Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , та зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані його мати [PERSON] , сестра [PERSON] , брат [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] Вказав, що [PERSON] не проживає в будинку більше 5 років, фактично мешкає у іншій країні, не приймає участі в утримані житла, особистих речей в квартирі не має. Перешкод у користуванні квартирою [PERSON] він не чинив. Оскільки реєстрація відповідача у належному йому житлі створює перешкоди у його користуванні і розпорядженні ним, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав та мотивів, викладених у тексті позову та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Додатково вказав, що відповідачка не є членом його сім`ї, перебуває у шлюбі з громадянином іншої держави, де постійно проживає. У 2018 році він придбав у власність частину будинку, яка належала в тому числі [PERSON] . Добровільно відповідач знятися з реєстрації відмовляється, що порушує його права, в тому числі і право на отримання житлової субсидії. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що з позовом згодна та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.04.2005 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по ј частці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.11.2018, яке набрало законної сили, встановлений факт належності свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , виданого 12.04.2005 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради на підставі розпорядження № 13984/2 від 12.04.2005, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу ѕ часток квартири від 18.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем М.В., [PERSON] купив ѕ частки квартири [ADDRESS] , що належали на праві спільної часткової власності кожному по ј частці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, долученого до матеріалів справи, право власності [PERSON] на ј частини квартири [ADDRESS] та ѕ частини вказаної квартири належним чином зареєстроване на підставі вищезазначених документів. Згідно Єдиного державного демографічного реєстру територіальної громади виконавчого комітету Кременчуцької міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено в суді відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з 2014 року, що підтверджується, крім показів позивача і фактом визнання цих обставин відповідачем, також актом про непроживання від 16.07.2019, згідно якого [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , підтвердили, що відповідач [PERSON] з 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи не містять доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі чи поважність причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Позивач [PERSON] , який є власником житла, заперечує наявність домовленості між ним та [PERSON] щодо користування житлом. Право члена сім`ї власника та інших осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим ці правовідносини регулюються ст.401-406 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.1,2,5,6 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання водній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , не будучи членом сім`ї власника, без поважних причин тривалий час не мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , наявності перешкод у користуванні суду не доведено, її майна у квартирі немає, житлово-комунальні послуги вона не сплачує, добровільно з реєстраційного обліку не знялася, чим чинить перешкоди власнику у користуванні нерухомим майном. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога про зняття відповідача з реєстрації, оскільки статтею7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial