Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю « Денисівка», третя особа: управління Пенсійного фонду України в місті Чернівці про визнання незаконною відмову видати йому довідку про роботу на підприємстві водієм автобуса на міських маршрутах та зобов'язання відповідача видати таку довідку. Позивач посилається на те, що наказом № 12 від 17.02.1982 року він був направлений Чернівецьким автотранспортним підприємством 32721 на курси водіїв автобуса категорії «Д» в Чернівецьку автомобільну школу. Після закінчення навчання в автомобільній школі відповідно до наказу № 55-к від 05.08.1982 року він був прийнятий на роботу на дане підприємство водієм другого класу на автобус міського сполучення. Пізніше в березні 1986 року Чернівецьке автотранспортне підприємство 32721 було перейменовано в автотранспортне підприємство 17721 та наказом регіонального відділення Фонду державного майна від 17.03.1997 року АТП 17721 перетворено у відкрите акціонерне товариство «Денисівка». Зазначає, що наказом № 115-к від 01.11.2007 року він був звільнений з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В послідуючому після його звільнення з роботи підприємство ВАТ «Денисівка» було реорганізовано і правонаступником підприємства, на якому він працював водієм автобуса на міських маршрутах стало підприємство ТзДВ «Денисівка». Вказує, що згідно записів в його трудовій книжці він був прийнятий на роботу водієм автобуса і працював в автотранспортному підприємстві 32721, в послідуючому - 17721, ВАТ « Денисівка» з 05.08.1982 року до звільнення з роботи 01.11.2007 року. Незважаючи на те, що в його трудовій книжці під № 14 міститься запис про те, що він прийнятий на роботу водієм другого класу на автобус, фактично з самого початку роботи і до звільнення з роботи він працював водієм автобуса на міських маршрутах. Зазначає, що намагався отримати від адміністрації ТзДВ « Денисівка» як правонаступника ВАТ « Денисівка» уточнюючу довідку про те, що він дійсно працював водієм автобуса на міських маршрутах, проте директор підприємства в листі на його заяву відповів, що в даний час це не можливо зробити в зв'язку з тим, що відсутні документи, які би підтвердили ці факти. Вважає, що такі дії директора підприємства ТДВ «Денисівка» є незаконними, він безпідставно відмовляється надати йому довідку про роботу на цьому підприємстві водієм автобуса міського пасажирського транспорту, а тому просить визнати дії відповідача в особі директора підприємства незаконними і зобов'язати відповідача видати йому довідку про роботу водієм автобуса на міських маршрутах. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги та просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю « Денисівка» позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи управління Пенсійного фонду України в місті Чернівці в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності. Допитаний у якості свідка позивач [PERSON] зазначив, що був прийнятий на роботу в автобусне підприємство, правонаступником якого на даний час є відповідач, водієм автобуса, проте з вини працівників відділу кадрів підприємства в його трудовій книжці не зазначено, що він прийнятий на роботу водієм автобуса на міських маршрутах. Такі записи в трудових книжках вносились всім водіям автотранспортного підприємства. Проте позивач працював водієм автобуса «ЛІАЗ» саме на міських автобусних маршрутах №15,18,21,23 , які обслуговували пасажирів Садгірського району. Ці роботи він виконував в режимі повного робочого дня, а нерідко були випадки, коли він переробляв кількість годин протягом одного робочого дня. Працював також згідно графіка роботи і у вихідні дні. Водієм на міських автобусних маршрутах він працював з дня прийняття на роботу, тобто з серпня 1982 року до середини 2000 року. Інших робіт, крім водія автобуса на міських маршрутах він не виконував. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив в суді, що він проживає недалеко від позивача і знає його ще з дитинства. Достовірно йому відомо про те, що позивач був направлений на курси водіїв категорії «Д», що отримати право на керування автобусами. Після закінчення курсів водіїв в автошколі в серпні 1982 року позивач був прийнятий на роботу в автобусне підприємства32727, яке в послідуючому неодноразово реорганізовувалась і в даний час правонаступником є Товариство з додатковою відповідальністю « Денисівка». З першого ж дня роботи позивач працював на автобусу «ЛІАЗ» і здійснював перевозку пасажирів Садгірського району на міських автобусних маршрутах №№ 15,18,21,23. Позивач працював на цих маршрутах десь до 2000 року, а після цього він перейшов працювати на автобус «Лаз» і вже на міських маршрутах не працював, а перевозив робочих інших підприємств. Ці відомості свідку достовірно відомі, тому, що він весь час працював з позивачем в одній бригаді водієм автобуса « ЛІАЗ» і також здійснював перевозки пасажирів Садгірського району на маршрутах №№ 15,18,21,23. Інших робіт позивач [PERSON] не виконував. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він працював водієм автобуса «ЛІАЗ» на міських маршрутах №№15,18,21,23 і здійснював перевозки пасажирів Садгірського району. Він працював в одній бригаді з позивачем. Йому відомо, що позивач працював водієм автобуса на міських маршрутах з першого робочого дня, коли він був прийнятий на роботу в автотранспортне підприємство і працював водієм на міських автобусних маршрутах десь до 2000 року, а після того перейшов працювати на інший автобус і вже не здійснював перевозки пасажирів в міських маршрутах. Йому відомо,що позивач працював в режимі повного робочого часу і інших робіт не виконував. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові органи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ст.129 Конституції України, змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що згідно трудової книжки [NUMBER], позивач [PERSON], з 05.08.1982 року по 01.11.2007 року працював водієм другого класу на автобус міського сполучення на Чернівецькому автотранспортному підприємстві 32721. Судом встановлено, що факт виконання позивачем роботи водія автобуса підтверджується записами в його трудовій книжці. А той факт, що він виконував роботи саме по перевезенню пасажирів в міських автобусах, тобто на міських пасажирських маршрутах, підтвердили в судовому засіданні свідки. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії регулюється ст.62 Закону України « Про пенсійне забезпечення», за якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При відсутності трудової книжки або відсутності відповідних записів у ній порядок підтвердження трудового стажу регулюється постановою Кабінету Міністрів України ( КМУ) « Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» від 12 серпня 1993 року № 637. Згідно із зазначеною постановою за відсутності відповідних записів в трудовій книжці трудовий стаж ( в тому числі і пільговий) встановлюється на підставі інших документів ( довідок,виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати та інших документів, які містять відомості про періоди роботи), виданих за місцем роботи, навчання, служби або архівними установами. За відсутності в зазначених документах підтвердження трудового стажу здійснюється місцевими органами Пенсійного Фонду на підставі складання протоколу свідчень не менше двох свідків, які знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі. Відповідно до ч.4 ст.48 КЗпП України до трудової книжки вносяться відомості про роботу, заохочення, нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації. Всі відомості про роботу працівника вносяться власником або уповноваженим ним органом. Тобто, власник зобов'язаний вносити відомості про фактичну роботу працівника. Згідно п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок з кожним записом, що заносяться до трудової книжки на підставі наказу ( розпорядження) про прийняття на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки ( вкладиша). Таким чином, відповідальна особа за ведення трудових книжок підприємства, де працював позивач водієм, зобов'язана була внести в його трудову книжку запис (відомості) про роботу його саме водієм автобуса на міських маршрутах. Заперечення представника відповідача щодо того, що позивач не працював водієм автобуса на міських маршрутах, тому що на підприємстві в даний час відсутні відповідні документи, які би підтверджували факт виконання позивачем роботи саме водія автобуса на міських маршрутах, спростовуються іншими доказами, які були досліджені на судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт виконання позивачем [PERSON] роботи водієм автобуса на міських автобусних маршрутах, а також те, що позивач інших робіт не виконував. Тому суд вважає, що відмова відповідача в особі його директора видати позивачу уточнюючу довідку про роботу позивач на підприємстві водієм автобуса на міських маршрутах є протиправною і відповідач зобов'язаний видати позивачу [PERSON] довідку,в якій вказати період його роботи водієм автобуса міського пасажирського транспорту, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт найменування списків або їх номери, куди включається цей період, первинні документи за час роботи, на підставі яких видана ця довідка. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved