Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову вказано, що працював на Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», у шкідливих умовах з 1982 року по 1992 рік. Висновком МСЕК від 16.05.2011 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%, за двома професійним захворюванням. Причиною професійного захворювання є робота в умовах несприятливого мікроклімату, підземно при перевищені гранично допустимих факторів. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральні страждання яку він оцінює у 275\~600 грн. Моральні страждання виражені в обмеженнях у повсякденному життя повязаних з професійним захворюванням. Наявні обмеження спричиняють переживання та змушують позивача додавати додаткових зусиль для організації життя. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнала, та просила суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя, відсутні докази наявності вини відповідача при завданні моральної шкоди, та стверджує на тому, що позивач отримав моральне відшкодування за вказаним професійним захворюванням з іншого підприємства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах запиленості повітря робочого простору шахти «Гвардійська» Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», впродовж 10 років, відповідно до акту розслідування хронічного захворювання на виробництві від 05.04.2011 року та трудової книжки позивача. В акті зазначено, що позивач працював у впливу шкідливих факторів, що відмічено у п.12, 17 (а. с. 5-8, 9-10) Висновком МСЕК від 06.05.2011 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% (а.с.11), за професійним захворюванням хронічного обструктивного захворювання легенів 20%, за захворюванням очей катаракта -5%. При переогляді висновок МСЕК від 08.06.2012 року розмір втрати працездатності не змінився, інвалідність не встановлена (а.с.12) По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, в п. 19 вказаного акту зазначено, що враховуючи роботу позивача впродовж 10 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, вказано, що адміністрація шахти порушували законодавство про охорону праці - (а.с.10). Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що діями відповідача який не забезпечив безпечні умови роботи, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, несприятливого мікроклімату. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з оточуючими, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з виявленими у позивача професійними захворюваннями змінився, образ і якість життя, що завдає моральних страждань. Суд вважає, що Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» є належним відповідачем за даною справою. Доводи відповідача про те, що моральна шкода відшкодована іншим підприємством, є безпідставними, оскільки судом встановлена вина спричинення моральних страждань саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Також суд відхиляє доводи відповідача що порушення законодавства щодо охорони праці на підприємстві та забезпечення належних умов праці порушувалися самі позивачем, оскільки саме Законом України «Про охорону праці» на керівництво, адміністрацію підприємства покладено обовязок щодо забезпечення безпечних умов праці. Рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року, визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності за професійними захворюваннями складає 25%, та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 275600,00 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу та пропорційно часу відпрацьованого на підприємстві відповідача та безстрокової втрати працездатності, у сумі 10000,00 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у розмірі судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial