківське піклування про фізичний і духовний розвиток, дошкільне та шкільне навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; спілкуванням. Зазначені обставини підтверджують наявні в матеріалах справи докази: -паспорт [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданий 30.05.2000 року Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області. -картка про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON]. -свідоцтво про одруження про одруження [NUMBER], виданого 10.08.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області. -свідоцтво про народження [PERSON], [NUMBER] видане 14.09.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області. -картка про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON]. -свідоцтво про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], видане 26.09.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області. -рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.04.2006 року у справі №2-1384/2006 про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.04.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. -розрахунок Кам'янсько-Дніпровського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.02.2018 року №1193/16.18-40в2 заборгованості [PERSON] по аліментам станом на 01.02.2018 року у сумі 51975,08 грн. -характеристика Енергодарського навчально-виховного комплексу №5 на учня [INFO], [INFO] -довідка №1620/2 від 13.02.2018 року про місце реєстрації та склад сім'ї [PERSON]. -розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов'язання по сплаті аліментів. Надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, у судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, згідно положень ст.180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується, серед іншого, і за рішенням суду. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вищенаведених норм матеріального права, в порядку перегляду рішення суду касаційної інстанції у зв'язку з неоднаковим застосування одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 196 Сімейного кодексу України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй Постанові від 25.11.2015 року за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2015 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12.02.2015 року за апеляційною скаргою на Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11.12.2014 року у справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вказала наступне: Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Виходячи з розміру заборгованості відповідача за кожний місяць окремо, починаючи з 01.02.2012 року до 01.02.2018 року, та строк прострочення по кожній з щомісячної заборгованості, розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01.02.2012 року до 01.02.2018 року складає: 503036,37 грн. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню боргу. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. На підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, приймаючи до уваги розмір пені - 503036,37 грн., що підлягає стягненню та у порівнянні з розміром заборгованості - 51975,08 грн., співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, вважає необхідним застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) від суми несплачених у період з 01.02.2012 року до 01.02.2018 року аліментів, присуджених на користь позивача рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.04.2006 року у справі №2-1384/2006, на утримання сина - [PERSON], у розмірі 80000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial