Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, набутого під час шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24.04.2015 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають, за період шлюбу набули у спільну сумісну власність 2-кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Квартира оформлена на відповідачку. Вказує, що спроби мирним шляхом врегулювати питання поділу квартири та рухомого майна не дали результату. У зв`язку із цим, вважаючи, що його частка у вказаній квартирі повинна бути збільшена за рахунок коштів, які отримані в позику від батька у розмірі 17000 доларів США, з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; Визнати особистою приватною власністю [PERSON] 3/5 частин в квартирі № 60 , що становить 58,62%, та виділити йому у приватну особисту власність вказану частку в зазначеній квартирі; виділити [PERSON] в квартирі № 60 , 1/5 частину, що становить 20,69%, та визнати за ним право спільної сумісної власності подружжя на вказану частку в зазначеній квартирі; виділити [PERSON] в квартирі № 60 1/5 частину, що становить 20,69%, та визнати за нею право спільної сумісної власності подружжя на вказану частку в зазначеній квартирі; стягнути судові витрати. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24.04.2015 року з позивачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, з січня 2019 року стали мешкати окремо, під час шлюбу за спільні кошти придбали квартиру у [ADDRESS] на суму 760 950 грн., здійснили ремонт в квартирі, чим збільшили її вартість на суму 175 922 грн., придбали рухоме майно побутового призначення, яким облаштували квартиру на суму 230 678 грн. Домовитись з позивачем про поділ спільного майна не вдається. У зв`язку із цим [PERSON] просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] рухоме майно у вигляді кухонних меблів з акриловою поверхнею, гранітної мийки ELLECI Q100, газової поверхні Ventolux HSF 640 № 3G-Gest (BK), електричної духовки Freggia, посудомийної машини, кухонної витяжки, пральної машини ZANUSSI, холодильника SAMSUNG, телевізора SAMSUNG UE 40H 6400, приставки TP LINK TL-WR940N, ігрової приставки Sony Playstaition 4 та джойстика Dualshock, кавомолки BOSH MKM 6000, меблевої кімнатної стінки, комода, гардеробної шафи, дерев`яного кухонного стола, кутообразного дивана коричневого кольору, кутообразного дивана « Беатріс » графітного кольору, двоспального ліжка та тумби з мийкою Ceresit та здійснити поділ даного майна шляхом виділу в натурі наступним чином: виділити [PERSON] в особисту приватну власність холодильник SAMSUNG, пральну машину ZANUSSI, телевізор SAMSUNG UE 40H 6400, приставку TP LINK TL-WR940N, ігрову приставку Sony Playstaition 4 та джойстика Dualshock, кавомолку BOSH MKM 6000, меблеву кімнатну стінку, комод, гардеробну шафу, дерев`яний кухонний стіл, кутообразний диван коричневого кольору, кутообразний диван « Беатріс » графітного кольору, двохспальне ліжко та тумбу з мийкою Ceresit; виділити [PERSON] в особисту приватну власність кухонні меблі з акриловою поверхнею, гранітну мийку ELLECI Q100, газову поверхню Ventolux HSF 640 № 3G-Gest (BK), електричну духовку Freggia, посудомийну машину, кухонну витяжку; Здійснити поділ квартири [ADDRESS] шляхом визначення часток сторін наступним чином: визначити [PERSON] у праві власності на квартиру у розмірі 1/2 частки квартири; визначити [PERSON] у праві власності на квартиру у розмірі 1/2 частки квартири, та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 24.10.2019 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, і об`єднано в одне провадження. У судове засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) не з`явився, представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) надав заяву, в якій первісний позов підтримав та просив задовольнити, та відмовити в задоволенні зустрічного позову, і просив розглянути справу у відсутності позивача і його представника. У судове засідання відповідач (позивач за зустрічним позовом) не з`явилася, представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, та просила задовольнити зустрічний позов. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, показання свідків у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище після шлюбу [PERSON] ) зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.04.2015 року. 18.06.2019 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/650/19, яке набрало законної сили 19.07.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 605 від 24.04.2015 року, розірвано. При цьому у вказаному рішенні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2015 року, а окремо проживають з січня 2019 року, шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За час шлюбу, а саме 04.10.2017 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого за цим договором продавець зобов`язується передати квартиру у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. Предметом Договору є двокімнатна квартира, розташована за адресою [ADDRESS] , загальна площа 61,3 кв.м., житлова площа 28,5 кв.м. Продаж квартири вчинено за 151 000 грн. Договір укладено за згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99319003 від 04.10.2017 року квартира загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Згідно Розписки від 04.10.2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] за продаж квартири за адресою [ADDRESS] грошові кошти у сумі 760 950 грн. Згідно Звіту про оцінку майна № 19-187 від 22.02.2019 року ринкова вартість вказаної квартири становить 757 750 грн. без ПДВ., ринкова вартість 4/5 частини вказаної квартири становить 606 200 грн. без ПДВ. Згідно Висновку експерта № 735/05-2019 від 23.05.2019 року вказано, що вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт в квартирі [ADDRESS] , згідно результатів проведеного обстеження та наданих на дослідження матеріалів, в діючих цінах на момент проведення дослідження, складає 175 922,00 грн. з урахуванням ПДВ. За час шлюбу, а саме 01.04.2016 року сторонами придбано ігрову приставку Sony Playstaition 4 та джойстик Dualshock, сума 11 000 грн. згідно замовлення клієнта № 1676 від 01.04.2016 року. 05.04.2016 року сторонами придбано телевізор SAMSUNG UE 40H 6400, сума 12 163 грн. згідно товарного чеку № 00-0009413 від 05.04.2016 року. 11.07.2017 року сторонами придбано кавомолку BOSH MKM 6000, сума 699 грн. згідно товарного чеку від 11.07.2017 року. 28.10.2017 року сторонами придбано газову поверхню Ventolux HSF 640 № 3G-Gest (BK), сума 3800 грн. згідно товарного чеку від 28.10.2017 року. 29.10.2017 року сторонами придбано холодильник SAMSUNG, сума 13750 грн. згідно товарного чеку від 29.10.2017 року. 05.11.2017 року сторонами придбано приставку TP LINK TL-WR940N, сума 699 грн. згідно видаткової накладної № СФ01554912 від 05.11.2017 року. 10.03.2018 року сторонами придбано кутообразний диван « Беатріс » графітного кольору, сума 28300 грн. згідно замовлення від 10.03.2018 року. 20.07.2018 року сторонами придбано гранітну мийку ELLECI Q100, сума 5200 грн. згідно товарного чеку № 21/078/1033 від 20.07.2018 року. Також сторонами не заперечуються обставини облаштування квартири іншим побутовим майном: кухонні меблі з акриловою поверхнею, електричної духовки Freggia, посудомийної машини, кухонної витяжки, пральної машини ZANUSSI, меблевої кімнатної стінки, комода, гардеробної шафи, дерев`яного кухонного стола, кутообразного дивана коричневого кольору, двоспальної кроваті та тумби з мийкою Ceresit. Свідок [PERSON] надала показання суду, що вона є матір`ю позивача [PERSON] .. Кошти в розмірі 17000 доларів США особисто вона надавала сину для його особистих потреб. Вона була згідна, що кошти були витрачені на спірну квартиру. Ніякої фінансової допомоги з боку відповідачки не було, бо вона сама була студенткою. Гроші надавались готівкою. Свідок є продавцем, вона не є підприємцем. Свідок надавала грошові кошти тоді, коли купували квартиру. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира з її чоловіка, свідка у справі, стягнуто грошові кошти в розмірі 385 817 грн. за кредитом. Син працював і щомісячний дохід становив неофіційно більше 1000 доларів США. Свідок [PERSON] надав свідчення суду, що він є батьком позивача [PERSON] .. Свідок брав один раз кредит, але він давно його виплатив. Боргів у нього немає. Його дружина продала дві квартири. Грошові кошти є як сімейний бюджет. Відомо свідку, що його дружина давала 17 000 доларів США на особисті потреби сина. У 1917 році він був на загальній системі оподаткування. Потім він перейшов на другу групу декларування. Свідок з дружиною вирішили допомогти синові і дружина привезла грошові кошти в м. Київ для сина для придбання квартири. Син заробляв гроші. Працював у нього та й в іншому місці. Кошти зберігались готівкою вдома у свідка і його дружини. Невістка була студенткою і не працювала у свідка. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що вона була власницею квартири, в якої купувалась спірна квартира. Позивач сказав, що на дружину оформляти потрібно договір. [PERSON] давав частину грошей своїх, з яких він працював. А частину грошових коштів дала мати [PERSON] і сказала свідку, що в сина повністю грошей немає, тому вона (мати) привезла кошти, бо в сина немає достатньої суми. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що вона доводиться матір`ю відповідачці [PERSON] .. Свідок допомагала дітям, і вони збирали на придбання квартири. При купівлі квартири вона з чоловіком дали 3000 доларів США. [PERSON] працював неофіційно. Заробляв немалі гроші. Дочка працювала на двох роботах і ще й допомагала свекрусі, бо працювала в неї. За її працю свекруха їй на картку пересилала гроші. В загальному свідок вказала, що надано було 5000 доларів США. Дочку і зятя свідок не розділяла, допомагала їм обом. Згідно ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 62 СК України Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 69 СК України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано: П. 19 Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. П. 22 Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П. 23 Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. П. 24 До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14 ). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. П. 25 Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В ст. 368 ЦК України вказано, що Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. За ст. 372 ЦК України Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд визнає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, набута за час шлюбу, спільними зусиллями сторін проводився ремонт квартири, спільними зусиллями проводилось облаштування квартири меблями та технікою, квартира утримувалась сторонами спільно, а тому підстав для відступу від засад рівності сторін суд не вбачає. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про те, що спірна квартира підлягає поділу між сторонами по 1/2 частині кожному. Що стосується вимог за первісним позовом, то суд відзначає наступне: В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом про визнання за позивачем право особистої приватної власності на спірну квартиру у розмірі 3/5 частини квартири, позивач вказує, що 04.10.2017 року між ним та його батьком [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 17000 доларів США, які позивачем були отримані згідно розписки від 04.10.2017 року. Однак, суд зауважує на те, що презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя позивачем не спростовано. Та обставина, що спірна квартира придбана в один день із отриманням позивачем грошових коштів у позику не спростовують презумпцію спільності майна подружжя. Позивачем не доведено перед судом того, що грошові кошти, які ним були отримані 04.10.2017 року, витрачені саме на придбання спірної квартири. Вказана правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 334/9028/15-ц. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги щодо визнання особистою приватною власністю [PERSON] 3/5 частин в квартирі № 60 , що становить 58,62%, та виділення йому у приватну особисту власність вказану частку в зазначеній квартирі не підлягають задоволенню. Що стосується вимог за зустрічним позовом, то суд відзначає наступне: Позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] рухомого майна у вигляді кухонних меблів з акриловою поверхнею, гранітної мийки ELLECI Q100, газової поверхні Ventolux HSF 640 № 3G-Gest (BK), електричної духовки Freggia, посудомийної машини, кухонної витяжки, пральної машини ZANUSSI, холодильника SAMSUNG, телевізора SAMSUNG UE 40H 6400, приставки TP LINK TL-WR940N, ігрової приставки Sony Playstaition 4 та джойстика Dualshock, кавомолки BOSH MKM 6000, меблевої кімнатної стінки, комода, гардеробної шафи, дерев`яного кухонного стола, кутообразного дивана коричневого кольору, кутообразного дивана « Беатріс » графітного кольору, двоспальної кроваті та тумби з мийкою Ceresit суд задовольняє. Однак, суд не може погодитись з вимогами відповідача на поділ в натурі між сторонами вказаного рухомого майна з огляду на те, що оскільки як позивач, так і відповідач мають рівне право власності на спірну квартиру, а тому для забезпечення належного права користування квартирою та задоволення потреб кожного із співвласників, суд залишає рухоме майно, яке знаходиться в спірній квартирі, у спільній сумісній власності подружжя без його реального поділу, оскільки у випадку виділу одному із подружжя рухомого майна, то будуть порушуватися права іншого з подружжя на забезпечення власних потреб (приготування їжі, зберігання їжі, прання одягу, білизни, прибирання та утримання квартири та предметів побуту, перегляд телевізора, користування інтернетом тощо). З огляду на вищевикладене, позовні вимоги за зустрічним позовом про поділ в натурі між сторонами рухомого майна не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що як і первісний позов, так і зустрічний позов задовольняється частково, то судові витрати відносяться на рахунок тієї сторони, яка їх понесла. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: partial