Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 291 829 грн. 42 коп. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 11.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передала, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 282 700 грн., що на момент укладення договору позики еквіваленто 11 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 11.12.2018. Так, 28.05.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор - [PERSON] відступила право вимоги стягнення коштів з боржника - [PERSON] на користь нового кредитора - [PERSON] . Проте, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав та не повернув суму позики, а тому просив стягнути з відповідача 282 700 грн. - заборгованості за договором позики, 2 579 грн. 15 коп. - три проценти річних від суми боргу, 6 550 грн. 27 коп. - інфляційних втрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив, позов підтримав у повному обсязі та просив такий задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що 11.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передала, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 282 700 грн., що станом на момент укладення договору позики складало 11 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 11.12.2018. Факт передачі позикодавцем [PERSON] відповідачу коштів підтверджується копією договору позики від 11.12.2016, згідно з пунктом 2.1 якого, позичальник своїм підписом у договорі підтвердив, що станом на момент укладення договору отримав суму позики від позикодавця у повному розмірі. Встановлено, що 28.05.2018 між первісним позикодавцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор здійснює відступлення права вимоги, а новий кредитор приймає право вимоги стягнення коштів з [PERSON] , що виникло у первісного кредитора на підставі договору позики від 11.12.2016, який був укладений між первісним кредитором та боржником. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що доказів повернення суми позики відповідачем не надано, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 282 700 грн. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором позики згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за період з 12.12.2018 по 01.04.2019 становить: 2 579,15 грн. - три проценти річних, 6 550, 27 грн. - сума інфляційних нарахувань. Оскільки віповідачем вказаний розрахунок не спростовано, а відтак у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань по поверненню боргу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 2 579,15 грн., а також 6 550,27 грн. - інфляційних нарахувань. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 918, 29 грн.

Outcome: approved