Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в послідуючому уточнила, вказавши, що працювала на АТ «НДПІ «Механобрчормет» з 26.08.2014 р. по 06.08.2018 р., та звільнилась за власним бажанням. Станом на дату звільнення сума заборгованості по заробітній платі становила 34080,14 грн. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04.10.2018 року на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 3741,55 грн., середній заробіток за період з прострочки при звільненні 07.08.2018 року по 03.09.2018 рік. Залишок заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за період прострочки при вільненні 04.09.2018 року - 23.10.2018 року включно та стягнуто на її користь судовим наказом. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 31.12.2018 рік стягнуто на її користь. Виконавчий лист направлено до Довгинцівського ВДВС, виконавче провадження № 58913700 відкрито 16.04.2019 року. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 рік стягнуто на її користь. Виконавчий лист направлено до Довгинцівського ВДВС, виконавче провадження № 59044163 відкрито 08.05.2019 року. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2019 року по 23.05.2019 рік стягнуто на її користь. Період затримки повного розрахунку з ним при звільненні з 24.05.2019 р. по 23.08.2019 р. включно становить 64 робочих днів, тому просить стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні працівника за вказаний період в сумі 16800,00 грн. Ухвалою суду від 10 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, не повідомили причини неявки, відзиву не подали. Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом [PERSON] з 26.08.2014 року по 06.08.2018 рік працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», та звільнена за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП (а.с. 7 - копія трудової книжки, а.с. 8 - копія наказу). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100(далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 06 серпня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного)заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано копії розрахункових листків, який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04.10.2018 року на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 3741,55 грн., середній заробіток за період з прострочки при звільненні 07.08.2018 року по 03.09.2018 рік. Залишок заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за період прострочки при вільненні 04.09.2018 року - 23.10.2018 року включно та стягнуто на її користь судовим наказом. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 31.12.2018 рік стягнуто на її користь. Виконавчий лист направлено до Довгинцівського ВДВС, виконавче провадження № 58913700 відкрито 16.04.2019 року. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 рік стягнуто на її користь. Виконавчий лист направлено до Довгинцівського ВДВС, виконавче провадження № 59044163 відкрито 08.05.2019 року. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2019 року по 23.05.2019 рік стягнуто на її користь ( а.с. 12-17) . Для розрахунку середньоденної зарплати взято червень-липень 2018 року. Середньоденний розрахунок становить 262,50 грн. Тривалість заявленого періоду розрахунку при звільненні за період з 24.05.2019 року по 23.08.2019 рік становить 64 робочих днів. Сума середнього заробітку за заявлений період затримки розрахунку при звільненні становить 16800,00 грн. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи викладене та період, за який з відповідача на користь позивача вже стягнуто середній заробіток, про що свідчать надані копії судових рішень, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 24.05.2019 по 23.08.2019 рік включно (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 225/4384/16-ц). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то судовий збір, на підставі статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved