Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS], до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. під літерою «А», тамбур під літерою «а», Літня кухня «Б», Сарай «В», Стодола «Г», Ворота, хв. №1, Огорожа №2, Криниця «К». На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Інша половина будинку належала її матері [PERSON]. Також в позовних вимогах вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями належав до суспільної групи колгоспний двір, який складався з двох членів: [PERSON] - голова двору та [PERSON] Вказану спадщину прийняла її мати, [PERSON] оскільки проживала з [PERSON] на час його смерті. [INFO] померла її мати, [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, до якого входить право на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому вважає, що вона являється спадкоємцем за законом першої черги. Крім неї спадкоємців за законом першої черги немає. [PERSON] звернулась до державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але їй було відмовлено оскільки виявилось, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Представник позивача, позивач в судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Представник Гориглядівської сільської ради в судове засідання не з'явився суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують. З огляду на те, що учасники процесу про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд визнав неявку представника позивача, позивача, представника відповідача такою, що не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] в с.Горигляди Монастириського району Тернопільської області, у віці 70 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 23.10.1993 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], що підтверджується випискою з погосподарської книги №1 Гориглядівської сільської Ради народних депутатів на 1986-1990 роки наданою Гориглядівською сільською радою за №856 від 19.12.2014 року. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступила [PERSON], оскільки проживала з ним на час його смерті. [INFO], у віці 86 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 22.02.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Родинні відносини між померлими [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 30.05.1965 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] Зміна прізвища позивача підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 23.08.1986 року згідно якого позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Як убачається із виписки з погосподарської книги №1 Гориглядівської сільської Ради народних депутатів на 1986-1990 роки наданою Гориглядівською сільською радою за №856 від 19.12.2014 року та виписки з погосподарської книги №1 Гориглядівської сільської Ради народних депутатів на 1991-1995 роки наданою Гориглядівською сільською радою за №855 від 19.12.2014 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Горигляди належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з 2 членів. З довідки №857 від 19.12.2014 року, виданої виконкомом Гориглядівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що станом на 15.04.1991 року в будинковолодінні, що знаходиться в с.Горигляди Монастириського району Тернопільської області проживали [PERSON] та його дружина [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], був побудований в 1966 році. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи мати позивача [PERSON] мала першочергове право на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги, так як проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на житловий будинок з надвірними будівлями. З листа МЮ України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позову чим фактично його визнав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved