Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства (далі за текстом ДП) «Селидіввулілля» про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж його роботи складає 32 роки 9 місяців, з яких 30 років 8 місяців - в умовах шкідливих факторів. З 11.08.2008 року по 10.12.2009 року та з 05.07.2010 року по 17.07.2013 року він перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи перед звільненням на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті та був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ ступеню, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ступеню, про що підприємством був складений акт форми П-4 від 06.08.2014 року. 14.07.2016 року за висновком МСЕК йому було встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності, потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Йому протипоказано робту в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження, несприятливого мікроклімату, інтенсивного шуму. Лікування за наслідками професійних захворювань він продовжує і зараз. Стан його здоров'я не є стабільним. Він відчуває задуху при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, постійний кашель, затруджене дихання, болі в поперековому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, що віддають в ліву ногу, загальну слабкість. Крім того, у нього знижений слух, шум у вухах, він швидко стомлюється, в нього погіршився сон. Вважає, що за наслідками професійного захворювання йому спричинено моральну шкоду, яку повинен відшкодувати відповідач через незабезпечення безпечних умов праці на підприємстві, та яка полягає у заподіяні йому фізичного болю та душевних страждань, зниженні життєвої активності, систематичному знедужанні та послабленні організму. В зв'язку із хворобою він часто перебуває на лікарняному. За станом здоров'я він втратив роботу та не має можливості працювати в шахті і вести звичайний для нього образ життя. Все це вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування потрібні чималі кошти. Наслідки профзахворювання дезорганізують життя та вимагають додаткових зусиль для його організації. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн., які він просить суд стягнути на свою користь з відповідача. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» Глєбова К.Г. позовні вимоги визнала частково, пояснила, що професійне захворювання позивача виникло через його тривалу роботу у шкідливих та небезпечних умовах на різних підприємствах на протязі понад 30 років, серед яких: 1 рік 9 місяців гірничим робітником підземним на шахті «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля»; 11 років 11 місяців гірничим робітником підземним (4 місяці), прохідником (7 років 1 місяць), гірничим майстром підземним (1 рік 8 місяців), в.о.начальника дільниці (2 роки 10 місяців) на шахті «Димитровське ШБУ»; 6 років 6 місяців гірничим майстром підземним (5 років), прохідником (1 рік 5 місяців) на шахті «Красноармійська Західна №1»; 4 року 9 місяців прохідником на шахті «ДХК Краснолиманська»; 5 місяців в.о.начальтнитка дільниці на шахті ВАТ «Донбасвуглепроходка». На підприємстві відповідача позивач працював 4 роки 3 місяці, що складає лише 14% від зазначеного стажу роботи позивача у шкідливих умовах. У зв'язку з чим вина відповідача у виникненні та розвитку профзахворювання мінімальна. Також, на момент складання акту форми П-4 позивач не знаходився у трудових відносинах з підприємством 1 рік 1 місяць, з чого зроблено висновок про відсутність прямого зв'язку між роботою на підприємстві відповідача та виникненням професійного захворювання у [PERSON] Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Украни у м.Мирноград Донецької області Китаєв С.М. у судовому засіданні підтримав позицію представника відповідача. Заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], розпочав свою трудову діяльність з 17.06.1982 року, працюючи понад 30 років на підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах. З 11.08.2008 року по 10.12.2009 року та з 05.07.2010 року по 17.07.2013 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», працюючи гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті, звільнившись з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, після звільнення з підприємства відповідача відомості про роботу відсутні, що підтверджується копіями записів з трудової книжки позивача (а.с.8-9). Згідно з випискою з амбулаторної карти [PERSON] останній з 2011 року спостерігається у комунальному заклді охорони здоров'я «Красноармійський районний центр первинної медико-санітрної допомоги», у 2012-2014 роках проходив амбулаторне лікування з приводу загострення хронічного бронхіту, двобічного невриту слуховив нервів; хронічного обструктивного захворювання легенів ІІ ст., фази загострення; хронічної двобічної сенсоневральної туговухості з помірним ступенем зниження слуху (а.с.14). Згідно з історіями хвороб № 753, № 325 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в державному закладі «Вузлова лікарня станції Красноармійськ ДП «Донецька залізниця» з 18.11.2013 року по 29.11.2013 року, з 12.05.2014 року по 22.05.2014 року з приводу хронічного бронхіту П ст., фаза загострення (а.с.12, 13). Згідно з випискою з амбулаторної карти № 833 [PERSON] з 20.06.2014 року по 03.07.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у державній установі «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» з діагнозами: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІ ст. (а.с.16). Відповідно до медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань від 02.07.2014 року [PERSON] встановлені діагнози вперше виявлених професійних захворювань: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеню та хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІ ступеню. Підгрунттям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження, дінамика захворювань, інформація про умови праці, згідно якої хворий підлягав дій пилу, концентрації якого перевищували ГДК, та шуму, рівень якого перевищував ГДК, стаж в умовах пилу та шуму - 30 років 8 місяців. Позивачу протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (а.с.15). Про встановлені у позивача професійні захворювання клінікою на адресу відповідача було спрямовано повідомленя № 673 від 02.07.2014 року. За результатами розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань, що вперше виникли у позивача [PERSON], а саме: хронічного бронхіту ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневого та базального пневмосклерозу, ЛН І-П ст., хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості з помірним ступенем зниження слуху ІІ ст., 06.08.2014 року на підприємстві відповідача складено акт за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем міст Седилове та Новогродівка. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійних захворювань позивача є підземний стаж роботи 30 років 8 місяців; недосконаліність технологічних проіесів; тримвала робота в умовах запиленості повітря робочої зони підземного гірничного майстра на дільниці ПР-3, яка перевищує ГДК пилу в 10,8 разів, та в умовах перевищення шуму на робочих місцях підземного гірничого майстра на 8 дБа (а.с.19). Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 09.09.2014 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 09.09.2014 року позивачу у зв'язку з професійним захворюванням вперше бехстроково встановлено за сукупністю 40% втрати професійної працездатності: 15 % за приглухуватість, 25 % за хронічний бронхіт, з рекомендаціями медикаментозного лікування (а.с.9-10). Відповідно до виписки з амбулаторної карти № 833 [PERSON] з 27.05.2016 року по 13.06.2016 року проходив стаціонарне лікування у державній установі «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» з діагнозами: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. (а.с.18). За медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії комісії від 07.06.2016 року діагнози виявлених у позивача професійних захворювань подтвердилися (а.с17). Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 14.07.2016 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 14.07.2016 року [PERSON] у зв'язку з професійним захворюванням встановлено 60% втрати працездатності за сукупністю: 40 % - хронічний бронхіт, 20% - приглухуватість та третя група інвалідності безстроково. За наслідками професійного захворювання позивачу рекомендовано нагляд і лікування у пульмонолога, сурдолога, медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування (а.с.11). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 09.09.2014 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов'язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов'язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновки МСЭК від 09.09.2014 року та від 17.07.2016 року підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоров'ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Тому суд не приймає доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Як зазначено вище, [PERSON] неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних установ через захворювання, які визначено професійними. В історіях його хвороб зафіксовано скарги на постійний кашель, задишку при незначному фізичному навантаженні, зниження слуху, загаьну слабкість. Отримане позивачем захворювання вимагає від нього продовження лікування, обмежило виконувати роботу в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, з часом стан здоров'я позивача погіршився. Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо часткової вини підприємства у виникненні та розвитку захворювання позивача за час його роботи у шкідливих умовах на декількох вугільних підприємствах, оскільки відповдіач відповідає тільки за той період роботи, який позивач працював на його підприємстві, а це 14% від наведеного загального стажу в умовах запиленості і шуму. Враховуючи час роботи на підприємстві відповідача при тривалій праці у шкідливих умовах, які призвели до захворювань, на інших гірничих підприємствах, характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров'я, розмір і безстроковий характер стійкої втрати професійної працездатності, істотність вимушеності змін у життєвих стосунках потерпілого, який у віці 53 років втратив 40, а у наступному 60% своєї працездатності у зв'язку з професійними захворюваннями, те, що отримане ним ушкодження здоров'я заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, потребує продовжувати лікування, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 30000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial