Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві в обґрунтування якого вказав, що 14.10.2006 року під час роботи в шахті з ним трапився нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку. Внаслідок нещасного випадку, він з 14.10.2006 року до 20.10.2006 року знаходився на лікуванні. 16.07.2013 року травматологічною МСЕК йому було встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Вважає, що внаслідок ушкодження здоров'я йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що в нього змінилися умови життя, він не міг самостійно виконувати особисті санітарно-гігієнічні дії, відчував фізичні страждання,психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду завдану йому трудовим каліцтвом, яку він оцінює в розмірі 50000 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти позовних вимог заперечував, надав суду заперечення на позов, згідно з якими пояснив, що відповідно ч.3 ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку представника, іншими обставинами, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, є те, що травмування позивача на ПАТ «ШУ Покровське» відбулося внаслідок його провини, що підтверджується п.10.1 акту за формою Н-1, згідно з яким причиною нещасного випадку є знаходження потерпілого у небезпечній зоні, порушення правил технології ведення робіт, порушення п.1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірника очисного вибою», ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2011-2013 роки». Зміст акту про нещасний випадок позивачем не оскаржено. Відповідно до п.9 ППВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач вказує, що після травмування порушені його нормальні життєві зв'язки, а також просить врахувати душевний біль та ніяких доказів на підтвердження факту та глибини моральних страждань [PERSON] суду не надає. Крім того, щодо тривалості та можливості відновлення працездатності у довідці МСЕК зазначено, що втрата працездатності встановлена до 01.08.2019 року з чого випливає, що немайнові втрати позивача носять тимчасовий характер та не виключена можливість їх відновлення. Розмір позовних вимог позивача є зависоким та не відповідає критеріям розумності та справедливості. З цих підстав просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явилися до суду. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та 14 жовтня 2006 року, працюючи у 2 зміну, з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він був травмований брусом. Після проведення розслідування нещасного випадку відповідачем складено Акт № 52/6 про нещасний випадок на виробництві від 15.07.2013 р. форми Н-1 та Акт проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 15.07.2013 року, згідно з висновками яких було встановлено, що [PERSON], не привівши робоче місце у безпечний стан, не встановивши додатково другу стійку під брус, порушив вимоги п.1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірника очисного вибою», ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 роки», що призвело до настання нещасного випадку (а.с. 25-27, 28-33). Внаслідок отриманої позивачем 14.10.2006 року травми, 16.07.2013 року міжрайонною травматологічною МСЕК м.Красноармійська позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності з датою переогляду до 14.07.2019 року та ІІІ група інвалідності (а.с. 5-7). Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу лікування травми в травматологічному відділенні Димитровської ЦМЛ з 14.10.2006 р. по 20.10.2006 р. з діагнозом: забій тазу з правого боку ускладнена посттравматичною люмболгією та в неврологічному відділенні Димитровської ЦМЛ з 13.11.2006 року по 27.11.2006 року, з 12.02.2013 р. по 22.02.2013 р., з 19.03.2013 р. по 28.03.2013 р., 29.11.2013 р. по 10.12.2013 р., з 29.01.2015 р. по 09.02.2015 р., з 11.06.2015 р. по 22.06.2015 р., з 13.01.2016 р. по 22.01.2016 р., з 07.06.2016 р. по 17.06.2016 р., з 19.01.2017 р. по 30.01.2017 р., а також у КЛПУ «Обласна травматологічна лікарня» з 20.10.2006 р. по 13.11.2006 р., в КЛПУ «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об'єднання» з 07.05.2013 р. по 23.05.2013 р., в КЛПУ «Донецька обласна лікарня відновного лікування» з 25.03.2014 р. по 14.04.2014 р.(а.с. 8-21). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що отримавши травму на виробництві, позивач отримав крім фізичного болю, також моральні страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків, що змінило звичний уклад його життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує той факт, що позивач отримав травму на виробництві, в тому числі і через порушення вимог безпеки праці, в чому є також його вина, отримав ІІІ групу інвалідності, крім того, втратив 40% своєї працездатності, яка встановлена не безстроково. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 256 грн. На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23, 268 ЦК України,

Outcome: partial