Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ФОП - [PERSON], третя особа: Подільський районний центр зайнятості, - про припинення трудового договору та зняття з реєстрації у державній службі зайнятості. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що з 15.02.2005 проживав у [ADDRESS], та з 13.08.2013 працював у ФОП - [PERSON] інженером-програмістом на підставі трудового договору, зареєстрованого у Луганському міському центрі зайнятості населення за № 12011302673, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці за № 8. У травні 2014 переїхав до Києва у зв»язку з проведенням на території Луганської області АТО, трудові відносини з відповідачем не розривав, працював дистанційно і отримував зарплату до липня 2015. З липня 2015 трудові відносини з ФОП - [PERSON] фактично припинив, однак провести оформлення розірвання трудового договору та зняття з реєстрації в Луганському міському центрі зайнятості населення, в зв»язку з проведенням АТО, ні він, ні роботодавець не мав можливості. З липня по грудень 2015 самостійно намагався підшукати роботу за фахом, у грудні 2015 звернувся за допомогою з приводу працевлаштування до Подільського районного центру зайнятості, але на облік не був взятий за наявністі фактично не розірваного з відповідачем трудового договору. Оформив нотаріально посвідчену заяву про звільнення з 23.12.2015 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, зареєстровану в реєстрі за №495, намагався надіслати відповідачу, в прийнятті якої відділення «Укрпошта» листом від 29.12.2015 за № 30-904 відмовило. Відсутність відповідного запису в трудовій книжці про припинення з відповідачем трудового договору, підстав припинення, наявність реєстрації цього договору по теперішній час у Луганському міському центрі зайнятості населення перешкоджає працевлаштуванню через Поділький районний центр зайнятості. Позивач просив укладений між ним і відповідачем трудовий договір, зареєстрований 13.08.2013 у Луганському міському центрі зайнятості, вважати припиненим, у зв»язку з розірванням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП за власним бажанням, і зобов»язати Подільський районний центр зайнятості зняти його з реєстрації. У судове засідання позивач не з'явились, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити. Відповідачу, ФОП - [PERSON], за адресою місця проживання: [ADDRESS] були надіслані судові документи і повістки - повідомлення про дату та місце судового розгляду, але враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють, або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07.11.2014 № 1085-п, зі змінами відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2015 №128-р07, УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання поштової кореспонденції. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Трудовий договір, відповідно ст. 21 КЗпП, є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 1 статті 23 КЗпП передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема: при укладенні трудового договору з фізичною особою. Суд установив, що з 15.02.2005 позивач проживав у м. Луганську, з 13.08.2013 на підставі трудового договору, зареєстрованого у міському центрі зайнятості за № 12011302673, працював у ФОП - [PERSON] на посаді інженера-програміста, що підтверджується записом у трудовій книжці під № 8, запис про припинення трудових відносин відсутній ( а. с. 5, 6). У травні 2014, у зв»язку з проведенням на території Луганської області АТО, позивач переїхав до м. Києва, став фактично проживати [ADDRESS], трудові відносини з відповідачем не розривав, працював дистанційно і отримував зарплату до липня 2015, що підтверджується довідкою від 22.12.2015 № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ( а. с. 7). З липня 2015 позивач трудові відносини з ФОП - [PERSON] фактично припинив, однак у зв»язку з проведенням АТО у м. Луганську оформити розірвання трудового договору та зняття з реєстрації в Луганському міському центрі зайнятості населення ні він, ні роботодавець не мали можливості. З липня по грудень 2015 позивач самостійно намагався підшукати роботу за фахом, у грудні 2015 звернувся за допомогою з приводу працевлаштування до Подільського районного центру зайнятості, але на облік взятий не був за наявністі фактично не розірваного з відповідачем трудового договору, зареєстрованого у Луганському міському центрі зайнятості 13.08.2013 за № 12011302673. Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП передбачено, що підставами припинення трудового договору, укладеного на невизначений строк, зокрема, є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38). Відповідно ч. 1 ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Частиною 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», статус якої має позивач, внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи. 23.12.2015 позивач оформив заяву на ім»я роботодавця, ФОП-[PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за № 494, про звільнення з просади інженера-програміста з 23.12.2015 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, яку обіймав з 13.08.2013 відповідно трудового договору, зареєстрованого Луганським міським центром зайнятості за № 12011302673 ( а. с. 9). Київська міська дирекція Українського ДП ПЗ «Укрпошта» не відправила на адресу роботодавця надіслану позивачем заяву про звільнення з роботи, повідомивши листом від 29.12.2015 №30-904 про те, що відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють, або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07.11.2014, № 1085-п, зі змінами відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2015, №128-р07, не здійснює пересилання поштової кореспонденції в м. Луганськ ( а. с. 10). Наведене свідчить про наявність підстав вважати припиненими з 23.12.2015 трудові відносини між позивачем, як найманим працівником, і ФОП - [PERSON] - роботодавцем, у зв»язку з розірванням трудового договору, зареєстрованого у Луганському міському центрі зайнятості 13.08.2013 за № 12011302673, з ініціативи працівника на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП ( за власним бажанням). Позовні вимоги позивача у частині зобов»язання Подільського районного центру зайнятості, який є третьою особою в даній справі, зняти з реєстрації трудовий договір, зареєстрований у Луганському міському центрі зайнятості 13.08.2013 за № 12011302673, не підлягають задоволенню, оскільки позов до нього не був заявлений у передбаченому ЦПК порядку та питання щодо залучення вказаної особи в якості співвідповідача судом не вирішувалося. Крім того, відповідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001, №290 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю» (з наступними змінами і доповненнями), у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору (п. 8 - у редакції наказу від 16.09.2014, N 660); зняття з реєстрації трудового договору передбачене лише у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП, за відсутності працівника (п. 9); записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи (п. 14). Відповідно до норм ст. ст. 10, 11 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання припиненими трудові відносини між ним і відповідачем з 23.12.2015, в зв»язку з розірванням трудового договору, зареєстрованого у Луганському міському центрі зайнятості 13.08.2013 за № 12011302673, за ініціативи працівника на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), у зобов»язанні Подільського районного центру зайнятості зняти з реєстрації цей трудовий договір відмовляє. Відповідно ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 21, 23, 24, 36, 38 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»,

Outcome: partial