Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», просить визнати за нею переважне право на придбання предмета іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] та визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 04 лютого 2014 року. В обґрунтування позовних вимог вказала, що рішенням Рівненського міського суду від 31 жовтня 2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернено стягнення на предмет іпотеки, квартиру [ADDRESS], шляхом продажу з укладенням від її імені договору про вчинення такого правочину. 04 лютого 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за ціною 135200 грн. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» банком порушено її переважне право на купівлю предмета іпотеки, а за таких обставин і договір купівлі-продажу визнанню недійсним. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] заперечив проти задоволення позову вказав, що позовні вимоги позивача про визнання переважного права на купівлю предмета іпотеки та визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанку» заперечив проти задоволення позову вказав, що при недотриманні встановленого ст.38 Закону України «Про іпотеку» обов'язку повідомити всіх осіб про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків, а не порушення переважного права на купівлю квартири і визнанню недійсним правочину про її реалізацію. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 31 жовтня 2012 року в справі №1715/15043/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) при винесенні рішення судом визначено спосіб реалізації спірної квартири, шляхом її продажу з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу, встановленого ст.38 цього Закону. Згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. 04 лютого 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] без повідомлення іпотекодавця було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], ринкова вартість якої згідно звіту оцінки майна, виданого ТзОВ «Столекс» від 03 лютого 2014 року становить 136832 грн. та продаж якої за домовленістю між сторонами вчинено за 135200 грн. Таким чином, договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладеного відповідно до ст.38 Закону, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Аналіз вищенаведеного вказує на законність реалізації предмета іпотеки за рішенням суду від 31 жовтня 2012 року, а саме квартири [ADDRESS]. Посилання позивача на те, що при укладенні між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договору купівлі-продажу заставного майна порушено її переважне право на купівлю предмета іпотеки є безпідставним з огляду на те, що статтею 38 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок реалізації квартири та встановлено відповідальність за його порушення, а саме в разі неповідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Таким чином, виходячи із правової природи реалізації предмета іпотеки, шляхом його продажу за договором купівлі-продажу, підстав для задоволення позову немає, оскільки законодавець визначив відповідальність за таке порушення із відшкодуванням завданих збитків. А тому, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed