Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся\~з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.09.1992 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя мають спільного сина Владислава, [INFO], який є повнолітнім та проживає окремо. Подружнє життя з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння, недовіру та неповагу зі сторони відповідача. Ці непорозуміння вкрай зіпсували їхні сімейні стосунки. Відповідач проживає своїм життям та не цікавиться життям своєї родини. Його намагання зберегти сімю ні до чого не призвели, відповідач проживає окремо. Подальше спільне проживання та збереження сімї вважає не можливим, оскільки мають різні погляди на життя та сімю, вони дуже різні люди. На ґрунті взаємних непорозумінь, небажанням рахуватись один з одним, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, збереження шлюбу суперечить їхнім з відповідачем інтересам. Як подружжя не проживають чотири роки. На його пропозицію розлучитися через відділ реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовилась, тому він змушений звернутися до суду. Спільного господарства не ведуть, життям один одного не цікавляться . вважає, що фактично їхній шлюб розпався і в майбутньому поновленими бути не може. На примирення не погоджується. Сторони звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримав повністю, просив задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнала не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 1992 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-БК № 466497, виданим міським відділом ЗАГС Київської області, запис № 250 (а.с.6). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved