Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягувати кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 07 березня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №12. За час їхнього спільного проживання в них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає жодної допомоги на утримання дитини. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, так як знаходяться у працездатному віці, та не має інших аліментних зобов'язань. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. В судовому засіданні встановлено та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області від 07 березня 2013 року, що [PERSON] та [PERSON], за актовим записом №12 від 07 березня 2013 року - зареєстрували шлюб. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області від 04 серпня 2016 року - відповідач, [PERSON] є батьком дитини. Відповідно до довідки №224 від 23.01.2017 року виданою житлово-експлуатаційною конторою №4, вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 23 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідної категорії осіб, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved