Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який було уточнено під час розгляду справи. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що 31 жовтня 2014 року, о 15 годині 10 хвилин, [PERSON], рухаючись по пр.Леніна в м.Запоріжжя, біля прохідної Запорізького автомобілебудівного заводу, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «ЗАЗ», не впевнився в безпеці, проїхав на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER], чим порушив п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі пошкоджено, постраждалих немає. Автомобіль марки «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить позивачу. Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «ЗАЗ» була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Згідно з Полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 50000,00 гривень, франшиза 510,00 гривень. Відповідно до експертного висновку автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди сума збитків встановлена в розмірі 69335,01 гривень, з яких 61972,19 гривень вартість відновлювального ремонту, 7966,13 гривень втрата товарного вигляду. За проведення автотоварознавчого дослідження було сплачено 600,00 гривень. Жодних виплат щодо відшкодування витрат з боку страхової компанії і ПАТ «ЗАЗ» здійснено не було. Окрім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася в отриманні внаслідок пошкодження транспортного засобу душевного стресу, порушення звичного укладу життя, загостренні відносин у сімї. Враховуючи викладене, згідно з уточненою позовною заявою, позивач просить стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» і Моторного (транспортного) страхового бюро України завдані збитки в розмірі 51590,00 гривень, включаючи моральну шкоду в розмірі 1500,00 гривень, з ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» завдані збитки в розмірі 19845,01 гривень, з [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 13500,00 гривень. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України у судовому засіданні щодо вимог позивача до їхньої установи заперечував у повному обсязі. В обґрунтування власної позиції наголошував на тому, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду потерпілому лише у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) або у випадку заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», яка дотепер не ліквідована та не визнана банкротом. За таких обставин, позовні вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України є безпідставними. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо вимог позивача до [PERSON] заперечував у повному обсязі. В обґрунтування свої заперечень послався на те, що останній працює в ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» і саме під час виконання трудових обовязків він став учасником дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, особою, яка повинна відшкодовувати шкоду за певних обставин, є ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод». Представник відповідача ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» у судовому засіданні щодо вимог позивача до підприємства заперечував у повному обсязі. В обґрунтування посилався на те, що на момент розгляду справи у суді позивачем здійснено відновлювальні роботи щодо пошкодженого автомобіля, на підтвердження чого надані відповідні документи. У звязку із цим, відшкодування завданої майну потерпілого шкоди повинно відбуватися з урахуванням фактичних витрат позивача на ремонт автомобіля у розмірі 48596,00 гривень, а не в розмірі визначеному проведеним на замовлення позивача автотоварознавчим дослідженням. ПАТ «ЗАЗ» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Розмір фактичних витрат позивача повністю покривається лімітом відповідальності визначеним страховим полісом, і тому шкода завдана майну потерпілого відшкодовується лише страховою компанією. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги визнав частково, а саме: в частині фактично понесених позивачем витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] (а.с.6). Зі змісту ст.1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність повязана із використанням транспортних засобів, і шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням (абз.3 п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року). Як вбачається із постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2014 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за наступних обставин. 31 жовтня 2014 року, о 15 годині 10 хвилин, [PERSON], рухаючись по пр.Леніна в м.Запоріжжя, біля прохідної Запорізького автомобілебудівного заводу, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «ЗАЗ», не впевнився в безпеці, проїхав на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER], належний [PERSON], чим порушив п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі пошкоджено, постраждалих немає (а.с.11). Згідно з розпорядженням №59 від 09.07.2014 року відділу головного механіка ПАТ «ЗАЗ» та путевого листа №033552 автомобіль марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], закріплений за [PERSON] Отже, відповідач ПАТ «ЗАЗ» є відповідальною особою за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки під керуванням особою, яка перебувала із підприємством у трудових відносинах. За змістом ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На виконання зазначеної вимоги закону ПАТ «ЗАЗ» застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу. Так, відповідно до полісу №АС/8635013 у період часу з 28.12.2013 року по 27.12.2014 року цивільно-правова відповідальність ПАТ «ЗАЗ» як власника наземного транспортного засобу автомобіля марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в страховій компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Відповідно до даного Полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмірі 50000,00 гривень, франшиза 510,00 гривень (а.с.10). Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таким чином, судом встановлено, що 31.10.2014 року за участю водія транспортного засобу автомобіля марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], який перебував у трудових відносинах із ПАТ «ЗАЗ», цивільно-правова відповідальність якого (ПАТ «ЗАЗ») була застрахована в страховій компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», і водія [PERSON] стався страховий випадок, у результаті якого останньому були спричинені матеріальні збитки, повязані із пошкодженням його автомобіля. Наявність факту дорожньо-транспортної пригоди і спричинення шкоди третім особам є підставами для вирішення питання щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з вимогами ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Отже, різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, і сумою, яку має бути відшкодовано страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а у випадку перебування винної особи у трудових відносинах, юридичною особою згідно з вимогами ст.1172 ЦК України. За твердженням позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] йому була завдана матеріальна та моральна шкода, яку у добровільному порядку відповідачі відшкодовувати відмовляються. Позивач зазначає серед відповідачів по справі Моторне (транспортне) страхове бюро України і просить з нього стягнути в солідарному порядку спричинену матеріальну і моральну шкоду. У ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлені випадки, коли відшкодування завданої шкоди відбувається за рахунок резервних фондів Моторного (транспортного) страхового бюро України. Жоден з цих випадків не поширюється на відносини, які склалися з приводу відшкодування шкоди власнику транспортного засобу автомобіля марки «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого у результаті дорожньо-транспортної пригоди 31.10.2014 року за участю водія [PERSON] У звязку з викладеним, позовні вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України є безпідставними, а тому в задоволенні позову в частині вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України суд вважає за необхідне відмовити. При вирішенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди №156/11 від 24.11.2014 року, складеного судовим експертом автотоварознавцем [PERSON] на замовлення [PERSON], сума збитків встановлена в розмірі 69335,01 гривень, з яких 61972,19 гривень вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 7966,13 гривень втрата товарної вартості транспортного засобу (а.с.13-23). Зазначене автотоварознавче дослідження проводилось за заявою позивача, за яке останнім, відповідно до копії квитанції №002454 від 13.11.2014 року було сплачено 600,00 гривень (а.с.12). Судом перед учасниками процесу ініціювалося питання щодо проведення судової автотоварознавчої експертизи. Однак, сторони відповідне клопотання перед судом не порушували, тому суд вирішує спір на підставі наданих учасниками процесу доказів. Позивачем в обґрунтування завданих йому матеріальних збитків було надано також акт прийомки-передачі виконаних робіт від 07.07.2015 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 07.07.2015 року і товарний чек від 07.07.2015 року (а.с.144-145, 149). Однак, за твердженням позивача ремонт автомобіля здійснено не у повному обсязі. Зокрема, у звязку із недостатністю власних коштів не заміненими залишилися фара ліва, протитуманна фара права та конденсатор. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, позиція позивача при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди повністю відповідає положенням ст.1192 ЦК України, згідно з якими збитки відшкодовуються у повному обсязі. Доказів на спростування даних автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди №156/11 від 24.11.2014 року відповідачами не надано. За таких обставин, суд при вирішення питання відшкодування матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу, приймає до уваги дані визначені в проведеному на замовлення позивача автотоварознавчому дослідженні з визначення вартості матеріальної шкоди №156/11 від 24.11.2014 року. Наведеним спростовуються доводи представника відповідача ПАТ «ЗАЗ» щодо необхідності відшкодування лише фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Згідно зі ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При вирішенні спору між позивачем та відповідачами суд вважає, що відносини, які склалися між ними з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, регулюються положеннями ст.ст.22, 1166, 1187, 1172, 1194 ЦК України. Відповідно до ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, повязану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Також суд при винесенні рішення по справі бере до уваги правовий висновок Верховного Суду України від 04.06.2014 року по справі №6-49цс14, за яким, зокрема, визначено, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. За полісом №АС/8635013 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмір 50000,00 гривень, франшиза 510,00 гривень (а.с.10). На підставі викладеного, відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди повинно бути стягнуто 49490,00 гривень (50000 (ліміт відповідальності) 510 (розмір франшизи) = 49490,00). З урахуванням вимог ст.ст.1172, 1192, 1194 ЦК України, задля відшкодування завданих збитків у повному обсязі з ПАТ «ЗАЗ» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди повинно бути стягнуто 19845,01 гривень (19335,01 (різниця між лімітом страхової суми та встановленою сумо збитків з врахуванням суми втрати товарного вигляду транспортного засобу) + 510,00 (франшиза) = 19845,01). Окрім цього, зі страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь [PERSON] повинні бути стягнуті витрати, повязані із проведенням автотоварознавчого дослідження, яке суд визнав належним доказом по справі, у сумі 600,00 гривень. При вирішення питання щодо відшкодування на користь позивача завданої йому моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач заявив позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» завданої йому моральної шкоди у розмірі 1500,00 гривень і з [PERSON] 13500,00 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди зі страхової компанії суд виходить з положень ст.261 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких страховиком відшкодовується лише моральна шкода завдана ушкодженням здоровя. Доказів на спричинення шкоди здоровю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач не надав. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON], суд виходить з того, що під час дорожньо-транспортної пригоди останній виконував трудові обовязки перед ПАТ «ЗАЗ» і згідно з положеннями ст.1172 ЦК України саме юридична особа повинна нести відповідальність щодо відшкодування шкоди завданої її працівником. За таких обставин, суд вбачає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо витрат по сплаті судового збору, то з урахуванням часткового задоволення позову на користь позивача з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору повинно бути стягнуто 526,07 гривень, з відповідача ПАТ «ЗАЗ» 201,48 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial