Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 06 грудня 2011 року між [PERSON], та ТОВ «КОМПАНІЯ УКРФІНАНС» було укладено угоду № 003165; угоду з ДІЇ «Укрфінанс-Південь» ТОВ «КОМПАНІЯ УКРФІНАНС» № 001817, так як позивачу знадобилися грошові кошти в розмірі 250 000 грн. для придбання нерухомості. В газеті знайшов рекламне оголошення ТОВ «КОМПАНІЯ УКРФІНАНС», в якому йшлося про швидке отримання грошей від 5000 до 250 000 грн. на вигідних умовах, з мінімальним пакетом документів. Звернувся до цієї установи з метою отримання кредиту, кошти пообіцяли перерахувати на банківський рахунок через декілька днів. Але консультант пояснила, що реєстрацію договору завершено, проте для отримання кредиту обов'язково повинен підписати договір страхування від нещасного випадку, після чого грошові кошти гарантовано будуть надані протягом десяти днів. Тому 14-грудня 2011 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір № 357799-01-15-01, на виконання якого було оплачено 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять) грн. 23 березня 2012 року в офісі відповідача працівник повідомив, що договір знову не потрапив під розподіл коштів. Крім того він повинен оплатити щонайменше десять щомісячних платежів (по 1 388 грн. 89 коп. кожний), а в разі несплати буде позбавлено права на участь в наступному Асигнаційному Заході. Сплативши десять щомісячних платежів, грошей позивач не отримав по цей день. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов, пояснив, що бажав отримати кредит , а ще сплатив багато грошей, а ніяких грошей не отримав. Вважає, що його ввели в оману, недобросовісно відповідачі ведуть діяльність. Відповідачі до судового засідання не з*явились, хоч належним чином були неодноразово повідомлені. Позивач згоден на постановлення заочного рішення. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Між [PERSON], та ТОВ «КОМПАНІЯ УКРФІНАНС» було укладено угоду № 003165; угоду з ДІЇ «Укрфінанс-Південь» ТОВ «КОМПАНІЯ УКРФІНАНС» № 001817. Між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір № 357799-01-15-01 від 14.12.2011 р., на виконання якого сплачено суму у розмірі 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять) гривень. Відповідно до наданих матеріалів справи позивачем вбачається, що відповідно до об*яви в газеті про отримання кредиту швидко за умови наявності паспорту та коду , позивач звернувся до відповідача. Частиною 2 статті 15-1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції» передбачено, що інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Як вбачається волевиявленням відповідача було направлено на отримання коштів в кредит, відповідно до наданих квитанцій для отримання таких коштів позивачем було сплачено на користь ТОВ «КОМПАНІЯ УКРФІНАНС» кошти в сумі 39 166,72 гривні, такі дії протирічать ст.. ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.11,509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Але разом з цим суд вважає, що волевиявлення позивача в даному випадку було направлено на отримання кредиту, що не відповідає умовам оспорюваних угод. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.З ст.203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ст. З п.6 ЦК України передбачає загальні принципи цивільного законодавства. До них відносяться справедливість, добросовісність та розумність. Принцип справедливості означає визначення нормою права обсягу, межі здійснення захисту цивільних прав та обов'язків особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу). Також, ст. 7 ЦК України визначає, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема, звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеними у певній сфері цивільних відносин. Стаття 13 ЦК України визначає, свої цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У загальному вигляді вимога до здійснення суб'єктивних прав виражена у ст. 68 Конституції України, яка передбачає, що кожний зобов'язаний неухильно дотримуватись Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частина 3 ст. 13 ЦК України передбачає, що не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зазначені два види зловживання правом: 1) зловживання правом шляхом навмисного завдання шкоди іншій особі; 2) зловживання правом пов'язане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Діяльність відповідача має ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим залученням фінансових активів від фізичних осіб, тому в даному випадку має місце саме надання фінансових послуг в понятті, визначеному ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідачем не надано до суду таких документів. Абзацом 2, ч. 1 ст. 230 ЦК встановлено, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. В даному випадку суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved