Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Івано-Франківського міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, в якому просить звільнити з-під арешту та зняти арешт з квартири № 30 заг. площею 102.8. кв. м., що знаходиться на девятому поверсі будинку №72 по вул. Г. Мазепи у м. Івано-Франківську, яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності №12629278, накладений постановою слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області [PERSON] 18.07.2012 року у кримінальній справі № 328854. В обґрунтування внесеного позову вказує на те, що він не є обвинуваченим чи підозрюваним у справі, належна йому на праві власності квартира не була визнана речовим доказом у справі, відтак, порушуються його права власника, просить суд зняти арешт з квартири. В судовому засіданні представник позивача не зявився, проте звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник Івано-Франківського міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області у судове засідання повторно не зявився , не повідомив суд про причини неяви За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд за відсутності сторін та їх представників, з врахуванням особливостей процесу, передбачених ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенантом міліції [PERSON] від 18.07.2012 року накладено арешт на майно належного на праві приватної власності гр. [PERSON] в ході розслідування кримінальної справи № 328854 порушеної за ч. 1 ст. 190 та ч. 3 ст. 206 КК України. Судом встановлено, що позивач не був підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі, відтак, накладення арешту на належну йому квартиру є протиправним та порушує його право власності охоронюване законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вище вказану квартиру набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Положеннями ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України. Положеннями ч.1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності та звільнення належного йому на праві власності квартири № 30 заг. площею 102.8 кв. м., що знаходиться на девятому поверсі будинку № 72 по вул.. Г. Мазепи у м. Івано-Франківську - з-під арешту, оскільки, він будучи власником квартири, не є підозрюваним або обвинувачуваним по кримінальній справі, а тому наявність вказаного вище обмежує право власності позивача та підлягає захисту та відновленню.\~\~

Outcome: approved