Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] зареєстрованого 21 жовтня 1995 року у Суходільській міській раді, м. Краснодону Луганської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та відповідачем 21 жовтня 1995 року у Суходільській міській раді, м. Краснодону Луганської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 129. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Між ним та відповідачем припинено шлюбні відносини, вони не ведуть спільне господарство. Просить розірвати шлюб. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, згідно письмової заяви просить розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не прибула, надала заяву згідно якого просить розглянути справу за її відсутності, позов визнала, на розірвання шлюбу згодна. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони 21 жовтня 1995 року уклали шлюб у Суходільській міській раді, м. Краснодону Луганської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 129 та видано свідоцтво про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а.с. 11). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 13). З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають примиритися, спір про місце проживання дитини відсутній. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, сім`я розпалася остаточно, спільне господарство подружжям не ведеться, дитина проживаю з матір`ю, суд вважає за необхідне ухвалити рішення відповідно до ст. 112 СК України, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved