Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький завод феросплавів» у якому вказав, що він працював в ПАТ «Запорізький завод феросплавів» протягом 28 років 6 місяців. З них плавильником феросплавів 10 років 25 днів. Його стаж роботи у шкідливих умовах складає 14 років 3 місяця. Через вплив небезпечних виробничих чинників він отримав професійне захворювання, що підтверджує медичним висновком ДУ «Інститут медицини праці [PERSON] медичних наук України « Клініка професійних захворювань від 06.06.2012 р. № 1930, висновком МСЕК та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності відповідно до якої позивачу встановлена 3 група інвалідності та 60 % втрати працездатності. Також позивач вказує, що актом про розслідування причин виникнення хронічного професійної захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу робот в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ „ Запорізький заводу феросплавів , наявність у повітрі робітничої зоні концентрацій марганцю оксидів. За станом здоровя як вказує позивач, він обмежений у побуті, у звязку з отриманим професійнім захворюванням він постійно вимушений знаходиться під наглядом лікарів, проходив систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах, наслідок цього порушені його звичайні соціальні звязки, та постійно знаходиться в нервовій напруженості, що негативно впливає на його психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання в позивача погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. У звязку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності для організації свого життя і життя своєї родини позивач докладає додаткові зусилля, а також потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чи ускладнює життя своєї родини, що також спричиняє позивачу моральні страждання, які останній оцінює в 200000 грн. та просить за змістом позову стягнути з відповідача. Ухвалою від 15.01.2018 року було відкрито провадження по справі, та визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 08.05.2018 року до суду направлені пояснення на позовну заяву третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у яких зазначено, що при огляді у МСЕК, [PERSON] було встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. У звязку з чим Запорізьким відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області [PERSON] провадяться страхові виплати. Вказали, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Вважають, що відшкодування моральної шкоди провадиться роботодавцем або особою, яка завдала шкоду. 06.06.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, що AT «ЗФЗ» вважає вимоги позивача незаконними і необґрунтованими та заперечує проти позовних вимог позивача про стягнення з підприємства на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. з наступних підстав. У відзиві вказали, що до п. 1 ч. 1 ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором ПАТ «ЗФЗ» розяснило [PERSON] його права і обов'язки та проінформувало його під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на його здоровя. Також йому було розяснено його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. До того ж протягом всього часу праці на ПАТ «ЗФЗ» [PERSON] неодноразово ознайомлювався з умовами праці та їх наслідками відповідно до Інструкцій з охорони праці для плавильника та горнового плавильного цеху № 3, про що ознайомлений ставив свій особистий підпис в Журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці. Посилаючись на\~ч.\~5\~ст.\~153\~КЗпП відповідач\~зазначив,\~що працівник\~мас право\~відмовитися від\~дорученої роботи,\~якщо створилася\~виробнича ситуація,\~небезпечна для\~його життя\~чи здоровя\~ або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Проте сам, [PERSON], не звертаючи уваги на попередження про шкідливі умови праці, самостійно прийняв рішення працювати плавильником та горновим в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та не використовував своє право щодо відмови від роботи, яка була небезпечна для його здоровя. Отже, будучі обізнаним про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоров я, [PERSON] G.B. самостійно уклав трудовий договір та продовжував виконувати роботу в таких умовах довгий час, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоровя. Також зазначили, що [PERSON] працюючи за професією плавильника та горнового на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 маючи 10 років стажу праці на цих посадах (1998р. - 2008р.) мав право звільнитися з цієї роботи та почати працювати на інший роботі, яка немала небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Але [PERSON] не зважаючи на те, що його здоровя погіршувалось, продовжував працювати в продовж 4 років в цих умовах, чим навмисно, самостійно, погіршував стан свого здоровя. Як зазначалось вище, з боку підприємства відносно позивача відсутні порушення його прав чи законних інтересів, будь-які неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, відповідно тому, й відсутній причинній зв'язок між моральною шкодою та діями підприємства. На підставі вищевикладеного просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] 29.06.2018 року вказану цивільну справу передано в провадження судді Голубкової М.А. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, наполягали на його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача вважав позовні вимоги недоведеними, вказував, що сам позивач обравши таку роботу та продовжуючи на ній працювати після погіршення здоровя винен у спричиненні собі шкоди, вказував що розмір моральної шкоди є недоведеним, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи залишив вирішення позову на розсуд суду зазначив, що страхові витрати у звязку з ушкодженням здоровя та інвалідністю не покриває моральну шкоду у випадку її наявності. Вислухавши пояснення учасників розгляду, перевіривши докази по справі, суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.08.1986 року працював на підприємстві відповідача. З 1998 року прийнят до плавильного цеху плавником феросплавів. 24.07.2012 року позивача [PERSON] звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя за п. ст.. 40 КЗпП України. Згідно медичного висновку ДУ «Інститут медицини праці [PERSON] медичних наук України» Клініка професійних захворювань ЦЛЕК про наявність (відсутність) професійного характеру від 06.06.2012 р. № 1930 позивачу [PERSON] встановлено наявність захворювання: захворювання професійне, встановлене вперше, у позивача наявні хронічна інтоксикація (хронічна енцефалопатія з екстра пірамідним, вестибуло-атактичним та астено-вегетативним синдромами. ) Висновком МСЕК від 10.07.2012 року (довідка до акту огляду медико-соціально експертною комісією серії АД № 178948 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АВ № 006955 позивачу встановлена 3 група інвалідності та 60 % стійкої втрати професійної працездатності. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійної захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу робот в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ „ Запорізький завод феросплавів , наявність у повітрі робітничої зоні концентрацій марганцю оксидів. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача виникло з вини відповідача, а заходи індивідуальної безпеки, що видавались позивачу не забезпечували повного захисту від шкідливих умов праці. Посилання відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами. Відповідно до положень ст.. 153 КЗпП України На всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Відповідно до ст.. 163 КЗпП України На роботах із шкідливими та небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або здійснюваних у несприятливих температурних умовах, працівникам видаються безплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний організувати комплектування та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативних актів про охорону праці. Таким чином\~відповідач стверджуючи,\~що позивач\~мав право\~відмовитись від\~виконання роботи\~посилається на\~норми ст..\~153\~КЗпП України,\~та фактично\~визнає,\~що на\~підприємстві де\~працював відповідач\~було в\~супереч вищезазначеній\~нормі створив\~на підприємстві\~небезпечні і\~шкідливі для\~здоров'я\~умови праці,\~проте не\~надав суду\~доказів що\~вжиті ним\~заходи в\~тому числі\~спеціальний одяг,\~спеціальне взуття\~та інші\~засоби індивідуального\~захисту були\~дієвими та\~запобігали ушкодженню\~здоровя працівників\~підприємства. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні, емоційні переживання і моральні страждання, потреба у лікуванні, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, докладання додаткових зусиль для організації свого життя і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 90000 грн. із розрахунку 1500 грн. за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності. Суд також враховує факт того, що в результаті вказаної втрати працездатності позичу встановлена 3 група інвалідності, що обєктивне унеможливлює виконання позивачем певного виду робіт та призводить до застосування додаткових зусиль для пошуку місця роботи, які суд оцінює в 10000 гривень. Оскільки позивач по даній категорії справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial