Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу він працював у вугільній промисловості. З відповідачем у справі перебував у трудових відносинах з 15.09.2007 року по 10.09.2019 року, тобто близько дванадцяти років, працював на посадах машиніста гірничих виїмкових машин з повним робочим днем у шахті та гірника поверхні. Відповідачем він був звільнений на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію. Під час трудової діяльності позивач отримав професійне захворювання, яке виникло внаслідок продовжувального періоду роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора впродовж 95,8% часу робочої зміни. Позивачу встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, другої стадії, помірний перебіг.УСКЛ, легенева недостатність першого ступеня, а також протипоказана робота в підземних умовах, в контакті с пилом, газами, несприятливих метеоумовах, важка фізична праця. Також рекомендовано «Д» спостереження та лікування за місцем проживання у пульмонолога, санаторно-курортне лікування у закладах пуль монологічного профілю, реабілітаційне лікування. При переогляді у 2017 році позивачу встановлено хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН I ст. Рекомендовано динамічне спостереження і лікування у профпатолога, пульмонолога, невролога, отоларинголога, гастроентеролога, офтальмолога, ендокринолога за місцем проживання, санаторно-курортне лікування в профільних санаторіях, курси загальнозміцнюючої, відновлювальної терапії. Також 13 квітня 2019 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків і, як наслідок встановлено діагноз: проникаюче склеральне поранення лівого ока. Для лікування він тричі проходив стаціонарне лікування і чотири рази через травмування здійснювались хірургічні втручання. З часу травмування і наразі позивач продовжує перебувати під постійним наглядом офтальмолога. 08 серпня 2019 року Міжрайонною офтальмологокардіологічною медико-соціальною комісією м.Краматорськ при первинному огляді за наслідками трудового каліцтва та повторному огляді за професійним захворюванням встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 1 вересня 2010 року, потребу в санаторно-курортному, медикаментозному та оперативному лікуванні за наслідками трудового каліцтва, встановлено потребу в медикаментозному лікуванні за професійним захворюванням. Позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах, в умовах профшкідливостей, в несприятливих метеоумовах, на діючих електроустановках, робота, пов`язана з небезпекою травми, рекомендовані спостереження у окуліста та пульмонолога, стаціонарне лікування. Позивач зазначає, що лікування за наслідками професійного захворювання та травми він продовжує і зараз. Стан його здоров`я є нестабільним, він надалі потребує реабілітаційного лікування, в тому числі оперативного. Внаслідок отриманого професійного захворювання та нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що протягом тривалого часу він страждає від фізичного болю. Під час травми і у подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після отримання інвалідності та втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Тривалий час перебував на лікуванні, був змушений звільнитись, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання каліцтва. Все це вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет. Він втратив нормальні життєві зв`язки і доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 150000 гривень відшкодування моральної шкоди. Відповідачем суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем порушені строки звернення до суду з цим позовом, передбачені статтею 233 Кодексу законів про працю України. Звертають увагу суду, що причиною звільнення позивача з підприємства було власне його бажання у зв`язку з переходом на пенсію, у підтвердження чого надано відповідні копії наказів та дані щодо виплати у зв`язку з цим вихідної допомоги. Також заперечують отримання позивачем професійного захворювання саме на ТОВ «Донвуглепоставка», оскільки позивач до працевлаштування на підприємство відповідача протягом 6 років працював прохідником на шахті Стаханова, з 12.09.2000 по 15.12.2004 прохідником на ДХК «Краснолиманська», з 20.12.2004 по 30.01.2006 машиністом гірничо-виймальних машин на ТОВ «Краснолиманське», з 14.02.2006 по 04.09.2007 машиністом гірничо-виймальних машин на ВАТ «Вугільна компанія Шахта «Красноармійська-Західна № 1». За актом огляду МСЕК щодо позивача з 31.01.2013 по 01.03.2017 року встановлено 25% втрати ним працездатності, у довідці АБ № 0047096 15% втрати працездатності. Після отриманої травми з вини самого [PERSON] встановлено 60% втрати працездатності (45% - за результатами виробничої травми, 15% - за профзахворюванням). Вважають відсутність вини відповідача у погіршенні стану здоров`я позивача, а також той факт, що позивач знав про важкі умови праці на підприємствах вугільної промисловості. За таких умов просили суд відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. В судове засідання позивач, його представник та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, позивач та його представник надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог. Від відповідача будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, даних про поважність відсутності в судовому засіданні представника до суду не надходило. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши надані суду докази, позиції сторін, викладених у письмових заявах, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 15 вересня 2007 по 10 вересня 2019 року включно працював на підприємстві відповідача у якості: підземного машиніста гірничо-виймальних машин, учня гірничого поверхні, гірничим поверхні, після чого був звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.8-11). У період з 18.05.2011 по 01.06.2011, з 10.08.2011 по 23.08.2011, з 10.11.2011 по 24.11.2011, з 10.04.2012 по 24.04.2012 [PERSON] перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні Димитровської ЦМЛ з діагнозом ХОЗЛ II ст [PERSON] , стадія загострення, ЛН I. З 12.06.2012 по 25.06.2012 позивач перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні № 3 КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, другої стадії, помірний перебіг. УСКЛ. Легенева недостатність першого ступеня. Медичним висновком від 22.06.2012 КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» встановлено професійний характер захворювання вперше. (арк.спр.14-20). 12 липня 2012 року комісією Товариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглепоставка» прийнято акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв`язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом промислового фактору впродовж 95,8% часу робочої зміни (арк.спр.12-13). 31 січня 2013 року вперше, [PERSON] встановлено у зв`язку з професійним захворюванням 25% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками МСЕК. Рекомендоване медикаментозне лікування. Повторно позивачу Міжрайонною МСЕК 18.05.2017 року встановлено 15% втрати професійної працездатності (арк.спр.46,48). Надалі позивач [PERSON] проходив лікування: з 18.03.2013 по 29.03.2013, з 04.09.2018 по 18.09.2018 у терапевтичному відділенні Димитровської (Мирноградської) ЦМЛ з діагнозами: ХОЗЛ II ст., пилової етіології, стадія загострення, помірний перебіг ЛН I, ІББС атеросклеротичний кардіосклероз. СН I. З 06.09.2013 по 24.09.2013, з 02.02.2015 по 06.02.2015 у КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» із діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легенів, пилової етіології, другої стадії, загострення, легенева недостатність, першого ступеня. 26.08.2013 винесений висновок лікарської експертної комісії щодо [PERSON] і встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів, пилової етіології, другої стадії, загострення, легенева недостатність, першого ступеня. Консультований терапевтом 26.08.2013 КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань». Проходив стаціонарне лікування у період з 04.04.2017 по 25.04.2017 в ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» де встановлений діагноз: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН I ст., супутній: дифузний кардіосклероз, СН 0 ст., гіперхолестерин і гіпербілірубінемія. 11.04.2017 складений висновок ДУ «Інститут медицини праці НАМН України», встановлений діагноз: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН I ст. (арк.спр.21-30). 13 квітня 2019 року із [PERSON] стався нещасний випадок: о 7.20 год. [PERSON] почав відмотувати з бухти дріт діаметром 6 мм, в цей момент кінець дроту влучив [PERSON] в ліве око. Про ці обставини комісією ТОВ «Донвуглепоставка» 26 квітня 2019 року проведене розслідування нещасного випадку та складений акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, за яким особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці визнано самого [PERSON] з особистої необережності потерпілого під час виконання змінного завдання, зазначено в акті, що відбулось порушення п.1.11 «Інструкції з охорони праці з безпечного виконання робіт та поведінці гірника поверхні» (арк.спр.31-35). За наслідками цього нещасного випадку [PERSON] лікувався: з 13.04.2019 по 24.04.2019, з 25.06.2019 по 01.07.2019, з 17.09.2019 по 20.09.2019 в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня». Консультований спеціалістами КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня»: 06.05.2019, 27.05.2019, 10.06.2019, 18.06.2019, 23.07.2019, 13.08.2019, 12.09.2019 (арк.спр.36-45). 08.08.2019 Офтальмолого-кардіологічною МСЕК [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності по зору та 60% за сукупністю: первинно 45% з 08.08.2019 до 01.09.2020 за наслідками травми 13.04.2019, повторно 15% по професійному захворюванню втрати професійної працездатності. Позивачу протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах, в умовах професійних шкідливостей, в несприятливих метеоумовах, на діючих ел.установках, робота, пов`язана з небезпекою травми. Рекомендовано спостереження в окуліста, пульмонолога, стаціонарне лікування 2 рази на рік, ОГК, спірографія (арк.спр.49). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 153\~КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частинами першою, третьою статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України). Статтею 2371 КЗпП\~України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із втратою ним 60% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання та травми, отриманих позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. Позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Оскільки професійне захворювання позивачеві встановлено саме на підприємстві відповідача, суд вважає саме відповідача належним суб`єктом відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди за цим позовом. Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000 гривень суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 27000 гривень. Відповідач просив суд врахувати, що позивач визначив цей позов як трудовий, тому пропустив встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду за вирішенням трудового спору. Щодо цього суд вважає необхідним нагадати відповідачеві про виключне право суду встановлювати правову кваліфікацію тих питань, що перед судом порушені, навіть у випадку заявлення особи про протилежне. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України, поряд з іншими, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, позовна давність не поширюється. Щодо тверджень відповідача про обізнаність осіб при влаштуванні на роботу про шкідливі умови праці, суд нагадує відповідачу, що обов`язок створити безпечні умови праці на всіх підприємствах, в установах та організаціях є закріпленим у статті 153 Кодексу законів про працю України, при цьому забезпечення безпечних умов праці покладається безпосередньо на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави пропорційно задоволеним вимогам позивача судовий збір в сумі 138,31 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial