Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 100000 грн. в якості відшкодування заподіяної йому моральної шкоди внаслідок душевного страждання, які позивач зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо позивача та членів його сім'ї, у зв'язку з приниженням гідності позивача та членів його сім'ї, влаштованими з боку відповідача скандалами, а також у зв'язку з розладом нормального способу життя, з неможливістю володіти і користуватися майном, що належить позивачу, неможливості відпочити в квартирі, яка належить останньому, і з вимушеним відвідуванням судів, поліції та інших установ при вирішенні майнового спору з відповідачем. Зазначає, що через тривалі і часті нервові розлади під час спілкування з відповідачем позивач захворів на діабет, а інший член його сім'ї переніс серцевий напад з тривалим лікуванням в медичній установі. Мотивує свої вимоги тим, що доказами наявності вини відповідача в заподіянні позивачу моральної шкоди є рішення судів по спорам майнового характеру, наявність кримінального провадження стосовно відповідача, відповіді прокуратури і поліції на скарги позивача, медичні документи. Тому позивач вказує і вважає доведеним, що негативні наслідки відносно нього сталися по вині саме відповідача по справі, який діяв відносно нього навмисно і його вина доведена вищезазначеними даними. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.08.2018 розгляд матеріалів даного цивільного провадження визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без сторін. Сторони в судове засідання не з'явилися, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, клопотання про виклик сторін до суду не надходило. На підставі ч.5, ч.8 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З досліджених матеріалів цивільного провадження судом встановлено наступне. Позивачу [PERSON] на праві власності за договором дарування від 29.12.2011 належить ? частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS], та ? частини земельної ділянки за тією ж адресою. Інша частина квартири і земельної ділянки по ? частині належить відповідачу [PERSON] Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.08.2017 зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у здійсненні права користування його власністю 1/2 частиною квартири [ADDRESS], та ? частини земельної ділянки за тією ж адресою та вселити [PERSON] в зазначену квартиру. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 21.12.2017 виділено [PERSON] у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS], згідно третього варіанту виділу 1/2 частки квартири, зазначеного у висновку додаткової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №127-90\\91 від 18.07.2017 року, а саме: в квартирі № 1 приміщення № 1-7 житловою площею 13,5 кв.м., в прибудові до квартири № 1 приміщення ІІІ сіни площею 22,6 кв.м., приміщення II сіни площею 3,9 кв.м., приміщення I сіни площею 1,8 кв.м., загальною площею 41,8 кв.м. [PERSON] необхідно виконати наступні будівельні роботи по ізоляції частини квартири: демонтувати дверний блок та закласти дверний отвір з приміщення 1-7 до коридору 1-1, обладнати дверний отвір з приміщення I в приміщення 1-7 та закласти дверний отвір з приміщення 1-1 до сіней І. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за перевищення частки. Виділити [PERSON] у власність 1/2 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] згідно першого варіанту виділу земельної ділянки, зазначеного у висновку додаткової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1238/1268 від 26 лютого 2016 року, площею 272,5 кв.м. з площею земельної ділянки загального користування - 28,0 кв.м. з описом розділової межі (земельна ділянка загального користування): по фасаду з відступом від правої бокової межі 3,68 м; поворот ліворуч 7,80 м в глиб земельної ділянки (відстань від правої бокової межі 3,19 м); поворот праворуч 3,60 м; поворот праворуч 7,80 м до фасадної межі (відстань до лівої бокової межі 6,40 м). З розподільчою межею, по правій боковій межі з відступом від фасадної межи 7,80 м; поворот праворуч 6,79 (3,19+3,60)м; поворот ліворуч 5,0 м; поворот праворуч 16,02 м; поворот ліворуч 2,40 м; поворот праворуч 3,25 м; поворот ліворуч 7,73 м до тильної межи земельної ділянки (відстань від лівої бокової межі 8,76 м). Припинено право спільної часткової власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], припинено право спільної часткової власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. За заявою [PERSON] з повідомленням, що за адресою квартира [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] вчиняють самоправні дії в ? частини квартири, яка відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.10.2012 року належить [PERSON] та [PERSON] - постановою слідчого СВ Голопристанського ВП НВП ГУНП в Херсонській області від 29.01.2018 кримінальне провадження закрито, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тобто на день подання позову, вина відповідача по справі [PERSON] в нанесенні будь-якої шкоди позивачу [PERSON] під час вищезазначених подій, встановлена не була, за відсутності відповідного рішення правоохоронних органів або суду. Тому вирішуючи позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої, на його думку, внаслідок неправомірних дій з боку відповідача [PERSON], суд враховує наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою п.5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди. Як вбачається з матеріалів цивільного провадження, не викликає сумніву той факт, що в даному випадку між сторонами по справі існує спір володіння нерухомим майном. Однак встановити винуватця в заподіянні моральної шкоди за наявними у справі матеріалами не надається можливим, за відсутності відповідних письмових відомостей, письмовими поясненнями та поясненнями в судовому засіданні учасників і очевидців тих подій на які посилається сторона позивача, також за відсутності відповідних матеріалів з можливими висновками проведених судово-психологічних експертиз або інших експертиз, які б визначали розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнала особа, в даному випадку позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. З огляду на вищенаведене, відсутність підтверджених жодних доказів вчинення відповідачем [PERSON] протиправних винних дій, що мали наслідком завдання матеріальної шкоди позивачу, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст. 78 ЦПК України, визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з позову на підтвердження розміру позовних вимог моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачем надано як доказ спричинення моральної шкоди з боку останнього, рішення судів по спорам майнового характеру, наявність закритого кримінального провадження стосовно відповідача, відповіді органів прокуратури і поліції на скарги позивача, медичні документи, при цьому, в наявних документах не вказано чим підтверджується факт заподіяння позивачеві з боку відповідача моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питання підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Мінюсту України №53/5 від 08.10.1998 року визначення глибини і тривалості душевних страждань особи, що викликані неправомірними діями з боку іншої особи відноситься до основних завдань психологічної та психіатричної експертизи. Отже очевидно, що визначення підстав та розміру матеріальної шкоди потребує спеціальних знань. Тобто в справі відсутня будь-яка оціночна діяльність з визначення підстав та розміру моральних збитків, заподіяних відповідній особі, їх складових унаслідок неправомірних дій з боку іншої особи. З огляду на викладене, суд вважає, що надані позивачем письмові матеріали не можуть використовуватися як підстава стягнення моральної шкоди з відповідача, оскільки не дають відповіді на питання чи заподіяння моральної шкоди, які виразились в душевних стражданнях позивача [PERSON] та членів його сім'ї, відбулись внаслідок дій саме відповідача [PERSON], що в свою чергу позбавляє суд визначити розмір такої шкоди у відповідності з вимогами чинного законодавства України. З клопотанням про призначення по справі відповідної судової експертизи з метою визначення підстав та розміру моральної шкоди, завданої позивачу за вищезазначеним фактом, сторони до суду не звертались. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що доказів підстав та розміру моральної шкоди позивачем не надано, надати оцінку наявним письмовим матеріалам через невідповідність неможливо, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підтвердженні та задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed