Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Маріупольської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з дитинства він перебував у дружніх стосунках з [PERSON] . Їх стосунки усі сприймали як стосунки братів. Сім років тому у нього погіршилися відносини з дружиною, і [PERSON] запропонував йому переїхати жити до нього, він погодився і з осені 2011 року став мешкати разом з ним та його матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вони мешкали, як одна родина, вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] померла, перед смертю дуже просила його не кидати її рідного сина - [PERSON] , який не мав родини та потребував сторонньої допомоги. Він пообіцяв [PERSON] , що після її смерті не покине її сина, тому що він йому на протязі тривалого часу як брат. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: 1/2 частини квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Оскільки на момент смерті [PERSON] її син був зареєстрований та проживав разом з неї, він вважав, що фактично прийняв спадщину і в будь-який час, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, зможе її оформити. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді: квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Похованням [PERSON] та [PERSON] займався він. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , крім нього не має. У встановлений законом термін він звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В., з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріусом йому було роз`яснено, що без підтвердження родинних стосунків з померлим, він не можу оформити спадщину і йому запропоновано звернутися до суду. Після смерті [PERSON] він прийняв на себе всі цивільні права та обов`язки, які мали майновий характер і були пов`язані з доглядом і утриманням квартир та правом користування. За цих підстав, для захисту своїх прав на спадщину, вінзвернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю з вересня 2011 року по [INFO] , визнати його спадкоємцем по закону четвертої черги після смерті [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.10.2019 року,позовну заяву [PERSON] до Маріупольської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2019 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року, позовну заяву [PERSON] до Маріупольської міської ради в частині визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом залишено без розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 січня 2020 року, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, долучено докази до матеріалів справи, викликано свідків. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 лютого 2020 року, судове слідство по справі поновлено, зобов`язано Другу маріупольську державну нотаріальну контору надати суду із Спадкового реєстру відомості про коло осіб, які звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві та пояснив, що він з дитинства дружив з [PERSON] . Він з осені 2011 року став мешкати разом з [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю, вели спільне господарство. [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді: 1/2 частини квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , крім нього не має. Просить позов задовольнити, встановити факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю з вересня 2011 року по [INFO] , визнати його спадкоємцем по закону четвертої черги, після смерті [PERSON] . Представник відповідача Маріупольської міської ради Карацюба В.Л., який діє на підставі довіреності, до суду надав заяву, якою просив провести розгляд справи без участі представника міської ради, просив прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства, з урахуванням наявних доказів по справі. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона [PERSON] знає давно. У 1985 р. їй виповнилося 16 років, вона закінчила школу та приїхала з Чукотки до м. Маріуполя. У той час і познайомилася з [PERSON] , [PERSON] та вони почали товаришувати. [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] , батько у їх житті не був присутній. Спочатку вони з матір`ю жили у однокімнатній квартирі, а потім придбали двокімнатну квартиру. З часом матір захворіла, погано стала ходити, у неї боліли ноги, серце, тоді [PERSON] почав допомагати їм, бо [PERSON] був йому як брат. Крім того, [PERSON] дуже побили та у нього почала боліти голова. У 2011 р. [PERSON] посварився з дружиною та фактично почав проживати з [PERSON] однією сім`єю. [PERSON] померла, а [PERSON] був не пристосований до життя, тому [PERSON] продовжував у всьому йому допомагати: ходив в магазин, аптеку, прибирався по квартирі та інше. Коли вона приходила у гості до [PERSON] , [PERSON] був завжди там. [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] займався їх похованням, інших родичів у Вірченків не було, вона нікого не бачила. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сусід з 3 поверху, а вона проживає на 4 поверсі у квартирі [ADDRESS] . Вона проживає в даному будинку від дня його заснування. Вірченки вселились в цей будинок пізніше. Вона товаришувала з матір`ю [PERSON] - [PERSON] , яка мала надію, що її син створить родину, але цього не сталося. Сама [PERSON] хворіла, син також, крім того, його побили, що також відобразилося на його стані здоров`я. У 2011 р. [PERSON] посварився з дружиною та фактично почав проживати з [PERSON] однією сім`єю. [PERSON] казала, що в неї тепер два сини. Коли вона приходила до [PERSON] , [PERSON] завжди був у них в квартирі, вони сиділи за столом. [PERSON] у всьому їм допомагав, поховав [PERSON] після її смерті. Десь через місяць після смерті [PERSON] помер і її син [PERSON] . Його також поховав [PERSON] . Нікого крім [PERSON] вона у [PERSON] не бачила. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] давно, він його друг, разом навчалися в технікумі в одній групі, а [PERSON] навчався в другій. Вони товаришували. [PERSON] у 1999 р. одружився, а десь у 2010-2011 роках посварився з дружиною та став жити у [PERSON] і його матері [PERSON] , бо [PERSON] його запросив до себе жити. [PERSON] у всьому допомагав [PERSON] : ходив в магазин, купляв харчі, ліки в аптеці, робив ремонт у квартирі. Займався похованням [PERSON] після її смерті. [PERSON] хворів, потребував догляду, а після того як його побили, його стан здоров`я погіршився. Коли [PERSON] помер, поховав його [PERSON] . Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Положеннями ст. 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК Укрїани право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст.1220,1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За приписами ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 23.05.2018 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , померла [INFO] у м. Маріуполі, Донецької області, актовий запис № 500 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 15.08.2018 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , помер [INFO] у м. Маріуполі, Донецької області, актовий запис № 764 (а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 21.12.1995р. [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 2427898 від 25.12.2003р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4558 від 05.11.2003р., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 59565608 від 25.02.2020р., наданою Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не відкривалася (а.с. 56-58). Відповідно до довідки ПрАТ «ММК ім. Ілліча» від 01.11.2019р. № 572 [PERSON] працював на комбінаті з 18.07.2001р. по 17.06.2014р. (а.с. 22-23). Згідно з довідкою Маріупольського міського центру зайнятості № 09-4774 від 21.11.2013р. [PERSON] , 1967р.н., перебував на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю з 19.12.2012р. по 19.04.2013р. (а.с. 24). Відповідно до витягу з історії хвороби № 1322 та медичної картки [PERSON] , [INFO] , який мешкає в квартирі [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в « [NUMBER] № 5» з 27.10.2004р. по 10.11.2004р. з діагнозом закрита ЧМТ, забій головного мозку легкого ступеню, перебував на медичному обліку в «МЛ № 9» (а.с. 25-32). Згідно з медичною карткою амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] , перебувала на медичному обліку в « [NUMBER] », хворіла, проходила ехокардиографічне дослідження серця в «Центрі первинно медико-санітарної допомоги № 4» (а.с. 33-36). Відповідно до квитанції за березень 2019р., квітень 2019р., травень 2019р., серпень 2019р., жовтень 2019р., [PERSON] сплачував комунальні послуги за користування кв. [ADDRESS] (а.с. 37-45). У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального судочинства. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення. В пункті 45 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо та у їх сукупності,

Outcome: approved