Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем , зареєстрований 12 грудня 1997 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 68. Позовні вимоги мотивуючи тим, що від вказаного шлюбу мають двох повнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Сторони мають різні погляди на життя. З вини обох стороні сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припиненні з січня 2018 року. За таких обставин позивач вважає що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам. Між тим, проти розірвання шлюбу відповідач заперечує, у звязку з чим іншій спосіб розірвання шлюбу неможливий. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене проведення підготовчого засідання. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2019 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат Скрябін О.М. надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у відсутність позивача та його представника, у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] повторно не з`явилась у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей, отриманих судом у порядку частини 6 статті 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомила. Відзив не надала. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12 грудня 1997 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 68, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 12 лютого 2019 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 68. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності із частиною 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, сім`я існує формально, сімейно - шлюбні відносини припинені, спору між сторонами щодо майна не вбачається. На підставі зазначеного, а також приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: approved