Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON], а також визначити місце проживання їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON] В ході розгляду справи позовна вимога про розірвання шлюбу була залишена без розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в шлюбі з відповідачем перебуває з 09.06.2001, подружні відносини між сторонами припинені 11.06.2012. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з нею. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. з батьком [PERSON] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що від шлюбу з [PERSON] має двох малолітніх синів [PERSON] та [PERSON]. Фактично подружні відносини між ним та позивачкою остаточно було припинено 11 серпня 2013 року. Сторони проживали сім'єю в двокімнатній квартирі [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві особистої приватної власності. В червні 2013 відповідач з синами виїхав проживати в заміський будинок [ADDRESS]. На початку серпня 2013 року [PERSON] повідомила про не бажання відновлювати сімейні стосунки. За той час поки [PERSON] проживає окремо від [PERSON], останній жодним чином не перешкоджав у спілкуванні з дітьми. Матеріальним забезпеченням сім'ї займався виключно позивач за зустрічним позовом, вихованням, навчанням, лікуванням та оздоровленням також займався батько дітей. [PERSON] має гарний психологічний контакт з синами, діти прихильні до нього, повністю перебувають під його доглядом та вихованням Обов'язки по догляду за дітьми виконує няня дітей. Починаючи з 11 серпня 2013 року позивачка проживає окремо від позивача та синів. При цьому, з вересня 2013 року [PERSON] приходить до синів в школу та дитячий садок і налаштовує дітей проти батька. Місце проживання [PERSON] та житлово-побутові умови, позивачу за зустрічною позовною заявою, не відомі. При цьому [PERSON], створив належні умови для проживання дітей, займається їх всебічним розвитком, займається їх навчанням відпочинком, оздоровленням та соціалізацією. Вважає, що мати не в змозі забезпечити дітям вищевказаних умов, а тому просить визначити місце постійного проживання малолітніх дітей з ним. В судовому засіданні представник [PERSON] надала суду клопотання [PERSON] про залишення первісної позовної заяви без розгляду. Позивач за первісним позовом вважає, що найголовніше для неї це здоров'я і спокій її дітей, вона завжди їх любила і любить, ніколи від них не уходила і робила все можливе аби бути з ними поряд. виходячи зі слів батька, листів служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, показань психолога [PERSON] щодо бажання дітей проживати з батьком, цінуючи думку своїх дітей, позивач за первісним позовом прийняла рішення про залишення свого позову без розгляду. За наслідками розгляду клопотання [PERSON], ухвалою суду первісний позов був залишений без розгляду. Представник, яка діє в інтересах [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовної заяви [PERSON] пославшись на інтереси дітей. В свою чергу [PERSON] та його представник підтримали зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації зустрічні позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити та підтримала раніше наданий висновок Органу опіки та піклування. Заслухавши сторін та третю особу, їх доводи, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ст.ст.2-4 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2001 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.25,26). За місцем навчання дітей педагоги надають їм позитивну характеристику. Також позитивна характеристика надається педагогами й батькові [PERSON], з яким проживають діти. Педагоги зазначають, що протягом 2013-2014р.р. батьківські збори в школі відвідував лише батько [PERSON] Психологом та педагогами школи вказується, що з розмов з дітьми та з їх поведінки вбачається, що між батьком та дітьми існує тісний психологічний контакт, батько надає дітям відчуття захищеності та любові, а також не вбачається ознак того, що батько налаштовує дітей проти матері (т. 1 а.с. 67, 68, 82, т. 2 а.с. 21, 22, 153, 154, 213, 214). Також в педагогами школи відзначено, що за той час, що діти проживають з батьком та перебувають під його доглядом, окремо від матері, діти завжди охайні, готові до навчання, в доброму психологічному стані, батько приділяє увагу позашкільному розвитку синів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] належним чином піклується про дітей, любить їх та є гарним батьком. Пояснили, що між діти прив'язані до батька та мають тісний психологічний контакт з ним. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], оскільки вбачається, що свідок має неприязне ставлення до [PERSON], а також є опосередковано заінтересована у вирішенні даного спору на користь [PERSON] Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] так як даний свідок протягом 2013-2015 років не зустрічався, не спілкувався ні з [PERSON] ні з його дітьми та не був вхожий до їх сім'ї. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що в ході психологічного діагностування сторін та їх дітей, вона як психолог діагностувала тісний психологічний контакт дітей з батьком [PERSON] та відсутність психологічного контакту між дітьми та матір'ю [PERSON] Вказувала, що мати не розуміє та не відображає вікових потреб своїх синів, внаслідок чого і не має розуміння як задовольнити ці потреби. Натомість батько в повній мірі розуміє та забезпечує потреби малолітніх синів. Крім того вказувала, що [PERSON] за особистісними психологічними та поведінковими особливості здатний та має навички тривалого самостійного опікування своїми синами. Наголошувала на тому, що зміна місця проживання дітей та переїзд малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від батька до матері матиме руйнівний вплив на психіку дітей, оскільки психологічний зв'язок між дітьми та матір'ю відсутній. На підставі Висновку спеціаліста № 256 від 27.08.2013р. (т. 1 а.с. 70-72), Висновку спеціаліста (психолога) № 46 від 27.10.2014р. ( т. 2 а.с. 197-204), Висновку спеціаліста (психолога) № 47 від 27.10.2014р. (т. 2 а.с. 205-212), Висновку спеціаліста від 12.05.2015р. ( т. 2 а.с. 245-250), Висновку спеціаліста від 15.05.2015р. (т. 3 а.с. 1-12) судом встановлено, що соціально-підтримуюче оточення для [PERSON] та [PERSON] утворюють їхній батько [PERSON] і вони самі стосовно одне одного як брати. Ставлення [PERSON] до батька характеризується прийняттям, любов'ю та теплими почуттями. Ставлення [PERSON] до матері з елементами негативного, але, скоріше, спокійне та індиферентне. Саме ставлення батька, його підтримка та цілковите прийняття стали головною умовою адекватного самосприйняття, здорового психічного та фізичного розвитку [PERSON]. Для [PERSON] батько є безумовним авторитетом, виявлено істотний позитивний виховний вплив батька на формування та розвиток дитини. Психологи зазначають, що вплив матері [PERSON] на формування та розвиток [PERSON] має негативний характер. [PERSON] матеріально та житлом забезпечений, отримує самостійний дохід, достатній для забезпечення потреб та інтересів дітей; житло відповідає санітарно-гігієнічним нормам, житлово-побутові умови для повноцінного проживання та розвитку дітей забезпеченні в повній мірі; за місцем проживання [PERSON] характеризується виключно позитивно (т. 1 а.с. 65, 66, а.с. 73-74, 83, 129, 130, т. 2 а.с. 215, 216). Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись не тільки з врахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, проголошується, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державно адміністрації від22.11.2013р. № 108-14982/01 вбачається, що Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, рекомендує визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., з батьком [PERSON] ( т. 1 а.с.125-127). З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дітей, особливості їх розвитку, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], саме з батьком, відповідатиме інтересам дітей та забезпечить їх права на належне виховання, розвиток, оздоровлення, утримання та безпеку. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення зустрічної позовної заяви. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved