Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 12.09.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будської райдержадміністрації Сумської області, актовий запис № 36, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки з 2014 року останній почав зловживати спиртними напоями, неодноразово проходив лікування від алкогольної залежності, в 2016 році в Середино-Будській районній лікарні, в 2017 році в наркологічному диспансері Шостинської центральної районної лікарні, а також лікувався в 2018 році, але продовжує зловживати спиртними напоями. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.09.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будської райдержадміністрації Сумської області, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БП №012097, виданого 12 вересня 1998 року. Поведінка відповідача негативно впливає на дітей, сторони на даний час проживають в одному будинку, але шлюбних відносин між ними немає та збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача та інтересам дітей. Спір про поділ майна, що є спільною власністю сторін - відсутній, а в разі його виникнення буде вирішений сторонами в окремому порядку, про що вказано в позовній заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім'я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання, тобто до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 384 гривні 20 копійок. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved