Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обгрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 09.03.1993 по 18.07.2003, працюючи на шахті «Центральна». 18.07.2003 його було звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. У порушення ст.116 КЗпП України його не було письмово повідомлено про виплату нарахованих йому сум при звільненні, тому він не міг знати про наявність чи відсутність нарахування йому одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, яка передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992. На його звернення від 14.11.2019 відповідач надав довідку від 21.11.2019 про те, що йому не нараховувалась та не сплачувалась вихідна допомога при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію. Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з підприємства сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, а саме: при наявності стажу роботи 20 і більше років сплачується допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку. При звільненні з шахти 18.07.2003 його стаж на підприємстві складав понад 20 років, тому він мав право на виплату одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що складає 1413 грн 99 коп. Оскільки відповідач не провів з ним у день звільнення повного розрахунку, згідно за ст.117 КЗпП України підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому з розрахунку він виключає період його роботи на інших підприємствах з 29.07.2003 по 04.01.2006, так як він не має можливості надати довідки про розмір своєї заробітної плати на цих підприємствах. Загальна затримка розрахунку при звільненні за період з 19.07.2003 по 28.07.2003 та з 05.01.2006 по 26.12.2019 становить 3427 днів. Середній заробіток за цей час затримки складе 85023 грн 87 коп., виходячи із його середньоденного заробітку у 24 грн 81 коп. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача одноразову допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 1413 грн 99 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 85023 грн 87 коп. та понесені ним судові витрати в сумі 849 грн 49 коп. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» до суду також не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Ухвалою суду від 20.01.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 09.03.1993 по 18.07.2003 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на відокремленому підрозділі відповідача - шахті «Центральна» електрослюсарем підземним 4-го розряду та прохідником 5-го розряду підземним з повним робочим днем у шахті, і був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджено записами з трудової книжки позивача (а.с.6-8). Згідно за довідкою Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.11.2019 позивач [PERSON] перебуває на обліку в даному управлінні та отримує пенсію за віком з 08.02.1999 року, що також підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим на ім`я [PERSON] (а.с.9, 10). Відповідно до довідки відповідача від 21.11.2019 [PERSON] дійсно працював на ВП «Шахта «Центральна» з 09.03.1993 по 18.07.2003, його середньомісячна заробітна плата на час звільнення склала 471 грн 33 коп., а середньоденна - 24 грн 81 коп. Одноразова допомога при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію йому не нараховувалася (а.с.12). За змістом п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 (далі Галузева угода) при виході працівника на пенсію сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менш, зокрема, 20 років та більше - 3-х місячний заробіток. Згідно за ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Так як позивач був звільнений з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію та мав стаж у вугільній галузі понад 20 років, про що свідчать записи з його трудової книжки, і не заперечується відповідачем, останній повинен був сплатити йому 3-х місячний заробіток, який складає 1413 грн 99 коп. (471 грн 33 коп. х 3). Згідно за абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, підприємство повинно було виплатити позивачу вказану допомогу у день його звільнення. Суд зауважує, що в абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України, йде мова про всі суми, а не тільки заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем у повному обсязі не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.117 КЗпП України, яка діяла на час виникнення спірних відносин до її виключення із статті на підставу Закону України від 20.12.2005 року № 3248-1У, який набрав чинності 05.01.2006 року, у разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першої цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Згідно записам з трудової книжки [PERSON] останній після звільнення з Шахти «Центральна» 18.07.2003 працював з 29.07.2003 по 09.02.2008 на інших підприємствах. Зважаючи на ч.3 ст.117 КЗпП України та те, що суду не надані відомості про розмір заробітної плати, одержаної позивачем за новим місцем роботи за період з 29.07.2003 до 05.01.2006, цей період часу підлягає виключенню із розрахунку позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 19.07.2003 по 28.07.2003 та з 05.01.2006 по 26.12.2019, що відповідає вимогам наведених правових норм, в сумі 85023 грн 87 коп. із розрахунку: 3427 робочих днів х 24 грн 81 коп. Згідно за довідкою відповідача від 21.11.2019 заробіток позивача за два останні місяці праці перед звільненням склав: у травні 2003 року за 19 робочих днів - 413 грн 40 коп., у червні 2003 року за 19 робочих днів - 529 грн 26 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача складає 24 грн 81 коп. ((413 грн 40 коп. + 529 грн 26 коп.) : (19+19)) і відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 (а.с.12). Кількість робочих днів за період з 19.07.2003 по 28.07.2003 та з 05.01.2006 по 26.12.2019 з урахуванням додатків до листів Міністерства праці та соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2003, 2006 - 2019 роки № 010-1135 від 06.11.2002, № 7881/0/14-05/036-15 від 04.10.2005, № 6540/0/14-06/13 від 09.10.2006, № 6884/0/14-07/13 від 18.09.2007, № 10338/0/14-08/13 від 30.09.2008, № 9681/0/14-07/13 від 25.08.2009, № 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010, № 8515/0/14-11/13 від 23.08.2011, № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012, № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013, №10196/0/14-14/13 від 09.09.2014, № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015, № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016, № 224/0/103-17/214 від 19.10.2017, № 78/0/206-18 від 08.08.2018, згідно яким кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату одноразової допомоги, становить: -за 2003 рік з 19.07.2003 по 28.07.2003 - 6 днів, -за 2006 рік з 05.01.2006 по 31.12.2006 - 248 днів, - за 2007 рік - 251 день, - за 2008 рік - 252 дні, - за 2009 рік - 251 день, - за 2010 рік - 251 день, - за 2011 рік - 250 днів, - за 2012 рік - 251 день, - за 2013 рік - 251 день, - за 2014 рік - 251 день, - за 2015 рік - 251 день, - за 2016 рік - 251 день, - за 2017 рік - 249 днів, - за 2018 рік - 250 днів, - за 2019 рік з 01.01.2019 по 26.12.2019 - 247 днів, а всього 3510 робочих днів. Оскільки суд не може виходити поза межі заявлених вимог, розрахована позивачем за вказаний період за 3427 робочих днів спірна сума у розмірі 85023 грн 87 коп. (3427 робочих днів х 24 грн 81 коп.) підлягає стягненню з відповідача. Згідно за ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (у цій редакції наведена норма діє з 01.08.2001 року). Відповідно до п.2.42 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 323 від 11.12.1995 року, яка діяла на час звільнення позивача, сума наданих підприємством трудових і соціальних пільг працівникам, а саме одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, входила до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до фонду оплати праці. Таким чином, вказана допомога входить до фонду оплати праці і на неї розповсюджується ч.2 ст.233 КЗпП України. Згідно зі ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в сумі 849 грн 49 коп. за вимоги матеріального характеру, не пов`язані із стягненням заробітної плати. На підставі ст.ст.116, 117, 232, 233 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року,

Outcome: approved