Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування майном. В обґрунтування вимог вказує, що він є власником будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2002 року, виданого державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Гребенніковою О.І., право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік його онуки відповідач [PERSON] , однак він близько 10 років в будинку не проживає, до житла не приїжджає, не несе жодних витрат на утримання будинку, не спілкується із ним, та йому невідоме місце фактичного проживання відповідача, так як вони не перебувають в родинних відносинах. На підставі наведеного, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування житлом, в якому біля десяти років не проживає, тому просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Старосинявського районного суду від 21 січня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача адвокат Упадов Д.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований по [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.09.2002 року, видане державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Гребенніковою О.І. та зареєстрованими у реєстрі за № 1584. Згідно довідки №548 від 06.10.2020 року виданої виконавчим комітетом Старосинявської селищної ради за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~будинкової книги\~для реєстрації\~громадян,\~що проживають\~за адресою\~ [ADDRESS] , у вказаному житлі з 01.10.2013 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Факт не проживання та відсутності відповідача в будинку по [ADDRESS] підтверджено показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, підтвердили факт непроживання відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою, а також те, що останній був лише прописаний за даною адресою, але не проживав. Зазначили, що знають відповідача як чоловіка онуки позивача, який більше п?яти років назад лише приїздив декілька раз, поїхав він із даного житла добровільно та жодних перешкод у користуванні будинком за місцем реєстрації йому ніхто не чинив. Реєстрація відповідача [PERSON] , [INFO] у належному позивачу на праві власності житловому будинку по [ADDRESS] порушує права позивача як власника на безперешкодне користування будинком, оскільки виникають проблеми зі отриманням довідки про зареєстрованих осіб та оформленням субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти,користуватися і розпоряджатися належним йому майном,на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, може бути рішення суду про втрату нею права користування житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України право користування житловим приміщенням мають члени сім`ї власника приміщення в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, у належному позивачу будинку тривалий час не проживає, в добровільному порядку з реєстрації не знятий, що створює перешкоди позивачу у користуванні своїм житлом та обмежує його у здійсненні права власності на вказаний будинок. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом. На підставі наведеного,

Outcome: approved