Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У своєму позові позивач вказала, 16 червня 2001 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області. За час подружнього життя у нас народилась дитина - [PERSON] ([INFO]). На теперішній час наші неповнолітняя дитина постійно проживає зі мною, а відповідач проживає окремо. Відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою, про розподіл майна подружжя. В зустрічній позовній заяві зазначив, що за час шлюбу було набуте спільне майно. На даний час між подружжям виник конфлікт з приводу спільно нажитого майна. У зв'язку з чим, позивач просить поділити майно, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного майна, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивачка у судовому засіданні від позовних вимог, щодо стягнення аліментів з відповідача відмовилась, зустрічну позовну заяву визнала в повному обсязі. Відповідач наполягав на задоволенні його позовних вимог щодо розподілу майна подружжя, просив його позов задовольнити. Крім того, зазначив, що враховуючи те, що неповнолітня дитина проживає з позивачкою та знаходяться повністю на її утриманні, при поділі майна необхідно врахувати цю обставину та інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід залишити без розгляду, а зустрічний позов відповідача [PERSON] таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 16 червня 2001 року уклали шлюб, зареєстрований зареєстрований відділом РАГС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON] ([INFO]), який проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач мешкає окремо від позивача та дітини, матеріально не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, аліменти не сплачує. У період шлюбу сторонами було набуте наступне майно: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки придбана в період перебування сторонами у шлюбі та підлягають поділу на загальних підставах визначених нормами СК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності зі ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Згідно зі ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя - немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Право на розпорядження часткою майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя виникає лише після її визначення. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на розділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності зі ст.70 СК України, а також ст. 370 ЦК України при розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка рівні, якщо інше не визначено домовленістю між ними, чи договором. Згідно з п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Договір стосовно набутого майна за час шлюбу між сторонами відсутній. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved