Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія, [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди, франшизи вказавши на те, що 15.07.2015 р. на перехресті вул.Тбіліської та вул.Прибережна магістраль у м.Запоріжжя, водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] не надала перевагу у русі його автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого були спричинені механічні ушкодження його автомобілю. Відповідальність водія [PERSON] застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія, про настання страхового випадку страхова компанія була повідомлена своєчасно, страховою компанією було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 27\~004,94 грн., проте страхове відшкодування не виплачено. У звязку з тим що відповідачем не було своєчасно виплачено йому страхове відшкодування, просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія, [PERSON] в солідарному порядку в рахунок відшкодування страхового відшкодування 27\~004 грн., інфляційні витрати 189.03 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання 191 грн., у рахунок відшкодування валютного застереження 4\~865.33 грн., пеню 2 799.54 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., всього стягнути 40\~048.90 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь франшизу у розмірі 1000 грн., та стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку судовий збір у розмірі 551.20 грн. Розгляд справи судом відбувався на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України, без участі сторін у справі, за заявою позивача про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача - приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія у судове засіданні не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, надіслав суду заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала до суду письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2015 р. о 17-10 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на перехресті вул.Тбіліської та вул.Прибережна магістраль у м.Запоріжжі, не надала переваги в русі автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, чим порушила п. 16.4 ПДР. В результаті ДТП транспортні засоби було пошкоджено. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2015 р. встановлена вина [PERSON] у вказаній ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПАТ „Українська охоронно-страхова компанія згідно з полісом № АІ/4773826. Порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Листом № 7757 від 26.11.2015 р. ПАТ „Українська охоронно-страхова компанія повідомила позивача про прийняте рішення за подією від 15.07.2015 р., щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 27\~004 грн.94 коп. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача - ПАТ „Українська охоронно-страхова компанія на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування, розрахована за вирахуванням франшизи 1000 грн. та суми ПДВ: 27004 грн.94 коп, яку просить стягнути позивач, та яку визнає відповідач, про що зазначив у письмових запереченнях. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та суми втрат від інфляційних процесів, то в цій частині вимоги підлягають задоволенню на підставі \~ст. 625 ЦК України. Заперечення відповідача з цього приводу спростовуються вищенаведеними нормами права. У Постанові Верховного Суду України № 6-927цс16 від 01.06.2016 викладена правова позиція про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому сума пені, 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають стягненню із страхової компанії. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування від 11.11.2011р. Верховним Судом України зазначено наступне: оскільки зобов»язання страховиків в разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов»язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2\~ст. 625 ЦК України, зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов»язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов»язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації від боржника за користування належними до виплати кредитору коштами, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов»язання.\~\~ Вказане підтверджується також роз»ясненнями, наданими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вишіненні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. Так, в пункті 4 цієї постанови вказується, що положення\~статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов»язанням, яке виникає з договірних зобов»язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). А в пункті 21 цієї постанови зазначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу страхувальника зобов»язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога щодо застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 625 ЦК, є законною у випадку прострочення виконання грошового зобов»язання. Тому слід з»ясувати, чи допущено боржником прострочення виконання грошового зобов»язання, з якого часу воно настало. Як вже було встановлено вище, позивач 01.09.2015 року подав заяву страховику про виплату страхового відшкодування, 26.11.2015 р. страховик повідомив позивача про прийняте рішення щодо виплати 27004,94 грн., однак страхового відшкодування не виплатив. Пунктом 36.2\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлено: страховик протягом 15 днів\~з дня узгодження\~ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний зокрема: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями\~32\~та/або\~37\~цього\~Закону\~- прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Отже, з боку страховика відбулось прострочення виконання грошового зобов»язання, а відтак настало право у потерпілого вимагати сплати йому регламетної виплати з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, які визначені позивачем за період з 05.12.2015 року по 29.02.2016 року, та не спростовані відповідачем, а саме у слідуючих розмірах: інфляційні витрати 189,03 грн., 3% річних 191 грн. \~Вимоги про стягнення пені у розмірі 2799,54 грн. також підлягають задоволенню на підставі Пунктів 36.5 і 36.6\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими \~встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, та страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Вимоги про стягнення в рахунок валютного застереження 4\~865,33 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові норми для такого стягнення. Стосовно стягнення моральної шкоди суд дійшов наступного. З обставин справи вбачається, що позивач з вини саме відповідача [PERSON] позбавлений можливості використовувати свій пошкоджений автомобіль, внаслідок чого змінився спосіб його життя, то для компенсації заявлених внаслідок цього моральних страждань позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявлені в сумі 5000,00 грн., слід задовольнити частково в сумі 3000,00 грн., в задоволенні інших позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити. Також вимоги щодо солідарного стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія, [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки відсутня солідарна відповідальність відповідачів у справі. Згідно зі ст.88 ЦПК України позивачу присуджуються понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 грн.20 коп.

Outcome: partial