Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області та прокуратура м. Ужгорода про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що з серпня 2012 року по липень 2015 року позивач проживав з відповідачем однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім'єю у них народився син - [PERSON], [INFO], який з моменту народження та до 25 липня 2015 року перебував на утриманні та вихованні позивача і проживав разом з відповідачем за адресою реєстрації позивача в [ADDRESS]. Позивач вказує на те, що 25 липня 2015 року відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] пішла із сім'ї у невідомому напрямку , покинувши його. Про факт зникнення дружини з сином ним було повідомлено в Ужгородський МВ УМВС України в Закарпатській області і в ході досудового розслідування працівниками СКР Ужгородського МВ було встановлено, що відповідачка разом з сином проживала у своїх родичів. У зв'язку з припиненням фактичних шлюбних відносин з відповідачем по справі , виник спір про місце проживання спільної дитини [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що відповідач власного житла не має, знята з реєстраційного обліку місця проживання, не працевлаштована, власного доходу не має. Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року відповідачку [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], яка народжена від іншого чоловіка. Позивач зазначає, що він добросовісно виконує батьківські обов'язки, забезпечений житлом, має достатній дохід для утримання свого малолітнього сина, має можливість створити всі умови для нормального розвитку та забезпечення дитини. Вважає, що малолітній син повинен проживати разом з ним, оскільки він постійно надає і може надати сину усе необхідне для його нормального розвитку і життя. З посиланням на викладене просить суд ухвалити рішення, яким визначити місцем проживання малолітнього сина [PERSON] з ним- батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснив суду, що малолітній син [PERSON] повністю перебуває на його утриманні. На даний час син проживає з відповідачкою , однак у вихідні дні син проживає разом з ним. Просив врахувати те, що відповідач [PERSON] власного житла не має, знята з реєстраційного обліку місця проживання, не працевлаштована, власного доходу не має. В судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді не з'явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила суду, що спір між сторонами виник з тих підстав, що відповідач разом із сином покинула сім'ю, її місце перебування не було відоме позивачу біля двох тижнів. Вказує на те, що у відповідача відсутнє власне житло, постійне місце реєстрації, оскільки згідно рішення суду вона знята з реєстраційного обліку за місцем проживання, не працює, не має власних доходів. Крім того зазначила, що [PERSON] вже позбавлена батьківських прав відносно однієї дитини, а також не відомі умови в яких на даний час проживає малолітній [PERSON]. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області - Шатров В.В. підтримав позовні вимоги. Вказав на те, що на підставі звернення позивача щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком, службою у справах дітей проведена перевірка,з метою визначення місця проживання дитини, в ході якої встановлено, що відповідачка покинула сім'ю і місце знаходження її невідоме. Умови проживання відповідачки не обстежені, її місце проживання не відоме. Зазначив, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини, відповідач [PERSON] жодного разу не з'являлася, а відтак у них не було можливості обстежити її умови проживання. Службою у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області був виготовлений висновок та вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком тимчасово за місцем його проживання. Висновок органу опіки та піклування пітримав та просив задовольнити позовні вимоги позивача . В судовому засіданні прокурор Ужгородської місцевої прокуратури - Голінка М.І. не заперечила проти задоволення позову та виклала свою думку про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. В матеріалах справи міститься оголошення з газети обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» випуск № 135 (4452) від 01.12.2015 року, в якому зазначено, що [PERSON] викликається як відповідач у судове засідання по даній справі, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області - Шатрова В.В., прокурора Ужгородської місцевої прокуратури - Голінка М.І., вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень Як встановлено в судовому засіданні, сторони з серпня 2012 року по липень 2015 року проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім'єю у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2013р., копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с. 8/ Як встановлено судом, неповнолітній син проживає разом з батьком [PERSON], що підтверджується довідкою ТзОВ «Наш Добробут» №840 від 11.08.2015 року /а.с.12/ Батьки не дійшли добровільно згоди щодо місця проживання та виховання сина. [PERSON], [INFO], виховується у Дошкільному навчальному закладі №39 комбінованого типу Ужгородської міської ради з червня 2015 року, що підтверджується довідкою завідувача ДНЗ./а.с.20/. Позивач [PERSON], який є батьком дитини, має постійне місце реєстрації та проживання за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 19) Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в ДПІ у м. Ужгороді , як фізична особа - підприємець, що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців./а.с.9/ Згідно довідки ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області від 04.08.2015 року за №2543/К/17-03 сума доходу [PERSON] за 2014 рік становить 269 856,22 грн./а.с.10/ Згідно довідки ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області від 04.08.2015 року за №2542/К/17-03 сума доходу [PERSON] за 1-2 квартали 2015 року становить 51623,00 грн./а.с.28/ Судом встановлено, що позивач [PERSON] наркологічних та психіатричних захворювань не має, на диспансерному обліку не перебуває та є здоровий, що стверджується відповідними довідками, які приєднані до матеріалів справи./а.с.14-17/ Як встановлено судом [PERSON] добросовісно виконує батьківський обов'язок та характеризується виключно з позитивної сторони за місцем проживання, що підтверджується довідкою-характеристикою начальника СДІМ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області та характеристикою виданою ТзОВ «Наш Добробут» від 11.08.2015 року за №34./а.с.18-19/ Згідно акту обстеження умов проживання сім'ї позивача від 18.08.2015 року за адресою [ADDRESS], встановлено, що умови для проживання дитини відмінні, санітарно-гігієнічні умови на високому рівні, для дитини виділені дві кімнати, стосунки у сім'ї доброзичливі і традиційні./а.с. 111/ Відповідач по справі [PERSON], яка є матір'ю малолітнього [PERSON], знята з реєстраційного обліку місця проживання: [ADDRESS] за рішенням суду , що стверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС Украни в Закарпатській області ( а.с. 31) Відповідно до акту перевірки дотримання паспортного режиму від 11.08.2015 року затвердженого директором ТзОВ «Наш Добробут» відповідач [PERSON] та малолітній [PERSON], 2012 р.н., у будинку [ADDRESS] не зареєстровані, але проживають з 2012 року./а.с.13/ Суду не надано актів обстеження умов проживання відповідача по справі [PERSON] за місцем її фактичного проживання , відсутні відомості : про місце її проживання, місце роботи. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №401/12-34 від 31.08.2015 року, орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому вважає за доцільне визачити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON], тимчасово за місцем його проживання./а.с.52-53/ Як вбачається з виписки психологічного висновку від 12.02.2016 року психолога [PERSON] - [PERSON], [INFO] виявляє приблизно однакову ступінь прив'язаності, прихильності та позитивне психологічне ставлення до обох батьків. Однозначно стверджувати, що дитина вивляє особисту прихильність до одного з батьків не можна./а.с.110/ Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікунаабо місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом встановлено, що позивач та його сім'я забезпечує дитині належні умови для навчання, виховання, несе матеріальні витрати на оздоровлення дитини, приділяє багато уваги дитині, бере активну участь у вихованні. Крім того, позивач має роботу, достойний та стабільний заробіток, має можливості створювати гідні умови для проживння дитини. Дані обставини підтверджуються документами про його місце роботи та доходи. Об'єктивних доказів протиправної поведінки або байдужості з боку батька [PERSON] до сина не надано і в судовому засіданні не встановлено. Суд враховує, що відповідач по справі [PERSON], яка є матір'ю малолітнього [PERSON], на даний час не працює - оскільки будь-яких належних доказів з цього приводу суду не надала; знята з реєстраційного обліку місця проживання: [ADDRESS] за рішенням суду, при цьому не має свого постійного житла (відсутність документів про право власності на житло, оренди тощо), до органів опіки та піклування не зверталася; відсутні відомості про фактичне її місце проживання з дитиною, вказане не дає можливості належним чином доглядати малолітнього сина . За весь час розгляду справи в суді відповідач жодного разу не з`явилася до суду. Крім того, жодного разу не з'явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому де вирішувалася доля дитини. Суд визнає при цьому, що матеріальні можливості для створення дитині умов для проживання, відпочинку та розвитку не є визначальним та не дає підстав вважати відповідачку матір'ю, яка неналежним чином відноситься до своїх обов'язків матері, але при вирішенні питання по суті виходить з забезпечення саме інтересів дитини. Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради Закарпатської області своїм висновком від 31.08.2015 року вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] тимчасово за місцем його проживання. Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вищепереличені докази та обґрунтування по справі, з огляду на одноголосний висновок всіх державних органів, які стоять на захисті прав дитини - органу опіки та піклування та прокурора, враховуючи висновок експерта психолога, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупністі дає суду підстави вважати, що є виключні обставини та необхідність визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] тимчасово за місцем його проживання. Вказаний висновок суду ґрунтується і на тому, що в даному випадку при залишенні дитини з батьком будуть враховані всі інтереси дитини, оскільки: - буде збережена система забезпечення життєдіяльності дитини - відсутність необхідності зміни місця житла та навчання, необхідності пристосовуватися до організації життя та навчання за новим місцем проживання, оскільки малолітній за вказаною адресою мешкає з дня народження. Судом приймається вказаний висновок суду з огляду і на ст. 59 ЦПК України, згідно якої належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, виходячи зі змісту вказаних норм закону на особи, які беруть участь у справі, покладаються певні обов'язки, при недотриманні яких можуть наступити несприятливі наслідки. Відсутність належних та допустимих доказів на обґрунтування позиції відповідачки по справі і є несприятливими наслідками по справі для відповідача. Разом з тим, суд наголошує, що мати не позбавлена батьківських прав та має право на безперешкодне спілкування та виховання дитини. Враховуючи викладене, виходячи з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дитини, принципу 6 Декларації , положень Конвенції про права дитини та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та, ураховуючи те, що відповідачка не працює, не має власних доходів, не забезпечена житлом, суд приходить до висновку, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO] слід визначити разом з батьком [PERSON] тимчасово за місцем його проживання. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved