Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником ? частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 03.10.2008 року. У листопаді 2017 року йому стало відомо про те, що все його нерухоме майно перебуває під арештом, зокрема, ? частина вказаної квартири та земельна ділянка, що належить йому згідно договору дарування від 22.03.2014 року. В подальшому під час розгляду в суді його клопотання про скасування арешту було встановлено, що згідно постанови слідчого СВ Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 19.07.2007 року було порушено кримінальну справу № 121-0722 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України. Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 29.10.2007 року було скасовано вказану постанову слідчого та відмовлено в порушенні кримінальної справи. Апеляційною інстанцією судове рішення залишено без змін. Однак, незважаючи на закриття кримінальної справи, арешт з майна не було знято. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що наявність арешту порушує його права, як власника, а іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.07.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача Дятлова Д.Л. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача зазначає про те, що постановою слідчого СВ Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області Кремінець М.М. від 19.07.2007 року було порушено кримінальну справі № 121-0722 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України. Вищевказаний підрозділ не входить у структуру ГУНП у Львівській області в зв'язку з проведеною реформою органів внутрішніх справ. ГУНП у Львівській області не є правонаступником ГУ МВС України у Львівській області, а тому не є належним відповідачем. Також, ГУ НП у Львівській області жодних прав позивача не порушувало та не могло порушувати, а відтак не може відповідати за зобов'язаннями іншої юридичної особи. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та замінити первісного відповідача ГУ НП у Львівській області на належного, а також просить розглянути справу в його відсутність. 10.10.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON], в якому він заперечує проти доводів представника відповідача, вказуючи на те, що ГУ НП у Львівській області є правонаступником УМВС України у Львівській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у наданому відзиві просить розглянути справу в його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши суду листа, в якому просить розглядати справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 03.10.2008 року, позивачу на праві приватної власності належить ? частина квартири [ADDRESS] (а.с.5). Також, згідно копії договору дарування земельної ділянки від 22.03.2014 року, позивач є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на вищевказане майно позивача накладено арешт (заборона на нерухоме майно), підстава виникнення обтяження: кримінальна справа № 121-0722, видано 19.07.2007 року, видавник: слідчий Кремінець М.М. (а.с.11-12). В той же час, згідно ухвали судді Жовківського районного суду Львівської області від 29.10.2007 року постанову слідчого від 19.07.2007 року про порушення вказаної кримінальної справи скасовано. Дана постанова набрала законної сили 20.11.2007 року (а.с.9). Ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 22.12.2017 року встановлено вищевказані обставини та відмовлено в задоволенні клопотання адвоката позивача про скасування арешту майна з посиланням на положення КПК України 1960 року, відповідно до якого скасування арешту вирішується особою, яка його накладала, а також зазначено, що власник має право звернутись до суду з позовом про скасування арешту майна для захисту своїх порушених прав (а.с.7-8). Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно позивача було накладено слідчим органом під час здійснення досудового розслідування злочину. В подальшому постанова слідчого про порушення кримінальної справи була скасована та в порушенні кримінальної справи відмовлено, при цьому питання щодо скасування арешту вирішено не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на вказане майно. Посилання представника відповідача на те, що ГУ НП у Львівській області не є належним відповідачем, суд до уваги не приймає, оскільки ці доводи не доведені у встановленому порядку. Крім того, представником відповідача не вказано, хто в такому випадку має бути належним відповідачем. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на майно позивача на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Outcome: approved