Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 23.01.2000 року. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. З 2005 року між ними припиненні подружні відносини та спільне господарство не ведеться. А тому вважає, що примирення між ними не можливе та просить шлюб між ними розірвати. Неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею. Разом з тим, просить стягнути з відповідача судовий збір за подання до суду позовної заяви. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, судові витрати залишити за нею. Крім того, суду пояснила, що з відповідачем разом не проживають з 2005 року, спільного господарства не ведуть. Відповідач пішов проживати до іншої жінки, з якою має спільну дитину. Разом з тим, вказала, що діти з 2005 року проживають з нею та знаходяться на її утриманні. А тому, вважає, що примирення між ними не можливе та просить шлюб між ними розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Крім того, підтвердив, що доньки з 2005 року проживають разом з позивачем, він проти цього не заперечує. Спору з приводу поділу майна між ними немає. Просив строк на примирення не надавати, оскільки вони з позивачем з 2005 року проживають окремо. Він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, має із нею спільну дитину, про що надав свідоцтво про її народження. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 23 січня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2. Прізвище після одруження чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 23.01.2000 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє неповнолітніх дітей: дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] виданого 21.07.2000 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданого 12.07.2005 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Згідно довідки № 311 від 24.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, діти [PERSON] та [PERSON], проживають разом з позивачем [PERSON] в [ADDRESS] Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, з 2005 року разом не проживають, відповідач має іншу сім'ю. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт окремого проживання позивача та відповідача та відсутність спільного побуту понад 10 років суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позивач [PERSON] просила судові витрати, понесені нею та документально підтверджені, залишити за нею, то суд вважає за необхідне залишити їх за останньою.

Outcome: partial