Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується договором дарування житлового будинку від 03.12.1997 року укладений між [PERSON] та [PERSON] Серія [NUMBER]. 24 липня 1998 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] 10.01.2007 року шлю між сторонами було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER], зареєстровано та видано відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 10.01.2007 року, актовий запис №2. Позивач вказує, що в даному будинку відповідачка зареєстрована, але не проживає з 2007 року. Відповідачка не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в будинку не має, взагалі будинком вона не цікавиться, поточного та капітального ремонту не проводить, перешкод в користуванні житловим будинком позивач відповідачці не чинив. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачка не проживає більш 10 років, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нею, чим об'єктивно порушуються права позивача, а також позивач не може отримати від держави субсидію на комунальні послуги, а тому змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач просить суд: Визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в позовній заяві вказав (а.с.4), що просить суд справу розглянути у його відсутність без застосування засобів фіксування судового засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, додаткових доказів та клопотань не має. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується копією Договору дарування житлового будинку від 03.12.1997 року укладений між [PERSON] та [PERSON] Серія [NUMBER] (а.с.9). 24 липня 1998 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] 10.01.2007 року шлю між сторонами було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER], зареєстровано та видано відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 10.01.2007 року, актовий запис №2 (а.с.10), після розірвання шлюбу відповідачка отримала прізвище - «[PERSON]». В будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], остання протягом тривалого часу, а саме більше десяти років не проживає в житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується Довідкою №1104 від 28.11.2018 року виданою виконавчим комітетом Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області (а.с.13) та свідченнями сусідки [PERSON] (адреса: [ADDRESS]), яка вказала, що [PERSON] з січня 2007 року не проживає в [ADDRESS] (а.с.11), та свідченнями сусідки [PERSON] (адреса: [ADDRESS]), яка теж вказала, що [PERSON] з січня 2007 року не проживає в [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачкою виникли коли вони перебували у шлюбі, як члени сім'ї, а тому необхідно застосувати положення ст. 405 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Приписи статті 391 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивача як власника будинку, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровано відповідачку [PERSON], яка більш 10 років не мешкає в будинку, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved