Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із АТ «Укртрансгаз» на його користь 7219,98 гривень інфляційних втрат, 21787, 61 гривень пені та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Богуславський районний суд Київської області рішенням від 31 серпня 2017 року по справі №358/630/17 задовольнив його позов до ПАТ «Укртрансгаз» та постановив стягнути з відповідача на його користь борг по заробітній платі, в тому числі 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Оскільки добровільно боржник не виконував вищевказане рішення суду, він звернувся до державної виконавчої служби Печерського району м. Києва з відповідним виконавчим листом для примусового виконання рішення суду і лише 05.06.2019 присуджені кошти в сумі 35581,55 грн. були перераховані на його банківський рахунок, а тому в зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зазначеного судового рішення з останнього підлягають стягненню в порядку ст. 625 ЦК України на його (позивача) користь суми інфляційних втрат в розмірі 7219,98 грн. та в порядку ст. ст. 549, 550, 611 ЦК України пеня в розмірі 21787,61 грн. Також позивач вказує на те, що внаслідок вказаної протиправної поведінки відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки відповідач порушив його законні права на отримання присуджених судом коштів, що стало причиною його душевних страждань, а також призвели до погіршення фінансово-матеріального стану його сім`ї. Протиправна поведінка відповідача впливає на його соціально- психологічний стан, завдає йому великих душевних страждань та мук, а також змушує його витрачати свій особистий час та кошти на судовий розгляд по вирішенню створених відповідачем проблем. Розмір моральної шкоди він оцінює в 10000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Пахомова О.А. позов не визнала, висловила заперечення проти позовних вимог позивача, в яких зазначила, що позивачем лише викладено його бажання щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та пені, які не ґрунтуються на жодній нормі права та не підтверджуються належними письмовими доказами, а також не надано обґрунтованого розрахунку суми позову. При цьому представник відповідача вказала на те, що статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Між відповідачем та позивачем відсутні будь які господарські або цивільно-правові відносини. У справі № 358/874/19 позивач в позовній заяві посилається на рішення суду першої інстанції, який розглядав справу, що носить характер та предмет індивідуального трудового спору, тобто, розглядалися неврегульовані розбіжності між працівником та роботодавцем, які регулюються нормами трудового права. При цьому слід враховувати, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини, в тому числі з приводу заборгованості із заробітної плати. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, дана справа не може бути розглянута відповідно до положень ст.ст. 11, 23, 509, 625 ЦК України за відсутністю цивільно-правових відносин між сторонами та обставин щодо порушення цивільного права позивача. Також представник відповідача зазначила, що ухвалене Богуславським районним судом Київської області рішення від 31.08.2017 у справі № 358/630/17 було оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області 11.09.2017, а також позивачем відповідно. Апеляційний суд Київської області постановою від 19.01.2018 у справі №33ц/780/79/2018 змінив рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 у справі 358/630/17 і постановив стягнути з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» 291 929,35 грн. середньої заробітної плати. В решті рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 залишено без змін. Повне рішення апеляційного суду Київської області надано представнику ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» та отримано під розписку безпосередньо в апеляційному суді Київської області лише 14.02.2018 та зареєстроване в ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» за № 1001ВХ-18-1810 від 14.02.2018. На виконання виконавчого листа № 358/630/17 від 19.01.2018 виданого Богуславським районним судом Київської області, Печерським районним відділом ДВС міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві 23.02.2018 розглянуто заяву Стягувана та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55871459 про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] суму у розмірі 301929,35 грн., куди увійшла і сума 35581,55 грн - компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Постанова Печерського районного відділу ДВС від 23.02.2018 отримана ПАТ «Укртрансгаз» 02.03.2018 (№1001ВХ-18-2458). На виконання постанови Печерського районного відділу ДВС від 23.02.2018, філією УМГ «Черкаситрансгаз» відповідно до платіжного доручення № 7598 від 23.03.2018 перераховано Печерському районному відділу ДВС кошти в сумі 301 929,35 грн. на користь [PERSON] . Тим самим відповідач виконав рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 у справі № 358/630/17 та постанову Апеляційного суду Київської області від 19.01.2018 у справі № 33ц/780/79/2018 в повному обсязі. Тому, виходячи з наведеного у позивача відсутні правові підстави для отримання коштів, як компенсації - інфляційних втрат в сумі 7219,98 грн. Також враховуючи наявність трудового спору, з приводу якого було постановлене судове рішення, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 21 787,61 грн. не можуть бути задоволені з підстав, на які посилається позивач, а саме в даному випадку застосування положень ст.ст. 548, 549, 550, 611 ЦК України є неприпустимим. Крім того представник відповідача зазначила, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, так як відповідач не допустив протиправної поведінки щодо позивача при виконанні рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017. Суд, заслухавши позивача, представників відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 по справі №358/630/17 задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Укртрансгаз» та постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 217416,26 грн. середнього заробітку, 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10000 грн. моральної шкоди. 19.01.2018 Апеляційний суд Київської області своєю постановою по справі №22ц780/79/2018 змінив рішення Богуславського районного суду по справі №358/630/17 від 31.08.2017 і постановив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на користь позивача 291929,35 грн. середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року. В решті рішення Богуславського районного суду від 31.08.2017 залишено без змін. Рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 по справі №358/630/17 набрало законної сили 19.01.2018. На виконання постанови Печерського районного відділу ДВС від 23.02.2018, філією УМГ «Черкаситрансгаз» відповідно до платіжного доручення № 7598 від 23.03.2018 перераховано Печерському районному відділу ДВС кошти в сумі 301 929,35 грн. на користь [PERSON] , що не оспорює позивач. В судовому засіданні також встановлено, що позивачу 06.05.2019 було видано виконавчий лист - дублікат №358/630/17 про стягнення із ПАТ «Укртрансгаз» суми у розмірі 35581,55 грн., а саме компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. На підставі даного виконавчого документа 14.05.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві постановою від 14.05.2019 було відкрите виконавче провадження. 05.06.2019 позивач отримав вказану суму коштів, що підтверджується квитанцією АТ «КБ «Приватбанк». Позивачем звернуті вимоги до відповідача про стягнення 7219,98 гривень інфляційних втрат, 21787, 61 гривень пені та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначені вимоги позивача про стягнення пені є безпідставними та не грунтуються на положеннях чинного законодавства України. Так, згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач посилається на порушення відповідачем норм ст.ст. 548, 549, 550, 611 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 548 ЦК України містить загальні умови забезпечення виконання зобов`язання, а саме: забезпечення виконання зобов`язання може мати місце тільки тоді, коли це встановлено законом або договором. Тобто забезпечення виконання не відбувається автоматично. Воно виникає тільки за домовленістю сторін або у випадках, прямо передбачених законом (а не іншим актом цивільного законодавства ст. 4 ЦК України), без урахування волі боржника та кредитора; забезпечення зобов`язання, виходячи з його похідності, повинне здійснюватися лише відносно дійсного зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частина перша ст. 548 ЦК України закріплює правило відносно того, що виконання зобов`язання забезпечується, якщо це (поряд із законом) встановлено договором. Згідно з приписами ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та позивачем відсутні будь які господарські або цивільно-правові відносини. У даній справі позивач в позовній заяві посилається на рішення суду першої інстанції, який розглядав справу, що носить характер та предмет індивідуального трудового спору, тобто, розглядалися неврегульовані розбіжності між працівником та роботодавцем, які регулюються нормами трудового права. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення пені. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач виконав рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 та постанову Апеляційного суду Київської області від 19.01.2018 в повному обсязі, але з порушенням термінів виплати. Так, зазначене рішення суду в частині стягнення із ПАТ «Укртрансгаз» суми у розмірі 35581,55 грн., а саме компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати було виконане 05.06.2019. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні спору в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат, суд враховує правові висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16 цс 18. ВП ВС відступила від висновків ВСУ, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК); постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. ВП ВС також зазначила, що грошове зобов`язання між сторонами про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди визначене за рішенням суду (вирок суду) саме у гривні. А тому застосування до правовідносин між сторонами статті 625 ЦК не суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові ВСУ від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15. Тому з урахуванням положень ст. 625 ЦК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 7219,98 грн. інфляційних втрат, які поніс позивач у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ( п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Як роз`яснено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. З огляду на викладене, та дотримуючись принципів розумності й справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути присуджено 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial