Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 10.03.2020 року з позовною заявою до суду, в якій просила змінити розмір стягуваних на її користь з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми 1000 грн. щомісяця на ј частку заробітку/доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку строком до повноліття дитини; рішення допустити до негайного виконання. В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу від 30.11.2015 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2015 року на її користь були стягнуті аліменти у розмірі твердої грошової суми 1000 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час стягнення аліментів, дана сума була достатньою, щоб з урахуванням її доходів утримувати дитину, забезпечувати його всім необхідним. Однак, на теперішній час сума сплачуваних аліментів є недостатньою, враховуючи підвищення цін на продукти харчування, одяг, послуг, а її заробітку недостатньо. Позивачу відомо, що відповідач працює за кордоном та отримує достойну заробітну плату. Таким чином, беручи до уваги необхідність забезпечення стабільності утримання їх неповнолітнього сина, вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів з розміру твердої грошової суми на ј частки від його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, їх син постійно хворіє на серцеве захворювання, перебуває на диспансерному обліку, потребує крім придбання ліків, додаткового дієтичного харчування. Тому для захисту матеріальних прав дитини вона змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 08.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом [PERSON] у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено наявним в матеріалах справи поштовим поверненням. Поважність причини неявки суду не відомі. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, сторони перебували з 20.01.2016 року в зареєстрованому шлюбі (а.с. 4), який було розірвано заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2015 року, справа №214/7800/15-ц (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2015 року по справі №214/2857/15-ц із відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі розмірі 1000,00 грн., але не меше 30% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку щомісяця починаючи з 22.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с. 6-7). Згідно копії довідки №10 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби (а.с.9) повнолітній син зареєстрований разом з [PERSON] . Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%). За змістом ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інші випадки, передбачені СК України. Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3. При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зміни попередньо визначеногоспрособу присудження аліментів відповідно до ст.182 СК України суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судовим розглядом справи встановлено, що відповідач є здоровою працездатною особою, при цьому позивач хоча і працює в аптеці провізором, однак її доходу недостатньо для повноцінного забезпечення потреб їх спільної дитини. У зв`язку із чим, враховуючи встановлені обставини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства та захисту прав неповнолітньої дитини, у тому числі з огляду на зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності та те, що відповідач є працездатною особою, суд вважає позовні вимоги про зміну способу стягнення розміру стягнутих аліментів, а саме про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) , але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим в частині вимог про стягнення змінених аліментів, з моменту пред`явлення позову слід відмовити, з наступних підстав. Главою 15 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок матері, батька утримувати дитину до його виконання, де ст. 191 СК України передбачено час, з якого присуджуються аліменти на дитину - від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є не стягнення аліментів на утримання дитини, а зміна способу стягнення аліментів, вже стягнутих судом. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремим норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, аліменти у новому розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 18-184, 192 СК України,

Outcome: partial