Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], обслуговуючого кооперативу «Житлобуд-Люкс» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що 14 листопада 2007 року нею було укладено договір з приватним підприємством [PERSON] «Приватбуд-А» про дольову участь у фінансуванні будівництва однокімнатної квартири [ADDRESS] На виконання умов даного договору нею було оплачено відповідачу 68815.00 грн., з яких 20000.00 грн. було повернуто у грудні 2011 року при розірванні вказаного договору у зв'язку з істотним порушенням відповідачем його умов, що підтверджено вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18.06.2013р., яким [PERSON] було засуджено за ч.2 ст. 367 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання, із випробуванням з іспитовим строком два роки. Позивач вказала, що в судовому засіданні при оголошенні вказаного вироку вона не була присутня, і отримала його через свого представника лише 26 серпня 2016 року. Крім цього, позивач зазначила, що відповідач, залучивши на вказану квартиру іншого дольовика та отримавши від нього сповна кошти за неї, до сьогоднішнього дня відмовляється повернути позивачу 48815.00 грн. з відшкодуванням збитків, враховуючи ринкові ціни на валютному ринку, розмір яких відповідно до валютного курсу, встановленого Національним банком України на сьогоднішній день складає 267202.00 грн. (48815.00 грн.: 4.75 (курс долара СІНА до гривні на час укладення договору) = 10277.00 доларів США х 26.00 (сьогоднішній валютний курс долара США до гривні) = 267202.00 грн.). На вимогу позивача, [PERSON] відмовляється повернути вказану суму коштів та наголошує на тому, що ці кошти зобов'язаний повернути ОК «Житлобуд - Люкс», з яким він уклав договір № 4/5 від 25.10.2012р. про передачу майнових прав на будівництво вказаного житлового будинку, а 15.12.2012р. уклав з ним договір про передачу майна (вказаного будинку), однак ОК «Житлобуд - Люкс» також відмовився повернути позивачу вказані кошти. Також, позивач вказала, що відповідачі своїми неправомірними діями завдали їй моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100000 гривень внаслідок завдання її та її сім'ї моральних страждань, які тривають у неї до сьогоднішнього дня з вини відповідачів, які поглумилися над нею, привласнивши її кошти. Протиправна поведінка відповідачів спричинила вимушені негативні зміни у житті позивача, оскільки в пенсійному віці залишилась без особистого житла. Із вказаних підстав, з урахуванням доповнень до позовної заяви від 04.12.2017 року, позивач просить стягнути солідарно із відповідачів на її користь збитки в розмірі 267202 гривень, а також три проценти річних від вказаної суми в розмірі 8016 гривень, а також 100000 гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов в яких вказав, що ПП «Приватбуд-А» є діюче підприємство, оскільки зареєстроване у державному реєстрі. 15.12.2012 року між ПП «Приватбуд-А» та ОК «Житлобуд-Люкс» укладено договір про передачу майна незавершеного будівництва 45-ти квартирного житлового будинку, пайовиком якого була [PERSON] За вказаним договором усі права та обов'язки на вказаний об'єкт передано правонаступнику ОК «Житлобуд-Люкс», який і повинен відповідати за зобов'язаннями, які виникли з приводу будівництва вказаного житлового будинку. Крім цього, [PERSON] самостійно розірвала договір пайової участі за умовами якого у разі розірвання договору за ініціативою пайовика - кошти повертаються без індексації, без визначення термінів такого повернення. Просить не брати до уваги посилання позивача на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18.06.2013 року, оскільки на час його ухвалення [PERSON] не була пайовиком ПП «Приватбуд-А», а тому збитки визначні вироком не мають відношення до позивача. Крім цього, відповідач вказав на пропущення позивачем трирічного строку позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав. Просить врахувати, що згідно наявних у матеріалах справи документів позивачу повернуто не 20000 гривень, а 26000 гривень. Відповідач ОК «Житлобуд-Люкс» подав заперечення на позовну заяву в яких вказав на незаконність та необґрунтованість заявлених вимог, оскільки ОК «Житлобуд-Люкс» із [PERSON] не перебував у договірних відносинах. Крім цього, відносини між ОК «Житлобуд-Люкс» та ПП «Приватбуд-А» не мають характеру правонаступництва. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням поданих доповнень до неї та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у запереченнях. Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. 14.11.2007 року між ПП «Приватбуд-А», яке виступило в якості «Виконавця» та [PERSON], яка виступила в якості «Дольовика» укладено договір № 36 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва. Згідно п.1.1 Договору Виконавець приймає у дольову участь, а Дольовик фінансує будівництво однокімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно п.2.1 Договору Вартість 1 кв.м. загальної площі на момент заключення договору погоджена з Дольовиком і становить 800 доларів США. Оплата проводиться в гривнях по курсу НБУ на день внесення плати. Відповідно до положень п. 5.2 Договору - у випадку розірвання договору з ініціативи Дольовика, останній подає письмову заяву на підставі якої йому повертаються кошти без їх індексації і тільки по залученню іншого Дольовика. На виконання умова вказаного Договору про дольову участь позивачем сплачено в користь ПП «Приватбуд-А» 68815 гривень, що визнається сторонами у справі та не піддається сумніву судом. У 2010 році Договір № 36 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, який укладений між ПП «Приватбуд-А» та [PERSON] розірвано з ініціативи [PERSON], що визнається сторонами у справі. Із наявної у матеріалах справи виписки із особового рахунку від 29.01.2010 року вбачається, що [PERSON] повернуто 20000 гривень внеску згідно договору дольової участі, що визнається сторонами у справі. Також, із наявних у матеріалах справи виписок по особовому рахунку за 26.12.2011 року та 21.05.2012 року вбачається, що ПП «Приватбуд-А» 26.12.2011 року повернуло позивачу [PERSON] - 1000 гривень внеску згідно договору дольової участі, а 21.05.2012 року - повернуто 5000 гривень. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18.06.2013 року, який ухвалено у кримінальній справі №1915/18310/2012 та який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Вказаним вироком встановлено, що підсудний [PERSON], будучи службовою особою, перебуваючи на посаді директора підприємства ПП «Приватбуд-А», неналежно виконуючи покладені на нього статутом ПП «Приватбуд-А» обов'язки, щодо загальної організації роботи та безпосереднього керівництва підприємством, через несумлінне ставлення до них, в порушення вимог ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» не здійснював належний та достатній контроль за діяльністю підприємства ПП «Приватбуд-А» та будівництва будинку по [ADDRESS] уклав від імені підприємства особисто з громадянами договора дольової участі у будівництві підприємством зазначеного багатоквартирного житлового будинку. Так, протягом грудня 2006 - грудня 2011 років між ПП «Пиватбуд-А» в особі директора підприємства [PERSON], та фізичними особами (громадянами) укладено договори дольової участі у будівництві будинку по [ADDRESS] а саме: 14 листопада 2007 року з [PERSON] на будівництво квартири [NUMBER] за ціною 30088 доларів США, який в грудні 2011 року було розірвано. На виконання вищевказаних договорів, протягом 2006-2012 років від фізичних осіб підприємством отримано на розрахункові рахунки та в касу підприємства грошові кошти на загальну суму 10335162,98 грн., а саме: від [PERSON] - грошові кошти в сумі 68815 грн., з яких 20000 грн. повернуто [PERSON] Також, вироком встановлено, що отримавши від громадян - дольовиків по будівництву будинку по [ADDRESS] протягом 2006 - 2012 років грошові кошти на підприємство ПП «Приватбуд-А» на загальну суму 10335162,98 грн., [PERSON], будучи директором ПП «Приватбуд-А», тобто службовою особою, в період з грудня 2006 року по грудень 2012 року належним чином не виконував покладені на нього статутом ПП «Приватбуд-А» обов'язки щодо загальної організації роботи та безпосереднього керівництва підприємством, не здійснював належний та достатній контроль за діяльністю підприємства, не здійснював в повній мірі належний та достатній контроль за надходженням та використанням коштів, що поступали на розрахунковий рахунок підприємства, несумлінно поставився до своїх службових обов'язків та не вжив заходів до належного контролю за тим, щоб отриманні на підприємство кошти на будівництво багатоквартирного будинку по [ADDRESS] були неналежним чином витрачені для будівництва будинку, не контролював процес витрачання коштів на підприємстві, внаслідок чого, отримавши від пайовиків 10335162,98 грн., а саме: [PERSON] - грошові кошти в сумі 68815 грн., з яких 20000 грн. повернуто [PERSON], організував будівництво та недобудував вказаний будинок, вартість якого згідно висновку експерта від 25.05.2012 року становить 8756070 грн., що унеможливило виконання ПП «Приватбуд-А» взятих на себе зобов»язань щодо будівництва вказаного житлового багатоквартирного будинку, внаслідок чого дольовикам спричинено матеріальні збитки на суму 1579092,98 гривень, що є тяжкими наслідками для охоронюваних законом прав та інтересів громадян. Отже, вказаним вироком суду встановлено, що в результаті протиправних дії [PERSON] позивачу [PERSON] завдано матеріальної шкоди на суму 48815 гривень. Відповідно до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, за вказаних обставин справи суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] 42815 гривень грошового відшкодування завданої неправомірними діями [PERSON] шкоди. Стягуючи вказану суму, суд бере до уваги, що окрім 20000 гривень, які повернуті ПП «Приватбуд-А» позивачу, вказаним підприємством також повернуто 6000 гривень, а тому до стягнення підлягає сума в розмірі 42815 гривень (Розрахунок: 48815 грн. - 6000 грн. = 42815 грн.). Виходячи із наведених обґрунтувань судом не беруться до уваги заперечення позивач [PERSON], а також із тих же підстав суд вважає ОК «Житлобуд-Люкс» неналежним відповідачем у справі. Судом не беруться до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки представник позивача вказав, що позивач не була присутня під час оголошення вироку суду, яким встановлено факт завдання їй матеріальної шкоди і копію такого вироку отримала лише 26.08.2016 року, коли і дізналась про порушення її прав відповідачем [PERSON] та протягом трирічного строку позовної давності звернулась до суду із позовом. Також, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із відповідача матеріальної шкоди з урахуванням курсу долара США, а також трьох відсотків річних до задоволення не підлягають, оскільки суд виходить із розміру шкоди, яка встановлена вироком суду, а тому вимоги у більшому розмірі суд вважає необґрунтованими. Також, до задоволення не підлягають вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 100000 гривень за їх недоведеністю та голослівністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial