Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратилиа право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що є власником будинку та господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS] В цьому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], проте останній в ньому не проживає з 2009 року. Він як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не надав суду відомостей про причини неявки. Згідно відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області №939/15-вх від 16.02.2015 року (а.с.32) відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши доводи позивача, покази свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 14-15), договором купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована під цим будинком (а.с. 16-17), витягами про реєстрацію права власності (а.с. 18-19). В цьому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що вбачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають (а.с. 10-13). Останній в належному позивачу [PERSON] будинку [ADDRESS] не проживає з 2009 року, спільним побутом з ним не пов'язаний, взаємних прав та обов'язків не має, домоволодіння в належному стані не підтримує. Вказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] (а.с. 28). Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не живе з 2009 року. Згідно ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні. Добровільно відповідач [PERSON] з реєстраційного обліку домоволодіння позивача знятись не хоче. Заставнівська міська рада Чернівецької області, куди позивач звертався з усною заявою про зняття відповідача з реєстраційного обліку у його будинку, згідно закону такими повноваженнями не наділена. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.. Відповідач [PERSON] є дядьком [PERSON], зареєстрований з нею та з іншими членами сім'ї [PERSON] по [ADDRESS], був пов'язаний з власником будинку спільним побутом, а отже вважався членом сім'ї власника. [PERSON] разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] знялись з реєстрації в цьому будинку, а відповідач ні. Те, що [PERSON], була власником згаданого будинку підтверджується копією інвентарної справи та технічного паспорту (а.с. 24-27). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що припинення права власності особи на будинок унеможливлює для членів її сім'ї користуватись цим житлом. З моменту укладення договору купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] та реєстрації права власності на цей будинок за позивачем [PERSON], припинено право власності [PERSON] на згаданий житловий будинок, а це значить, що і відповідач [PERSON] втратив право користування цим будинком. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування згаданим житловим будинком, права позивача порушені, а тому з метою їх захисту позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved