Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати, інших виплат та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 серпня 2009 року її було прийнято на роботу до філії «Лановецький райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду оператора ЕОМ та в подальшому переведена на посаду бухгалтера, головного бухгалтера, де вона пропрацювала до 05 червня 2019 року. Наказом № 26-к від 05.06.2019 року її було звільнено з роботи 05 червня 2019 року за згодою стоні згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення позивачу було нараховано до виплати розрахункові (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку) в сумі 8348,45 гривень і заробітну плату за лютий-травень 2019 pоку включно - 14393,92 грн.; та у липні нараховано 9823,82 грн. за вислугу років. Нею подано заяву до відповідача про виплату даних коштів, проте, зазначені кошти залишаються невиплаченими до цього часу. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути із дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Тернопільський райавтодор» на свою користь нараховану, але невиплачену заборгованість по заробітній платі та інших виплатах в сумі 32566,19 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення в сумі 37111,36 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем у зазначений в ухвалі термін відзиву на позовну заяву подано не було. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.11.2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду повторно не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та згідно із ст. 280 ЦПК України ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне. 11 серпня 2009 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу до філії «Лановецький райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду оператора ЕОМ, в подальшому вона переведена на посаду бухгалтера, головного бухгалтера. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що наказом № 26-к від 05.06.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи 05 червня 2019 року за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами у трудовій книжці серії [NUMBER] . Згідно довідки № 105 від 07 липня 2019 року, виданої філією «Лановецький райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор» державної акціонерної компанії «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», [PERSON] було нараховано розрахункові (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку) в сумі 1501,20 гривень та у липні нараховано 12357,00 грн. за вислугу років, а також заробітна плата з січня по травень в сумі 18707,50 грн. Усі нараховані суми на 07.08.2019 року є невиплачені. У листі від 16.08.2019 року вказано, що в зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання філії «Лановецький райавтодор» до філії «Збаразький райавтодор» всі бухгалтерські документи передані до філії «Збаразький райавтодор». Крім того, довідкою філії «Лановецький райавтодор» від 07.10.2019 року підтверджено, що [PERSON] нараховано розрахункові (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку) в сумі 8348,45 гривень і заробітну плату за лютий-травень 2019 pоку включно - 14393,92 грн.; та у липні нараховано 9823,82 грн. за вислугу років. Позивач зверталась 19.08.2019 року із заявою до відповідача про виплату даних коштів, яка зареєстрована відповідачем 11.09.2019 року, проте, зазначені кошти залишаються невиплаченими до цього часу. Також, позивач 07.10.2019 року зверталась до філії «Збаразький райавтодор» із заявою про виплату їй нарахованих при звільненні сум та виплату середнього заробітку за час затримки виплати, проте, їй було повідомлено про те, що остаточні розрахунки будуть передані в інший підрозділ ДП «Тернопільський облавтодор» . Як вбачається із розрахункового листка на нарахування компенсації за невчасно виплачені розрахункові, середньоденна заробітна плата [PERSON] за квітень-травень 2019 року становить 259,52 грн. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені, норми, за. трудові успіхи, та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать: виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами, і положеннями, виплати, в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівників перед виплатою зазначених сум. На момент розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з лютий-травень 2019 року в розмірі 8248,45 грн. та 14393,92 грн. У зв`язку із тим, що спірна одноразова винагорода за вислугу років була нарахована позивачу в липні 2019 року, ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не заперечив щодо проведеного нарахування, а тому з останнього на користь [PERSON] слід стягнути 9823,82 грн. винагороди за вислугу років. Відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносись рішення по суті спору. Враховуючи, що позивачці у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, належні їй дол. Виплати суми не були виплачені, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Порядок обрахунку середнього заробітку встановлений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п.2 якого визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п.4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, зазначено, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.» Встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 259,52 грн. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 37111,36 грн., тобто за 143 дні, а саме: з 06 червня -15 робочих дні, за липень 2019 року - 23 робочих дні; за серпень 2019 року - 21 робочий день; за вересень 2019 року - 21 робочий день; за жовтень 2019 року - 22 робочих дні; листопад 2019 року - 21 робочих дні, грудень 2019 року - 19 робочих днів, січень 2020 року -1 день. За наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільнення у сумі 37111,36 грн. (259,52 грн. середньоденної заробітної плати х 143 робочих днів). Також, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки у вказаних правовідносинах з вирішення трудового спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку діє тримісячний строк з дня, коли особа дізнався або повинна була дізнатися про порушення свого права, тому [PERSON] звернулась в суд в межах строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість по нарахованій заробітній платі та інших виплатах на загальну суму 32566,19 грн.та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 37111,36 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь держави. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь держави 696,77 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved