Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Відділу освіти Зборівської РДА з вимогами: стягнути з відділу освіти Зборівської РДА на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2018 року по 19 червня 2018 року включно в сумі 3629 грн. 92 коп.; стягнути судові витрати на правову допомогу при підготовці позову до суду в сумі 1800 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.07.2010 року по 30.03.2018р. вона працювала на посаді завідуючого складом групи господарського обслуговування навчальних закладів Відділу освіти Зборівської РДА. Наказом №35-к від 28 березня 2018 р. її звільнено з роботи. Вважаючи звільнення незаконним, вона оскаржила його до суду. Рішенням Зборівського районного суду від 25.05.2018 р. її поновлено на роботі, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Однак поновлення на роботі відбулося лише 20.06.2018 р. наказом №84-к. За період з 26 травня 2018 року по 19 червня 2018 року їй не виплачено заробітної плати в сумі 3629 грн. 92 коп. Справу просить розглянути без її участі та без участі її представника, щодо постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав. Учасники повідомлені про розгляд справи у порядку спрощеного судового провадження. Заперечень чи клопотань про участь у судовому засіданні не надходило. Тому суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України проводить розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами та, враховуючи згоду позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд встановив, з 13.07.2010 року по 30.03.2018р. позивач працювала на посаді завідуючого складом групи господарського обслуговування навчальних закладів Відділу освіти Зборівської РДА. Наказом начальника відділу освіти Зборівської РДА №35-к від 28 березня 2018 р.. позивача звільнено з роботи 30 березня 2018 р. Позивач оскаржила звільнення в судовому порядку. Рішенням Зборівського районного суду від 25 травня 2018 р. її поновлено на роботі та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2018 року залишено в силі рішення Зборівського районного суду від 25 травня 2018 р. в частині поновлення на роботі та негайного виконання рішення суду, тобто рішення Зборівського районного суду від 25 травня 2018 р. в цій частині набрало законної сили. Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України). З огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом ст.ст.14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Отже законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Ст.236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, за змістом норм ст.236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Такий висновок викладено у правовій позиції Верховного суду України, згідно постанови від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі (постанова ВСУ від 23 червня 2015 р. у справі №21-63а15). Представник відповідача був присутнім у судовому засіданні 25 травня 2018 р. при проголошенні рішення про поновлення позивача на роботі, тому відповідач був зобов'язаний виконати рішення в цій частині добровільно і негайно. Фактично позивача було поновлено на роботі 20 червня 2018 року, згідно наказу №84-к, що стверджується також записом у її трудовій книжці. Таким чином вимушений прогул позивача мав місце з 26 травня 2018 по 19 червня 2018 року включно. Згідно довідки відповідача №112 від 27.04.2018 р. про заробітну плату позивача за 2017 - 2018 р.р. її середній щоденний заробіток становив 226, 87 грн. Час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2018 по 19 червня 2018 року становить 16 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 16х226,87 грн. = 3629 грн. 92 коп., який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Отже позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн., то згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано, а в суді не здобуто документів про оплату послуг на правничу допомогу, які б підтверджували, що ним понесено витрати в сумі 1800 грн., тому у задоволенні цих вимог слід відмовити. Враховуючи вказане вище, позовні вимоги слід задовольнити частково .

Outcome: partial