Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що він з [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. З матірю дитини вони проживають окремо. Згідно рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2012р було визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON] з сином [PERSON], [INFO] кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON]. 13.10.2013 року (друга неділя місяця) приїхав до Ужгорода для побачення з сином, разом з тим, в зв'язку з відсутністю відповідача за місцем проживання, не вдалося побачитись з сином та передати подарунки. У зв»язку з незаконними діями відповідач завдала матеріальну шкоду, яка полягає в тому, що він як батько дитини, приїхав до м. Ужгород на що потратив кошти аби побути з сином. У звязку з цим просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 494 гривень 14 коп.. Згідно заяви від 14 квітня 2014 року позовні вимоги уточнив, зменшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди до 1 гривні. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву в якій просить розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги уточнив, зменшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди до 1 гривні. В судове засідання відповідач повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2012р було розглянуто позовну заяву [PERSON] до [PERSON] стосовно спору щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Цим рішенням, було зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON] з сином [PERSON], [INFO] кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON]. Позивач вказує на те, що 13.10.2013 року (друга неділя місяця) приїхав до Ужгорода для побачення з сином, разом з тим, в зв'язку з відсутністю відповідача за місцем проживання, не вдалося побачитись з сином та передати подарунки. З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2013 року (друга неділя місяця) [PERSON] приїхав до Ужгорода для побачення з сином, що підтверджується залізничними квитками та рахунком з готелю, однак з сином йому побачитися не вдалося. Згідно заяви відповідача по справі остання не заперечувала з приводу того, що 13 жовтня 2013 року не могла прийти з сином на побачення, оскільки знаходилась на лікарняному, а син [PERSON] був у незадовільному стані. Крім того, згідно заперечень відповідача по справі, [PERSON] не скористався можливістю у вихованні та спілкуванні з сином ні 13.01.2013 р., 10.02.2013 р., 10.03.2013 р., 14.04.2013р., 09 червня 2013 р., 14 липня 2013 року, 11 серпня 2013 р., 08 вересня 2013 року, 10 листопада 2013 року, 08 грудня 2013 року, 12 січня 2014 року, 09 лютого 2014 р.. Згідно копії листка непрацездатності серії АГБ № 160937 відповідач [PERSON] перебувала на лікарняному в період з 24.09.2013 року по 16.10.2013 року амбулаторно по причині загального захворювання. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. У відповідності до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»у п. 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В судовому засіданні позивач не надав суду доказів, що діями відповідача йому було завдано матеріальну шкоду або що дії [PERSON] були неправомірними, або між діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача до задоволення нє підлягають, тому в позові слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed