Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Селидіввугілля» (далі за текстом ДП «Селидіввугілля») про стягнення несплачених сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з 04.03.2013 по 08.02.2018 він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у якості прохідника підземного 4 розряду з повним робочим днем під землею у відокремленому підрозділі «Шахта 1-3 «Новогродівська», та був звільнений 08.02.2018 за власним бажанням за п.1 ст.38 КЗпП України. У день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок, який складається із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Тому, він вважає, що відповідач повинен йому сплатити компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8540,41 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, які він просить суд стягнути з відповідача на свою користь разом з понесеними ним судовими витратами у розмірі 704,80 грн судового збору та 500 грн на правничу допомогу. За пять днів до початку першого судового засідання позивач подав суду змінену позовну заяву, виключивши вимогу про стягнення належних йому при звільненні всіх грошових сум, а саме: 8540,41 грн, які були йому остаточно виплачені підприємством 19.04.2018, та, змінивши при цьому вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на його користь 27202,08 грн. із розрахунку його середньоденного заробітку у розмірі 566,71 грн, помноженого на 78 робочих днів затримки за період з 09.02.2018 по 19.04.2018. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі у їх остаточній редакції. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у наданому суду відзиві на позов вказала, що відповідач є відокремленим підрозділом державного підприємства «Селидіввугілля» та не являється розпорядником коштів. Фінансування відокремленого підрозділу здійснюється шляхом розподілу та надходження коштів з ДП «Селидіввугілля». Фінансовий стан підприємства нестабільний і залежить від бюджетного фінансування. Недоодержання бюджетного фінансування та несприятлива фінансова ситуація, що повязана з негативною динамікою виробничих показників призвели до відсутності грошових коштів на рахунках підприємства. Виплата заробітної плати та заборгованості по заробітній платі проводиться в межах виділених ДП «Селидіввугілля» коштів, за строго зазначеним призначенням. Дана ситуація унеможливила проведення виплат всіх сум, що належать [PERSON] від підприємства в день його звільнення. На даний момент відповідачем здійснено перерахування всіх нарахованих сум, належних [PERSON] від підприємства. А тому, представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], у період з 04.03.2013 по 08.02.2018 знаходилася у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» державного підприємства «Селидіввугілля», працюючи з 01.04.2013 прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, звідки 08.02.2018 був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.8-16). Відповідно до довідки ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» від 25.04.2018 остаточний розрахунок в сумі 8540,41 грн з [PERSON] підприємством проведений 19.04.2018. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 09.02.2018 по 19.04.2018 в сумі 27202,08 грн, із розрахунку: 48 робочих дня х 566 грн 71 коп. Згідно із довідкою відповідача від 21.03.2018 середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 566 грн 71 коп. (а.с.24). Відповідно до роз'яснення Мінсоцполітики з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік (лист від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214) кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати, за лютий 2018 року 14 днів, за березень 2018 21 день, за квітень 2018 року 13 днів, а всього 48 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 09.02.2018 по 19.04.2018 буде дорівнювати: 27202,08 грн, із розрахунку: 48 робочих дня х 566 грн 71 коп. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд також не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати позивачу розрахункових сум у звязку із його звільненням. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Недоодержання бюджетного фінансування та несприятлива фінансова ситуація, на які у своєму запереченні звертає увагу відповідач, не виключає відповідальності підприємства, до якого позивається [PERSON] та яке є державним. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу згідно з ч.3\~ ст.133 ЦПК України відносяться до витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно із ст.137 ЦПК України склад та розмір витрат, повязаних із оплатою правничої допомоги, належать до предмета доказування у справі. Так, п.1 ч.2\~ ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивачем на підтвердження надання йому правової допомоги до позовної заяви не долучено жодних доказів. За таких умов суд вважає за необхідним відмовити позивачу в його вимогах про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу у зв'язку з їх недоведеністю. В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн 80 коп. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved