Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 18000грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2015 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (надалі - ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО») укладений договір №000230 фінансового лізингу, згідно якого ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» взяло на себе зобов'язання придбати у власність та передати їй на умовах фінансового лізингу в користування транспортний засіб марки/моделі ЗАЗ Lanos, комплектації comfort, об'єм двигуна -1.5/бензин, а вона зобов'язалася до отримання предмету лізингу сплатити передбачені договором платежі, прийняти предмет лізингу та періодично сплачувати за його користування лізингові платежі та інші платежі, передбачені умовами договору. На виконання умов договору, позивачем було здійснено оплату авансового платежу в сумі 18000грн на рахунок відповідача. В порушення вимог договору, транспортний засіб позивачу так і не був доставлений. Тому, позивач вважає, що відповідачем порушені її права, як споживача. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву до суду не подали. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, що 21.10.2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладений договір №000230 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки/моделі ЗАЗ Lanos, комплектації comfort, об'єм двигуна -1.5/бензин, тип КПП механіка, привід передній. (а.с.8-21). Відповідно до п.1.3 ст.1 договору фінансового лізингу, ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», як лізингодавець, взяло не себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування [PERSON], як лізингоодержувачу, на строк та на умовах , передбачених цим договором. Відповідно до п.п. 3.3.1, п. 3.3.2, п.3.3.3. ст.3 договору фінансового лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний до отримання предмета лізингу на умовах та у порядку, передбаченим Договором, сплатити передбачені даним Договором платежі; прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням та у встановлені терміни і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору. Відповідно до п.4.1 ст.4 договору фінансового лізингу, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору з урахуванням умов, викладених в п. 9.6 ст.9 даного Договору. Відповідно до п.8.2 ст.8 договору фінансового лізингу, вартість предмета лізингу становить 7627 доларів 12 центів США, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 180000гривень з ПДВ. 21.10.2015 року [PERSON] було здійснено оплату авансового платежу згідно договору фінансового лізингу №000230 від 21.10.2015 року, в сумі 18000грн., що підтверджується копією квитанції від 21.10.2015 року. (а.с.23) . Правовідносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України, договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №000230 від 21.10.2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», містить елементи договору найму транспортного засобу, то згідно ч.2 ст.799 ЦК України, він підлягав нотаріальному посвідченню. Однак, вказаний договір не був посвідчений нотаріально, тому, в силу закону він є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, відповідач має повернути позивачеві сплачені за договором №000230 фінансового лізингу від 21.10.2015року кошти в сумі 18000грн., оскільки, дані кошти по суті є збитками позивача, понесеними ним в процесі виконання умов недійсного договору, а тому, такі витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачем позовні вимоги позивача належними та допустимими доказами не спростовані, тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути 1762грн. 00коп. судового збору на користь держави, оскільки, позивач згідно законодавства звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved