Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до ПП «Агрофірма Митрофанівська», в якому просив визнати незаконними дії відповідача по користуванню його земельними ділянками з 2009 року без реєстрації правовстановлюючих документів. Свої вимоги мотивував тим, що його земельні ділянки площею 2,5 га та площею 9,77 га, що розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Кіровоградського району використовуються із порушенням чинного законодавства відповідачем із 2009 року і по цей час. Порушено вимоги ст.ст. 125, 126 ЗК України, згідно із якими право власності на земельну ділянку та право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивач [PERSON] в судові засідання не з'явився. Просив розглянути справу за його відсутності (а.с.13,19). Представник відповідача Медведенко Д.Ю. заперечив проти позову та надав письмові заперечення (а.с.21-24). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке. Судом встановлено, що відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05.11.2009 та серії [NUMBER] від 05.11.2009 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 2,5 га та 9,77 га відповідно, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с. 4-5). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012, якою скасоване рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.05.2012 та залишене в силі рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2012 у справі за позовом [PERSON] до ПП «Агрофірма Митрофанівська» про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні ними, встановлено, що спірні земельні ділянки були видані позивачу на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом № 1073 від 27.06.2009 після смерті батька [PERSON]. За життя батько позивача належну йому земельну ділянку передав в оренду ПП «Агрофірма Митрофанівська», уклавши 30.08.2004 договір оренди земельної ділянки строком на 2 роки, який у 2006 році був автоматично пролонгований на 10 років, як це передбачено п. 2.2 зазначеного договору При цьому, [PERSON] отримував орендну плату і претензій до ПП «Агрофірма Митрофанівська» стосовно орендної плати та автоматичної пролонгації договору не мав. Крім того, встановлено, що ПП «Агрофірма Митрофанівська» вимогу договору оренди від 30.08.2004 виконує в повному обсязі. Зокрема, ним була нарахована орендна плата за 2009-2011 роки та направлена на ім'я [PERSON], яку останній відмовився отримувати (а.с. 42-49). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.06.2014 у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області скасовано рішення суду першої інстанції, відмовлено у позові та зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено, що законних підставі для скасування державної реєстрації немає, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його цивільних праві, що виключає можливість задоволення позову у цьому випадку, враховуючи положення ст.ст. 15, 16 ЦК України (а.с.50-55). В ст. 16 ЦК України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів судом можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; ) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спосіб захисту, який обраний позивачем у справі, - визнати незаконними дії ПП «Агрофірма Митрофанівська» по користуванню його земельними ділянками з 2009 року без реєстрації правовстановлюючих документів, не передбачений законами України. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відсутні законні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого цивільного права, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed