Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON] вказавши в ньому, що 27 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану вчинено запис за № 1822. Від шлюбу у сторін дітей немає. Позивач зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки шлюбні відносини з відповідачкою вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивач вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечитиме їх інтересам, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. В добровільному порядку через органи РАЦСу відповідачка відмовилася розірвати шлюб. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а також зазначив, що протягом наданого їм судом терміну на примирення - вони не примирилися. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 27 листопада 2012 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану вчинено запис за № 1822, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 3 ). Від шлюбу у сторін дітей - немає. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки протягом тривалого часу шлюбні відносини між сторонами припинено, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. В добровільному порядку через органи РАЦСу відповідачка відмовлялася розірвати шлюб. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує і той факт, що сторонам надавався судом термін на примирення строком на три місяці, після закінчення якого сторони не примирилися і відповідачка в заяві від 08.09.2014 року не заперечувала проти розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved