Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку під час розгляду справи у суді уточнила та просила розділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь судові витрати понесені при зверненні з позовом до суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який 19 січня 2012 року у встановленому законом порядку розірваний. За період шлюбу, ними була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS], правовстановлюючі документи на спірну квартиру були оформлені на відповідача. У добровільному порядку відповідач відмовився вирішити спір, у звязку з чим позивач змушена звернутись до суду. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач [PERSON] у судове засідання також надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить справу розглянути у його відсутність. Дослідивши та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 січня 2000 року, [PERSON] придбав у власність квартиру № 143, загальною площею 56,5 кв. м., житловою площею 36,4 кв. м., у будинку № 3 по вулиці Коротченка в місті Кривому Розі, право власності зареєстровано 09 лютого 2000 року в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга під № 159 П стор. 288 запис 288. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 587 (а.с. 8). Суд погоджується з доводами позивача, що спірна квартира була придбана у шлюбі, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, а саме копією свідоцтва про шлюб укладений 31 жовтня 1997 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу видане 19 січня 2012 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів Довгинцівського відділу ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис № 17 (а.с. 6-7). Задовольняючі позовні вимоги суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими та законними, оскільки ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що передбачено ст. 79 СК України. Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному сумісному майні є рівними, а тому вважає необхідним розділити квартиру [ADDRESS] між сторонами та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку цього майна. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України закріплено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved