Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні власністю, виселити відповідача із квартири [ADDRESS] та стягнути з нього 243,60 грн. судового збору. В обґрунтування позову вказала, що згідно договору-купівлі продажу вона є власником квартири [ADDRESS]. До липня місяця вона разом із відповідачем проживали у квартирі за вищевказаною адресою, а 04 числа цього ж місяця 2008 року між ними було укладено шлюб. Вказала, що за її згодою за вищевказаною адресою було прописано [PERSON] Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2014 року шлюб між ними розірвано. На даний час квартиру за вищевказаною адресою планує продати. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку [PERSON] відмовляється. За таких обставин, просить усунути перешкоди в користуванні власністю і виселити [PERSON] із належної їй на праві приватної власності квартири. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав пояснили, що підстави для зняття його з реєстраційного обліку відсутні та те, що він зареєстрований у встановленому законом порядку. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ВВВ №599082 від 17 квітня 2004 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] У період спільного проживання до реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану [PERSON] в установлено законом порядку було прописано у квартирі за вищевказаною адресою. 04 липня 2008 року між сторонами Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, який рішенням Рівненського міського суду розірвано. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідача було зареєстровано із добровільної згоди позивача. Дану реєстрацію було здійснено згідно ст.156 Житлового кодексу України де вказано, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Посилання позивача на спосіб захисту свої прав згідно ст.391 ЦК України де зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном не може бути реалізовано через ст.7 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України» з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон України) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Крім того, ст.116 Житлового кодексу України врегульовано питання про виселення, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Будь-яких доказів того, що відповідач порушує чи псує жиле приміщення, руйнує його або використовує не за призначенням та інше вищенаведеного позивачем суду не надано, а тому посилання позивача на усунення перешкод у користуванні власністю і виселення [PERSON] є безпідставним. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed