Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне підприємство №1» (далі - ПРАТ «БМП №1») про стягнення заборгованості із заробітної плати. У позовній заяві вказав, що до грудня 2015 року працював у ПРАТ «БМП №1» на посаді охоронника. З 2013 року у звязку із важким матеріальним станом на підприємстві перед працівниками виникла заборгованість із заробітної плати. Станом на 01.12.2016 підприємство заборгувало йому 24288,90 грн заробітної плати, тому просив стягнути з ПРАТ «БМП №1» заборгованість із заробітної плати. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про те, що позов визнає у повному обсязі, просить суд справу розглянути за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяви позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Заборгованість із заробітної плати перед позивачем у ПРАТ «БМП №1» станом на 01.12.2016 за період роботи з травня 2013 року по грудень 2015 року становить 24288,90 грн, що підтверджується даними довідки ПРАТ «БМП №1» №49 від 01.12.2016 (а.с. 2). Суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими та регулюються наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і у ст. 115 КЗпП України. Відповідно ст. ст. 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 15, 21 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобовязаний у першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Оскільки у ПРАТ «БМП №1» існує заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON], суд дійшов висновку, що його позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за звернення до суду з вимогою майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, судовий збір за звернення до суду з позовом про стягнення 24288,90 грн становить 551,20 грн, який слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved